Till statsrådet och chefen för 
 Justitiedepartementet 
 Regeringen beslutade den 20 maj 1999 att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté för att utreda frågor om ansvar och påföljder för psykiskt störda lagöverträdare. Till ordförande i kommittén förord- nades rikspolischefen Manning. 
 Riksdagsledamoten Bartlett, sjuksköterskan Brooks (t.o.m.  
 2000-10-08), 
  advokaten Brooks, riksdags- ledamoten Kelly, riksdagsledamoten Rodgers, riksdagsledamoten Lucas, kommunalrådet Brock, biologen Watson (fr.o.m.  
 2000-10-09), 
  riksdagsledamoten Hardin, riksdagsledamoten Moore och riksdags- ledamoten Calderon har såsom ledamöter ingått i kommittén. 
 Sakkunniga i kommittén har varit professorn Woodard och justitierådet Lambert. 
 Kommitténs experter har varit professorn James, ämnesrådet Harris (t.o.m.  
 2001-02-25), 
  chefsrådgivaren Black, professorn Serrano, verksamhetschefen Brown, hovrättsassessorn Callahan (fr.o.m.  
 2000-03-14), 
  överdirektören Villegas, socialkonsulenten Dixon (fr.o.m.  
 2000-12-01), 
  chefsåklagaren Carter, departementssekreteraren Brown (fr.o.m.  
 2000-02-07 
  t.o.m.  
 2000-03-13), 
  kanslirådet Gutierrez (fr.o.m.  
 2001-03-29), 
  departementsrådet Stevenson (fr.o.m.  
 2001-02-12), 
  juristen Holmes, överdirektören Chen, 
  rådmannen Woodward och departements- sekreteraren  
 Reid (t.o.m.  
 2000-02-06). 
  
 Som sekreterare i kommittén har tjänstgjort hovrättsassessorn Sparks, Dixon (fr.o.m.  
 2000-09-01 
  t.o.m.  
 2000-11-30) 
  och Woodward (fr.o.m.  
 1999-11-01). 
  
 Kommittén har antagit namnet Psykansvarskommittén (Ju 1999:08). Kommittén överlämnar härmed sitt betänkande  
 Psykisk störning, 
  
 brott och ansvar  
 (SOU 2002:3). Utredningsuppdraget är med detta slutfört. 
  
 Stockholm i december 2001 
  
 Ward Miller 
  
 Bartlett 
  
 Brooks 
  
 Kelly 
  
 Rodgers 
  
 Lucas 
  
 Brock 
  
 Watson 
  
 Hardin 
  
 Moore 
  
 Calderon 
  
 Burns 
  
 Simmons 
  
 SOU 2002:3 
  
 Innehåll  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Förkortningar  
 ........................................................................................ 
  
 13 
  
 Sammanfattning 
 ..................................................................................... 
  
 15 
  
 Summary  
 ................................................................................................ 
  
 25 
  
 Författningsförslag 
 ................................................................................ 
  
 37 
  
 1 
  
 Förslag till lag om ändring i brottsbalken ................................... 
  
 37 
  
 2 
  
 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken............................ 
  
 51 
  
 3 
  
 Förslag till lag om ändring i ärvdabalken.................................... 
  
 59 
  
 4 
  
 Förslag till lag (2002:000) om verkställighet av 
  
 samhällsskyddsåtgärder............................................................... 
  
 60 
  
 5 
  
 Förslag till lag (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning........... 
  
 65 
  
 6 
  
 Förslag till lag (2002:000) om slutet boende för vissa 
  
 funktionshindrade lagöverträdare................................................ 
  
 71 
  
 7 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om 
  
 rättspsykiatrisk vård .................................................................... 
  
 76 
  
 8 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i 
  
 anstalt .......................................................................................... 
  
 93 
  
 9 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om 
  
 försäkringsavtal ........................................................................... 
  
 96 
  
 10 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av 
  
 nya rättegångsbalken................................................................... 
  
 98 
  
 11 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda 
  
 bestämmelser om unga lagöverträdare...................................... 
  
 100 
  
 12 
  
 Förslag till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428)....... 
  
 103 
  
 13 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna 
  
 förvaltningsdomstolar ............................................................... 
  
 105 
  
 14 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt 
  
 samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom................... 
  
 107 
  
 15 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning 
  
 av strafftid m.m. ........................................................................ 
  
 112 
  
 16 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen 
  
 av häktade och anhållna m.fl..................................................... 
  
 115 
  
 17 
  
 Förslag till lag om ändring i passlagen (1978:302)................... 
  
 116 
  
 18 
  
 Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) ....... 
  
 118 
  
 6  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:3 
  
 19 
  
 Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen 
  
 (1979:189) ................................................................................. 
  
 119 
  
 20 
  
 Förslag till lag om ändring i konsumentförsäkringslagen 
  
 (1980:38) ................................................................................... 
  
 120 
  
 21 
  
 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) ........... 
  
 121 
  
 22 
  
 Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387).................. 
  
 124 
  
 23 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild 
  
 personutredning i brottmål, m.m............................................... 
  
 126 
  
 24 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:459) om 
  
 arbetsförmedlingsregister.......................................................... 
  
 127 
  
 25 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om 
  
 belastningsregister..................................................................... 
  
 128 
  
 26 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:714) om ersättning vid 
  
 frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder............................. 
  
 132 
  
 27 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:353) om 
  
 rättspsykiatriskt forskningsregister ........................................... 
  
 134 
  
 Bakgrund 
  
 1 
  
 Uppdraget och dess genomförande 
 ........................................... 
  
 139 
  
 1.1 
  
 Kommitténs uppdrag................................................................. 
  
 139 
  
 1.2 
  
 Kommitténs arbete .................................................................... 
  
 140 
  
 2 
  
 Nuvarande ordning  
 .................................................................. 
  
 143 
  
 2.1 
  
 Regleringen i brottsbalken ........................................................ 
  
 143 
  
 2.1.1 
  
 1991 års reform.......................................................... 
  
 143 
  
 2.1.2 
  
 Fängelseförbudet........................................................ 
  
 143 
  
 2.1.3 
  
 Strafflindring.............................................................. 
  
 144 
  
 2.1.4 
  
 Överlämnande till rättspsykiatrisk vård..................... 
  
 144 
  
 2.1.5 
  
 Närmare om begreppet 
  
 allvarlig psykisk störning ....................................... 
  
 145 
  
 2.1.6 
  
 Rättspraxis ................................................................. 
  
 146 
  
 2.2 
  
 Det rättspsykiatriska beslutsunderlaget..................................... 
  
 149 
  
 2.2.1 
  
 Krav på medicinsk utredning..................................... 
  
 149 
  
 2.2.2 
  
 §  
 7-intyg..................................................................... 
  
 149 
  
 2.2.3 
  
 Rättspsykiatrisk undersökning................................... 
  
 150 
  
 2.2.4 
  
 Yttrande från Rättsliga rådet...................................... 
  
 150 
  
 2.3 
  
 Åtalsunderlåtelse och nedläggning av förundersökningen ....... 
  
 151 
  
 2.3.1 
  
 Åtalsunderlåtelse ....................................................... 
  
 151 
  
 2.3.2 
  
 Nedläggning av förundersökningen........................... 
  
 152 
  
 2.4 
  
 Upphörande av rättspsykiatrisk vård......................................... 
  
 153 
  
 2.4.1 
  
 Rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivnings- 
  
 prövning..................................................................... 
  
 153 
  
 SOU 2002:3 
  
 Innehåll  
 7 
  
 2.4.2 
  
 Rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings- 
  
 prövning..................................................................... 
  
 154 
  
 2.5 Psykiatrisk vård för fängelsedömda .......................................... 
  
 154 
  
 2.5.1 
  
 Rätten till psykiatrisk vård......................................... 
  
 154 
  
 2.5.2 
  
 Rättspsykiatrisk vård.................................................. 
  
 155 
  
 2.5.3 
  
 Svensk studie om psykiatrisk vård för 
  
 fängelsedömda ........................................................... 
  
 155 
  
 2.6 
  
 Tillfällig sinnesförvirring .......................................................... 
  
 157 
  
 2.7 
  
 Vissa funktionshindrade lagöverträdare.................................... 
  
 158 
  
 2.7.1 
  
 Bakgrund.................................................................... 
  
 158 
  
 2.7.2 
  
 Åtalsunderlåtelse ....................................................... 
  
 158 
  
 2.7.3 
  
 Strafflindring.............................................................. 
  
 159 
  
 2.7.4 
  
 Vissa statistiska uppgifter .......................................... 
  
 159 
  
 2.8 
  
 Ansvaret för den rättspsykiatriska vården................................. 
  
 160 
  
 2.8.1 
  
 Nuvarande ansvarsordning ........................................ 
  
 160 
  
 2.8.2 
  
 Omfattningen av  
 LRV-vården ................................... 
  
 161 
  
 2.8.3 
  
 Kostnaderna för den rättspsykiatriska vården ........... 
  
 161 
  
 3 
  
 Kortfattad historik och frågans tidigare behandling  
 ................ 
  
 163 
  
 3.1 
  
 Psykisk sjukdom och straffrättsligt ansvar................................ 
  
 163 
  
 3.1.1 
  
 Den allmänna utvecklingen ....................................... 
  
 163 
  
 3.1.2 
  
 Frågans tidigare behandling....................................... 
  
 165 
  
 3.2 
  
 Tillfällig sinnesförvirring .......................................................... 
  
 168 
  
 3.3 
  
 Utvecklingsstörda lagöverträdare.............................................. 
  
 170 
  
 3.3.1 
  
 Vård i specialsjukhus införs ...................................... 
  
 170 
  
 3.3.2 
  
 Vård i specialsjukhus avskaffas................................. 
  
 171 
  
 3.3.3 
  
 Lagen om stöd och service till vissa 
  
 funktionshindrade (LSS) införs 
  
 .................................173 
  
 4 
  
 Internationella förhållanden  
 ..................................................... 
  
 175 
  
 4.1 
  
 Utländsk rätt .............................................................................. 
  
 175 
  
 4.1.1 
  
 Danmark..................................................................... 
  
 175 
  
 4.1.2 
  
 Norge ......................................................................... 
  
 178 
  
 4.1.3 
  
 Finland ....................................................................... 
  
 180 
  
 4.1.4 
  
 Nederländerna............................................................ 
  
 182 
  
 4.1.5 
  
 Schweiz...................................................................... 
  
 185 
  
 4.1.6 
  
 Österrike .................................................................... 
  
 186 
  
 4.1.7 
  
 Tyskland..................................................................... 
  
 187 
  
 4.1.8 
  
 Italien ......................................................................... 
  
 188 
  
 4.1.9 
  
 Frankrike.................................................................... 
  
 189 
  
 4.1.10 
  
 England och Wales .................................................... 
  
 190 
  
 4.1.11 
  
 Kanada ....................................................................... 
  
 195 
  
 4.1.12 
  
 Australien................................................................... 
  
 197 
  
 8  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:3 
  
 4.2 
  
 Internationella konventioner och riktlinjer ............................... 
  
 197 
  
 4.2.1 
  
 FN-dokument............................................................. 
  
 198 
  
 4.2.2 
  
 Europaråds-dokument................................................ 
  
 199 
  
 4.2.3 
  
 Riktlinjer från World Psychiatric Association .......... 
  
 207 
  
 5 
  
 Straffansvarsutredningens modellförslag  
 ................................. 
  
 209 
  
 5.1 
  
 Bakgrund ................................................................................... 
  
 209 
  
 5.2 
  
 Reformbehovet.......................................................................... 
  
 209 
  
 5.3 
  
 Modellförslaget ......................................................................... 
  
 210 
  
 Överväganden och förslag 
  
 6 
  
 Behovet av en reform  
 ................................................................ 
  
 215 
  
 6.1 
  
 Problem med nuvarande ordning .............................................. 
  
 215 
  
 6.1.1 
  
 Vårdfrågor.................................................................. 
  
 215 
  
 6.1.2 
  
 Straffrättsliga frågor .................................................. 
  
 216 
  
 6.1.3 
  
 Samhällsskyddsfrågor................................................ 
  
 218 
  
 6.1.4 
  
 Vissa andra frågor...................................................... 
  
 219 
  
 6.2 
  
 Slutsats ...................................................................................... 
  
 220 
  
 7 
  
 Allmänna utgångspunkter  
 ......................................................... 
  
 221 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 221 
  
 7.2 
  
 Mer vård där det behövs............................................................ 
  
 222 
  
 7.3 
  
 Ett humanare reaktionssystem................................................... 
  
 223 
  
 7.4 
  
 Ett mer ändamålsenligt reaktionssystem................................... 
  
 223 
  
 7.5 
  
 Mera proportionalitet och förutsebarhet ................................... 
  
 224 
  
 7.6 
  
 En verklig och etiskt försvarbar ansvarsprövning..................... 
  
 224 
  
 7.7 
  
 Samhällsskydd vid grova brott mot liv eller hälsa .................... 
  
 225 
  
 7.8 
  
 Ett mera renodlat reaktionssystem ............................................ 
  
 226 
  
 7.9 
  
 Svårigheterna att skapa ett perfekt system ................................ 
  
 226 
  
 8 
  
 Straffrättsligt ansvar  
 ................................................................. 
  
 229 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 229 
  
 8.2 
  
 Argument för tillräknelighetskravet.......................................... 
  
 230 
  
 8.2.1 
  
 Skuldprincipen........................................................... 
  
 230 
  
 8.2.2 
  
 Allmänpreventiva överväganden knutna till 
  
 ändamålet bakom straffbestämmelserna.................... 
  
 233 
  
 8.2.3 
  
 Systematiska skäl ...................................................... 
  
 234 
  
 8.2.4 
  
 Undvikande och förtydligande av 
  
 intressekonflikter ....................................................... 
  
 235 
  
 8.2.5 
  
 Det internationella argumentet .................................. 
  
 238 
  
 8.2.6 
  
 Anpassning till senare års straffrättspolitik ............... 
  
 238 
  
 8.3 
  
 Argument mot tillräknelighetskravet ........................................ 
  
 239 
  
 SOU 2002:3 
  
 Innehåll  
 9 
  
 8.3.1 
  
 Behandlingstankens fortsatta betydelse..................... 
  
 239 
  
 8.3.2 
  
 Motverkar särbehandling och stigmatisering............. 
  
 241 
  
 8.3.3 
  
 Senare års utveckling för psykiskt sjuka.................... 
  
 242 
  
 8.3.4 
  
 Ansvarets betydelse för behandlingen ....................... 
  
 243 
  
 8.3.5 
  
 Pragmatiska skäl ........................................................ 
  
 244 
  
 8.3.6 
  
 Rättsliga svårigheter .................................................. 
  
 244 
  
 8.4 
  
 Kommitténs bedömning och ställningstagande......................... 
  
 245 
  
 8.4.1 
  
 Bör ett krav på tillräknelighet införas? ...................... 
  
 245 
  
 8.4.2 
  
 Närmare om utformningen av 
  
 tillräknelighetskravet ................................................. 
  
 247 
  
 8.4.3 
  
 Fängelseförbudet och övriga inskränkningar i 
  
 påföljdsvalet avskaffas............................................... 
  
 250 
  
 9 
  
 Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system  
 ............. 
  
 251 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 251 
  
 9.2 
  
 Psykiatrisk vård vid frihet från ansvar ...................................... 
  
 252 
  
 9.3 
  
 Påföljdsbestämning och psykiatrisk vård i ansvarsfallen.......... 
  
 253 
  
 9.3.1 
  
 Allmänna påföljdsregler i kombination med vård ..... 
  
 253 
  
 9.3.2 
  
 Psykiatrisk vård åt fängelsedömda ............................ 
  
 258 
  
 9.4 
  
 Vissa funktionshindrade lagöverträdare.................................... 
  
 260 
  
 9.4.1 
  
 Bakgrund.................................................................... 
  
 260 
  
 9.4.2 
  
 En ny form för verkställighet av fängelse.................. 
  
 261 
  
 9.4.3 
  
 Tillämpningsområdet................................................. 
  
 262 
  
 9.4.4 
  
 Utformningen av slutet boende.................................. 
  
 263 
  
 9.4.5 
  
 Ansvaret för verkställigheten..................................... 
  
 264 
  
 10 
  
 Samhällsskyddet i ett reformerat system  
 ................................... 
  
 265 
  
 10.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 265 
  
 10.2 
  
 Vårt uppdrag.............................................................................. 
  
 266 
  
 10.3 
  
 Samhällsskyddsproblem i det nuvarande systemet ................... 
  
 267 
  
 10.4 
  
 Riskbedömningar och det straffrättsliga systemet .................... 
  
 268 
  
 10.5 
  
 Samhällsskyddet vid påföljdsbestämningen och valet av 
  
 verkställighetsform.................................................................... 
  
 274 
  
 10.6 
  
 Närmare om samhällsskyddsåtgärder........................................ 
  
 276 
  
 10.6.1 
  
 I vilka situationer skall en samhällsskyddsåtgärd kunna 
  
 tillämpas?................................................................... 
  
 276 
  
 10.6.2 
  
 Hur verkställigheten skall gå till................................ 
  
 278 
  
 11 
  
 Det rättspsykiatriska beslutsunderlaget 
 .................................... 
  
 283 
  
 11.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 283 
  
 11.2 
  
 Behovet av rättspsykiatriskt beslutsunderlag ............................ 
  
 283 
  
 11.2.1 
  
 Frågan om ansvarsfrihet............................................. 
  
 283 
  
 11.2.2 
  
 Behovet av en samhällsskyddsåtgärd......................... 
  
 284 
  
 10  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:3 
  
 11.2.3 Omprövning av en samhällsskyddsåtgärd.................. 
  
 284 
  
 11.3 
  
 Rättspsykiatriska utredningar i ett reformerat system............... 
  
 284 
  
 11.3.1 
  
 Ansvars- och samhällsskyddsutredning..................... 
  
 285 
  
 11.3.2 Uppgift om vård- och omsorgsbehov......................... 
  
 285 
  
 11.3.3 
  
 Utförandet av utredningarna ...................................... 
  
 287 
  
 11.3.4 Vid vilken tidpunkt bör beslut om ansvars- eller 
  
 samhällsskyddsutredning få fattas? ........................... 
  
 288 
  
 12 
  
 Ansvaret för den rättspsykiatriska vården  
 ................................ 
  
 293 
  
 12.1 
  
 Problem med dagens system ..................................................... 
  
 293 
  
 12.1.1 En kartläggning av problemen................................... 
  
 293 
  
 12.1.2 
  
 Tidigare kartlagda problem........................................ 
  
 296 
  
 12.2 
  
 Grundläggande krav på en ny organisation............................... 
  
 297 
  
 12.2.1 
  
 Inledning .................................................................... 
  
 297 
  
 12.2.2 
  
 Allmänna organisatoriska principer........................... 
  
 297 
  
 12.2.3 Koppling till nytt straffrättsligt regelverk.................. 
  
 300 
  
 12.2.4 Problem som måste lösas........................................... 
  
 301 
  
 12.3 
  
 Olika tänkbara lösningar ........................................................... 
  
 303 
  
 12.3.1 
  
 Inledning .................................................................... 
  
 303 
  
 12.3.2 
  
 Myndighetsmodellen ................................................. 
  
 304 
  
 12.3.3 
  
 Statsbidragsmodellen................................................. 
  
 304 
  
 12.3.4 Alternativa lösningar som har förkastats ................... 
  
 305 
  
 12.4 
  
 Vårt förslag................................................................................ 
  
 306 
  
 12.4.1 
  
 Inledning .................................................................... 
  
 306 
  
 12.4.2 En närmare analys av modellerna.............................. 
  
 306 
  
 12.4.3 En kombination av modellerna.................................. 
  
 311 
  
 12.4.4 
  
 En förstärkt statsbidragsmodell ................................. 
  
 314 
  
 13 
  
 Övriga frågor  
 ............................................................................ 
  
 321 
  
 13.1 
  
 Inledning 
  
 ................................................................................... 
  
 321 
  
 13.2 
  
 Andra följder av brott än straff eller påföljd ............................. 
  
 321 
  
 13.2.1 
  
 Skadestånd och annan ersättningsskyldighet på grund 
  
 av brott ....................................................................... 
  
 322 
  
 13.2.2 
  
 Förverkande, utvisning och annan särskild 
  
 rättsverkan.................................................................. 
  
 325 
  
 13.3 
  
 Processuella frågor .................................................................... 
  
 326 
  
 13.3.1 
  
 Brottmålsdomen och otillräknelighet ........................ 
  
 326 
  
 13.3.2 
  
 Reformatio in pejus.................................................... 
  
 331 
  
 13.4 
  
 Registerfrågor............................................................................ 
  
 332 
  
 13.4.1 
  
 Belastningsregistret.................................................... 
  
 332 
  
 13.4.2 
  
 Det rättspsykiatriska forskningsregistret ................... 
  
 334 
  
 13.4.3 
  
 Övriga registerförfattningar och författningar om 
  
 uppgiftslämnande....................................................... 
  
 336 
  
 SOU 2002:3 
  
 Innehåll  
 11 
  
 13.5 
  
 Förverkande av rätten att ta arv eller testamente m.m. ............. 
  
 337 
  
 13.6 
  
 Barns straffrättsliga ansvar........................................................ 
  
 339 
  
 13.7 
  
 Andra typer av följdändringar................................................... 
  
 340 
  
 14 
  
 Ikraftträdande och övergångsfrågor 
 ......................................... 
  
 341 
  
 14.1 
  
 Ikraftträdande ............................................................................ 
  
 341 
  
 14.2 
  
 Övergångsfrågor........................................................................ 
  
 341 
  
 14.2.1 Grundläggande bestämmelser att beakta ................... 
  
 341 
  
 14.2.2 De nya reglernas tillämplighet på tidigare begångna 
  
 gärningar .................................................................... 
  
 342 
  
 15 
  
 Genomförandet av reformen  
 ..................................................... 
  
 347 
  
 15.1 
  
 Ekonomiska konsekvenser ........................................................ 
  
 347 
  
 15.1.1 Utgångspunkter för våra kostnadsberäkningar .......... 
  
 347 
  
 15.1.2 
  
 De beräknade kostnadskonsekvenserna 
  
 av våra förslag ............................................................ 
  
 349 
  
 15.2 
  
 Konsekvenser för staten och den kommunala ekonomin.......... 
  
 356 
  
 15.2.1 Behovet av ett förslag till finansiering ...................... 
  
 356 
  
 15.2.2 
  
 Den kommunala finansieringsprincipen .................... 
  
 356 
  
 15.2.3 Vår uppskattning av regleringsbeloppets storlek....... 
  
 357 
  
 15.3 
  
 Konsekvenser för brottsligheten ............................................... 
  
 358 
  
 15.4 
  
 Övriga konsekvenser av våra förslag ........................................ 
  
 360 
  
 15.4.1 Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen...... 
  
 360 
  
 15.4.2 Konsekvenser för sysselsättning och offentlig service i 
  
 olika delar av landet ................................................... 
  
 360 
  
 15.4.3 Konsekvenser för personlig integritet........................ 
  
 361 
  
 15.4.4 Konsekvenser i övrigt samt prövning av offentliga 
  
 åtaganden ................................................................... 
  
 361 
  
 16 
  
 Författningskommentar 
 ............................................................. 
  
 363 
  
 16.1 
  
 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken .............................. 
  
 363 
  
 16.2 
  
 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken ....................... 
  
 382 
  
 16.3 
  
 Förslaget till lag om ändring i ärvdabalken............................... 
  
 387 
  
 16.4 
  
 Förslaget till lag om verkställighet av samhällsskydds- 
  
 åtgärder 
  
 ...................................................................................... 
  
 387 
  
 16.5 
  
 Förslaget till lag om rättspsykiatrisk utredning......................... 
  
 392 
  
 16.6 
  
 Förslaget till lag om slutet boende för vissa funktionshindrade 
  
 lagöverträdare............................................................................ 
  
 398 
  
 16.7 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om rättspsykiatrisk 
  
 vård ........................................................................................... 
  
 405 
  
 16.8 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om kriminalvård i 
  
 anstalt ........................................................................................ 
  
 411 
  
 16.9 
  
 Förslaget .........till lag om ändring i lagen om försäkringsavtal 
  
 412 
  
 12  
 Innehåll 
  
 SOU 2002:3 
  
 16.10 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om införande av nya 
  
 rättegångsbalken........................................................................ 
  
 412 
  
 16.11 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser 
  
 om unga lagöverträdare............................................................. 
  
 413 
  
 16.12 
  
 Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen....................... 
  
 413 
  
 16.13 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om allmänna 
  
 förvaltningsdomstolar ............................................................... 
  
 413 
  
 16.14 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om internationellt samarbete 
  
 rörande verkställighet av brottmålsdom.................................... 
  
 413 
  
 16.15 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om beräkning av strafftid 
  
 m.m 
  
 ............................................................................................ 
  
 414 
  
 16.16 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om behandlingen av häktade 
  
 och anhållna .m.fl ..................................................................... 
  
 414 
  
 16.17 
  
 Förslaget till lag om ändring i passlagen................................... 
  
 414 
  
 16.18 
  
 Förslaget .......................till lag om ändring i brottsskadelagen 
  
 415 
  
 16.19 
  
 Förslaget ..........till lag om ändring i bötesverkställighetslagen 
  
 415 
  
 16.20 
  
 Förslaget ......till lag om ändring i konsumentförsäkringslagen 
  
 415 
  
 16.21 
  
 Förslaget ...........................till lag om ändring i sekretesslagen 
  
 416 
  
 16.22 
  
 Förslaget ..................................till lag om ändring i polislagen 
  
 416 
  
 16.23 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om särskild personutredning 
  
 i brottmål, . ........................................................................m.m 
  
 417 
  
 16.24 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om arbetsförmedlings- 
  
 register....................................................................................... 
  
 417 
  
 16.25 
  
 Förslaget ....till lag om ändring i lagen om belastningsregister 
  
 417 
  
 16.26 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om ersättning vid 
  
 frihetsberövanden .............................och andra tvångsåtgärder 
  
 418 
  
 16.27 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen om rättspsykiatriskt 
  
 forskningsregister...................................................................... 
  
 419 
  
 Referenser  
 ........................................................................................... 
  
 421 
  
 Bilaga 1 .............................................................. 
  
 Kommittédirektiv 
  
 435 
  
 Bilaga 2 ........Ansvaret för den rättspsykiatrisk vården – bakgrund 
  
 451 
  
 Bilaga 3 Frågor angående organisation och ekonomiskt ansvar 
  
 ......................... 
  
 för den rättspsykiatriska vården (enkät I) 
  
 465 
  
 Bilaga 4 Frågor angående kostnader för rättspsykiatrisk vård 
  
 ........................................................................... 
  
 (enkät II) 
  
 467 
  
 Bilaga 5 Utkast till lag om betalningsansvar avseende psykiatrisk 
  
 .... 
  
 vård för lagöverträdare jämte kortfattade kommentarer 
  
 469 
  
 Bilaga 6 
  
 Från farlighet till risk - senare års utveckling inom forskning 
  
 och tillämpning av risk - och farlighetsbedömningar 
  
 .......................................................... 
  
 (av James) 
  
 477 
  
 Bilaga 7 ..........................Bilaga angående brott mot liv eller hälsa 
  
 487 
  
 SOU 2002:3 
  
 Förkortningar  
 13 
  
 Förkortningar 
  
 bet. 
  
 betänkande 
  
 BrB 
  
 Brottsbalken 
  
 BrP 
  
 Lagen (1964:163) om införande av brottsbalken 
  
 BRÅ 
  
 Brottsförebyggande rådet 
  
 dir. 
  
 direktiv 
  
 Ds 
  
 Departementsserien 
  
 FB 
  
 Föräldrabalken 
  
 HD 
  
 Högsta domstolen 
  
 HSL 
  
 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 
  
 JFT 
  
 Tidskrift utgiven av Juridiska föreningen i Finland 
  
 JT 
  
 Juridisk Tidskrift 
  
 JuU 
  
 Justitieutskottet 
  
 KvaL 
  
 Lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 
  
 LPT 
  
 Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 
  
 LRPU 
  
 Lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning 
  
 LRV 
  
 Lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 
  
 LSPV 
  
 Lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk 
  
 vård i vissa fall 
  
 LSS 
  
 Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa 
  
 funktionshindrade 
  
 LUL 
  
 Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga 
  
 lagöverträdare 
  
 mot. 
  
 motion 
  
 NJA 
  
 Nytt Juridiskt Arkiv, avd. I 
  
 NJA II 
  
 Nytt Juridiskt Arkiv, avd. II 
  
 NTfK 
  
 Nordisk Tidskrift for Kriminalvidenskab 
  
 prop. 
  
 proposition 
  
 RB 
  
 Rättegångsbalken 
  
 RF 
  
 Regeringsformen 
  
 RH 
  
 Rättsfall från hovrätterna 
  
 RpfL 
  
 Lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister 
  
 RPU 
  
 rättspsykiatrisk undersökning 
  
 rskr. 
  
 riksdagsskrivelse 
  
 SFS 
  
 Svensk författningssamling 
  
 SiS 
  
 Statens institutionsstyrelse 
  
 14  
 Förkortningar 
  
 SOU 2002:3 
  
 SkL 
  
 Skadeståndslagen (1972:207) 
  
 SL 
  
 Strafflagen 
 1 
  
 SvJT 
  
 Svensk Juristtidning 
  
 ÄB 
  
 Ärvdabalken 
  
 ÄktB 
  
 Äktenskapsbalk 
  
 1  
 I kapitel 4 om utländsk rätt används förkortningen SL också beträffande den danska, norska och finska strafflagen 
  
 SOU 2002:3 
  
 Sammanfattning  
 15 
  
 Sammanfattning 
 Bakgrund 
 Vi har haft i uppdrag att föreslå en reformerad reglering av det straff- rättsliga ansvaret för psykiskt störda lagöverträdare samt formerna för ingripanden mot dem. Enligt våra direktiv skall reformen åstadkomma en ordning som innebär att psykiskt störda personer som begår brott och som är straffrättsligt ansvariga kan dömas till en påföljd som till- godoser kravet på ett rimligt ingripande med hänsyn till det begångna brottet. Reformen skall också syfta till att psykiatrin inte skall bära ett ansvar för straffrättsliga aspekter eller behovet av samhällsskydd under längre tid än som motiveras av ett vårdbehov. 
 Behovet av en reform 
 Behovet av en reform måste ses mot bakgrund av de problem som dagens system ger upphov till. Dessa kan systematiskt hänföras till tre olika undergrupper, nämligen vårdfrågor, straffrättsliga frågor och sam- hällsskyddsfrågor. De viktigaste problemen är följande. 
 Vårdfrågor 
 Vårdfrågorna gäller etiska konflikter i vården och svårigheter att till- godose lagöverträdares vårdbehov. Följande problem bör särskilt upp- märksammas. 
  
 Systemet med särskild utskrivningsprövning medför att personer kan hållas kvar i sluten vård trots att sådan vård inte behövs av medi- cinska skäl eller att någon adekvat vård inte står till buds. Detta har gett upphov till etiska konflikter i vården. Fortsatt rättspsykiatrisk vård riskerar att bli en form av maskerad förvaring där psykiatrin används för andra syften än vård och behandling. 
  
 Det finns ett stort och ökande antal intagna i kriminalvårdsanstalt som har psykiska problem. Kriminalvårdens möjligheter att ge vård är 
  
 16  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2002:3 
  
 dock begränsade. Det är också svårt att i vart fall fullt ut tillgodose behoven för kriminalvårdspatienter i den allmänna sjukvården. 
  Samtidigt kan det konstateras att personer som döms till över- lämnande till rättspsykiatrisk vård för förhållandevis mindre allvarlig brottslighet vårdas under mycket långa tider och till stora kostnader. Det kan sättas i fråga om det nuvarande systemet medför att vård- behovet tillgodoses på ett ändamålsenligt sätt. 
 Straffrättsliga frågor 
 Problemen som rör straffrättsliga frågor har att göra med ansvarspröv- ningen och påföljdsbestämningen för psykiskt störda lagöverträdare. Följande frågeställningar bör särskilt lyftas fram. 
  
 Bestämmelsen i 30 kap. 6 § BrB (fängelseförbudet) kan leda till att ingen tillräckligt ingripande påföljd kan dömas ut. Om någon begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får påföljden inte bestämmas till fängelse. Men om det vid domstillfället inte längre före- ligger någon allvarlig psykisk störning, kan påföljden inte heller be- stämmas till rättspsykiatrisk vård. Detta är otillfredsställande och gör att det ibland är svårt att hitta en lämplig och tillräckligt ingripande påföljd, särskilt om brottet är allvarligt. Begås t.ex. flera mord, är det inte rimligt att de enda påföljder som kan komma ifråga är villkorlig dom eller skyddstillsyn. 
  
 Det är knappast heller rimligt att anse en person som vid gärnings- tillfället var akut psykotisk och vars uppfattning om sakförhållandena helt saknade förankring i verkligheten som straffrättsligt ansvarig, även om han skulle kunna anses ha uppsåt till sin gärning. Däremot kan det naturligtvis i en sådan situation finnas skäl att tillgripa andra reaktioner som grundas på vårdbehov eller samhällsskydd. 
  
 Det finns också en tendens att domstolarna alltför lätt anser att psykiskt störda personer begår gärningen med uppsåt, trots att det i ett sådant fall kan vara särskilt svårt att göra den bedömningen. 
  
 Det nuvarande fängelseförbudet leder också till att vissa påföljder eller verkställighetsformer inte får användas för psykiskt störda lag- överträdare. Detta gäller t.ex. villkorlig dom eller skyddstillsyn i före- ning med samhällstjänst, skyddstillsyn med s.k. kontraktsvård samt verkställighet av fängelse genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Den nuvarande särbehandlingen kan således leda till att psy- kiskt störda lagöverträdare får en strängare påföljd än andra lagöver- trädare eller till att de utesluts från annars lämpliga verkställighets- former. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Sammanfattning  
 17 
  
  Det förhållandet att överlämnande till vård är en särskild påföljd leder också till komplikationer när olika bedömningar görs beträffande vårdbehovet. Som exempel kan nämnas situationen att tingsrätten har dömt till påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård och det sedan vid hovrättsprocessen framkommer att något vårdbehov inte längre föreligger. Om den tilltalade då återkallar sitt överklagande, kan vårddomen ändå stå fast, men någon vård i princip inte komma till stånd. 
 Samhällsskyddsfrågor 
 Samhällsskyddsfrågorna avser samhällets behov och möjligheter att skydda sig mot personer som har en hög benägenhet att återfalla i all- varliga brott på grund av sitt psykiska tillstånd. Följande problem bör särskilt framhållas. 
  
 För att samhällsskyddsaspekten skall tillmätas självständig bety- delse vid bestämmande av en brottspåföljd krävs att den tilltalade fälls till ansvar. Vidare krävs att påföljden bestäms till rättspsykiatrisk vård och att denna i sin tur förenas med särskild utskrivningsprövning. Är någon av dessa förutsättningar inte uppfyllda, saknas alltså i dag möj- lighet att vid påföljdsbestämningen beakta samhällsskyddsintresset. Det gäller även om det rör sig om synnerligen allvarlig vålds- eller sexualbrottslighet och det föreligger en påtaglig risk för återfall i sådan brottslighet. 
  
 En person som begått ett allvarligt brott och som ges påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård kan komma att friskförklaras efter kort tid och på så sätt komma ut i samhället igen. Detta upplevs av många som otillfredsställande från samhällsskyddssynpunkt. Tenden- sen anses vara att vårdtiderna vid mindre allvarlig brottslighet generellt sett är längre än de fängelsestraff som döms ut för motsvarande brott. Vid den allra allvarligaste brottsligheten tenderar i stället de utdömda fängelsestraffens längd att bli längre än motsvarande tider för den rätts- psykiatriska vården. 
  
 Allmänna utgångspunkter för en reform 
 För att komma till rätta med de angivna problemen måste det nuvaran- de systemet enligt vår uppfattning reformeras. Vid reformen bör följan- de allmänna utgångspunkter vara vägledande. 
  
 18  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2002:3 
  
 Mer vård där det behövs 
 Ett reformerat system måste tillgodose vårdbehovet oberoende av vilken straffrättslig reaktion som följer på brottet. Det är allmänt känt att många som döms för olika brott, främst vålds- och sexualbrott, är i behov av psykiatrisk vård. Berättigade krav på humanitet talar för att gärningsmannens behov av vård får betydelse för hur påföljden verkställs. Också brottspreventiva skäl talar för detta. Vårdbehovet skall tillgodoses oberoende av vilken påföljd som har dömts ut i det enskilda fallet och skall grundas på en medicinsk bedömning. 
 Vårdbehovet skall med andra ord påverka själva verkställigheten av en påföljd, men inte själva valet av påföljd. Det ger dessutom större möjligheter att beakta vårdbehov som uppkommer under själva verk- ställigheten. Domstolens påföljdsval bör däremot, liksom för övriga grupper av lagöverträdare, styras av brottets straffvärde eller art eller om det är fråga om återfall i brott. 
 Ett humanare reaktionssystem 
 Ett reformerat system måste också präglas av humanitet. Om den psykiskt störde redan är föremål för erforderlig vård och något uttalat samhällsskyddsintresse inte föreligger, bör samhället i stor utsträckning kunna avhålla sig från att använda det straffrättsliga systemet. 
 Ett mer ändamålsenligt reaktionssystem 
 I ett reformerat system bör naturligtvis eftersträvas effektivare reaktio- ner i den meningen att reaktionerna skall kunna verkställas på ett ända- målsenligt sätt. Val av påföljder och verkställighetsformer skall inte vara beroende av kostnadshänsyn utan styras av situationens krav och behov. Rollfördelningen mellan inblandade aktörer måste dessutom vara tydlig och ändamålsenlig samt präglas av konsekvens. Frågan om sambandet mellan utförandet, kostnadsansvaret och finansieringen av verkställigheten av olika straffrättsliga reaktioner för psykiskt störda lagöverträdare kommer här i blickpunkten. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Sammanfattning  
 19 
  
 Mera proportionalitet och förutsebarhet 
 I det reformerade systemet bör som huvudregel eftersträvas att de all- männa principerna för straffmätning och påföljdsval i högre grad än i dag styr och sätter upp ramarna för det straffrättsliga ingripandet, om gärningsmannen döms till straffrättsligt ansvar. En sådan ordning främ- jar berättigade krav på förutsebarhet, likabehandling och proportiona- litet. En följd av detta blir att ju svårare brottet är desto mer ingripande blir också påföljden. Om påföljderna på detta sätt huvudsakligen styrs av hur allvarligt brottet är, undviks sannolikt de för det allmänna rätts- medvetandet stötande fall där någon relativt snart efter att ha begått ett grovt vålds- eller sexualbrott, som han lagförts för, blir utskriven från vården och därmed har verkställt den ådömda vårdpåföljden. 
 En verklig och etiskt försvarbar ansvarsprövning 
 En ökad användning av allmänna regler för påföljdsbestämning för psykiskt störda lagöverträdare bör kopplas till en starkare fokusering på ansvarsledet. I det fåtal fall där gärningsmannens psykiska tillstånd har varit sådant att verklighetsuppfattningen helt har förändrats eller präg- lats av en synnerligen höggradig tvångsmässighet i handlandet framstår det inte som etiskt försvarbart att över huvud taget döma ut något straffrättsligt ansvar. Essensen i den för moderna rättsstater så viktiga s.k. skuldprincipen är att endast den som kan rå för sin gärning skall hållas ansvarig och straffas för denna. Om skuldprincipen tillåts få ett större genomslag och ansvarsledet därigenom får ökad tyngd även för psykiskt störda lagöverträdare, skulle det medföra en solidare och mer etiskt försvarlig grund för den straffrättsliga hanteringen av denna grupp. I det sammanhanget är det värt att notera att en gärningsman, som utan att vara psykiskt störd utan av annan anledning är tillfälligt sinnesförvirrad i gärningsögonblicket, normalt går fri från ansvar redan enligt gällande rätt. 
 Samhällsskyddet skall beaktas vid grova brott mot liv eller hälsa 
 Frågan om och i så fall på vilket sätt som intresset av samhällsskydd skall tillåtas påverka den straffrättsliga hanteringen av psykiskt störda lagöverträdare är komplicerad och förknippad med svåra etiska konflik- ter. Man kan emellertid inte bortse från samhällsskyddsintresset i detta sammanhang. Samhället har legitima skäl att ta hänsyn till samhälls- skyddsaspekten, framför allt vid grova brott mot liv eller hälsa. Mot bakgrund av de svårigheter som dock alltid är förknippade med att för- 
  
 20  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2002:3 
  
 utse återfall i brott måste en utgångspunkt vara att det är fråga om allvarlig brottslighet av särskilt integritetskränkande slag, dvs. i princip måste det röra sig om brott som riktar sig mot någons liv eller hälsa. Dessutom bör det krävas att återfallsrisken bedöms som påtaglig. I dessa situationer kan man nämligen försvara att samhällsskyddet sär- skilt beaktas. 
 Ett mer renodlat reaktionssystem 
 I ett reformerat system bör så långt det är möjligt göras tydliga skill- nader mellan omständigheter som rör straffrättsligt ansvar, vårdbehov och intresset av samhällsskydd. I viss utsträckning torde risken för etiska och andra konflikter mellan dessa olika aspekter därigenom minska. I andra fall innebär en ökad renodling att man på ett tydligare sätt än i dagens system uppmärksammar de konflikter som kan finnas, vilket i sin tur bör leda till att en tydlig prioritering mellan de olika aspekterna måste göras. Och även om de olika aspekterna till slut på något sätt måste vägas samman, innebär sannolikt en ökad renodling och tydligare gränser dem emellan att systemet blir mer logiskt uppbyggt, öppnare och enklare att tillämpa. 
 Vårt förslag till ett reformerat system 
 Ett restriktivt krav på tillräknelighet införs 
 Vi föreslår att tillräknelighet eller ansvarsförmåga åter blir ett krav för straffrättsligt ansvar. Tillräknelighetsregeln utformas restriktivt. Den kommer därför att träffa en mindre grupp än den som i dag omfattas av det s.k. fängelseförbudet i 30 kap. 6 § BrB. Ansvarsfrihet föreligger enligt den föreslagna regeln, om gärningsmannen till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd saknade förmåga att förstå innebörden av sin gärning eller att anpassa sitt handlande i enlighet med en sådan förståelse. Ett undantag från regelns tillämplighet gäller om gärningsmannen genom rus eller på annat liknande sätt själv vållat sin bristande förmåga. 
 Som en konsekvens av att tillräknelighetsrekvisitet införs upphävs fängelseförbudet och övriga inskränkningar i påföljdsvalet för psykiskt störda lagöverträdare som döms för brott. 
 Den som inte fälls till ansvar, eftersom tillräknelighetskravet inte är uppfyllt, men som har ett behov av psykiatrisk vård skall normalt få 
  
 SOU 2002:3 
  
 Sammanfattning  
 21 
  
 detta behov tillgodosett enligt den allmänna vårdlagstiftningen, dvs. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I de fall det rör sig om gärningar som riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa skall dock åtgärder som grundas på intresset av samhällsskydd kunna dömas ut. 
 Allmänna påföljdsregler skall tillämpas om brott föreligger 
 Vi föreslår att de normala reglerna om påföljdsbestämning i princip skall gälla även psykiskt störda lagöverträdare som döms för brott. Överlämnande till rättspsykiatrisk vård avskaffas som särskild påföljd. Rättspsykiatrisk vård skall dock finnas kvar som benämning på sådan psykiatrisk tvångsvård som ges under verkställigheten av påföljder som innefattar frihetsberövande, under anhållnings- eller häktningstid och när en rättspsykiatrisk utredning görs. 
 Psykiatrisk vård skall tillgodoses oberoende av straffrättslig reaktion 
 Psykiskt störda lagöverträdare som döms till fängelse och som har behov av psykiatrisk vård skall i ett reformerat system ges sådan vård under verkställigheten av fängelsestraffet, antingen i frivillig form enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller i form av tvångsvård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Frågan om vård- behovet skall avgöras efter en rent medicinsk bedömning, antingen i form av ett särskilt vårdbeslut i en rättspsykiatrisk utredning eller genom ett vårdintyg. För att erforderlig vård skall komma till stånd i framtiden måste också kriminalvården bli bättre på att hantera frågor kring psykiskt störda. Kriminalvårdens ansvar i detta hänseende skall betonas ytterligare i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Här- utöver krävs organisatoriska och ekonomiska förändringar av den rättspsykiatriska vården som innebär att staten tar ett större ansvar för vården och att resurserna för denna fördelas annorlunda än i dag. 
 Psykiatrisk vård skall kunna utgöra ett särskilt skäl för skyddstillsyn och för skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (kontraktsvård) samt särskilt beaktas vid placering enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt. Psykiatrisk vård som inletts i anslutning till brottet skall också kunna påverka påföljdsbestämningen enligt 29 kap. 5 § brottsbalken. 
  
 22  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2002:3 
  
 Slutet boende – en ny form av verkställighet av fängelse 
 Vi föreslår att en ny form för verkställighet av fängelse, slutet boende, införs för vissa funktionshindrade. Modellen skall vara ett slutet grupp- boende uppbyggt enligt principerna i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Personalen skall ha särskilda kun- skaper om funktionshindrade, och de boende skall erbjudas habilite- rings- och rehabiliteringsåtgärder. Statens institutionsstyrelse skall ansvara för verkställigheten. 
 Beslutet om att verkställigheten av ett fängelsestraff skall ske i ett slutet boende kan fattas antingen i form av ett särskilt omsorgsbeslut i en rättspsykiatrisk utredning eller av kriminalvården. Kriminalvårdens ansvar att uppmärksamma funktionshindrades behov skall regleras i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 
 Samhällsskyddsåtgärder – en ny reaktion i det straffrättsliga systemet 
 Vi anser att intresset av samhällsskydd i särskilda fall bör kunna beak- tas som en självständig, kompletterande faktor. Detta bör vara möjligt i samband med påföljdsbestämningen och verkställigheten av straffrätts- liga reaktioner för mycket allvarliga gärningar vilka riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. En särskild form av reaktion, benämnd  
 samhällsskyddsåtgärd 
 , skall därför införas i det straffrättsliga systemet. 
 Samhällsskyddsåtgärder skall, om inte ett väsentligt intresse av sam- hällsskydd kan tillgodoses genom straff eller andra åtgärder, kunna beslutas för den som begått straffbelagda gärningar i två olika situa- tioner. Dels som en åtgärd i samband med gärningar som inte medför ansvar på grund av otillräknelighet men där samhällets intresse av skydd gör sig starkt gällande. Dels som en tidsobestämd påföljd vid synnerligen allvarliga brott mot liv eller hälsa i fall det föreligger en påtaglig återfallsrisk samtidigt som det frihetsberövande som annars skulle ha dömts ut inte är tillräckligt för att tillgodose samhällsskydds- intresset. Åtgärderna kommer därför att kunna omfatta även psykiskt störda lagöverträdare som i dag döms till tidsbestämda straff, t.ex. per- soner med personlighetsstörningar. 
 Rättspsykiatrisk vård skall vara ett viktigt inslag i verkställigheten, om ett psykiatriskt vårdbehov föreligger. Åtgärderna regleras i ett sär- skilt kapitel i BrB och i en särskild verkställighetslag. 
 Både frågan om en samhällsskyddsåtgärd skall dömas ut i ett brott- mål och frågan om den skall bestå vid senare kontinuerliga ompröv- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Sammanfattning  
 23 
  
 ningar skall prövas av allmän domstol. Beslut om verkställighet eller vistelser i frihet skall beslutas av respektive verkställighetsmyndighet. Om åklagaren motsätter sig ett sådant beslut i ett särskilt fall, skall dock frågan i stället prövas av allmän domstol. 
 Rättspsykiatriska utredningar i ett reformerat system 
 Två nya utredningsformer införs, ansvarsutredning och samhälls- skyddsutredning, i stället för dagens rättspsykiatriska undersökningar. En ansvarsutredning skall ge underlag för att pröva frågan om tillräknelighet och en samhällsskyddsutredning för att bedöma behovet av en samhällsskyddsåtgärd. 
 Staten tar ett större ansvar för den rättspsykiatriska vården 
 Staten skall ta ett större ansvar för den rättspsykiatriska vården genom att överta finansieringen av vården. Driften skall dock ligga kvar hos sjukvårdshuvudmännen. Som ett första steg bör en förstärkt statsbi- dragsmodell ligga till grund för det ökade statliga ansvaret. Om de nuvarande problemen inom en försöksperiod om fyra år inte kan lösas på ett tillfredsställande sätt med en sådan modell, bör i stället en mera renodlad myndighetsmodell införas. En organisationskommitté bör omgående tillsättas med uppgift att genomföra förändringen. Kommittén bör också få till uppdrag att under försöksperioden fortlöpande följa verksamheten och utvärdera denna. 
 Övriga frågor 
 När det gäller skadestånd, förverkande och andra följder av en gärning skall en generell bestämmelse införas som med brott jämställer en gärning då gärningsmannen inte uppfyller det föreslagna kravet på tillräknelighet. En möjlighet till fastställelsedom i brottmål införs för att kunna pröva frågan om gärningsmannaskap i sådana fall och när det gäller vissa samhällsskyddsåtgärder. Den nuvarande påföljdsförbuds- regeln i 1 kap. 6 § BrB som avser lagöverträdare under 15 år görs om till en ansvarsfrihetsregel. Följdändringar görs beträffande reglerna om förverkande av arv så att dessa skall omfatta också den som inte uppfyller kravet på tillräknelighet. 
  
 24  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2002:3 
  
 Ekonomiska konsekvenser 
 Våra förslag bör leda till en bättre och mer ändamålsenlig fördelning av de resurser som nu satsas på psykiatrisk vård för lagöverträdare. Detta bör medföra att fler lagöverträdare som har behov av psykiatrisk vård också får sådan vård, såväl under verkställigheten av en frihets- berövande påföljd som vid verkställighet ute i samhället. De totala kostnaderna för rättspsykiatrisk vård och annan psykiatrisk vård för lagöverträdare kommer inte att öka, men resursfördelningen blir annor- lunda än i dagens system. 
 Ikraftträdande 
 Att genomföra vårt förslag innebär relativt omfattande förändringar. Det är dock mot bakgrund av de problem som finns med dagens system angeläget att detta sker snabbt. Mot bakgrund av att rimlig tid skall avsättas för remissbehandling, fortsatt beredning inom Regerings- kansliet och behandling i riksdagen bedömer vi att reformen i sin helhet kan träda i kraft först den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 37 
  
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i brottsbalken 
 Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken 
 1 
  
 dels  
 att 30 kap. 6 § och 31 kap. 3 § skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att det skall införas ett nytt kapitel, 32 kap., av följande lydelse,  
 dels  
 att det i övrigt skall införas fem nya paragrafer, 1 kap. 2 a och 
 9 §§, 34 kap. 8 och 9 §§ samt 35 kap. 11 §, av följande lydelse, 
  
 dels  
 att 1 kap. 3, 6 och 8 §§, 29 kap. 3 och 5 §§, 30 kap. 1 och 9 §§, 33 kap. 6 §, 34 kap. 1, 10 och 11 §§, 36 kap. 11, 12, 13 och 14 §§ samt rubriken närmaste före 1 kap. 1 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 kap. 
 Om brott  
 och  
 brottspåföljder Om brott, brottspåföljder  
 och samhällsskyddsåtgärder m.m. 
  
 2 a § 
 En gärning skall inte medföra ansvar för den som till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd har saknat förmåga att inse gär- ningens innebörd eller att an- passa sitt handlande efter en sådan insikt. 
  
 1  
 Senaste lydelse av 
 30 kap. 6 § 1991:1138 
 31 kap. 3 § 1991:1138 
  
 38  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Vad som nu sagts gäller inte om gärningsmannen i anslutning till gärningen själv vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat liknande sätt. 
 3 § 
 2 
  
 Med påföljd för brott förstås i denna balk straffen böter och fängelse samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård. 
 En straffbelagd gärning kan också föranleda en samhälls- skyddsåtgärd enligt 32 kap. 
 6 § 
 3 
  
 För brott  
 som någon  
 begått  
 innan han fyllt femton år  
 får inte dömas till påföljd. 
 En gärning  
 som någon  
 begår  
 innan han fyllt femton år  
 skall inte föranleda straffrättsligt an- svar för honom. En sådan gär- ning får inte heller leda till att en samhällsskyddsåtgärd döms ut. 
 8 § 
 4 
  
 Förutom påföljd kan brott, enligt vad  
 därom  
 är  
 stadgat,  
 föranleda förverkande av egendom, före- tagsbot eller annan särskild rätts- verkan,  
 så ock  
 medföra skyldig- het att  
 gälda  
 skadestånd. 
 Förutom påföljd kan brott, enligt vad  
 som  
 är  
 föreskrivet därom 
 , föranleda förverkande av egen- dom, företagsbot eller annan sär- skild rättsverkan  
 samt  
 medföra skyldighet att  
 betala  
 skadestånd. 
 I fall som avses i 2 a § första stycket och 6 § gäller vad som nu sagts om brott i stället en straff- belagd gärning. 
 9 § 
 Vad som i denna balk eller an- nan författning föreskrivs om brott skall i tillämpliga delar gälla också sådana gärningar 
  
 2 
  
 Senaste lydelse 1988:942 
  
 3 
  
 Senaste lydelse 1988:942 
  
 4 
  
 Senaste lydelse 1986:118 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 39 
  
 som avses i 2 a § första stycket 
  
 och 6 §. 
  
 29 kap. Om straffmätning och påföljdseftergift 
 3 § 
 5 
  
 Såsom förmildrande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet skall, vid sidan av vad som är föreskrivet för vissa fall, särskilt beaktas 1. om brottet föranletts av någon annans grovt kränkande beteende, 
  
 2. om den tilltalade till följd 
  
 2. om den tilltalade till följd 
  
 av  
 psykisk störning eller  
 sinnes- 
  
 av sinnesrörelse eller av någon 
  
 rörelse eller av någon annan or- 
  
 annan orsak haft starkt nedsatt 
  
 sak haft starkt nedsatt förmåga 
  
 förmåga att kontrollera sitt 
  
 att kontrollera sitt handlande, 
  
 handlande, 
  
 3. om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga, 
  
 4. om brottet föranletts av 
  
 4. om brottet föranletts av 
  
 stark mänsklig medkänsla  
 eller 
  
 stark mänsklig medkänsla, 
  
 5. om gärningen, utan att vara 
  
 5. om gärningen, utan att vara 
  
 fri från ansvar, är sådan som 
  
 fri från ansvar, är sådan som 
  
 avses i 24 kap. 
  
 avses i 24 kap 
 , eller 
  
 6. om den tilltalade till följd 
  
 av psykisk störning haft starkt 
  
 nedsatt förmåga att inse gär- 
  
 ningens innebörd eller att an- 
  
 passa sitt handlande efter en 
  
 sådan insikt. 
  
 Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, får dömas till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. 
 5 § 
 6 
  
 Vid straffmätningen skall rätten utöver brottets straffvärde i skälig om- fattning beakta 
  
 1. 
  
 om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kropps- skada, 
  
 2. 
  
 om den tilltalade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 
  
 3. 
  
 om den tilltalade frivilligt angett sig, 
  
 4. 
  
 om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brottet utvisas ur riket, 
  
 5 
  
 Senaste lydelse 1994:458 
  
 6 
  
 Senaste lydelse 1988:942 
  
 40  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 5. 
  
 om den tilltalade till följd av brottet drabbats av eller om det finns grundad anledning anta att han kommer att drabbas av avskedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svå- righet i yrkes- eller näringsutövning, 
  
 6. 
  
 om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 
  
 7. om en i förhållande till 
  
 7. om en i förhållande till 
  
 brottets art ovanligt lång tid för- 
  
 brottets art ovanligt lång tid för- 
  
 flutit sedan brottet begicks  
 eller 
  
 flutit sedan brottet begicks, 
  
 8. om den tilltalade i anslut- 
  
 ning till brottet har genomgått 
  
 eller genomgår frivillig psykiat- 
  
 risk 
  
 vård 
  
 eller 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård eller 
  
 8.  
 om någon annan omstän- 
  
 9 
 . om någon annan omstän- 
  
 dighet 
  
 föreligger som påkallar 
  
 dighet 
  
 föreligger som påkallar 
  
 att den tilltalade får ett lägre 
  
 att den tilltalade får ett lägre 
  
 straff 
  
 än brottets straffvärde 
  
 straff 
  
 än brottets 
  
 straffvärde 
  
 motiverar. 
  
 motiverar. 
  
 Föreligger omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är före- skrivet för brottet. 
 30 kap. Om val av påföljd 
 1 § 
 7 
  
 Vid val av påföljd är fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. 
 Bestämmelser om använd- ningen av överlämnande till vård finns i 31 kap. 
 Vid val av påföljd är fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. 
 Bestämmelser om använd- ningen av överlämnande till vård  
 och samhällsskyddsåtgärder  
 finns i 31  
 och 32  
 kap. 
 9 § 
 8 
  
 Vid val av påföljd skall rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. 
  
 7 
  
 Senaste lydelse 1988:942 
  
 8 
  
 Senaste lydelse 1998:604 
  
 SOU 2002:3  
 Författningsförslag  
 41 
  
 Som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan rätten beakta 
 1. om en påtaglig förbättring skett av den tilltalades personliga eller sociala situation i något hänseende som kan antas ha haft samband med 
  
 hans brottslighet, 
  
 2. om den tilltalade undergår 
  
 2. om den tilltalade undergår 
  
 behandling 
  
 för 
  
 missbruk 
  
 eller 
  
 behandling för missbruk 
 , psykisk 
  
 annat förhållande som kan antas 
  
 störning  
 eller 
  
 annat förhållande 
  
 ha samband med hans brottslig- 
  
 som kan antas ha samband med 
  
 het, 
  
 hans brottslighet, 
  
 3. om missbruk av beroende- 
  
 3. om missbruk av beroende- 
  
 framkallande 
  
 medel eller 
  
 något 
  
 framkallande 
  
 medel 
 , psykisk 
  
 annat särskilt 
  
 förhållande 
  
 som 
  
 störning  
 eller något annat särskilt 
  
 kräver vård eller annan behand- 
  
 förhållande som kräver vård eller 
  
 ling i väsentlig grad har bidragit 
  
 annan behandling i väsentlig grad 
  
 till att brottet har begåtts och den 
  
 har bidragit till att brottet har be- 
  
 tilltalade förklarar sig villig att gå 
  
 gåtts och den tilltalade förklarar 
  
 igenom lämplig behandling som 
  
 sig villig att gå igenom lämplig 
  
 enligt en för honom uppgjord 
  
 behandling som enligt en för ho- 
  
 plan kan anordnas i samband med 
  
 nom uppgjord plan kan anordnas 
  
 verkställigheten eller 
  
 i samband med verkställigheten 
  
 eller 
  
 4. om den tilltalade samtycker till att skyddstillsynen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. 
 32 kap. Om samhällsskyddsåt- gärder 
 1 § 
 Om straff eller andra åtgärder som vidtas i anledning av en straffbelagd gärning inte är till- räckliga för att tillgodose ett väsentligt intresse av samhälls- skydd, får rätten besluta om en samhällsskyddsåtgärd enligt bestämmelserna i detta kapitel. 
 2 § 
 Har någon begått en straffbe- lagd gärning som riktat sig mot eller medfört fara för någon an- nans liv eller hälsa, men skall 
  
 42  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 gärningen enligt 1 kap. 2 a § första stycket inte föranleda an- svar för honom, får rätten be- sluta om en  
 samhällsskyddsåt- gärd 
 , om det med hänsyn till gärningsmannens psykiska till- stånd, tidigare begångna gär- ningar eller omständigheterna i övrigt föreligger en påtaglig risk för att han återfaller i sådana gärningar av allvarligt slag. 
 3 § 
 En samhällsskyddsåtgärd som avses i 2 § får inte utan särskilt beslut om förlängning pågå längre än två år. Rätten får medge förlängning med sex må- nader i sänder efter ansökan av åklagare. 
 Samhällsskyddsåtgärden skall dock omedelbart upphävas när förutsättningar enligt 2 § inte längre föreligger. 
 4 § 
 Om intresset av samhällsskydd inte är tillräckligt tillgodosett genom längden av det frihetsbe- rövande som annars skulle dömts ut, får rätten, i stället för att döma till fängelse på viss tid, besluta att en  
 samhälls- skyddsåtgärd  
 skall utgöra på- följd för brottet under följande förutsättningar. 
 1. Den dömde har gjort sig skyldig till ett synnerligen all- varligt brott som riktat sig mot eller medfört fara för någon an- nans liv eller hälsa, 
 2. den dömde har tidigare dömts för sådant brott av all- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 43 
  
 varligt slag, 
 3. det nu aktuella brottet har begåtts under påverkan av en psykisk störning och 
 4. det med hänsyn till hans psykiska tillstånd och övriga omständigheter föreligger på- taglig risk för att han återfaller i sådant brott av allvarligt slag. 
 Rätten skall i domslutet ange den minsta tiden för samhälls- skyddsåtgärden (minimitiden). Denna skall pågå under minst den tid som svarar mot det fäng- elsestraff som skulle ha dömts ut med tillämpning av 26 och 29 kap. 
 5 § 
 En sådan samhällsskyddsåtgärd som avses i 4 § får inte upphäv- as innan tvåtredjedelar av den minimitid som anges i domslutet har passerats. När denna tid- punkt har passerats, skall dock samhällsskyddsåtgärden ome- delbart upphävas om förutsätt- ningar enligt 4 § 4 inte längre föreligger. 
 Om åtgärden upphävs innan minimitiden har passerats skall bestämmelserna om villkorlig frigivning enligt 26 kap. BrB tillämpas på motsvarande sätt beträffande den upphävda åt- gärden. Vad som återstår av minimitiden skall därvid anses som straffåterstod. 
 6 § 
 En samhällsskyddsåtgärd som avses i 4 § får pågå längst till minimitidens slut utan särskilt 
  
 44  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 beslut om förlängning. Rätten får medge förlängning med sex månader i sänder efter ansökan av åklagare. 
 7 § 
 Närmare bestämmelser om verk- ställighet av samhällsskyddsåt- gärder finns i lagen (2002:000) om verkställighet av samhälls- skyddsåtgärder. 
 8 § 
 Om undanröjande av samhälls- skyddsåtgärder och om vissa andra åtgärder, när den dömde har begått andra straffbelagda gärningar, föreskrivs i 34 kap. 
 33 kap. Om avräkning av anhållnings- och häktestid m. m. 
 Om någon döms till fängelse på viss tid eller till sluten ungdoms- vård eller om rätten med tillämp- ning av 34 kap. 1 § 1 förordnar att sådan påföljd skall avse yt- terligare brott, och den dömde med anledning av misstanke om brott som prövats genom dom i målet har varit berövad friheten på sätt som enligt 19 a § första stycket lagen (1974:202) om be- räkning av strafftid m.m. får till- godoräknas som tid under vilken påföljden verkställts i anstalt eller vid ett särskilt ungdoms- hem, får rätten förordna att på- följden skall anses helt verkställd genom frihetsberövandet. En förutsättning för ett sådant för- ordnande är att den tid som den 
 6 § 
 9 
  
 Om någon döms till fängelse på viss tid eller till sluten ungdoms- vård eller om rätten med tillämp- ning av 34 kap. 1 § 1 förordnar att sådan påföljd skall avse yt- terligare brott, och den dömde med anledning av misstanke om brott som prövats genom dom i målet har varit berövad friheten på sätt som enligt 19 a § första stycket lagen (1974:202) om be- räkning av strafftid m.m. får till- godoräknas som tid under vilken påföljden verkställts i anstalt,  
 i slutet boende  
 eller vid ett särskilt ungdomshem, får rätten förordna att påföljden skall anses helt verkställd genom frihetsberö- vandet. En förutsättning för ett sådant förordnande är att den tid 
  
 9  
 Senaste lydelse 2000:175 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 45 
  
 utdömda påföljden överstiger 
  
 som den utdömda påföljden 
  
 frihetsberövandet med är ringa. 
  
 överstiger frihetsberövandet med 
  
 är ringa. 
  
 Om rätten undanröjer en villkorlig dom eller en skyddstillsyn och i stället dömer till fängelse på viss tid eller till sluten ungdomsvård, gäl- ler första stycket även i fråga om sådana frihetsberövanden som anges i 19 a § andra stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 
 Om någon döms till böter och med anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, har varit berövad friheten på sätt som enligt första stycket får tillgodoräknas som verkställighet av påföljd, får rätten förordna att påföljden skall anses helt eller delvis verkställd ge- nom frihetsberövandet. 
 34 kap. Vissa bestämmelser om sammanträffande av brott och för- 
  
 ändring av påföljd 
  
 1 § 
 10 
  
 Har den som för brott dömts till 
  
 Har den som för brott dömts till 
  
 fängelse, 
  
 villkorlig 
  
 dom, 
  
 fängelse, 
  
 villkorlig 
  
 dom, 
  
 skyddstillsyn  
 eller  
 sluten ung- 
  
 skyddstillsyn, sluten 
  
 ungdoms- 
  
 domsvård begått annat brott före 
  
 vård  
 eller samhällsskyddsåtgärd 
  
 domen eller begår han nytt brott 
  
 begått annat brott före domen 
  
 efter domen men innan påfölj- 
  
 eller begår han nytt brott efter 
  
 den till fullo verkställts eller 
  
 domen men innan påföljden till 
  
 annars upphört, får rätten, med 
  
 fullo verkställts eller annars 
  
 iakttagande av vad för vissa fall 
  
 upphört, får rätten, med iaktta- 
  
 är föreskrivet i  
 2– 
 7 
  
 §§, efter om- 
  
 gande av vad för vissa fall är 
  
 ständigheterna 
  
 föreskrivet i  
 2– 
 9 
  
  § 
 §, efter om- 
  
 ständigheterna 
  
 1. förordna att den tidigare 
  
 1. förordna att den tidigare 
  
 utdömda 
  
 påföljden 
  
 skall 
  
 avse 
  
 utdömda 
  
 påföljden 
  
 skall 
  
 avse 
  
 också det andra brottet, 
  
 också det andra brottet, 
  
 2. döma särskilt till påföljd 
  
 2. döma särskilt till påföljd 
  
 för detta brott, eller 
  
 för detta brott, eller 
  
 3. om den tidigare domen 
  
 3. om den tidigare domen 
  
 vunnit laga kraft, undanröja den 
  
 vunnit laga kraft, undanröja den 
  
 utdömda 
  
 påföljden 
  
 och 
  
 för 
  
 utdömda 
  
 påföljden 
  
 och 
  
 för 
  
 brotten döma till påföljd av an- 
  
 brotten döma till påföljd av an- 
  
 nan art. 
  
 nan art. 
  
 Har en skyddstillsyn förenats med fängelse enligt 28 kap. 3 §, skall vid tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel den utdömda fäng- elsepåföljden anses som en del av skyddstillsynen. 
  
 10  
 Senaste lydelse 1998:604 
  
 46  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 8 § 
 Är den tidigare ådömda påfölj- den en samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 4 § får endast meddelas förordnande enligt 1 § 1. Rätten skall i samband med förordnandet fastställa en ny minimitid för åtgärden, om det inte föreligger särskilda skäl mot detta. 
 9 § 
 Döms någon till en samhälls- skyddsåtgärd, skall förordnande enligt 1 § 3 tillämpas, om det inte föreligger särskilda skäl som talar mot detta. 
 Är den undanröjda påföljden fängelse på viss tid och har den dömde begått den nya brottslig- heten under prövotid för vill- korlig frigivning, skall vid be- stämmande av minimitiden tas hänsyn till den villkorligt med- givna frihet som skulle ha kun- nat förverkats om 4 § varit till- lämplig. Vid bestämmande av minimitiden skall också i skälig utsträckning tas hänsyn till den tid som anses ha avtjänats i an- stalt vid verkställighet av det tidigare straffet. 
 Döms med tillämpning av 1 § 2 eller 3 till en samhälls- skyddsåtgärd för brott som be- gåtts innan den tidigare domen börjat verkställas, skall vid mi- nimitidens bestämmande skälig hänsyn tas till vad som skulle ha dömts ut för båda brotten. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 47 
  
 Har med tillämpning av 1 § 1 genom lagakraftvunnen dom förordnats, att fängelse, villkor- lig dom, skyddstillsyn eller slu- ten ungdomsvård som dömts ut i tidigare mål skall avse ytterliga- re brott, och ändras den tidigare påföljden av högre rätt genom dom som vinner laga kraft, skall frågan om påföljd för sagda brott efter anmälan av åklagare på nytt prövas av domstol. Det- samma skall gälla, när påföljd bestämts med tillämpning av 3 § andra stycket  
 eller  
 7 § andra stycket och den tidigare påfölj- den ändras. 
 Visar det sig, när en dom på fängelse på viss tid eller på slu- ten ungdomsvård skall verkstäl- las, att den dömde begått brottet innan en påföljd som han dömts till för något annat brott börjat verkställas, och framgår det inte av domarna att den andra påfölj- den har beaktats, skall, sedan domarna vunnit laga kraft, dom- stol efter anmälan av åklagare med tillämpning av 3 § andra stycket  
 eller  
 7 § andra stycket bestämma vad den dömde skall undergå till följd av den dom som sist skall verkställas. 
 10 § 
 11 
  
 Har med tillämpning av 1 § 1 genom lagakraftvunnen dom förordnats att fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn, sluten ung- domsvård  
 eller en samhälls- skyddsåtgärd  
 som dömts ut i tidigare mål skall avse ytterliga- re brott, och ändras den tidigare påföljden av högre rätt genom dom som vinner laga kraft, skall frågan om påföljd för sagda brott efter anmälan av åklagare på nytt prövas av domstol. Det- samma skall gälla, när påföljd bestämts med tillämpning av 3 § andra stycket, 7 § andra stycket  
 eller 9 § tredje stycket  
 och den tidigare påföljden ändras. 
 Visar det sig, när en dom på fängelse på viss tid, på sluten ungdomsvård  
 eller på samhälls- skyddsåtgärd  
 skall verkställas, att den dömde begått brottet in- nan en påföljd som han dömts till för något annat brott börjat verkställas, och framgår det inte av domarna att den andra påfölj- den har beaktats, skall, sedan domarna vunnit laga kraft, dom- stol efter anmälan av åklagare med tillämpning av 3 § andra stycket, 7 § andra stycket  
 eller 9 § tredje stycket  
 bestämma vad den dömde skall undergå till följd av den dom som sist skall verkställas. 
  
 11  
 Senaste lydelse 1998:604 
  
 48  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Förekommer till verkställighet på en gång dom på fängelse på livstid och dom på böter, för- vandlingsstraff för böter, fängel- se på viss tid, villkorlig dom, skyddstillsyn eller sluten ung- domsvård, skall livstidsstraffet träda i stället för den andra på- följden. 
 Förekommer till verkställig- het på en gång en dom på fäng- else på viss tid i minst två år  
 eller  
 sluten ungdomsvård i minst två år och en dom på böter eller förvandlingsstraff för böter som har meddelats innan de först- nämnda påföljderna har börjat verkställas, skall fängelsestraffet  
 eller utdömd sluten ungdoms- vård  
 träda i stället för den andra påföljden. 
 11 § 
 12 
  
 Förekommer till verkställighet på en gång dom på fängelse på livstid och dom på böter, för- vandlingsstraff för böter,  
 sam- hällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 4 §,  
 fängelse på viss tid, villkor- lig dom, skyddstillsyn eller slu- ten ungdomsvård, skall livstids- straffet träda i stället för den andra påföljden. 
 Förekommer till verkställig- het på en gång en dom på fäng- else på viss tid i minst två år, sluten ungdomsvård i minst två år  
 eller samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 4 §  
 och en dom på böter eller förvandlingsstraff för böter som har meddelats innan de förstnämnda påföljderna har börjat verkställas, skall fängel- sestraffet,  
 den slutna ungdoms- vården eller samhällsskyddsåt- gärden  
 träda i stället för den andra påföljden. 
 35 kap. Om bortfallande av påföljd 
 11 § 
 Vad som i detta kapitel före- skrivs om påföljd skall gälla ock- så en samhällsskyddsåtgärd. En sådan bortfaller om domen inte börjat verkställas innan tjugo år förflutit från det att domen vann laga kraft. 
  
 12  
 Senaste lydelse 1998:604 
  
 Förutsättes för förverkande av egendom eller annan särskild rättsverkan, som kan följa  
  
 på ett  
  
 brott, att någon dömts till på- följd,  
  
 får  
  
 rätten, om påföljd för brottet  
  
 efterges 
  
 , i den mån om- ständigheterna föranleda därtill förordna, att sådan rättsverkan skall inträda. 
  
 En samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 § brottsbalken skall anses som påföljd vid till- lämpningen av denna bestäm- melse. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 49 
  
 36 kap. Om förverkande av egendom, företagsbot och annan sär- skild rättsverkan av brott 
 Vad i lag eller författning är fö- reskrivet om särskild rättsverkan av att någon  
 dömes  
 till straff skall gälla även då annan påföljd som  
 omförmäles  
 i 1 kap. 3 § 
 ådömes 
 . 
  
 Vid tillämpningen av första stycket skall villkorlig dom  
 och  
 skyddstillsyn samt, om ej i do- men annorlunda förordnas, överlämnande till särskild vård anses lika med fängelse. Därvid skall, om så förordnas, skydds- tillsyn och överlämnande till särskild vård anses motsvara fängelse i minst sex månader. 
 11 § 
 13 
  
 Vad i lag eller  
 annan  
 författning är föreskrivet om särskild rätts- verkan av att någon  
 döms  
 till straff skall gälla även då  
 någon döms till en  
 annan påföljd som  
 nämns  
 i 1 kap. 3 §  
 eller till en samhällsskyddsåtgärd 
 . 
 Vid tillämpningen av första stycket skall villkorlig dom, skyddstillsyn  
 och en samhälls- skyddsåtgärd  
 samt 
 ,  
 om  
 inte  
 i domen förordnas annorlunda, överlämnande till särskild vård anses lika med fängelse. Därvid skall, om så förordnas, skydds- tillsyn,  
 en samhällsskyddsåtgärd  
 och överlämnande till särskild vård anses motsvara fängelse i minst sex månader. 
 12 § 
 14  
 Förutsättes för förverkande av egendom eller annan särskild rättsverkan, som kan följa  
 å  
 brott, att någon dömts till på- följd,  
 må  
 rätten, om påföljd för brottet  
 eftergives 
 , i den mån om- ständigheterna föranleda därtill förordna, att sådan rättsverkan skall inträda. 
  
 13 
  
 Senaste lydelse 1986:118 
  
 14 
  
 Senaste lydelse 1986:118 
  
 50  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 13 § 
 Har  
 brott  
 begåtts av någon som inte fyllt femton år eller som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning får rätten besluta om förverkande av egendom eller om annan särskild rättsverkan, som kan följa på  
 brottet 
 , endast om och i den mån det med hänsyn till hans psykis- ka tillstånd, gärningens beskaf- fenhet och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. 
  
 Har  
 en straffbelagd gärning  
 be- gåtts av någon som inte fyllt femton år eller som handlat un- der påverkan av en allvarlig psy- kisk störning får rätten besluta om förverkande av egendom el- ler om annan särskild rättsver- kan, som kan följa på  
 gärningen 
 , endast om och i den mån det med hänsyn till hans psykiska till- stånd, gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. 
  
 14 § 
 15 
  
 Kan på grund av den brottsliges 
  
 Kan på grund av den brottsliges 
  
 död eller av annan orsak påföljd 
  
 död eller av annan orsak påföljd 
  
 ej  
 längre  
 ådömas 
 , får egendom 
  
 eller 
  
 en samhällsskyddsåtgärd 
  
 förklaras förverkad eller före- 
  
 inte  
 längre  
 dömas ut 
 , får egen- 
  
 tagsbot åläggas på grund av 
  
 dom 
  
 förklaras förverkad eller 
  
 brottet eller åtgärd 
  
 föreskrivas 
  
 företagsbot åläggas på grund av 
  
 till förebyggande av 
  
 missbruk, 
  
 brottet eller åtgärd 
  
 föreskrivas 
  
 endast om stämning i mål därom 
  
 till förebyggande av 
  
 missbruk, 
  
 delgivits inom fem år från det 
  
 endast om stämning i mål därom 
  
 brottet begicks. Talan får i så- 
  
 delgivits inom fem år från det 
  
 dant fall väckas av åklagare en- 
  
 brottet begicks. Talan får i så- 
  
 dast om det är påkallat ur allmän 
  
 dant fall väckas av åklagare en- 
  
 synpunkt. 
  
 dast om det är påkallat ur allmän 
  
 synpunkt. 
  
 I fall som nu sagts skall vad i 35 kap. 3 § stadgas äga motsvarande tillämpning. 
 __________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 15  
 Senaste lydelse 1986:118 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 51 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i rättegångsbalken 
 Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken att 20 kap. 1 §, 24 kap. 21 och 22 §§, 29 kap. 2 och 6 §§, 30 kap. 3 §, 31 kap. 1, 2 och 10 §§ samt 51 kap. 25 § skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 20 kap. Om rätt till åtal och om målsägande 
 1 § 
 Fråga om ansvar för brott  
 må ej  
 av rätten  
 upptagas, med mindre 
  
 åtal för brottet väckts. Rätten  
 äge  
 dock utan åtal  
 upptaga  
 fråga om ansvar för förseelse i rätte- gången. 
  
 En f 
 råga om ansvar för brott  
 får endast tas upp  
 av rätten,  
 om  
 åtal för brottet  
 har  
 väckts. Rätten  
 får  
 dock utan åtal  
 ta upp en  
 fråga om ansvar för förseelse i rätte- gången. 
 I fall som avses i 1 kap. 2 a § brottsbalken får rätten, även om någon ansvarstalan enligt första stycket inte förs, ta upp och prö- va frågan om den tilltalade har begått den åtalade gärningen och frågan om utdömande av samhällsskyddsåtgärder enligt 32 kap. 2 § brottsbalken. En så- dan talan skall också väckas genom åtal. 
 24 kap. Om häktning och anhållande 
 Döms den misstänkte för brottet och är han häktad, skall rätten, enligt de grunder som anges i detta kapitel, pröva om han skall stanna kvar i häkte till dess do- men vinner laga kraft. Om den misstänkte inte är häktad, får rätten förordna att han skall 
 21 § 
 16 
  
 Döms den misstänkte för brottet och är han häktad, skall rätten, enligt de grunder som anges i detta kapitel, pröva om han skall stanna kvar i häkte till dess do- men vinner laga kraft. Om den misstänkte inte är häktad, får rätten förordna att han skall 
  
 16  
 Senaste lydelse 1998:601 
  
 52  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 häktas. I fråga om tillstånd till restriktioner gäller bestämmel- serna i 5 a §. 
 Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den misstänkte un- dandrar sig utvisning. Om rätten har beslutat om utvisning får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är föreskrivet fängelse ett år eller däröver. Förordnandet om häktning skall dock inte gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsbe- rövande påföljd som han har dömts till i målet. 
 häktas. I fråga om tillstånd till restriktioner gäller bestämmel- serna i 5 a §.  
 Med att den tillta- lade döms för brottet jämställs i fall som avses i 30 kap. 3 § and- ra stycket en dom där det fast- ställs att han har begått den åtalade gärningen, om det i do- men döms till en samhälls- skyddsåtgärd. 
  
 Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den misstänkte un- dandrar sig utvisning  
 eller en samhällsskyddsåtgärd 
 . Om rät- ten har beslutat om utvisning får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är före- skrivet fängelse ett år eller där- över. Förordnandet om häktning skall dock inte gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd  
 eller en samhällsskyddsåtgärd  
 som han har dömts till i målet. 
 22 § 
 17 
  
 Den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar. Den som är gripen behöver dock inte tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet,ordning eller säkerhet. Den som häktas skall utan dröjsmål föras till häkte. 
 Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han är miss- tänkt för, förvaras på en annan plats än som anges i första stycket, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte skall föras till häkte. Rätten eller åklagaren får även besluta att den 
  
 17  
 Senaste lydelse 1998:24 
  
 Om förvaring av den som är häktad och undergår eller har undergått rättspsykiatrisk  
  
 utred- ning  
  
 finns särskilda bestämmel- ser. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 53 
  
 häktade, sedan han förts till häkte, skall föras till en plats utom häktet för förhör eller annan åtgärd. 
 Om förvaring av den som är häktad och undergår eller har undergått rättspsykiatrisk  
 under- sökning  
 finns särskilda bestäm- melser. 
 29 kap. Om omröstning 
 2 § 
 18 
  
 Över fråga, som hör till rättegången, skall röstas särskilt. 
 Över frågor som avser ansvar skall röstas i ett sammanhang. Om det kan påverka utgången i målet, skall dock röstas särskilt angående 
  
 1. 
  
 frågan om den tilltalade begått gärningen och hur denna i sådant fall skall bedömas, 
  
 2. 
  
 frågor om åtgärder, som inte avser påföljd men som har omedel- bar betydelse för bestämmande av påföljd, 
  
 3. 
  
 frågan om påföljd, utom såvitt gäller storleken av dagsbot, före- skrifter, varning, övervakning, förlängning av prövotid eller verkstäl- lighet av påföljd, återstående frågor som avser ansvar. 
  
 Anser någon ledamot att den tilltalade skall överlämnas till särskild vård av annat slag än som avses i 31 kap. 1 a § brotts- balken, skall före omröstning enligt andra stycket 3 röstas sär- skilt angående denna mening 
 Anser någon ledamot att den tilltalade skall överlämnas till särskild vård av annat slag än som avses i 31 kap. 1 a § brotts- balken, skall före omröstning enligt andra stycket 3 röstas sär- skilt angående denna mening.  
 En samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 § brottsbalken anses som påföljd vid tillämpningen av denna bestämmelse. 
  
 6 § 
 19 
  
 Beträffande i frågor som hör till rättegången och inte avser an- svar eller som rör enskilt an- språk samt i frågor enligt 5 § eller om rättegångskostnad gäl- ler vad som föreskrivs i 16 kap. Beträffande häktning eller åt- 
  
 18 
  
 Senaste lydelse 1998:605 
  
 19 
  
 Senaste lydelse 1983:370 
  
 Beträffande i frågor som hör till rättegången och inte avser an- svar eller som rör enskilt an- språk samt i frågor enligt 5 § eller om rättegångskostnad gäl- ler vad som föreskrivs i 16 kap. Beträffande häktning eller åt- 
  
 54  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 gärd som avses i  
 25–28 
  kap. till- lämpas dock bestämmelserna i detta kapitel om omröstning i fråga om ansvar. Om det i brottmål förs talan om enskilt anspråk, skall rättens avgörande i ansvarsfrågan vara bindande vid prövningen av det enskilda anspråket. 
 gärd som avses i  
 25–28 
  kap. till- lämpas dock bestämmelserna i detta kapitel om omröstning i fråga om ansvar. Om det i brottmål förs talan om enskilt anspråk, skall rättens avgörande i ansvarsfrågan vara bindande vid prövningen av det enskilda anspråket.  
 Detsamma skall gälla om det i domen fastställs att den tilltalade har begått den åtalade gärningen. 
  
 30 kap. Om dom och beslut 
 3 § 
 Dom  
 må ej  
 avse annan gärning än den, för vilken talan om an- svar i behörig ordning förts eller fråga om ansvar  
 eljest  
 enligt lag  
 må  
 av rätten  
 upptagas 
 .  
 Ej vare  
 rätten bunden av yrkande beträf- fande brottets rättsliga beteck- ning eller tillämpligt lagrum. 
 Dom  
 får inte  
 avse  
 någon  
 annan gärning än den, för vilken talan om ansvar i behörig ordning  
 har  
 förts eller fråga om ansvar  
 an- nars  
 enligt lag  
 får tas upp  
 av rätten. Rätten  
 är inte  
 bunden av  
 ett  
 yrkande beträffande brottets rättsliga beteckning eller till- lämpligt lagrum. 
 Om den tilltalade är fri från ansvar enligt 1 kap. 2 a § brotts- balken, skall rätten, för det fall det yrkas av åklagaren, målsäg- anden eller den tilltalade, i do- men fastställa om den tilltalade har begått den åtalade gärning- en. Om det yrkas av åklagaren, får också i domen prövas om den tilltalade skall dömas till en samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 § brottsbalken. 
 31 kap. Om rättegångskostnad 
 Döms den tilltalade för brottet i ett mål där åklagaren för talan, 
 1 § 
 20 
  
 Döms den tilltalade för brottet  
 eller fastställs i dom enligt 30 
  
 20  
 Senaste lydelse 1996:1624 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 55 
  
 skall den tilltalade ersätta staten 
  
 kap. 3 § andra stycket att han 
  
 vad som enligt rättens beslut 
  
 har begått den åtalade gärning- 
  
 betalats av allmänna medel i 
  
 en  
 i ett mål där åklagaren för 
  
 ersättning till försvarare. Han 
  
 talan, skall den tilltalade ersätta 
  
 skall också ersätta staten för 
  
 staten vad som enligt rättens 
  
 kostnaden att hämta honom till 
  
 beslut betalats av allmänna me- 
  
 rätten och för sådan kostnad för 
  
 del i ersättning till försvarare. 
  
 blodprovstagning och blodun- 
  
 Han skall också ersätta staten för 
  
 dersökning som avser den tillta- 
  
 kostnaden att hämta honom till 
  
 lade och som har gjorts för ut- 
  
 rätten och för sådan kostnad för 
  
 redning om brottet. 
  
 blodprovstagning och blodun- 
  
 dersökning som avser den tillta- 
  
 lade och som har gjorts för ut- 
  
 redning om brottet. 
  
 Ersättningsskyldigheten omfattar dock inte kostnader, som inte skä- ligen varit motiverade för utredningen, eller kostnader, som vållats ge- nom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, hans ombud eller försvarare som utsetts av honom. 
 Den tilltalade är inte i annat fall än som sägs i 4 § första stycket skyldig att betala mera av kostnaden för försvararen än vad han skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Vad som sägs i den lagen om kostnad för rättshjälpsbiträ- de gäller i stället kostnad för offentlig försvarare. 
 Vad den tilltalade skall betala får jämkas eller efterges, om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans per- sonliga och ekonomiska förhållanden. 
 Om det belopp som den tilltalade skulle vara skyldig att ersätta un- derstiger en viss av regeringen fastställd gräns, skall ersättningsskyl- dighet inte åläggas. 
 2 § 
 21 
  
 Frikänns den tilltalade i mål, där åklagaren för talan, eller avvisas eller avskrivs åtal som väckts av åklagaren, kan rätten besluta att den tillta- lade skall få ersättning av allmänna medel för sina kostnader för för- svarare, för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) och för be- visning under förundersökningen eller i rättegången, om kostnaderna skäligen varit motiverade för att den tilltalade skulle kunna ta tillvara sin rätt. 
 Den tilltalade kan också få ersättning för inställelse inför rätten. Så- dan ersättning betalas enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. 
  
 21  
 Senaste lydelse 1996:1624 
  
 56  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Döms den tilltalade för brot- tet, kan han få ersättning av all- männa medel för sådana kostna- der som avses i första eller andra stycket och som vållats honom genom fel eller försummelse av åklagaren. 
 Döms den tilltalade för brot- tet  
 eller fastställs i dom enligt 30 kap. 3 § andra stycket att han har begått den åtalade gärning- en 
 , kan han få ersättning av all- männa medel för sådana kostna- der som avses i första eller andra stycket och som vållats honom genom fel eller försummelse av åklagaren. 
  
 10 § 
 22 
  
 Fullföljes mål från lägre rätt, 
  
 Fullföljes mål från lägre rätt, 
  
 skall skyldigheten 
  
 att ersätta 
  
 skall skyldigheten 
  
 att ersätta 
  
 rättegångskostnad 
  
 i högre rätt 
  
 rättegångskostnad i 
  
 högre rätt 
  
 bestämmas med hänsyn till rät- 
  
 bestämmas med hänsyn till rät- 
  
 tegången därstädes. Högre rätts 
  
 tegången därstädes. Högre rätts 
  
 dom skall anses som fällande, 
  
 dom skall anses som fällande, 
  
 allenast då den tilltalade dömes 
  
 allenast då den tilltalade dömes 
  
 till påföljd, som är att anse så- 
  
 till påföljd, som är att anse så- 
  
 som svårare än den, vartill lägre 
  
 som svårare än den, vartill lägre 
  
 rätt dömt, eller, om han frikänts 
  
 rätt dömt, eller, om han frikänts 
  
 av lägre rätt, finnes hava begått 
  
 av lägre rätt, finnes hava begått 
  
 brottet eller av honom fullföljd 
  
 brottet eller av honom fullföljd 
  
 talan ej föranleder ändring i läg- 
  
 talan ej föranleder ändring i läg- 
  
 re rätts dom. Stadgandet i 3 § 
  
 re rätts dom. Stadgandet i 3 § 
  
 skall avse det fall, att målsägan- 
  
 skall avse det fall, att målsägan- 
  
 den utan skäl föranlett att talan 
  
 den utan skäl föranlett att talan 
  
 fullföljts av åklagaren. 
  
 fullföljts av åklagaren.  
 En sam- 
  
 hällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 
  
 2 § brottsbalken jämställs med 
  
 påföljd vid tillämpning av denna bestämmelse. 
 Om kostnad i högre rätt i mål angående fråga, som dit fullföljts sär- skilt, äge vad i detta kapitel stadgas om mål, som väckts vid lägre rätt, motsvarande tillämpning. 
 Återförvisas mål, skall frågan om kostnaden i den högre rätten prö- vas i samband med målet efter dess återupptagande. 
  
 22  
 Senaste lydelse 1990:443 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 57 
  
 51 kap. 
  
 25 § 
 23 
  
 Hovrätten får inte med anled- 
  
 Hovrätten får inte med anled- 
  
 ning av den tilltalades överkla- 
  
 ning av den tilltalades överkla- 
  
 gande eller av åklagarens över- 
  
 gande eller av åklagarens över- 
  
 klagande till hans förmån döma 
  
 klagande till hans förmån döma 
  
 till en brottspåföljd som är att 
  
 till en brottspåföljd  
 eller en 
  
 anse som svårare eller mer in- 
  
 samhällskyddsåtgärd  
 som är att 
  
 gripande för den tilltalade än 
  
 anse som svårare eller mer in- 
  
 den som tingsrätten dömt till. 
  
 gripande för den tilltalade än 
  
 Hovrätten får dock besluta om 
  
 den som tingsrätten dömt till. 
  
 överlämnande till särskild vård 
  
 Hovrätten får dock besluta om 
  
 eller, om tingsrätten beslutat om 
  
 överlämnande till särskild 
  
 vård 
  
 sådan vård, döma till annan på- 
  
 eller, om tingsrätten beslutat om 
  
 följd. 
  
 sådan vård, döma till annan på- 
  
 följd. 
  
 Vid tillämpningen av första 
  
 Vid tillämpningen av första 
  
 stycket skall sluten ungdoms- 
  
 stycket skall 
  
 vård enligt 31 kap. 1 a § brotts- 
  
 1.  
 sluten ungdomsvård enligt 
  
 balken jämställas med fängelse. 
  
 31 kap. 1 a § brottsbalken 
  
 jäm- 
  
 ställas med fängelse, 
  
 2. 
  
 en samhällsskyddsåtgärd 
  
 utan 
  
 minimitid jämställas 
  
 med 
  
 fängelse, 
  
 3. 
  
 en samhällsskyddsåtgärd 
  
 med 
  
 minimitid jämställas 
  
 med 
  
 fängelse på tid motsvarande mi- 
  
 nimitiden och 
  
 4. 
  
 en samhällsskyddsåtgärd 
  
 utan 
  
 minimitid jämställas 
  
 med 
  
 en samhällsskyddsåtgärd 
  
 med 
  
 minimitid. 
  
 Har tingsrätten förenat villkorlig dom eller skyddstillsyn med en fö- reskrift som förutsätter samtycke och samtycker den dömde inte längre till föreskriften, får hovrätten trots första stycket döma till en svårare eller mer ingripande påföljd. 
  
 23  
 Senaste lydelse 1998:605 
  
 58  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Hovrätten får inte heller med anledning av ett överklagande som an- ges i första stycket besluta om utvisning, om tingsrätten inte har med- delat sådant beslut, eller bestämma längre tid än tingsrätten gjort för förbud för den tilltalade att återvända till Sverige. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 59 
  
 3 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i ärvdabalken 
 Härigenom föreskrivs i fråga om ärvdabalken att 15 kap. 1 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 15 kap. 
 1 § 
 24 
  
 Den som genom brott uppsåtligen har dödat någon får inte ta arv eller testamente efter denne. Är den dödade arvinge eller testamentstagare efter någon annan, får gärningsmannen inte bättre rätt till arv eller tes- tamente efter denne än om den dödade hade levat. 
 Vad som sägs i första stycket gäller även när någon annars har orsa- kat någon annans död genom en uppsåtlig gärning som innefattat våld på den dödades person och utgjort brott för vilket lindrigare straff än fängelse i ett år inte är föreskrivet. Lika med våld anses att försätta nå- gon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. 
 Vad som sägs i första och andra styckena om uppsåtliga brott gäller även sådana gär- ningar som avses i 1 kap. 2 a § första stycket brottsbalken. 
 Vad som sägs i första och andra styckena gäller inte, om gärnings- mannen var under femton år. 
 Vad som sägs i första och andra styckena gäller inte heller, om det föreligger synnerliga skäl däremot med hänsyn till gärningens beskaf- fenhet. Vid bedömningen av om det med hänsyn till gärningens beskaf- fenhet föreligger synnerliga skäl skall också beaktas, 
  
 1. 
  
 om gärningsmannen begick gärningen under påverkan av en all- varlig psykisk störning, eller 
  
 2. 
  
 om gärningsmannen var under arton år och hans handlande stod i samband med uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdö- mesförmåga hos honom. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 24  
 Senaste lydelse 1991:1547 
  
 60  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 4 
  
 Förslag till 
  
 Lag (2002:000) om verkställighet av samhällsskyddsåtgärder 
 Inledande bestämmelse 
  
 1 §  
 Denna lag avser verkställighet av en samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. brottsbalken. 
 Verkställighetens inledning 
  
 2 §  
 Verkställigheten av en samhällsskyddsåtgärd inleds genom in- tagning på kriminalvårdsanstalt, om inte annat följer av  
 1–3. 
  
 1. 
  
 Om förutsättningar för rättspsykiatrisk vård föreligger enligt 4 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, skall intagning ske på så- dan vårdinrättning som avses i 6 § första stycket andra meningen nämnda lag. 
  
 2. 
  
 Om inte annat framgår av 1 och förutsättningar för tvångsvård fö- religger enligt 4 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, skall intagning ske på sådant  
  
 Mercersom avses i 23 § nämnda lag. 
  
 3. 
  
 Om inte annat framgår av 1 eller 2 och den som skall påbörja verkställigheten omfattas av 2 § lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare, skall intagning ske i sådant slutet boende som avses i nämnda lag. 
  
 Är den som dömts till samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 § brottsbalken under 18 år och skall han enligt första stycket tas in på kriminalvårdsanstalt, skall intagning i stället ske på ett sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) om vård av unga. 
  
 3 §  
 Av vårdbeslut enligt 10 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning eller av sådant vårdintyg som avses i 5 § lagen om rättspsy- kiatrisk vård skall framgå om förutsättningarna enligt 2 § 1 denna lag är uppfyllda. Av vård- eller omsorgsbeslut enligt 10 § lagen om rättspsykiatrisk utredning, annan rättspsykiatrisk utredning eller av ytt- rande från den lokala kriminalvårdsmyndigheten enligt 2 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. eller mot- svarande underlag skall framgå om någon av förutsättningarna enligt 2 § 2 eller 3 föreligger. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 61 
  
 Verkställighetsmyndigheter 
  
 4 §  
 Kriminalvårdsstyrelsen svarar för verkställighet av en samhälls- skyddsåtgärd som sker i kriminalvårdsanstalt. 
 Statens institutionsstyrelse svarar för verkställighet som sker i  
 LVM-hem, 
  slutet boende eller på särskilt ungdomshem. 
 Landsting eller annan sjukvårdshuvudman svarar för verkställighet som sker på vårdinrättning. 
 Förändring av verkställighet 
  
 5 §  
 Har verkställigheten inletts i en vårdinrättning eller i ett LVM- hem enligt 2 § första stycket 1 eller 2 men avslutas den rättspsykiatris- ka vården eller missbruksvården utan att samhällsskyddsåtgärden har upphävts, skall verkställigheten fortsätta i anstalt, om inte förutsätt- ningar enligt 2 § 3 föreligger. 
 Är den som skall tas in på anstalt enligt första stycket under 18 år, skall verkställigheten i stället fortsätta på ett sådant särskilt ungdoms- hem som avses i 12 § lagen (1990:52) om vård av unga. 
 Befordran av dom till verkställighet och beräkning av verkställighetstid 
  
 6 §  
 Vad som i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. är föreskrivet om fängelse skall på motsvarande sätt tillämpas beträffande en samhällsskyddsåtgärd. 
 Genomförandet av verkställigheten 
  
 7 §  
 Föreskrifter om genomförandet av verkställigheten av samhälls- skyddsåtgärder ges i följande författningar, om inte annat följer av denna lag. 
  
 1. 
  
 Beträffande verkställighet i anstalt, i lagen (1974:203) om kriminal- vård i anstalt, varvid bestämmelserna som avser den som skall av- tjäna lägst fyra år skall tillämpas. 
  
 2. 
  
 Beträffande verkställighet på en vårdinrättning enligt 2 § 1, i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. 
  
 3. 
  
 Beträffande verkställighet i  
  
 Nicholson 
  enligt 2 § 2, i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, dock att bestämmel- serna om längsta vårdtid i 20 § inte skall gälla. 
  
 62  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 4. 
  
 Beträffande verkställighet i slutet boende enligt 2 § 3, i lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöver- trädare. 
  
 5. 
  
 Beträffande verkställighet i särskilt ungdomshem enligt 2 § andra stycket eller 5 § andra stycket, i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. 
  
 8 §  
 Utöver vad som följer av de föreskrifter som anges i 7 §  
 1–5 
  får verkställigheten, om intresset av samhällsskydd tillgodoses, ske utanför anstalten, vårdinrättningen,  
 LVM-hemmet, 
  det slutna boendet eller ungdomshemmet (verkställighetsenheten). En sådan verkställighet får förenas med en eller flera av följande typer av åtgärder. 
  
 1. 
  
 Övervakning, 
  
 2. 
  
 intensivövervakning med elektronisk kontroll, 
  
 3. 
  
 skyldighet att underkasta sig medicinering eller annan vård eller behandling, 
  
 4. 
  
 skyldighet att vistas på ett hem eller annan institution för vård eller behandling eller att besöka en vårdcentral eller anlita socialtjänsten, 
  
 5. 
  
 förbud att använda berusningsmedel, 
  
 6. 
  
 förbud att vistas på en viss plats eller ta kontakt med viss person, eller 
  
 7. 
  
 andra föreskrifter motsvarande dem som anges i 26 kap. 15 § brottsbalken. 
  
 Tid för vistelse utanför verkställighetsenheten skall räknas in i verk- ställighetstiden. 
 Beslutsinstans och överklagande 
  
 9 §  
 Frågan om förlängning eller upphörande av en samhälls- skyddsåtgärd prövas av den tingsrätt som dömde i brottmålet. 
 Beslut om verkställigheten i övrigt meddelas av respektive verkstäl- lighetsmyndighet eller annan beslutsinstans enligt de föreskrifter som anges i 7 §  
 1–5 
  eller enligt 8 §. 
 Åklagaren skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut meddelas enligt andra stycket som innebär att den dömde skall få tillstånd att verkställa åtgärden utanför verkställighetsenheten eller annars vistas utanför denna. Om åklagaren i sitt yttrande motsätter sig ett sådant till- stånd skall frågan prövas av tingsrätten. I sådant fall beslutar tingsrät- ten i stället för respektive verkställighetsmyndighet eller annan be- slutsinstans vad avser verkställighet eller vistelse utanför verkställig- hetsenheten enligt de föreskrifter som anges i 7 §  
 1–5 
  eller som fram- går av 8 §. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 63 
  
 Beslut enligt andra stycket avseende verkställighet eller annan vis- telse utanför verkställighetsenheten får överklagas till tingsrätten. Tingsrättens beslut i en överklagad fråga får inte överklagas. Tingsrät- ten får dock tillåta att beslutet överklagas till hovrätten, om det finns särskilda skäl för en prövning om tillstånd skall ges enligt 39 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. 
 Tingsrättens beslut i övrigt får överklagas till hovrätten. I fråga om beslut enligt tredje stycket krävs prövningstillstånd enligt 39 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. 
 Prövning av samhällsskyddsåtgärden 
  
 10 §  
 Rätten skall utan dröjsmål, på anmälan av åklagare eller ansökan av den dömde, pröva om förutsättningarna för samhällsskyddsåtgärden alltjämt föreligger. 
 Detsamma gäller om åklagaren ansökt om förlängning enligt 32 kap. 3 eller 5 §§ brottsbalken. En ansökan om förlängning skall ha kommit in till rätten innan tiden för gällande beslut om att samhällsåtgärden skall fortsätta har löpt ut, annars skall denna genast upphävas. Har en ansökan om förlängning kommit in till rätten får samhällsskyddsåtgär- den fortsätta i avvaktan på rättens beslut. Avslår rätten ansökan skall åtgärden upphöra omedelbart. 
 Regler för förfarandet 
  
 11 §  
 I fråga om förfarandet vid domstolsprövning enligt denna lag tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden i tillämpliga delar. Vid handläggningen består tingsrätten av en lagfaren domare. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. 
 Vid prövning enligt 9 § första stycket skall muntligt sammanträde alltid hållas, om det begärs av den dömde eller av åklagaren och det inte föreligger någon särskild omständighet som medför att ett sådant sammanträde är obehövligt. 
 Den dömde skall biträdas av en offentlig försvarare i ärendet, om han begär det eller om det annars föreligger särskilda skäl med hänsyn till hans personliga förhållanden. I övrigt skall bestämmelserna i 21 kap. rättegångsbalken tillämpas i erforderliga delar. 
  
 64  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Ytterligare föreskrifter 
  
 12 §  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om verkställigheten. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 65 
  
 5 
  
 Förslag till 
  
 Lag (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning 
 Inledande bestämmelse 
  
 1 §  
 I brottmål och ärenden om omprövning av en samhällsskyddsåt- gärd får rätten besluta om rättspsykiatrisk utredning enligt denna lag. 
 Utredning av frågan om ansvarsfrihet 
  
 2 §  
 I syfte att kunna bedöma om en misstänkt skall gå fri från ansvar enligt 1 kap. 2 a § första stycket brottsbalken får rätten besluta om en  
 ansvarsutredning 
 . 
 Av ansvarsutredningen skall framgå om den misstänkte vid gär- ningstillfället led av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnes- förvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstill- stånd och han till följd därav saknat förmåga att inse gärningens inne- börd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt. 
 Anser den för undersökningen ansvarige läkaren att den misstänkte vid gärningstillfället led av en psykisk störning men inte av en sådan störning som sägs i andra stycket skall detta framgå av utredningen. 
  
 3 §  
 Innan rätten beslutar om ansvarsfrihet enligt 1 kap. 2 a § första stycket brottsbalken skall en ansvarsutredning ha gjorts i målet. En så- dan utredning behöver dock inte inhämtas, om det underlag som be- hövs ändå finns tillgängligt för rätten. 
 Utredning av frågan om behovet av en samhällsskyddsåtgärd 
  
 4 §  
 I syfte att kunna bedöma behovet av en samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 eller 4 § brottsbalken får rätten besluta om en  
 sam- hällsskyddsutredning. 
  
 Av samhällsskyddsutredningen skall framgå om det föreligger en påtaglig risk för att den misstänkte återfaller i allvarliga gärningar mot någon annans liv eller hälsa. 
  
 5 §  
 Rätten får inte besluta en samhällsskyddsåtgärd utan att en sam- hällsskyddsutredning har gjorts i målet. 
  
 66  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Förutsättningar för beslut om en ansvars- eller samhällsskydds- utredning 
  
 6 §  
 Beslut om en ansvarsutredning får bara meddelas om 
  
 1. 
  
 den misstänkte har erkänt gärningen eller allmänt åtal har väckts i målet, 
  
 2. 
  
 ett läkarintyg enligt 8 § utvisar att en sådan utredning behövs och 
  
 3. 
  
 särskilda skäl inte talar mot en sådan utredning. 
  
 7 §  
 Beslut om en samhällsskyddsutredning får bara meddelas om 
  
 1. 
  
 den misstänkte har erkänt gärningen eller övertygande bevisning har förebragts om att han har begått den, 
  
 2. 
  
 ett läkarintyg enligt 8 § utvisar att en sådan utredning behövs och 
  
 3. 
  
 påföljden för brottet bedöms inte kunna stanna vid böter. 
  
 Har beslut om en ansvarsutredning fattats enligt 6 §, får också be- 
 slut om en samhällsskyddsutredning meddelas, även om förutsättning- arna i första stycket inte är uppfyllda. 
 Mindre rättspsykiatrisk utredning 
  
 8 §  
  
 Rätten får besluta om en  
 mindre rättspsykiatrisk utredning 
 . 
  
 Av utredningen skall framgå om den misstänkte vid gärningstillfäl- let led av en psykisk störning och om det finns skäl att besluta om en ansvars- eller samhällsskyddsutredning. 
 Om allmänt åtal inte har väckts, får beslut enligt första stycket med- delas endast under förutsättning att den misstänkte har erkänt gärning- en eller det annars finns sannolika skäl för misstanken att han har be- gått den. 
 Utredning vid omprövning av en samhällsskyddsåtgärd 
  
 9 §  
 I syfte att kunna bedöma om en samhällsskyddsåtgärd skall för- längas eller upphävas får rätten besluta om en samhällsskyddsutredning enligt 4 § första stycket. 
 Bedömning av vård- och omsorgsbehov 
  
 10 §  
 En ansvars- eller samhällsskyddsutredning skall utöver de upp- gifter som följer av 2 § andra och tredje styckena och 4 § andra stycket innehålla en bedömning av om förutsättningarna för vård eller omsorg föreligger enligt 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 67 
  
 1. 
  
 4 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 
  
 2. 
  
 4 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall eller 
  
 3. 
  
 2 § lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare. 
  
 Är förutsättningarna för vård eller omsorg uppfyllda enligt någon av lagarna skall den för undersökningen ansvarige läkaren meddela ett  
 vård- eller omsorgsbeslut 
 . Ett sådant beslut gäller vid verkställighet av en samhällsskyddsåtgärd. Avser beslutet rättspsykiatrisk vård eller slutet boende gäller det även vid verkställighet av ett fängelsestraff. 
 Är den misstänkte anhållen eller häktad och avser vårdbeslutet rättspsykiatrisk vård skall sådan vård påbörjas omedelbart. 
  
 11 §  
 En mindre rättspsykiatrisk utredning skall utöver de uppgifter som följer av 8 § andra stycket innehålla en bedömning av om förut- sättningarna för vård eller omsorg föreligger enligt de lagar som anges i 10 § första stycket. 
 Är den misstänkte anhållen eller häktad och finns sannolika skäl för att förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård är uppfyllda, skall den för undersökningen ansvarige läkaren utfärda ett  
 vårdintyg  
 enligt 5 § första stycket lagen om rättspsykiatrisk vård. Ett sådant intyg får ligga till grund för ett beslut om omedelbar intagning för rättspsykiatrisk vård. 
  
 12 §  
 Är den misstänkte vid en undersökning enligt denna lag på fri fot och finns sannolika skäl för att förutsättningarna för tvångsvård enligt 3 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård är uppfyllda, skall den för undersökningen ansvarige läkaren utfärda ett  
 vårdintyg  
 enligt 4 § samma lag. Ett sådant intyg får ligga till grund för ett beslut om omedelbar intagning för psykiatrisk tvångsvård. 
 Utförandet av ansvars- och samhällsskyddsutredningar 
  
 13 §  
 Ansvarsutredningar och samhällsskyddsutredningar enligt 4 § får utföras vid särskilda undersökningsenheter och vid inrättningar in- om hälso- och sjukvården. Samhällsskyddsutredningar enligt 9 § får utföras vid inrättningar inom hälso- och sjukvården, kriminalvårdsan- stalter, slutna boenden,  
 Merceroch särskilda ungdomshem. Med undersökningsenhet avses i fortsättningen samtliga inrättningar där an- svars- och samhällsskyddsutredningar får utföras. 
 Fördelningen av ansvarsutredningar och samhällsskyddsutredningar enligt 4 § mellan olika enheter sker enligt föreskrifter som regeringen beslutar. 
  
 68  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 14 §  
 En ansvars- eller samhällsskyddsutredning skall utföras med största möjliga skyndsamhet. Den skall anpassas efter domstolens syfte med utredningen och övriga omständigheter i det enskilda fallet. 
 Ett utlåtande beträffande utredningen skall utan dröjsmål ges in till rätten sedan utredningsarbetet har avslutats. Utlåtandet ges in inom fyra veckor, om den misstänkte är häktad eller verkställer en samhälls- skyddsåtgärd, och annars inom sex veckor från det att beslutet om ut- redning kom in till undersökningsenheten. Rätten får medge anstånd, om det finns synnerliga skäl. 
  
 15 §  
 Utlåtandet beträffande ansvars- eller samhällsskyddsutredning- en skall avges av en läkare vid undersökningsenheten eller av någon annan läkare som huvudmannen för enheten utser. 
 Utlåtandet skall innehålla uttalanden i de frågor som anges i denna lag. I utlåtandet skall de omständigheter anges som dessa uttalanden grundas på. 
 Föreskrifter om kompetenskrav för läkare som får avge utlåtande meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Social- styrelsen. 
  
 16 §  
 Den som är häktad och skall genomgå ansvarsutredning eller samhällsskyddsutredning enligt 4 § skall utan dröjsmål och senast inom sju dagar från det att beslutet om utredningen kom in till undersök- ningsenheten föras över till denna. Sedan ansvars- eller samhälls- skyddsutredningen har avslutats, skall den misstänkte, om han är i be- hov av psykiatrisk tvångsvård eller annan vård som inte lämpligen kan ges på häktet, föras över till enhet inom hälso- och sjukvården. I annat fall skall han föras tillbaka till häktet. 
 Om det finns särskilda skäl, får dock en ansvars- eller samhälls- skyddsutredning beträffande den som är häktad utföras i häktet. Beslut om detta meddelas av Kriminalvårdsstyrelsen. 
 För behandlingen av den som är häktad och genomgår ansvars- eller samhällsskyddsutredning finns bestämmelser i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. och i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. 
  
 17 §  
 Ansvarsutredning eller samhällsskyddsutredning enligt 4 § av den som inte är häktad skall äga rum på tid och plats som bestäms av den läkare som skall avge utlåtandet över utredningen. Utredningen skall såvitt möjligt bedrivas så att den misstänkte inte hindras i sin för- värvsverksamhet eller utsätts för någon annan olägenhet. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 69 
  
 18 §  
 Om en misstänkt som inte är häktad eller annars berövad fri- heten underlåter att inställa sig till en ansvarsutredning eller samhälls- skyddsutredning enligt 4 § eller om det finns något annat skäl att anta att han inte kommer att frivilligt medverka till utredningen, får rätten besluta att han skall tas in på undersökningsenheten. I beslutet skall bestämmas den längsta tid, högst två veckor, under vilken den miss- tänkte får hållas kvar på enheten. Kan utredningen inte avslutas inom den bestämda tiden, får rätten besluta att han får hållas kvar under yt- terligare högst två veckor. 
 Framställning om intagning görs av den för undersökningen ansva- rige läkaren. Den misstänkte skall ges tillfälle att yttra sig över fram- ställningen. 
  
 19 §  
 Den som är intagen med stöd av 18 § kan ges vård enligt be- stämmelserna i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Beträffan- de intagen som inte genomgår rättspsykiatrisk vård tillämpas bestäm- melserna i  
 18–24 
  §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
 Utförandet av mindre rättspsykiatriska utredningar 
  
 20 §  
 Utlåtandet beträffande en mindre rättspsykiatrisk utredning skall avges av den läkare som rätten förordnar. Endast en läkare som får avge utlåtande över en ansvars- eller samhällsskyddsutredning får förordnas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om avfattningen av utlåtandet. 
 En misstänkt som inte är häktad är skyldig att inställa sig till en mindre rättspsykiatrisk utredning på tid och plats som läkaren bestäm- mer. 
 Övriga bestämmelser 
  
 21 §  
 Rätten får inhämta yttrande av Socialstyrelsen över en rätts- psykiatrisk utredning enligt denna lag. 
 Om det behövs, skall styrelsen komplettera utredningen. Skall en ansvars- eller samhällsskyddsutredning kompletteras, gäller i tillämpli- ga delar vad som sägs i 13 §, 14 § första stycket och  
 16–19 
  §§ om en sådan utredning. Styrelsen får uppdra åt en viss läkare att utföra kompletteringen. 
  
 70  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 22 §  
 Om den misstänkte är på fri fot, skall polismyndigheten på be- gäran av den läkare som skall avge utlåtande enligt 15 eller 20 § lämna biträde för att inställa den misstänkte till utredningen. 
  
 23 §  
 Från en verksamhet där sekretess gäller enligt 7 kap. 1 § eller 4 § första och tredje styckena sekretesslagen (1980:100) skall utan hin- der av sekretessen lämnas ut sådana uppgifter om den misstänkte eller dömde som behövs för en rättspsykiatrisk utredning enligt denna lag. Detsamma gäller uppgifter om den misstänkte eller dömde som behövs för ett yttrande av Socialstyrelsen över en sådan utredning. 
  
 24 §  
 I ett ärende om nåd får Justitiedepartementet och Högsta dom- stolen besluta om en mindre rättspsykiatrisk utredning. 
  
 25 §  
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om ersättning för läkare enligt 20 §. 
  
 26 §  
 Beslut av rätten enligt 18 § får överklagas särskilt. 
 Beslut som rätten har meddelat med stöd av denna lag gäller ome- delbart. Beträffande beslut enligt 18 § gäller detta dock endast om be- slutet avser förordnande om fortsatt kvarhållande för utredning. 
  
 27 §  
 Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt 16 § andra stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 28 §  
 Tillsyn över efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen utövas av Socialstyrelsen. 
 ____________________ 
 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004, då lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning skall upphöra att gälla. 
  
 2. 
  
 Har beslut om rättspsykiatrisk undersökning fattats före ikraft- trädandet gäller äldre bestämmelser. 
  
 3. 
  
 Har gärningen begåtts före ikraftträdandet får rätten också efter ikraftträdandet besluta om en rättspsykiatrisk undersökning enligt den gamla lagen och äldre bestämmelser är då tillämpliga. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 71 
  
 6 
  
 Förslag till 
  
 Lag (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare 
 Allmänna bestämmelser 
  
 1 §  
 Denna lag är tillämplig då funktionshindrade personer som avses i 1 § 1 och 2 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade skall undergå ett fängelsestraff. 
  
 2 §  
 Är den dömde på grund av sitt funktionshinder i behov av stöd och service som inte kan tillgodoses i en kriminalvårdsanstalt, skall verkställigheten av fängelsestraffet i stället ske i ett särskilt boende för funktionshindrade lagöverträdare,  
 slutet boende 
 . 
  
 3 §  
 Slutet boende skall utformas så att den dömdes anpassning i samhället främjas och de skadliga följderna av frihetsberövandet mot- verkas. Slutet boende skall vara anpassat efter den funktionshindrades särskilda behov. 
  
 4 §  
 Statens institutionsstyrelse svarar för verkställighet av fängelse- straff i slutet boende. Efter villkorlig frigivning svarar den lokala kri- minalvårdsmyndigheten för övervakning och kriminalvård i frihet. 
 Intagning m.m. 
  
 5 §  
 I lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. finns bestäm- melser om befordran av dom till verkställighet och beräkning av straff- tid. Vad som där sägs om kriminalvårdsanstalt skall i tillämpliga delar gälla också slutet boende. 
  
 6 §  
 I samband med intagningen i ett slutet boende skall en individu- ell plan avseende kommande insatser upprättas i samråd med den döm- de och, om det inte är olämpligt, med hans närstående. 
 I den mån ett förverkligande av planen kräver insatser av andra samhällsorgan skall samverkan ske med företrädare för sådana organ. 
  
 72  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Genomförande av verkställigheten 
  
 7 §  
 Den dömde skall ges stöd och service i anledning av sitt funk- tionshinder. Han skall också ges tillfälle till utbildning, aktiviteter, för- ströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. 
  
 8 §  
 Den dömde får hindras att lämna det slutna boendet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att verkställigheten skall kunna genomföras. 
  
 9 §  
 Den dömde får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injek- tionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att an- vändas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Den dömde får inte heller inneha något annat som kan störa ordningen vid det slutna boendet. Påträffas sådan egendom hos den dömde, får den omhändertas. 
  
 10 §  
 Om det anses påkallat, får den dömde kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, när han kommer till det slutna boendet, för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i det slutna boendet uppkommer miss- tanke att sådan egendom skall påträffas hos honom. 
 Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingå- ende än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som om- ständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. 
  
 11 §  
 Den dömde får underkastas övervakning av sina brev och andra försändelser, om detta är påkallat med hänsyn till ordningen vid det slutna boendet eller till den dömdes särskilda förhållanden. För detta ändamål får den som förestår det slutna boendet öppna och ta del av försändelser som kommer till eller sänds från den dömde. Om en an- kommande försändelse innehåller egendom som den dömde inte får inneha enligt 9 §, skall egendomen omhändertas. 
 Brev mellan den dömde och en svensk myndighet, internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller advokat skall vidarebefordras utan föregående gransk- ning. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 73 
  
 12 §  
 Den dömde har rätt att ringa och ta emot telefonsamtal och ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Den dömde får dock förvägras telefonsamtal och besök, om det kan äventyra säkerhe- ten vid det slutna boendet, motverka hans anpassning i samhället eller annars vara till skada för honom eller någon annan. 
  
 13 §  
 Om det är särskilt påkallat av att den dömde uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han inte kan hållas till ord- ningen, får han hållas avskild från de övriga vid det slutna boendet un- der förutsättning att han står under fortlöpande uppsikt av personalen. Han får dock inte hållas i sådan avskildhet längre tid än som är absolut nödvändigt och inte i något fall under längre tid än 24 timmar i följd. 
  
 14 §  
 Den dömde skall tillåtas att vistas utanför det slutna boendet i den utsträckning som kravet på samhällsskydd medger, om det bedöms lämpligt för att främja hans anpassning i samhället eller det annars finns särskilda skäl. Därvid skall de villkor ställas som kan anses nöd- vändiga. Innan beslut fattas om vistelse utanför det slutna boendet skall yttrande inhämtas från Kriminalvårdsstyrelsen. 
 Tid för vistelse utanför det slutna boendet enligt första stycket skall räknas in i verkställighetstiden. 
  
 15 §  
 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller lik- nande skäl, skyldig att efter uppmaning vid ankomsten till det slutna boendet samt i samband med vistelse utanför det slutna boendet enligt 14 § lämna  
 blod-, 
  urin- eller utandningsprov för kontroll av om han är påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana medel som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, om det kan misstänkas att den dömde är påverkad av något sådant medel. 
 Bestämmelser om hälso- och sjukvård 
  
 16 §  
 Om den dömde behöver hälso- och sjukvård, skall han vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Kan nödvändig undersökning och behandling inte lämpligen genomföras vid det slutna boendet, bör den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, får den dömde föras över till ett allmänt sjukhus. Får någon som tillhör hälso- och sjuk- vårdspersonalen och är verksam vid ett slutet boende kännedom om att den dömde har en sådan smittsam sjukdom som enligt smittskyddsla- gen (1988:1472) utgör en samhällsfarlig sjukdom, skall den som före- 
  
 74  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 står det slutna boendet underrättas, om det inte står klart att det inte finns risk för smittspridning. Föreskrifter om psykiatrisk vård ges i la- gen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. 
 Om det finns anledning till det, skall den som enligt första stycket vistas utanför det slutna boendet stå under bevakning eller vara under- kastad särskilda föreskrifter. Tiden för sådan vistelse skall räknas in i verkställighetstiden. 
 I fråga om behandlingen av den som har förts över till en sådan sjukvårdsinrättning som avses i 6 § första stycket andra meningen la- gen om rättspsykiatrisk vård för frivillig psykiatrisk vård, tillämpas föreskrifterna i  
 18–24 
  §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård samt bestämmelserna i 8 § andra och tredje styckena lagen om rättspsykiatrisk vård om befogenhet för Statens institutionsstyrelse och regeringen att besluta om särskilda restriktioner. 
 Villkorlig frigivning m.m. 
  
 17 §  
 I brottsbalken finns bestämmelser om villkorlig frigivning. Vad som i 26 kap. 7 § brottsbalken och  
 49–51 
  §§ lagen (1974:203) om kri- minalvård i anstalt sägs om intagen i anstalt skall gälla också intagen i slutet boende. 
 Polishandräckning 
  
 18 §  
 Polismyndigheten skall på begäran av den som förestår ett slutet boende lämna biträde för att söka efter och hämta tillbaka den som verkställer sitt straff i slutet boende om den dömde avvikit eller för att ombesörja förflyttning av honom. 
 Underrättelse till målsägande 
  
 19 §  
 Om den dömde begått brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om vid vilket slutet boende den dömde befinner sig samt om han förflyttas, vistas utanför det slutna boendet, friges eller avviker. 
 Underrättelse om en planerad vistelse utanför det slutna boendet behöver inte lämnas, när en underrättelse framstår som uppenbart obe- hövlig. Detsamma gäller när en underrättelse på goda grunder kan antas allvarligt äventyra den dömdes egen säkerhet. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 75 
  
 Underrättelse till målsägande angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som möjligt. Un- derrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. 
 Övriga bestämmelser 
  
 20 §  
 Intagning i ett slutet boende skall ske då ett omsorgsbeslut har fattats enligt 10 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning. Be- slut om intagning i slutet boende får också fattas av Kriminalvårdssty- relsen. Övriga beslut enligt denna lag fattas av Statens institutionssty- relse. Beslut av Statens institutionsstyrelse gäller omedelbart, om inte annat förordnas. 
 Beslut av Kriminalvårdsstyrelsen och Statens institutionsstyrelse får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 
  
 21 §  
 Har narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dop- ningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor omhändertagits enligt 9 eller 11 § eller har sådan egendom påträffats inom ett slutet boende utan att det finns någon känd ägare till egendomen, skall den som förestår det slut- na boendet låta förstöra eller försälja egendomen enligt bestämmelser- na om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Belopp som har erhållits vid försäljning tillfaller staten. 
 Vad som sägs i första stycket skall gälla även i fråga om injektions- sprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 76  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 7 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 
 25 
  
 dels  
 att 3, 7, 10, 10 a, 11, 11 a, 13, 14, 16, 18 a, 20, 22 b och 28 §§ skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 1,  
 4–6, 
 8–9, 
  10 b, 11 c, 12, 15, 17, 18, 19, 21  
 a–c, 
  22, 22 a, 23, 25, 26, 27 och  
 29–30 
  §§ skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 1 § 
 26 
  
 Föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång i andra fall än som avses i lagen (1991:1128) om psy- kiatrisk tvångsvård (rättspsykiatrisk vård) ges i denna lag. 
  
 Lagen gäller den som 
  
 Lagen gäller den som 
  
 1.  
 efter beslut av domstol 
  
 1.  
 är intagen i eller skall för- 
  
 skall ges rättspsykiatrisk vård, 
  
 passas till kriminalvårdsanstalt 
  
 eller ett slutet boende för vissa 
  
 funktionshindrade lagöverträda- 
  
 re, 
  
 2. 
  
 är anhållen, häktad eller intagen på en enhet för rättspsy- kiatrisk undersökning, 
  
 3. 
  
 är intagen i eller skall för- passas till kriminalvårdsanstalt eller 
  
 4. 
  
 är intagen i eller skall för- passas till ett särskilt ungdoms- hem till följd av en dom på slu- 
  
 2. 
  
 är intagen i eller skall för- passas till ett särskilt ungdoms- hem till följd av en dom på slu- ten ungdomsvård enligt 31 kap. 
  
 1 
  
 a § brottsbalken eller 
  
 3. 
  
 är anhållen, häktad eller intagen på en undersökningsen- het för ansvars- eller samhälls- skyddsutredning. 
  
 25  
 Senaste lydelse av 
  
 10 § 2000:354 
  
 20 
  
 § 2000:354 
  
 10 a § 2000:354 
  
 22 
  
 § 1995:738 
  
 11 § 2000:354 
  
 22 b § 2000:354 
  
 11 a § 2000:354 
  
 28 
  
 § 1991:1968 
  
 26  
 Senaste lydelse 1998:617 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 77 
  
 ten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbalken. 
 Den som avses i 1 § andra styck- et  
 2, 3 eller 4  
 får ges rättspsyki- atrisk vård om 
  
 1. 
  
 han lider av en allvarlig psykisk störning, 
  
 2. 
  
 han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina per- sonliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrätt- ning, och 
  
 3. 
  
 han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke. 
  
 Om någon som vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiat- risk tvångsvård anhålls, häktas, tas in på en enhet för rättspsyki- atrisk undersökning eller tas in i eller förpassas till kriminal- vårdsanstalt, skall beslutet om sådan vård anses som ett beslut om rättspsykiatrisk vård. 
 4 § 
 27 
  
 Den som avses i 1 § andra styck- et får ges rättspsykiatrisk vård om 
  
 1. 
  
 han lider av en allvarlig psykisk störning, 
  
 2. 
  
 han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina per- sonliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrätt- ning, och 
  
 3. 
  
 han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke. 
  
 Om någon som vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiat- risk tvångsvård anhålls, häktas, tas in på en enhet för rättspsyki- atrisk undersökning eller tas in i eller förpassas till kriminal- vårdsanstalt  
 eller ett slutet bo- ende för vissa funktionshindrade lagöverträdare,  
 skall beslutet om sådan vård anses som ett beslut om rättspsykiatrisk vård. 
 5 § 
 28 
  
 Beslut om intagning för rätts- psykiatrisk vård  
 enligt 4 § första stycket  
 fattas av en chefsöverlä- kare vid en enhet som avses i 6 § första stycket andra meningen eller andra stycket. För ett så- 
 Intagning för rättspsykiatrisk vård skall ske då ett vårdbeslut har fattats enligt 10 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning.  
 Beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård  
 får ock- 
  
 27 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 28 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 78  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 dant beslut krävs att ett vårdin- tyg har utfärdats av någon annan läkare. Beträffande vårdintyg, undersökning för vårdintyg samt fastspänning, avskiljande och behandling gäller därvid be- stämmelserna i 4 §, 5 §, 6 a § och 6 b § första stycket andra meningen lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård i tillämp- liga delar. 
 En fråga om intagning för rättspsykiatrisk vård  
 enligt 4 § första stycket  
 skall avgöras skyndsamt efter undersökning av patienten. 
 Om rätten har fattat beslut om  
 rättspsykiatrisk undersök- ning  
 och den misstänkte har ta- gits in på undersökningsenheten, krävs inte något vårdintyg för beslut om rättspsykiatrisk vård. Detsamma gäller den som är anhållen, häktad, intagen i eller skall förpassas till kriminal- vårdsanstalt eller som är intagen i eller skall förpassas till ett sär- skilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård en- ligt 31 kap. 1 a § brottsbalken och som förts till en sådan sjuk- vårdsinrättning som avses i 6 § första stycket andra meningen för frivillig psykiatrisk vård. 
  
 så  
 fattas av en chefsöverläkare vid en enhet som avses i 6 § första stycket andra meningen eller andra stycket. För ett så- dant beslut krävs att ett vårdin- tyg har utfärdats av någon annan läkare. Beträffande vårdintyg, undersökning för vårdintyg samt fastspänning, avskiljande och behandling gäller därvid bestäm- melserna i 4 §, 5 §, 6 a § och 6 b § första stycket andra me- ningen lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård i tillämp- liga delar  
 och 11 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning. 
  
 En fråga om intagning för rättspsykiatrisk vård skall avgö- ras skyndsamt efter undersök- ning av patienten. 
 Om rätten har fattat beslut om  
 en ansvars- eller samhälls- skyddsutredning  
 och den miss- tänkte har tagits in på undersök- ningsenheten, krävs inte något vårdintyg för beslut om rättspsykiatrisk vård. Detsamma gäller den som är anhållen, häk- tad, intagen i eller skall förpas- sas till kriminalvårdsanstalt  
 eller ett slutet boende för vissa funk- tionshindrade lagöverträdare  
 eller som är intagen i eller skall förpassas till ett särskilt ung- domshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbalken och som förts till en sådan sjukvårds- inrättning som avses i 6 § första stycket andra meningen för fri- villig psykiatrisk vård. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 79 
  
 6 § 
 29 
  
 Rättspsykiatrisk vård ges på en 
  
 Rättspsykiatrisk vård ges på en 
  
 sjukvårdsinrättning som drivs av 
  
 sjukvårdsinrättning som drivs av 
  
 en landstingskommun. Rege- 
  
 en landstingskommun. Rege- 
  
 ringen beslutar vid vilka sådana 
  
 ringen beslutar vid vilka sådana 
  
 vårdinrättningar rättspsykiatrisk 
  
 vårdinrättningar rättspsykiatrisk 
  
 vård får ges  
 i fall som avses i 1 § 
  
 vård får ges. 
  
 andra stycket 2, 3 och 4. 
  
 På en enhet för rättspsykiatrisk undersökning får rättspsykiatrisk vård ges åt den som genomgår undersökning. 
 8 § 
 30 
  
 Vid rättspsykiatrisk vård gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 
  
 16–24 
  §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
  
 Beträffande den som är an- 
  
 Beträffande den som är an- 
  
 hållen, häktad eller intagen i 
  
 hållen, häktad eller intagen i 
  
 eller skall förpassas till krimi- 
  
 eller skall förpassas till krimi- 
  
 nalvårdsanstalt 
  
 får 
  
 Kriminal- 
  
 nalvårdsanstalt 
  
 får Kriminal- 
  
 vårdsstyrelsen 
  
 i särskilda 
  
 fall, 
  
 vårdsstyrelsen 
  
 i särskilda 
  
 fall, 
  
 om det är påkallat från ordnings- 
  
 om det är påkallat från ordnings- 
  
 eller 
  
 säkerhetssynpunkt, besluta 
  
 eller 
  
 säkerhetssynpunkt, besluta 
  
 om 
  
 särskilda 
  
 inskränkningar i 
  
 om 
  
 särskilda 
  
 inskränkningar i 
  
 rätten att ta emot eller skicka 
  
 rätten att ta emot eller skicka 
  
 försändelser, att ta emot besök 
  
 försändelser, att ta emot besök 
  
 eller att samtala i telefon med 
  
 eller att samtala i telefon med 
  
 utomstående. 
  
 Beträffande 
  
 den 
  
 utomstående. 
  
 Beträffande 
  
 den 
  
 som är intagen i eller skall för- 
  
 som är intagen i eller skall för- 
  
 passas till ett särskilt ungdoms- 
  
 passas till ett särskilt ungdoms- 
  
 hem till följd av en dom på slu- 
  
 hem till följd av en dom på slu- 
  
 ten ungdomsvård enligt 31 kap. 
  
 ten ungdomsvård enligt 31 kap. 
  
 1 a § brottsbalken 
  
 får Statens 
  
 1 a § brottsbalken  
 eller ett slutet 
  
 institutionsstyrelse fatta motsva- 
  
 boende för vissa funktionshind- 
  
 rande beslut. Brev som avses i 
  
 rade lagöverträdare  
 får Statens 
  
 9 § första stycket första mening- 
  
 institutionsstyrelse fatta motsva- 
  
 en lagen (1976:371) om be- 
  
 rande beslut. Brev som avses i 
  
 handlingen av häktade och an- 
  
 9 § första stycket första mening- 
  
 hållna m.fl. från den som är 
  
 en lagen (1976:371) om be- 
  
 häktad eller anhållen, brev som 
  
 handlingen av häktade och an- 
  
 avses i 25 § första stycket första 
  
 hållna m.fl. från den som är 
  
 meningen lagen (1974:203) om 
  
 häktad eller anhållen, brev som 
  
 29 
  
 Senaste lydelse 1998:617 
  
 30 
  
 Senaste lydelse 1998:617 
  
 80  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 kriminalvård i anstalt från den som är intagen  
 liksom  
 brev som avses i 19 § andra stycket lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga skall dock alltid vidarebefordras utan föregående granskning. 
 Beträffande den  
 som ges rättspsykiatrisk vård efter beslut av domstol eller  
 som är intagen i kriminalvårdsanstalt får rege- ringen i särskilda fall, om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att denne under vistelsen på sjuk- vårdsinrättningen medverkar till brott som innefattar användande av våld, hot eller tvång för poli- tiska syften, besluta om särskil- da inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök eller samtala i tele- fon med utomstående. 
 avses i 25 § första stycket första meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt från den som är intagen, brev som avses i 19 § andra stycket lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga  
 liksom brev som avses i 11 § andra stycket lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funk- tionshindrade lagöverträdare  
 skall dock alltid vidarebefordras utan föregående granskning. 
 Beträffande den som är inta- gen i kriminalvårdsanstalt  
 eller i ett slutet boende för vissa funk- tionshindrade lagöverträdare  
 får regeringen i särskilda fall, om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller till ris- Palmer för att denne under vistelsen på sjukvårdsinrättningen med- verkar till brott som innefattar användande av våld, hot eller tvång för politiska syften, be- sluta om särskilda inskränkning- ar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök eller samtala i telefon med utomstå- ende. 
 9 § 
 31 
  
 Chefsöverläkaren får,  
 utom i fall då vården förenats med särskild utskrivningsprövning,  
 ge en pa- tient som genomgår rättspsykiat- risk vård  
 på grund av beslut en- ligt 31 kap. 3 § brottsbalken av domstol,  
 tillstånd att under viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område. 
 Chefsöverläkaren får ge en pati- ent som genomgår rättspsykiat- risk vård  
 med stöd av 1 § 1 eller 2  
 tillstånd att under viss del av vårdtiden vistas utanför sjuk- vårdsinrättningens område. Till- ståndet får ges för visst tillfälle eller för vissa återkommande tillfällen. Tillståndet får också 
  
 31  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 81 
  
 Tillståndet får ges för visst till- fälle eller för vissa återkomman- de tillfällen. Tillståndet får ock- så ges för en längre period, om det finns särskilda skäl att anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upp- hör. Tillstånd får ges endast un- der förutsättning att det står i överensstämmelse med vårdpla- nen. 
 ges för en längre period, om det finns särskilda skäl att anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upp- hör. Tillstånd får ges endast un- der förutsättning att det står i överensstämmelse med vårdpla- nen. 
 Beträffande den som är inta- gen i kriminalvårdsanstalt skall chefsöverläkaren inhämta ytt- rande från Kriminalvårdsstyrel- sen innan han fattar beslut en- ligt första stycket. På motsva- rande sätt skall yttrande in- hämtas från Statens institutions- styrelse beträffande den som är intagen i ett slutet boende för vissa funktionshindrade lag- överträdare eller i ett särskilt ungdomshem. 
 Ett tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område får förenas med särskilda villkor. I fråga om vilka villkor som får föreskrivas gäller bestämmelserna i 25 a § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
 Chefsöverläkaren får återkalla ett tillstånd som avses i första stycket om förhållandena kräver det. 
 10 b § 
 32 
  
 Chefsöverläkaren får ge tillstånd 
  
 Chefsöverläkaren får ge tillstånd 
  
 till den som genomgår rättspsy- 
  
 till den som genomgår rättspsy- 
  
 kiatrisk vård med stöd av 1 §  
 3 
  
 kiatrisk vård med stöd av 1 §  
 1 
  
 eller  
 4  
 att vistas på egen hand 
  
 eller  
 2  
 att vistas på egen hand 
  
 utanför vårdavdelningen men 
  
 utanför vårdavdelningen men 
  
 inom sjukvårdsinrättningens om- 
  
 inom sjukvårdsinrättningens om- 
  
 råde  
 endast om  
 Kriminalvårds- 
  
 råde  
 efter att ha inhämtat ytt- 
  
 styrelsen respektive Statens in- 
  
 rande från  
 Kriminalvårdsstyrel- 
  
 stitutionsstyrelse  
 har medgivit 
  
 sen respektive Statens institu- 
  
 det. Chefsöverläkaren skall un- 
  
 tionsstyrelse. 
  
 32  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 82  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 derrätta Kriminalvårdsstyrelsen respektive Statens institutions- styrelse om förhållanden som är av betydelse för frågan om ett lämnat medgivande skall bestå. 
 11 c § 
 33 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 Regeringen eller den myndighet 
  
 regeringen bestämmer får genom 
  
 regeringen bestämmer får genom 
  
 föreskrifter eller beslut i särskil- 
  
 föreskrifter eller beslut i särskil- 
  
 da fall flytta över Kriminalvårds- 
  
 da fall flytta över Kriminalvårds- 
  
 styrelsens befogenhet enligt 10 
  
 styrelsens befogenhet enligt 10 b 
  
 b,  
 11 a  
 och 11 b §§ till någon 
  
 och 11 b §§ till någon annan 
  
 annan kriminalvårdsmyndighet 
  
 kriminalvårdsmyndighet än sty- 
  
 än styrelsen eller till tjänstemän 
  
 relsen eller till tjänstemän inom 
  
 inom kriminalvården. 
  
 kriminalvården 
  
 12 § 
  
 Om den som genomgår rättspsy- kiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § brottsbalken utan beslut om sär- skild utskrivningsprövning inte längre lider av en allvarlig psy- kisk störning eller om det inte längre med hänsyn till hans psy- kiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjuk- vårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med fri- hetsberövande och annat tvång, skall chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas ge- nast besluta att vården skall upphöra. Detsamma gäller be- träffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 4 § när det inte längre finns förut- sättningar för sådan vård.  
 Frå- gan om den rättspsykiatriska vårdens upphörande skall över- 
  
 33  
 Senaste lydelse 2000:354 
 Om det inte längre finns förut- sättningar för rättspsykiatrisk vård, skall chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas genast besluta att vården skall upphöra.  
 Frågan om den rätts- psykiatriska vårdens upphörande skall övervägas fortlöpande. 
  
 Rättspsykiatrisk vård skall upp- höra senast 
  
 1. beträffande den som är an- hållen eller häktad, när beslutet om frihetsberövande upphört att gälla, 
  
 2. beträffande den som är in- tagen med stöd av  
  
 18 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning,  
  
 när denne inte längre får hållas kvar på undersök- ningsenheten, 
  
 3. beträffande den som är in- tagen i kriminalvårdsanstalt  
  
 eller ett slutet boende för vissa funk- tionshindrade lagöverträdare 
  
 , när frigivning sker, 
  
 4. beträffande den som är in- tagen i ett särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbalken, vid verkstäl- lighetens slut. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 83 
  
 vägas fortlöpande 
 . 
  
 15 § 
 34  
 Rättspsykiatrisk vård  
 enligt 4 §  
 skall upphöra senast 
 1. beträffande den som är an- hållen eller häktad, när beslutet om frihetsberövande upphört att gälla, 
 2. beträffande den som är in- tagen med stöd av  
 10 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning,  
 när denne inte längre får hållas kvar på under- sökningsenheten, 
 3. beträffande den som är in- tagen i kriminalvårdsanstalt, när frigivning sker, 
 4. beträffande den som är in- tagen i ett särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbalken, vid verkstäl- lighetens slut. 
 17 § 
 I fråga om upphörande av rättspsykiatrisk vård i samband med avvis- ning, utvisning och utlämning gäller bestämmelserna i 29 § första stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
 I fråga om en patient som är utlänning upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av ett beslut om hemsändande som har med- delats med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529). 
 Om beslut har meddelats att verkställigheten av en påföljd som innebär överlämnande en- ligt 31 kap. 3 § brottsbalken till rättspsykiatrisk vård skall föras över med stöd av lagen (1972:260) om internationellt 
  
 34  
 Senaste lydelse 1998:617 
  
 84  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 samarbete rörande verkställighet av brottsmålsdom till en annan stat, upphör den rättspsykiatris- ka vården vid verkställighet av beslutet. 
  
 18 § 
 35 
  
 Patienten får hos länsrätten över- 
  
 Patienten får hos länsrätten över- 
  
 klaga ett beslut av chefsöverläka- 
  
 klaga ett beslut av chefsöverläka- 
  
 ren enligt denna lag som innebär 
  
 ren enligt denna lag som innebär 
  
 1. 
  
 intagning 
  
 enligt 5 § 
  
 för 
  
 1. intagning 
  
 enligt 
  
 5 § för 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 vård, 
  
 varvid 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 vård, 
  
 varvid 
  
 överklagandet skall anses inne- 
  
 överklagandet skall anses inne- 
  
 fatta även en begäran att vården 
  
 fatta även en begäran att vården 
  
 skall upphöra, 
  
 skall upphöra, 
  
 2. avslag på en begäran att 
  
 2. avslag på en begäran att 
  
 den rättspsykiatriska vården skall 
  
 den rättspsykiatriska vården skall 
  
 upphöra i fall som avses i 12 §, 
  
 upphöra i fall som avses i 12 §, 
  
 3. avslag på en begäran om 
  
 3. avslag på en begäran om 
  
 tillstånd att vistas utanför vårdin- 
  
 tillstånd att vistas utanför vårdin- 
  
 rättningens område i fall som 
  
 rättningens område i fall som 
  
 avses 
  
 i 
  
 9 § 
  
 eller 
  
 10 § 
  
 fjärde 
  
 avses i 9 § eller meddelande av 
  
 stycket 
  
 första 
  
 meningen 
  
 eller 
  
 villkor i samband med en sådan 
  
 meddelande av villkor i samband 
  
 vistelse, 
  
 med en sådan vistelse, 
  
 4. återkallelse enligt 9 §  
 eller 
  
 4. återkallelse enligt 9 § av 
  
 10 § 
  
 fjärde 
  
 stycket 
  
 tredje 
  
 me- 
  
 tillstånd att vistas utanför vårdin- 
  
 ningen  
 av tillstånd att vistas 
  
 rättningens område, 
  
 utanför 
  
 vårdinrättningens 
  
 områ- 
  
 de,  
 eller 
  
 5. förordnande enligt 8 § jäm- förd med 24 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård om förstöring eller försäljning av egendom. 
  
 35  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 5.  
 avslag på en begäran om tillstånd att vistas på egen hand utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrättningens om- råde i fall som avses i 10 b §, eller 
  
 6 
 . förordnande enligt 8 § jäm- förd med 24 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård om förstöring eller försäljning av egendom. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 85 
  
 I övrigt får beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag inte överkla- gas. Chefsöverläkaren får inte överklaga rättens beslut enligt denna lag. 
 När ett beslut av chefsöverläkaren överklagas, skall överklagandet ges in till länsrätten. Länsrätten prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent, skall länsrätten avvi- sa det, om förseningen inte beror på att chefsöverläkaren har lämnat patienten en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Överkla- gandet skall inte avvisas, om det har kommit in till chefsöverläkaren innan tiden för överklagande har gått ut. I ett sådant fall skall chefsöverläkaren omedelbart vidarebefordra överklagandet till länsrät- ten. 
 Kriminalvårdsstyrelsens respek- tive Statens institutionsstyrelses beslut enligt 8 § andra stycket,  
 10 b §, 11 a §  
 och 11 b §, får överklagas av patienten hos all- män förvaltningsdomstol. Pröv- ningstillstånd krävs vid överkla- gande till kammarrätten. 
 19 § 
 36 
  
 Kriminalvårdsstyrelsens respek- tive Statens institutionsstyrelses beslut enligt 8 § andra stycket och 11 b §, får överklagas av patienten hos allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kam- marrätten. 
  
 21 a § 
 37 
  
 Mål enligt denna lag skall hand- 
  
 Mål enligt denna lag skall hand- 
  
 läggas skyndsamt.  
 Så snart en 
  
 läggas skyndsamt. 
  
 ansökan 
  
 eller 
  
 anmälan 
  
 har 
  
 kommit in till länsrätten, skall 
  
 rätten pröva om den har kommit 
  
 in i tid. Har den kommit in för 
  
 sent, skall rätten skyndsamt un- 
  
 derrätta 
  
 chefsöverläkaren 
  
 om 
  
 detta. 
  
 Ett mål hos en länsrätt skall 
  
 Ett mål hos en länsrätt skall 
  
 tas upp till avgörande inom åtta 
  
 tas upp till avgörande inom åtta 
  
 dagar från den dag  
 då ansökan, 
  
 dagar från den dag då överkla- 
  
 anmälan 
  
 eller 
  
 överklagandet 
  
 gandet kom in till länsrätten. 
  
 kom in till länsrätten.  
 Om målet 
  
 Länsrätten får förlänga  
 tidsfris- 
  
 gäller en patient som genomgår 
  
 ten  
 om det behövs ytterligare 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 vård enligt 
  
 31 
  
 utredning eller om någon annan 
  
 kap. 3 § brottsbalken med beslut 
  
 särskild omständighet gör det 
  
 36 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 37 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 86  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 om 
  
 särskild utskrivningspröv- 
  
 nödvändigt. 
  
 ning, skall målet tas upp till av- 
  
 görande inom femton dagar från 
  
 den dag då målet anhängiggjor- 
  
 des vid länsrätten.  
 Länsrätten får 
  
 förlänga  
 tidsfristerna  
 om det be- 
  
 hövs 
  
 ytterligare utredning 
  
 eller 
  
 om 
  
 någon annan särskild 
  
 om- 
  
 ständighet gör det nödvändigt. 
 Föreskrifterna i andra stycket gäller inte mål om förstöring eller för- säljning av sådan egendom som avses i 24 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
 Länsrätten får förordna rörande saken i avvaktan på att målet av- 
  
 görs. 
  
 21 b § 
 38 
  
 I fråga om muntlig förhandling 
  
 I fråga om muntlig förhandling 
  
 gäller bestämmelserna i 36 och 
  
 gäller bestämmelserna i 36 och 
  
 37 §§ lagen (1991:1128) 
  
 om 
  
 37 §§ 
  
 lagen (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk tvångsvård. I 
  
 fråga 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård. 
  
 I 
  
 fråga 
  
 om mål enligt  
 10 a eller  
 10 b §§ 
  
 om mål enligt 10 b §§ skall dock 
  
 skall dock 36 § och 37 § andra 
  
 36 § 
  
 och 
  
 37 § andra 
  
 stycket 
  
 stycket nämnda lag inte tilläm- 
  
 nämnda lag inte tillämpas. 
  
 pas. 
  
 21 c § 
 39 
  
 Vid handläggningen i kammar- 
  
 Vid handläggningen i kammar- 
  
 rätt av mål enligt denna lag skall 
  
 rätt av mål enligt denna lag skall 
  
 nämndemän ingå i rätten. Detta 
  
 nämndemän ingå i rätten. Detta 
  
 gäller dock inte mål som enbart 
  
 gäller dock inte mål som enbart 
  
 gäller en fråga som avses i 18 § 
  
 gäller en fråga som avses i 18 § 
  
 första stycket 2, 3, 4  
 eller  
 5. 
  
 första stycket 2, 3, 4, 5  
 eller 6. 
  
 I ett mål enligt 18 § första 
  
 stycket 3 eller 4, i fall då vården 
  
 är förenad med särskild utskriv- ningsprövning, skall dock nämn- demän ingå i kammarrätten. 
  
 38 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 39 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 87 
  
 22 § 
 40 
  
 I ett mål  
 enligt 10 § första styck- 
  
 I ett mål enligt 18 § första styck- 
  
 et eller 16 §, som har väckts ge- 
  
 et 1 skall länsrätten inhämta ytt- 
  
 nom ansökan av patienten, eller 
  
 rande av chefsöverläkaren. 
  
 enligt 18 § första stycket 1 skall 
  
 länsrätten 
  
 inhämta 
  
 yttrande 
  
 av 
  
 chefsöverläkaren. 
  
 Om 
  
 en 
  
 chefsöverläkare 
  
 ger 
  
 in ansökan 
  
 eller anmälan enligt 10 § första 
  
 stycket, 13 § eller 16 §, skall han 
  
 därvid ange sin uppfattning i den 
  
 fråga som skall prövas och läm- 
  
 na en redogörelse för de om- 
  
 ständigheter, på vilka uppfatt- 
  
 ningen grundas. 
  
 Om det inte är uppenbart 
  
 obehövligt, skall rätten i ett mål 
  
 enligt 10, 10 a § eller 16 § ge 
  
 åklagaren i det mål där beslutet 
  
 om rättspsykiatrisk 
  
 vård 
  
 har 
  
 meddelats eller, när det finns 
  
 särskilda 
  
 skäl, 
  
 någon 
  
 annan 
  
 åklagare tillfälle att yttra sig 
  
 innan beslut meddelas i fråga om 
  
 tillstånd att vistas utanför vår- 
  
 dinrättningens 
  
 område, 
  
 om 
  
 överlämnande 
  
 åt chefsöverläka- 
  
 ren att besluta om sådant till- 
  
 stånd, 
  
 om 
  
 medgivande 
  
 för 
  
 chefsöverläkaren att ge tillstånd 
  
 till vistelse utanför vårdavdel- 
  
 ningen men inom sjukvårdsin- 
  
 rättningens 
  
 område eller 
  
 om 
  
 upphörande av vården. 
  
 22 a § 
 41 
  
 I mål hos allmän förvalt- 
  
 I mål hos allmän förvaltnings- 
  
 ningsdomstol 
  
 angående 
  
 medgi- 
  
 domstol 
  
 vid 
  
 överklagande av 
  
 vande 
  
 till 
  
 fortsatt 
  
 vård 
  
 enligt 
  
 beslut enligt 18 § första stycket 1 
  
 13 §, 
  
 angående 
  
 upphörande 
  
 av 
  
 eller 2, 
  
 skall 
  
 offentligt biträde 
  
 40 
  
 Senaste lydelse 1995:739 
  
 41 
  
 Senaste lydelse 1996:1651 
  
 88  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 sådan vård enligt 16 §,  
 vid över- klagande av beslut enligt 18 § första stycket 1 eller 2  
 eller an- gående tillstånd eller återkallel- se av tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område för den som genomgår rättspsykiat- risk vård med beslut enligt 31 kap. 3 § brottsbalken om särskild utskrivningsprövning,  
 skall of- fentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. 
  
 förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. 
 23 § 
 Chefsöverläkaren får uppdra åt en erfaren läkare med specialist- kompetens inom någon gren av psykiatrin vid sjukvårdsinrätt- ningen eller den enhet för rättspsykiatrisk undersökning där patienten vårdas att fullgöra upp- gifter som chefsöverläkaren har enligt denna lag. Om det finns särskilda skäl, får chefsöverläka- ren lämna sådant uppdrag åt en annan läkare vid inrättningen eller enheten, dock inte såvitt gäller 
  
 1. 
  
 beslut enligt 5 § om intag- ning för rättspsykiatrisk vård, 
  
 2. 
  
 ansökan enligt 13 § om medgivande till fortsatt vård, 
  
 3. 
  
 anmälan enligt 16 § andra stycket om upphörande av vår- den, 
  
 4. 
  
 beslut om behandlingen enligt 8 § denna lag jämförd med 17 § första stycket sista mening- en lagen (1991:1128) om psyki- atrisk tvångsvård, 
  
 5. 
  
 beslut om fastspänning en- 
  
 Chefsöverläkaren får uppdra åt en erfaren läkare med specialist- kompetens inom någon gren av psykiatrin vid sjukvårdsinrätt- ningen eller den enhet för rättspsykiatrisk undersökning där patienten vårdas att fullgöra upp- gifter som chefsöverläkaren har enligt denna lag. Om det finns särskilda skäl, får chefsöverläka- ren lämna sådant uppdrag åt en annan läkare vid inrättningen eller enheten, dock inte såvitt gäller 
  
 1. 
  
 beslut enligt 5 § om intag- ning för rättspsykiatrisk vård, 
  
 2. 
  
 beslut om behandlingen enligt 8 § denna lag jämförd med 17 § första stycket sista mening- en lagen (1991:1128) om psyki- atrisk tvångsvård, 
  
 3. 
  
 beslut om fastspänning en- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 89 
  
 ligt 8 § denna lag jämförd med 19 § andra stycket nämnda lag, eller 
  
 6.  
 beslut om avskiljande en- ligt 8 § denna lag jämförd med 20 § andra stycket nämnda lag. 
 ligt 8 § denna lag jämförd med 19 § andra stycket nämnda lag, eller 
 4. beslut om avskiljande en- ligt 8 § denna lag jämförd med 20 § andra stycket nämnda lag. 
 25 § 
 42 
  
 Beslut som meddelas enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat förordnas. 
 Om åklagaren före en läns- rätts beslut har anmält att be- slutet kan komma att överklagas, får länsrättens eller kammarrät- tens beslut inte verkställas förr- än det har vunnit laga kraft eller rätten dessförinnan har under- rättats om att beslutet inte kom- mer att överklagas. 
 26 § 
 43 
  
 Chefsöverläkaren skall se till att en patient som vårdas enligt denna lag, så snart patientens tillstånd tillåter, genom en individuellt anpassad 
  
 information upplyses om sin rätt att få en stödperson. 
  
 När 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 vård i 
  
 Chefsöverläkaren skall un- 
  
 fall som avses i 1 § andra stycket 
  
 derrätta 
  
 vederbörande 
  
 nämnd 
  
 1 har påbörjats eller upphört, 
  
 enligt lagen (1998:1656) om pa- 
  
 skall chefsöverläkaren 
  
 snarast 
  
 tientnämndsverksamhet m.m.  
 när 
  
 underrätta vederbörande nämnd 
  
 patienten 
  
 enligt 
  
 18 § 
  
 första 
  
 enligt lagen (1998:1656) om pa- 
  
 stycket 2 har överklagat ett be- 
  
 tientnämndsverksamhet m.m. om 
  
 slut av chefsöverläkaren att den 
  
 att så har skett. Nämnden skall i 
  
 rättspsykiatriska 
  
 vården 
  
 inte 
  
 fall som avses i 4 § underrättas 
  
 skall upphöra, liksom när vården 
  
 när patienten enligt 18 § första 
  
 efter överklagandet har upphört. 
  
 stycket 
  
 2 har överklagat 
  
 ett be- 
  
 slut av chefsöverläkaren att den rättspsykiatriska vården inte skall upphöra, liksom när vården efter överklagandet har upphört. 
  
 42 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 43 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 90  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Föreskrifterna om stödperson i  
 30–31 
  a §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård gäller i tillämpliga delar vid rättspsyki- atrisk vård som ges på en sjuk- vårdsinrättning. Föreskriften i 30 § tredje stycket andra me- ningen nämnda lag om rätt för stödpersonen att besöka patien- ten på vårdinrättningen gäller dock bara i den mån det inte möter hinder på grund av be- stämmelserna i 8 § tredje stycket denna lag eller 16 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. om möjlighet att besluta om in- skränkningar i patientens rätt att ta emot besök. 
 Föreskrifterna om stödperson i  
 30–31 
  a §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård gäller i tillämpliga delar vid rättspsyki- atrisk vård som ges på en sjuk- vårdsinrättning. Föreskriften i 30 § tredje stycket andra me- ningen nämnda lag om rätt för stödpersonen att besöka patien- ten på vårdinrättningen gäller dock bara i den mån det inte möter hinder på grund av be- stämmelserna i 8 § tredje stycket denna lag eller 16 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. om möjlighet att besluta om in- skränkningar i patientens rätt att ta emot besök.  
 Upphör den rätts- psykiatriska vården innan verk- ställigheten av en dom på fäng- else eller sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbalken har avslutats, skall stödpersonen fortsätta att bistå den dömde så länge denne är frihetsberövad och, om den dömde och stödper- sonen samtycker till det, även under fyra veckor efter det att frihetsberövandet har upphört. 
  
 27 § 
 I fråga om polismyndighets skyl- dighet att lämna biträde gäller i tillämpliga delar 47 § andra stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård.  
 Sådant biträde skall lämnas även när en patient i fall som avses i 7 § första stycket inte inställer sig när vården skall påbörjas. 
  
 I fråga om polismyndighets skyl- dighet att lämna biträde gäller i tillämpliga delar 47 § andra stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. 
  
 SOU 2002:3  
 Författningsförslag  
 91 
  
 29 § 
 44 
  
 Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är chefsöverläka- ren skyldig att till kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande skall förpassas till häkte eller kriminalvårdsanstalt, om uppgiften behövs inom kriminalvården. 
  
 Motsvarande 
  
 skyldighet 
  
 att 
  
 Motsvarande 
  
 skyldighet 
  
 att 
  
 lämna 
  
 uppgifter 
  
 gäller 
  
 för 
  
 lämna 
  
 uppgifter 
  
 gäller 
  
 för 
  
 chefsöverläkaren 
  
 i 
  
 förhållande 
  
 chefsöverläkaren 
  
 i 
  
 förhållande 
  
 till Statens institutionsstyrelse 
  
 till 
  
 Statens 
  
 institutionsstyrelse 
  
 beträffande den som efter den 
  
 beträffande den som efter den 
  
 rättspsykiatriska 
  
 vårdens 
  
 upphö- 
  
 rättspsykiatriska 
  
 vårdens 
  
 upphö- 
  
 rande skall förpassas till ett sär- 
  
 rande skall förpassas till ett sär- 
  
 skilt ungdomshem till följd av en 
  
 skilt ungdomshem till följd av en 
  
 dom på sluten ungdomsvård en- 
  
 dom på sluten ungdomsvård en- 
  
 ligt 31 kap. 1 a § brottsbalken. 
  
 ligt 
  
 31 kap. 
  
 1 a § 
  
 brottsbalken 
  
 eller ett slutet boende för vissa 
  
 funktionshindrade lagöverträda- 
  
 re. 
  
 30 § 
 45 
  
 En patient som vårdas med stöd 
  
 En patient som vårdas med stöd 
  
 av denna lag skall så snart hans 
  
 av denna lag skall så snart hans 
  
 tillstånd 
  
 medger 
  
 det 
  
 genom 
  
 tillstånd 
  
 medger 
  
 det 
  
 genom 
  
 chefsöverläkarens försorg upply- 
  
 chefsöverläkarens försorg upply- 
  
 sas om sin rätt 
  
 sas om sin rätt 
  
 1. 
  
 att 
  
 enligt 
  
 18 § överklaga 
  
 1. att 
  
 enligt 
  
 18 § överklaga 
  
 vissa beslut, 
  
 vissa beslut, 
  
 2.  
 att ansöka enligt 16 § and- 
  
 ra stycket om att den rättspsyki- 
  
 atriska vården skall upphöra, 
  
 3.  
 att ansöka enligt 10 eller 
  
 11 § 
  
 om 
  
 tillstånd 
  
 att 
  
 vistas 
  
 utanför vårdinrättningens områ- 
  
 de 
 , 
  
 4.  
 att anlita ombud eller bi- 
  
 2. att anlita ombud eller bi- 
  
 träde, och 
  
 träde, och 
  
 5 
 . att enligt 22 a § få offent- 
  
 3. att enligt 22 a § få offent- 
  
 ligt biträde. 
  
 ligt biträde. 
  
 Denna lag skall finnas anslagen inom sjukvårdsinrättningen eller undersökningsenheten, väl synlig för patienterna. 
  
 44 
  
 Senaste lydelse 1998:617 
  
 45 
  
 Senaste lydelse 2000:354 
  
 92  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 ____________________ 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 2. 
  
 Har beslut om rättspsykiatrisk vård fattats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 
  
 3. 
  
 Vad som sagts under 2 skall gälla också beträffande den som ef- ter ikraftträdandet överlämnas till rättspsykiatrisk vård med stöd av 31 kap. 3 § brottsbalken i dess lydelse före den 1 januari 2004. 
  
 4. 
  
 Vid tillämpning av äldre bestämmelser om vårdens längd skall dessa gälla med följande begränsning. 
  
 a. Rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § brottsbalken utan beslut om särskild utskrivningsprövning får inte pågå längre tid än som mot- svarar det högsta fängelsestraffet som vid tiden då påföljden ådömdes var stadgat för det allvarligaste brottet som avsågs med domen. 
 b. Vad som sägs under a skall gälla också beträffande rättspsykiat- risk vård enligt 31 kap. 3 § brottsbalken med beslut om särskild ut- skrivningsprövning. Sådan vård får dock pågå längre tid om den dömde har begått brott som riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa och det föreligger en påtaglig risk för att han återfaller i sådana gär- ningar av allvarligt slag. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 93 
  
 8 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 
 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § samt 2 kap. 10, 34 och 37 §§ i la- gen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 
 46  
 skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 1 kap. 
 1 § 
 47 
  
 Denna lag avser kriminalvård i anstalt efter dom på fängelse. 
 Vad som föreskrivs i lagen om den som dömts till fängelse gäller 
  
 även den som ålagts fängelse som förvandlingsstraff för böter. 
  
 Bestämmelser om verkstäl- 
  
 Bestämmelser 
  
 om verkstäl- 
  
 lighet av fängelsestraff i vissa 
  
 lighet av fängelsestraff i vissa 
  
 fall finns i lagen (1994:451) om 
  
 fall finns i lagen (1994:451) om 
  
 intensivövervakning med elek- 
  
 intensivövervakning med 
  
 elek- 
  
 tronisk kontroll. 
  
 tronisk 
  
 kontroll 
  
 och 
  
 lagen 
  
 (2002:000) om slutet boende för 
  
 vissa 
  
 funktionshindrade 
  
 lag- 
  
 överträdare. 
  
 2 kap. 
 10 § 
 48 
  
 En intagen skall under arbetstid ges möjlighet till arbete, undervisning, utbildning, arbetsträning, särskilt anordnad verksamhet som syftar till att motverka brott eller missbruk eller någon annan lämplig sysselsätt- ning som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigiv- ningen inordna sig i samhället. 
 Har en intagen behov av medicinskpsykologisk eller någon annan särskild behandling skall sådan beredas honom, om det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och hans förutsättningar. Behandlingen skall om möjligt ske under arbetstid. 
 Är en intagen funktionshind- rad på sätt som sägs i 1 § 1 eller 2 lagen (1993:387) om stöd och 
  
 46 
  
 Omtryckt 1990:1011 
  
 47 
  
 Senaste lydelse 1998:610 
  
 48 
  
 Senaste lydelse 1998:599 
  
 94  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 service till vissa funktionshind- 
  
 rade, skall han ges stöd och ser- 
  
 vice i anledning av sitt funk- 
  
 tionshinder. 
  
 34 § 
 49 
  
 Kan en intagen genom vistelse 
  
 Kan en intagen genom vistelse 
  
 utanför anstalt bli föremål för 
  
 utanför anstalt bli föremål för 
  
 särskilda åtgärder som kan antas 
  
 särskilda åtgärder som kan antas 
  
 underlätta 
  
 hans anpassning i 
  
 underlätta 
  
 hans anpassning i 
  
 samhället, kan han få medgivan- 
  
 samhället, kan han få medgivan- 
  
 de att för ett sådant ändamål 
  
 de att för ett sådant ändamål 
  
 vistas utanför 
  
 anstalten under 
  
 vistas 
  
 utanför 
  
 anstalten under 
  
 lämplig tid, om det finns särskil- 
  
 lämplig tid, om det finns särskil- 
  
 da skäl. Därvid skall särskilt 
  
 da skäl. Därvid skall särskilt 
  
 beaktas om den intagne behöver 
  
 beaktas om den intagne behöver 
  
 vård eller annan behandling mot 
  
 vård eller annan behandling mot 
  
 missbruk 
  
 av 
  
 beroendeframkal- 
  
 missbruk 
  
 av 
  
 beroendeframkal- 
  
 lande medel. 
  
 lande 
  
 medel 
  
 eller psykiatrisk 
  
 vård 
 . 
  
 För vistelsen skall de villkor ställas som kan anses nödvändiga. I samband med vård eller någon annan behandling får det föreskrivas att den intagne skall vara skyldig att lämna  
 blod-, 
  urin- eller utandnings- prov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel, något sådant dopningsmedel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som om- fattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Om det finns särskilda skäl kan i samband med beslut enligt första stycket meddelas föreskrift enligt 26 kap. 15 § första stycket 3 brottsbalken att gälla för tid efter villkorlig frigivning. 
 Vistelse utanför anstalt för vård eller behandling bör inte påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden. 
 Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för verkställigheten. 
 37 § 
 50 
  
 Om en intagen behöver hälso- 
  
 Om en intagen behöver hälso- 
  
 och sjukvård, skall han vårdas 
  
 och sjukvård, skall han vårdas 
  
 enligt de anvisningar som ges av 
  
 enligt de anvisningar som ges av 
  
 49 
  
 Senaste lydelse 1999:46 
  
 50 
  
 Senaste lydelse 1991:1133 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 95 
  
 läkare. Kan erforderlig under- 
  
 läkare.  
 Hans behov av psykiat- 
  
 sökning och behandling ej lämp- 
  
 risk vård skall särskilt uppmärk- 
  
 ligen ske inom anstalten bör den 
  
 sammas 
 . Kan erforderlig under- 
  
 allmänna sjukvården anlitas. Om 
  
 sökning och behandling ej lämp- 
  
 det behövs, får intagen föras över 
  
 ligen ske inom anstalten bör den 
  
 till allmänt sjukhus. Får hälso- 
  
 allmänna sjukvården anlitas. Om 
  
 och sjukvårdspersonal inom kri- 
  
 det behövs, får intagen föras över 
  
 minalvården kännedom om att en 
  
 till allmänt sjukhus. Får hälso- 
  
 intagen lider av en sådan smitt- 
  
 och sjukvårdspersonal inom kri- 
  
 sam sjukdom som enligt smitt- 
  
 minalvården kännedom om att en 
  
 skyddslagen 
  
 (1988:1472) 
  
 utgör 
  
 intagen lider av en sådan smitt- 
  
 en samhällsfarlig sjukdom, skall 
  
 sam sjukdom som enligt smitt- 
  
 styresmannen 
  
 underrättas 
  
 om 
  
 skyddslagen 
  
 (1988:1472) 
  
 utgör 
  
 detta, om det behövs med hänsyn 
  
 en samhällsfarlig sjukdom, skall 
  
 till fara för att smittan skall spri- 
  
 styresmannen 
  
 underrättas 
  
 om 
  
 das. Föreskrifter om psykiatrisk 
  
 detta, om det behövs med hänsyn 
  
 tvångsvård för en intagen ges i 
  
 till fara för att smittan skall spri- 
  
 lagen (1991:1129) om rättspsy- 
  
 das. Föreskrifter om psykiatrisk 
  
 kiatrisk vård. 
  
 tvångsvård för en intagen ges i 
  
 lagen (1991:1129) om rättspsy- 
  
 kiatrisk vård. 
  
 Förlossning av intagen kvinna skall såvitt möjligt ske på sjukhus. Om det behövs, skall kvinnan i god tid före förlossningen överföras dit eller till annan institution där hon kan erhålla lämplig vård. 
 Om anledning föreligger därtill, skall den som enligt första eller andra stycket vistas utom anstalt stå under bevakning eller vara under- kastad särskilda föreskrifter. 
 Beträffande behandlingen av en intagen, som har förts över till en sådan sjukvårdsinrättning som avses i 6 § första stycket andra mening- en lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård för frivillig psykiatrisk vård, tillämpas föreskrifterna i  
 18–24 
  §§ lagen (1991:1128) om psyki- atrisk tvångsvård samt bestämmelserna i 8 § andra och tredje styckena lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård om befogenhet för krimi- nalvårdsstyrelsen och regeringen att besluta om särskilda restriktioner beträffande en viss intagen. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 19 § 
  
 51 
  
 Var den, som  
  
 framkallade  
  
 för- säkringsfallet på sätt  
  
 som sägs  
  
 i 18 §, under femton år eller  
  
 all- varligt psykiskt störd, tillämpas inte den bestämmelsen 
  
 . 
  
 96  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 9 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1927:77) om försäkringsavtal att 19 och 100 a §§ skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse 
 Var den, som  
 framkallat  
 försäk- ringsfallet på sätt i 18 §  
 sägs 
 , under femton år eller  
 i sådant sinnestillstånd som avses i 30 kap. 6 § brottsbalken, äge vad i förstnämnda paragraf sägs ej tillämpning. 
  
 Lag samma vare, där den handling, som framkallat försäkringsfallet, företagits i syfte att förekomma skada å person eller egendom under sådana omständigheter, att åtgärden kan anses försvarlig. 
 100 a § 
 52 
  
 Om någon genom brott uppsåtligen har dödat försäkringstagaren, den försäkrade eller en förmånstagare, gäller bestämmelserna i 15 kap. ärv- dabalken om förlust av rätt att ta arv eller testamente för gärningsman- nens rätt till försäkringen eller försäkringsersättningen. 
 Vad som sägs i första stycket gäller även när någon annars har orsa- kat försäkringstagarens, den försäkrades eller en förmånstagares död genom en uppsåtlig gärning som innefattat våld på den dödades person och utgjort brott för vilket lindrigare straff än fängelse i ett år inte är föreskrivet. Lika med våld anses att försätta någon i vanmakt eller an- nat sådant tillstånd. 
 Vad som sägs i första och andra styckena om uppsåtliga brott gäller även sådana gär- ningar som avses i 1 kap. 2 a § första stycket brottsbalken. 
  
 51 
  
 Senaste lydelse 1990:436 
  
 52 
  
 Senaste lydelse 1991:1551 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 97 
  
 Vad som sägs i första och andra styckena om den som har begått ett brott gäller också var och en som har medverkat till brottet såsom sägs i 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbalken. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 Har någon genom dom, som får verkställas, trots att den inte äger laga kraft, dömts till straff eller annan påföljd för brott  
  
 eller till en samhällsskyddsåtgärd  
  
 och är han för sådan verkställighet inta- gen i kriminalvårdsanstalt,  
  
 i slu- tet boende  
  
 eller i särskilt ung- domshem med stöd av 31 kap. 1 a § brottsbalken, skall han vid fullföljd av talan i målet anses som häktad för brottet. Detsam- ma gäller i fråga om den som är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § brottsbalken. 
  
 Vad i nya rättegångsbalken är föreskrivet angående brottmål skall, om inte annat är föreskri- vet, i tillämpliga delar gälla, då mot någon, som blivit dömd för brott, vid domstol inleds förfa- rande, som avser undanröjande av påföljd och ådömande av an- nan påföljd för brott eller som avser annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd; är han för verk- ställighet av påföljd intagen i 
  
 98  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 10 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya rättegångsbalken 
 Härigenom föreskrivs att 19 § i lagen (1946:804) om införande av nya rättegångsbalken skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 19 § 
 53  
 Har någon genom dom, som får verkställas, trots att den inte äger laga kraft, dömts till straff eller annan påföljd för brott och är 
 han för sådan verkställighet inta- gen i kriminalvårdsanstalt eller i särskilt ungdomshem med stöd av 31 kap. 1 a § brottsbalken, skall han vid fullföljd av talan i målet anses som häktad för brottet. Detsamma gäller i fråga om den som är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § brottsbalken. 
 Vad i nya rättegångsbalken är föreskrivet angående brottmål skall, om inte annat är föreskri- vet, i tillämpliga delar gälla, då mot någon, som blivit dömd för brott, vid domstol inleds förfa- rande, som avser undanröjande av påföljd och ådömande av an- nan påföljd för brott eller som avser annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd; är han för verk- ställighet av påföljd intagen i 
  
 53  
 Senaste lydelse 1998:606 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 99 
  
 anstalt eller särskilt ungdoms- hem som avses i första stycket, skall han anses som häktad för brottet. Har offentlig försvarare förordnats för den dömde, skall ersättning till försvararen alltid betalas av staten. 
 ____________________ 
 anstalt,  
 slutet boende  
 eller sär- skilt ungdomshem som avses i första stycket, skall han anses som häktad för brottet. Har of- fentlig försvarare förordnats för den dömde, skall ersättning till försvararen alltid betalas av sta- ten. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 100  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 11 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare 
 Härigenom föreskrivs att 31,  
 34–36 
  och 38 §§ i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare samt rubriken mellan 30 och 31 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Brott  
 begångna av den som 
  
 Gärningar  
 begångna av den 
  
 inte har fyllt femton år. 
  
 som inte har fyllt femton år 
  
 31 § 
 54 
  
 Kan någon misstänkas för att 
  
 Kan någon misstänkas för att 
  
 före femton års ålder ha begått 
  
 före femton års ålder ha begått 
  
 ett brott  
 får utredning rörande 
  
 en straffbelagd gärning  
 får ut- 
  
 brottet  
 inledas 
  
 redning rörande  
 gärningen  
 inle- 
  
 das 
  
 1. om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av socialtjänstens insatser med avseende på den unge, 
  
 2. om det behövs för att klar- 
  
 2. om det behövs för att klar- 
  
 lägga om någon som har fyllt 
  
 lägga om någon som har fyllt 
  
 femton år har tagit del i  
 brottet 
 , 
  
 femton år har tagit del i  
 gär- 
  
 3. om det behövs för att efter- 
  
 ningen, 
  
 forska gods som har åtkommits 
  
 3. om det behövs för att efter- 
  
 genom  
 brottet 
 , eller 
  
 forska gods som har åtkommits 
  
 genom  
 gärningen 
 , eller 
  
 4. om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. 
 Har den unge inte fyllt tolv år får utredning inledas endast om det finns synnerliga skäl. 
 34 § 
 55 
  
 Socialnämnden skall omedelbart underrättas om att en utredning som avses i 31 § har inletts. Vid förhör med den unge skall företrädare för socialtjänsten närvara, om det inte möter hinder. 
  
 54 
  
 Senaste lydelse 2001:152 
  
 55 
  
 Senaste lydelse 2001:152 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 101 
  
 Innan socialnämnden har ytt- rat sig om betydelsen av en ut- redning enligt 31 § första styck- et 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgär- der vidtas. Om  
 brottsmisstanken  
 kvarstår efter förhöret med den unge och efter andra vidtagna åt- gärder, skall protokoll över för- höret och åtgärderna omgående sändas till socialnämnden. 
 Innan socialnämnden har ytt- rat sig om betydelsen av en ut- redning enligt 31 § första styck- et 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgär- der vidtas. Om  
 misstanken att den unge har begått gärningen  
 kvarstår efter förhöret med den unge och efter andra vidtagna åt- gärder, skall protokoll över för- höret och åtgärderna omgående sändas till socialnämnden. 
 35 § 
 56 
  
 Har någon före femton års ålder 
  
 Har någon före femton års ålder 
  
 begått  
 ett brott  
 på vilket fängelse 
  
 begått  
 en straffbelagd gärning 
  
 skulle ha kunnat följa och an- 
  
 på vilket fängelse skulle ha kun- 
  
 träffas han på bar gärning eller 
  
 nat följa och anträffas han på bar 
  
 på flykt från  
 brottsplatsen,  
 får 
  
 gärning eller på flykt från  
 plat- 
  
 han gripas av envar. Om en en- 
  
 sen för gärningen 
 , får han gripas 
  
 skild person har gripit den unge, 
  
 av envar. Om en enskild person 
  
 skall denne skyndsamt överläm- 
  
 har gripit den unge, skall denne 
  
 nas till närmaste polisman. 
  
 skyndsamt överlämnas till när- 
  
 maste polisman. 
  
 Polismyndigheten eller åklagaren skall omedelbart besluta om den unge skall friges eller hållas kvar för förhör. Den unge får inte tas i för- 
  
 var. 
  
 36 § 
 57 
  
 Är någon misstänkt för att före 
  
 Är någon misstänkt för att före 
  
 femton års ålder ha begått  
 ett 
  
 femton års ålder ha begått  
 en 
  
 brott  
 får, om det finns särskilda 
  
 straffbelagd gärning  
 får, om det 
  
 skäl, beslag, 
  
 husrannsakan 
  
 och 
  
 finns särskilda skäl, beslag, hus- 
  
 kroppsvisitation enligt bestäm- 
  
 rannsakan och kroppsvisitation 
  
 melserna i 27 och 28 kap. rätte- 
  
 enligt bestämmelserna i 27 och 
  
 gångsbalken 
  
 företas mot 
  
 den 
  
 28 kap. rättegångsbalken företas 
  
 unge. Vad som i 27 kap. 7 och 
  
 mot den unge. Vad som i 27 kap. 
  
 8 §§ sägs om åtal och om verkan 
  
 7 och 8 §§ sägs om åtal och om 
  
 56 
  
 Senaste lydelse 2001:152 
  
 57 
  
 Senaste lydelse 2001:152 
  
 102  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 av att åtal inte väcks skall i stäl- let avse bevistalan och talan om förverkande samt verkan av att sådan talan inte väcks. Tvångs- medel som avses i  
 24–26 
  kap. rättegångsbalken får inte använ- das. 
 verkan av att åtal inte väcks skall i stället avse bevistalan och talan om förverkande samt ver- kan av att sådan talan inte väcks. Tvångsmedel som avses i  
 24–26 
  kap. rättegångsbalken får inte användas. 
  
 38 § 
 58 
  
 Misstänks någon för att före 
  
 Misstänks någon för att före 
  
 femton års ålder ha begått  
 ett 
  
 femton års ålder ha begått  
 en 
  
 brott  
 får åklagare, om det krävs 
  
 straffbelagd gärning  
 får åklaga- 
  
 ur  
 allmän synpunkt, efter fram- 
  
 re, om det krävs  
 från  
 allmän 
  
 ställning av socialnämnd, läns- 
  
 synpunkt, efter framställning av 
  
 styrelse eller vårdnadshavare för 
  
 socialnämnd, länsstyrelse 
  
 eller 
  
 den unge, begära prövning hos 
  
 vårdnadshavare för den 
  
 unge, 
  
 domstol huruvida den unge har 
  
 begära prövning hos domstol 
  
 begått  
 brottet  
 (bevistalan). 
  
 huruvida den unge har begått 
  
 gärningen  
 (bevistalan). 
  
 Vid bevistalan tillämpas 25 § första stycket samt bestämmelserna beträffande allmänt åtal för brott, för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än ett år. I fråga om tvångsmedel gäller 36 §. Sådan rättegångs- kostnad som avses i 31 kap. 1 § rättegångsbalken skall staten svara för. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 58  
 Senaste lydelse 2001:152 
  
 Som fullt bevis att delgivning har skett på sätt som anges i intyget gäller intyg som i tjänsten utfär- das av stämningsman, tjänsteman vid svensk utlandsmyndighet, åklagare, polisman, kronofogde, exekutiv tjänsteman vid krono- fogdemyndighet samt tjänsteman vid någon av följande inrättning- ar, nämligen 
  
 1. kriminalvårdsanstalt  
  
 och slutet boende för vissa funk- tionshindrade lagöverträdare 
  
 , 
  
 2. häkte, 
  
 3. hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga och i 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 
  
 4. sådan enhet som avses i 6 § första stycket andra meningen lagen (1991:1129) om rättspsy- kiatrisk vård och i  
  
 13 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning 
  
 , 
  
 om delgivningen avser den som är intagen där. Samma vits- ord tillkommer intyg av Kelly 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 103 
  
 12 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om delgivningslagen (1970:428) att 24 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Förelagen lydelse 
  
 24 § 
 59  
 Som fullt bevis att delgivning har skett på sätt som anges i intyget gäller intyg som i tjänsten utfär- 
 das av stämningsman, tjänsteman vid svensk utlandsmyndighet, åklagare, polisman, kronofogde, exekutiv tjänsteman vid krono- fogdemyndighet samt tjänsteman vid någon av följande inrättning- ar, nämligen 
 1. kriminalvårdsanstalt, 
 2. häkte, 
 3. hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga och i 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 
 4. sådan enhet som avses i 6 § första stycket andra meningen lagen (1991:1129) om rättspsy- kiatrisk vård och i  
 5 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning 
 , 
 om delgivningen avser den som är intagen där. Samma vits- ord tillkommer intyg av Kelly 
  
 59  
 Senaste lydelse 1993:1688 
  
 104  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 publicus och intyg av nämnde- 
  
 publicus och intyg av nämnde- 
  
 man i tingsrätt vid delgivning för 
  
 man i tingsrätt vid delgivning för 
  
 tingsrättens räkning. 
  
 tingsrättens räkning. 
  
 Vid särskild postdelgivning har intyg av befattningshavare vid post- befordringsföretag som avses i 3 § andra stycket sådant vitsord som anges i första stycket. 
 Intyg att delgivning skett på utrikes ort skall gälla som fullt bevis att delgivning skett på sätt som anges i intyget, om intygsgivarens behö- righet styrkes av tjänsteman vid svensk utlandsmyndighet. Intyg om delgivning på utrikes ort gäller som fullt bevis även utan sådant bestyr- kande som nyss nämnts, om detta följer av överenskommelse med främmande stat. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 105 
  
 13 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1971:289) om allmänna för- valtningsdomstolar att 18 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 18 § 
 60 
  
 Länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam 
  
 1. 
  
 när åtgärd som avser endast måls beredande vidtages, 
  
 2. 
  
 vid sådant förhör med vittne eller sakkunnig som begärts av an- nan länsrätt, 
  
 3. 
  
 vid beslut som avser endast rättelse av felräkning, felskrivning eller annat uppenbart förbiseende, 
  
 4. 
  
 vid annat beslut som inte innefattar slutligt avgörande av mål. Om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av 
  
 fullsutten rätt, är länsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid beslut som inte innefattar prövning av målet i sak. 
 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en an- nan tjänsteman vid länsrätten som har tillräcklig kunskap och erfaren- het. Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen. 
 Vad som sägs i andra stycket gäller även vid avgörande i sak av 
  
 1. 
  
 mål av enkel beskaffenhet, 
  
 2. 
  
 mål enligt lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i be- skattningsförfarandet, enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, om besiktning enligt fastighetstaxeringsla- gen (1979:1152), om handlings undantagande från taxeringsrevision, skatterevision eller annan granskning och om befrielse från skyldighet att lämna upplysningar, visa upp handling eller lämna kontrolluppgift enligt skatteförfattningarna, 
  
 3. mål om omedelbart om- händertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga, mål om tillfälligt flyttningsför- 
 3. mål om omedelbart om- händertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga, mål om tillfälligt flyttningsför- 
  
 60  
 Senaste lydelse 2000:355 
  
 106  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 bud enligt 27 § samma lag, mål om omedelbart omhändertagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, mål om tillfälligt omhänderta- gande enligt 37 § smittskyddsla- gen (1988:1472), mål enligt 12 § första stycket och 33 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, mål enligt 18 § första stycket  
 2– 
 4 
  
  såvitt avser de fall då vården inte har förenats med särskild utskrivningspröv- ning eller 5  
 lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, mål om förvar och uppsikt enligt utlän- ningslagen (1989:529), mål en- ligt lagen (1974:202) om beräk- ning av strafftid m.m., mål enligt lagen (1974:203) om kriminal- vård i anstalt samt mål enligt lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställig- het av straff m.m., 
 bud enligt 27 § samma lag, mål om omedelbart omhändertagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, mål om tillfälligt omhänderta- gande enligt 37 § smittskyddsla- gen (1988:1472), mål enligt 12 § första stycket och 33 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, mål enligt 18 § första stycket  
 2– 
 6 
  
 lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, mål om förvar och uppsikt enligt utlänningslagen (1989:529), mål enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., mål enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt samt mål enligt lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m., 
  
 4. 
  
 mål enligt folkbokföringsförfattningarna, mål rörande preliminär skatt eller om anstånd med att betala skatt eller avgifter enligt skatte- författningarna, 
  
 5. 
  
 mål enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, 
  
 6. 
  
 mål som avser en fråga av betydelse för inkomstbeskattningen, dock endast om värdet av vad som yrkas i målet uppenbart inte översti- ger hälften av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäk- ring. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 107 
  
 14 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom att 1, 3, 4, 26, 34 a och 41 §§ skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 1 § 
 61 
  
 I den mån det påkallas av överenskommelse som Sverige ingått med främmande stat kan regeringen förordna, att frihetsberövande påföljd, böter eller förverkande som i den främmande staten ådömts eller be- slutats efter rättegång i brottmål, eller böter eller förverkande som i den staten ålagts eller beslutats av annan myndighet än domstol, får verk- 
  
 ställas i Sverige enligt denna lag. 
  
 I samband 
  
 med förordnande 
  
 I samband 
  
 med förordnande 
  
 enligt första stycket kan rege- 
  
 enligt första stycket kan rege- 
  
 ringen, i den mån det påkallas 
  
 ringen, i den mån det påkallas 
  
 eller eljest föranleds av överens- 
  
 eller eljest föranleds av överens- 
  
 kommelsen, förordna att verk- 
  
 kommelsen, förordna att verk- 
  
 ställighet 
  
 av 
  
 frihetsberövande 
  
 ställighet 
  
 av 
  
 frihetsberövande 
  
 påföljd, böter 
  
 eller förverkande, 
  
 påföljd, böter 
  
 eller förverkande, 
  
 som ådömts eller beslutats ge- 
  
 som ådömts eller beslutats ge- 
  
 nom dom meddelad av svensk 
  
 nom dom meddelad av svensk 
  
 domstol eller ålagts någon av 
  
 domstol eller ålagts någon av 
  
 annan svensk myndighet genom 
  
 annan svensk myndighet genom 
  
 godkänt 
  
 strafföreläggande eller 
  
 godkänt 
  
 strafföreläggande eller 
  
 godkänt föreläggande av ord- 
  
 godkänt föreläggande av ord- 
  
 ningsbot, får anförtros åt myn- 
  
 ningsbot, får anförtros åt myn- 
  
 dighet i den främmande staten. 
  
 dighet i den främmande staten. 
  
 Vad som har sagts nu gäller dock 
  
 Vad som har sagts nu gäller dock 
  
 inte verkställighet av  
 något an- 
  
 inte verkställighet av beslut om 
  
 nat  
 beslut om överlämnande till 
  
 överlämnande till särskild vård. 
  
 61  
 Senaste lydelse 1991:1144 
  
 108  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 särskild 
  
 vård 
  
 än 
  
 överlämnande 
  
 till rättspsykiatrisk vård 
 . 
  
 3 § 
 62 
  
 Om synnerliga skäl föreligger, 
  
 Om synnerliga 
  
 skäl föreligger, 
  
 kan regeringen, även om förord- 
  
 kan regeringen, även om förord- 
  
 nande som avses i 1 § ej medde- 
  
 nande som avses i 1 § ej medde- 
  
 lats, för visst fall förordna, att 
  
 lats, för visst fall förordna, att 
  
 frihetsberövande 
  
 påföljd 
  
 som 
  
 frihetsberövande 
  
 påföljd 
  
 som 
  
 ådömts svensk medborgare eller 
  
 ådömts svensk medborgare eller 
  
 utlänning med hemvist i Sverige 
  
 utlänning med hemvist i Sverige 
  
 genom dom eller annat avgöran- 
  
 genom dom eller annat avgöran- 
  
 de meddelat av domstol eller 
  
 de meddelat av domstol eller 
  
 annan 
  
 behörig 
  
 myndighet i 
  
 annan 
  
 behörig 
  
 myndighet i 
  
 främmande stat får verkställas i 
  
 främmande stat får verkställas i 
  
 Sverige enligt denna lag, eller att 
  
 Sverige enligt denna lag, eller att 
  
 verkställighet 
  
 av 
  
 frihetsberövan- 
  
 verkställighet 
  
 av 
  
 frihetsberövan- 
  
 de påföljd som här i landet 
  
 de påföljd som här i landet 
  
 ådömts 
  
 eller 
  
 ålagts medborgare 
  
 ådömts 
  
 eller 
  
 ålagts medborgare 
  
 eller någon som har hemvist i 
  
 eller någon som har hemvist i 
  
 viss främmande stat, får anför- 
  
 viss främmande stat, får anför- 
  
 tros myndighet i den främmande 
  
 tros myndighet i den främmande 
  
 staten. 
  
 Det 
  
 sistnämnda 
  
 gäller 
  
 staten. 
  
 Det 
  
 sistnämnda 
  
 gäller 
  
 dock inte verkställighet av  
 något 
  
 dock inte verkställighet av beslut 
  
 annat  
 beslut 
  
 om 
  
 överlämnande 
  
 om överlämnande till särskild 
  
 till särskild vård  
 än överlämnan- 
  
 vård. 
  
 de till rättspsykiatrisk vård 
 . 
  
 I fall som avses i första stycket äger 2 § fjärde stycket motsvarande tilllämpning. 
 4 § 
 63 
  
 Med europeisk brottmålsdom förstås i denna lag dom eller annat avgö- rande, vars verkställighet skall prövas enligt brottmålsdomskonventio- nen. 
 Med utevarodom förstås i denna lag sådant i första stycket angivet avgörande som meddelats här i landet eller i främmande stat av dom- stol eller annan myndighet utan att den dömde eller den mot vilken be- slut om förverkande riktats har varit personligen närvarande vid för- handling i saken inför domstol. 
  
 62 
  
 Senaste lydelse 2000:460 
  
 63 
  
 Senaste lydelse 1984:876 
  
 Vad nedan i denna lag sägs om påföljd gäller även  
  
 samhälls- skyddsåtgärd och  
  
 förverkande, om  
  
 inte  
  
 annat särskilt  
  
 föreskrivs 
  
 . 
  
 26 § 
  
 64 
  
 Fråga om verkställighet i främ- mande stat av här i landet ådömd eller ålagd påföljd enligt förord- nande som avses i 2 § första eller fjärde stycket upptas av Krimi- nalvårdsstyrelsen eller, i fråga om verkställighet av böter eller förverkande, annan myndighet som regeringen bestämmer. Om det föreligger särskilda skäl, får en myndighet som här avses med eget yttrande överlämna ett ären- de till regeringen för avgörande. Framställning om verkställighet får ej göras, om med motsvaran- de tillämpning av 5 § andra stycket  
  
 1–8 
  
  hinder mot verkstäl- lighet i den främmande staten kan antas föreligga. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 109 
  
 Vad nedan i denna lag sägs om påföljd gäller även förver- kande, om  
 ej  
 annat särskilt  
 före- skrives. 
  
 Fråga om verkställighet i främ- mande stat av här i landet ådömd eller ålagd påföljd enligt förord- nande som avses i 2 § första eller fjärde stycket upptas av Krimi- nalvårdsstyrelsen eller,  
 i fråga om verkställighet av överläm- nande till rättspsykiatrisk vård, Socialstyrelsen eller,  
 i fråga om verkställighet av böter eller för- verkande, annan myndighet som regeringen bestämmer. Om det föreligger särskilda skäl, får en myndighet som här avses med eget yttrande överlämna ett ären- de till regeringen för avgörande. Framställning om verkställighet får ej göras, om med motsvaran- de tillämpning av 5 § andra stycket  
 1–8 
  hinder mot verkstäl- lighet i den främmande staten kan antas föreligga. 
 Framställning om verkställighet av frihetsberövande påföljd får ej göras, om den dömde är svensk medborgare och själv motsätter sig åt- gärden. Uppkommer fråga om verkställighet av frihetsberövande på- följd som ådömts eller ålagts annan än svensk medborgare, skall Migrationsverket höras, om icke den dömde samtycker till åtgärden. Avstyrker Migrationsverket att framställning göres, underställes ären- 
  
 det regeringen för avgörande. 
  
 Har regeringen enligt 3 § för- 
  
 Har regeringen enligt 3 § för- 
  
 ordnat att verkställighet av på- 
  
 ordnat att verkställighet av på- 
  
 följd i visst fall får anförtros 
  
 följd i visst fall får anförtros 
  
 myndighet 
  
 i främmande stat, 
  
 myndighet 
  
 i främmande 
  
 stat, 
  
 ombesörjer 
  
 Kriminalvårdsstyrel- 
  
 ombesörjer 
  
 Kriminalvårdsstyrel- 
  
 sen  
 eller, i fråga om verkställig- 
  
 sen att framställning om 
  
 verk- 
  
 64  
 Senaste lydelse 2000:460 
  
 110  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 het av överlämnande till rätts- psykiatrisk vård, Socialstyrelsen  
 att framställning om verkställig- het görs i den främmande staten. 
  
 ställighet görs i den främmande staten. 
  
 34 a § 
 65 
  
 Fråga 
  
 om 
  
 verkställighet 
  
 enligt 
  
 Fråga 
  
 om verkställighet 
  
 enligt 
  
 överförandekonventionen 
  
 och, 
  
 i 
  
 överförandekonventionen 
  
 och, i 
  
 förekommande 
  
 fall, 
  
 tilläggspro- 
  
 förekommande 
  
 fall, 
  
 tilläggspro- 
  
 tokollet eller 
  
 Schengenkonven- 
  
 tokollet eller 
  
 Schengenkonven- 
  
 tionen, i främmande stat av här i 
  
 tionen, i främmande stat av här i 
  
 landet ådömd påföljd upptas av 
  
 landet ådömd påföljd upptas av 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen 
  
 eller, 
  
 i 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen. 
  
 Fram- 
  
 fråga om verkställighet av över- 
  
 ställning om sådan verkställighet 
  
 lämnande 
  
 till 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 får inte göras, om med motsva- 
  
 vård, av Socialstyrelsen.  
 Fram- 
  
 rande 
  
 tillämpning 
  
 av 
  
 25 
  
 a § 
  
 ställning om sådan verkställighet 
  
 första och andra styckena hinder 
  
 får inte göras, om med motsva- 
  
 mot verkställighet i den främ- 
  
 rande 
  
 tillämpning 
  
 av 
  
 25 
  
 a § 
  
 mande staten kan antas föreligga. 
  
 första och andra styckena hinder 
  
 mot verkställighet i den främ- 
  
 mande staten kan antas föreligga. 
  
 Fråga om verkställighet enligt 
  
 Fråga om verkställighet enligt 
  
 överförandekonventionen 
  
 enligt 
  
 överförandekonventionen 
  
 enligt 
  
 första stycket på begäran av 
  
 första stycket på begäran av 
  
 främmande stat prövas av Kri- 
  
 främmande stat prövas av Kri- 
  
 minalvårdsstyrelsen  
 eller, i fråga 
  
 minalvårdsstyrelsen med motsva- 
  
 om verkställighet av överläm- 
  
 rande 
  
 tillämpning 
  
 av 
  
 25 
  
 a § 
  
 nande 
  
 till 
  
 rättspsykiatrisk vård, 
  
 första stycket. 
  
 av Socialstyrelsen  
 med motsva- 
  
 rande 
  
 tillämpning 
  
 av 
  
 25 
  
 a § 
  
 första stycket. 
  
 eller 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen 
  
 får, 
  
 Kriminalvårdsstyrelsen 
  
 Socialstyrelsen  
 får, om det före- 
  
 om det föreligger särskilda skäl, 
  
 ligger särskilda skäl, med eget 
  
 med eget yttrande överlämna ett 
  
 yttrande överlämna 
  
 ett 
  
 ärende 
  
 ärende om verkställighet till re- 
  
 om verkställighet till regeringen 
  
 geringen för avgörande. 
  
 för avgörande. 
 I fall som avses i denna paragraf gäller  
 27–29 
  och 33 §§ i tillämpli- ga delar. 
  
 65  
 Senaste lydelse 2000:460 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 111 
  
 41 § 
 66 
  
 Kriminalvårdsstyrelsens  
 eller So- 
  
 Kriminalvårdsstyrelsens beslut 
  
 cialstyrelsens  
 beslut enligt denna 
  
 enligt denna lag eller i anslutning 
  
 lag eller i anslutning till lagen 
  
 till lagen meddelade tillämp- 
  
 meddelade tillämpningsföreskrifter 
  
 ningsföreskrifter överklagas till 
  
 överklagas till regeringen om inte 
  
 regeringen om inte annat följer 
  
 annat följer av 27 §. 
  
 av 27 §. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 66  
 Senaste lydelse 2000:460 
  
 112  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 15 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. att 4, 9 och 19 a §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
 67 
  
 Den som är häktad får avge 
  
 Den som är häktad får avge 
  
 nöjdförklaring 
  
 inför 
  
 chefen för 
  
 nöjdförklaring inför 
  
 chefen för 
  
 det häkte där han är intagen el- 
  
 det häkte där han är intagen el- 
  
 ler, om han är intagen i krimi- 
  
 ler, om han är intagen i krimi- 
  
 nalvårdsanstalt, inför chefen för 
  
 nalvårdsanstalt, inför chefen för 
  
 anstalten eller inför någon annan 
  
 anstalten eller inför någon annan 
  
 tjänsteman där som har förord- 
  
 tjänsteman där som har förord- 
  
 nats att ta emot sådan förklaring. 
  
 nats att ta emot sådan förklaring. 
  
 Om den häktade är intagen på en 
  
 Om den häktade är intagen på en 
  
 sådan enhet som avses i 6 § 
  
 sådan enhet som avses i 6 § 
  
 första stycket 
  
 andra 
  
 meningen 
  
 första stycket 
  
 andra meningen 
  
 lagen (1991:1129) om rättspsy- 
  
 lagen (1991:1129) om rättspsy- 
  
 kiatrisk vård eller i  
 5 § lagen 
  
 kiatrisk vård eller i  
 13 § första 
  
 (1991:1137) om rättspsykiatrisk 
  
 stycket första 
  
 meningen 
  
 lagen 
  
 undersökning, 
  
 får 
  
 han avge 
  
 (2002:000) om 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 nöjdförklaring 
  
 inför 
  
 chefsöver- 
  
 utredning,  
 får han avge nöjdför- 
  
 läkaren, verksamhetschefen eller 
  
 klaring inför chefsöverläkaren, 
  
 inför annan tjänsteman som nå- 
  
 verksamhetschefen 
  
 eller 
  
 inför 
  
 gon av dem har förordnat. 
  
 annan tjänsteman som någon av 
  
 dem har förordnat. 
  
 Nöjdförklaring som avses i första stycket gäller endast om den som mottager förklaringen har tillgång till domen eller rättens bevis om målets utgång, såvitt rör den dömde (domsbevis), samt den dömde haft betänketid till andra dagen efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annat sätt delgavs honom. Den dömde skall om möj- ligt beredas tillfälle att under betänketiden samråda med sin försvarare. 
 Den som får taga emot nöjdförklaring enligt första stycket skall så snart det kan ske erinra den dömde om hans rätt att avge nöjdförklaring 
  
 67  
 Senaste lydelse 1996:795 
  
 SOU 2002:3  
 Författningsförslag  
 113 
  
 samt upplysa den dömde om när och hur det kan ske. Det åligger ho- nom vidare att den dag, då nöjdförklaring först kan avges, efterhöra om den dömde vill avge sådan förklaring. 
  
 9 § 
 68 
  
 Är den som skall undergå fängel- 
  
 Är den som skall undergå fängel- 
  
 se häktad, omhändertagen enligt 
  
 se häktad, omhändertagen enligt 
  
 28 kap. 11 § tredje stycket 
  
 28 kap. 11 § tredje stycket 
  
 brottsbalken eller intagen i kri- 
  
 brottsbalken eller intagen i kri- 
  
 minalvårdsanstalt för att undergå 
  
 minalvårdsanstalt för att undergå 
  
 påföljd i annat mål när domen får 
  
 påföljd i annat mål när domen får 
  
 verkställas, skall kriminalvårds- 
  
 verkställas, skall kriminalvårds- 
  
 anstalten eller häktet där han är 
  
 anstalten eller häktet där han är 
  
 intagen omedelbart befordra do- 
  
 intagen omedelbart befordra do- 
  
 men till verkställighet. Om han 
  
 men till verkställighet. Om han 
  
 är intagen på en sådan enhet som 
  
 är intagen på en sådan enhet som 
  
 avses i  
 5 § lagen (1991:1137) om 
  
 avses i  
 13 § första stycket första 
  
 rättspsykiatrisk undersökning 
 , är 
  
 meningen lagen (2002:000) om 
  
 det i stället verksamhetschefen 
  
 rättspsykiatrisk utredning 
 , är det 
  
 som skall göra det. 
  
 i stället verksamhetschefen som 
  
 skall göra det. 
  
 Förvaras den som är häktad i målet ej i kriminalvårdsanstalt, skall han för verkställighet förpassas till sådan anstalt. 
 Är den dömde häktad i annat mål när domen får verkställas och för- varas han ej i kriminalvårdsanstalt, får verkställigheten påbörjas där 
  
 han förvaras. 
  
 19 a § 
 69 
  
 Om någon har dömts till fängelse 
  
 Om någon har dömts till fängelse 
  
 på viss tid eller om domstol, med 
  
 på viss tid eller om domstol, med 
  
 tillämpning av 34 kap. 1 § 1 
  
 tillämpning av 34 kap. 1 § 1 
  
 brottsbalken, har förordnat att 
  
 brottsbalken, har förordnat att 
  
 sådan påföljd skall avse ytterli- 
  
 sådan påföljd skall avse ytterli- 
  
 gare brott, och den dömde med 
  
 gare brott, och den dömde med 
  
 anledning av misstanke om brott, 
  
 anledning av misstanke om brott, 
  
 som prövats genom dom i målet, 
  
 som prövats genom dom i målet, 
  
 under en sammanhängande tid av 
  
 under en sammanhängande tid av 
  
 minst 24 timmar har varit berö- 
  
 minst 24 timmar har varit berö- 
  
 vad friheten som anhållen, häk- 
  
 vad friheten som anhållen, häk- 
  
 tad eller intagen på en enhet för 
  
 tad eller intagen på en enhet för 
  
 68  
 Senaste lydelse 1996:795 
  
 69  
 Senaste lydelse 2000:176 
  
 114  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 undersökning 
  
 rättspsykiatrisk  
 utredning  
 med 
  
 med stöd av  
 10 § lagen 
  
 stöd av  
 18 § lagen (2002:000) 
  
 (1991:1137) om rättspsykiatrisk 
  
 om rättspsykiatrisk 
  
 utredning 
 , 
  
 undersökning 
 , skall tiden för 
  
 skall tiden för frihetsberövandet, 
  
 frihetsberövandet, till den del 
  
 till den del därunder inte samti- 
  
 därunder inte 
  
 samtidigt 
  
 skett 
  
 digt skett verkställighet av dom i 
  
 verkställighet av dom i annat 
  
 annat mål, anses som tid under 
  
 mål, anses som tid under vilken 
  
 vilken den utdömda 
  
 påföljden 
  
 den utdömda 
  
 påföljden 
  
 verk- 
  
 verkställts i anstalt. 
  
 ställts i anstalt. 
 Om rätten har undanröjt en villkorlig dom eller en skyddstillsyn och i stället dömt till fängelse på viss tid, skall första stycket tillämpas, i den mån tillgodoräknande inte skett enligt första stycket eller 33 kap. 6 
  
 § 
  
 tredje stycket brottsbalken, även i fråga om 
  
 1. 
  
 frihetsberövande som föregått den villkorliga domen eller domen på skyddstillsyn, 
  
 2. 
  
 frihetsberövande som föregått dom genom vilken förordnats att den villkorliga domen eller skyddstillsynen skall avse även ytterligare brott samt 
  
 3. 
  
 sådant omhändertagande som avses i 28 kap. 6 b § eller 11 § tredje stycket brottsbalken. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 115 
  
 16 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. att 26 § skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 26 § 
 70 
  
 Beträffande behandlingen av häktade som har förts över till en sjuk- vårdsinrättning som avses i 6 § första stycket andra meningen lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård eller en undersökningsenhet som avses i 6 § andra stycket samma lag tillämpas föreskrifterna i denna lag endast i fråga om sådana restriktioner som sägs i 16 §. 
  
 Föreskrifterna i  
 18–24 
  §§ la- 
  
 Föreskrifterna i  
 18–24 
  §§ la- 
  
 gen (1991:1128) om psykiatrisk 
  
 gen (1991:1128) om psykiatrisk 
  
 tvångsvård och bestämmelserna i 
  
 tvångsvård och bestämmelserna i 
  
 8 § andra stycket lagen om rätts- 
  
 8 § andra stycket lagen om rätts- 
  
 psykiatrisk vård 
  
 om befogenhet 
  
 psykiatrisk vård om befogenhet 
  
 för kriminalvårdsstyrelsen att 
  
 för Kriminalvårdsstyrelsen att 
  
 besluta om särskilda restriktioner 
  
 besluta om särskilda restriktioner 
  
 beträffande en viss häktad till- 
  
 beträffande en viss häktad till- 
  
 lämpas på häktade som har förts 
  
 lämpas på häktade som har förts 
  
 över enligt första stycket för 
  
 över enligt första stycket för  
 an- 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 undersökning 
  
 svars- eller samhällsskyddsut- 
  
 eller frivillig psykiatrisk vård. 
  
 redning  
 eller frivillig psykiatrisk 
  
 vård. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 70  
 Senaste lydelse 1998:602 
  
 116  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 17 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i passlagen (1978:302) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om passlagen (1978:302) att 19 och 20 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 19 § 
 71 
  
 Passtillstånd fordras för den som 1. undergår kriminalvård i an- stalt, utom när påföljden är fäng- else i två månader eller kortare 
 tid, 
 2. står under övervakning ef- ter dom på skyddstillsyn eller villkorlig frigivning från fängel- se. 
 Passtillstånd fordras för den som 1. undergår kriminalvård i an- stalt, utom när påföljden är fäng- else i två månader eller kortare 
 tid, 
  
 2 
 . verkställer ett fängelse- straff i ett slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträda- re, utom när påföljden är fäng- else i två månader eller kortare tid, 
 3. undergår en samhälls- skyddsåtgärd, 
  
 4 
 . står under övervakning ef- ter dom på skyddstillsyn eller villkorlig frigivning från fängel- se. 
  
 20 § 
 72 
  
 Passtillstånd fordras för den som 
  
 Passtillstånd fordras för den som 
  
 är intagen för vård enligt lagen 
  
 är intagen för vård enligt lagen 
  
 (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk 
  
 (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård 
  
 eller 
  
 lagen 
  
 tvångsvård 
  
 eller 
  
 lagen 
  
 (1991:1129) 
  
 om rättspsykiatrisk 
  
 (1991:1129) 
  
 om rättspsykiatrisk 
  
 vård, dock endast om 
  
 vård, dock endast om 
  
 1. chefsöverläkaren vid sjuk- 
  
 1. chefsöverläkaren vid sjuk- 
  
 vårdsinrättningen i den ordning 
  
 vårdsinrättningen i den ordning 
  
 71 
  
 Senaste lydelse 1993:204 
  
 72 
  
 Senaste lydelse 1997:727 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 117 
  
 regeringen föreskriver har gjort anmälan om att pass ej får utfär- das utan sådant tillstånd, 
  
 2.  
 patienten genomgår rättspsykiatrisk vård med sär- skild utskrivningsprövning, eller 3 
 . för patienten tidigare utfär- dat pass efter intagningen har återkallats på grund av framställ- 
  
 ning enligt 24 § andra stycket. 
 ____________________ 
 regeringen föreskriver har gjort anmälan om att pass ej får utfär- das utan sådant tillstånd  
 eller 
  
 2. för patienten tidigare utfär- dat pass efter intagningen har återkallats på grund av framställ- ning enligt 24 § andra stycket. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 118  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 18 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om brottsskadelagen (1978:413) att 3 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 3 § 
 73 
  
 Brottsskadeersättning 
  
 utgår för 
  
 Brottsskadeersättning 
  
 utgår 
  
 för 
  
 sakskada i fall då brottet har be- 
  
 sakskada i fall då brottet har be- 
  
 gåtts av någon som var 
  
 gåtts av någon som var 
  
 1. 
  
 intagen i 
  
 kriminalvårdsan- 
  
 1. 
  
 intagen i 
  
 kriminalvårdsan- 
  
 stalt, 
  
 stalt  
 eller ett slutet boende för 
  
 vissa 
  
 funktionshindrade 
  
 lag- 
  
 överträdare 
 , 
  
 2. 
  
 intagen för vård i ett hem 
  
 2. 
  
 intagen för vård i ett hem 
  
 som avses i 12 § lagen (1990:52) 
  
 som avses i 12 § lagen (1990:52) 
  
 med särskilda bestämmelser om 
  
 med särskilda bestämmelser om 
  
 vård av unga, 
  
 vård av unga, 
  
 3. 
  
 intagen för vård i ett hem 
  
 3. 
  
 intagen för vård i ett hem 
  
 som 
  
 avses 
  
 i 
  
 22 § 
  
 lagen 
  
 som 
  
 avses 
  
 i 
  
 22 § lagen 
  
 (1988:870) om vård av missbru- 
  
 (1988:870) om vård av missbru- 
  
 kare i vissa fall, 
  
 kare i vissa fall, 
  
 4. 
  
 häktad enligt 
  
 beslut 
  
 som 
  
 4. 
  
 häktad enligt 
  
 beslut 
  
 som 
  
 hade verkställts, eller 
  
 hade verkställts, eller 
  
 5. 
  
 underkastad 
  
 motsvarande 
  
 5. 
  
 underkastad 
  
 motsvarande 
  
 frihetsberövande 
  
 i 
  
 Danmark, 
  
 frihetsberövande 
  
 i 
  
 Danmark, 
  
 Finland, Island eller Norge. 
  
 Finland, Island eller Norge. 
  
 Första stycket tillämpas även på ren förmögenhetsskada, om sär- skilda skäl föreligger. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 73  
 Senaste lydelse 1990:59 
  
 Förvandling av böter får ej ske av vite som har utdömts för un- derlåtenhet att fullgöra dom eller beslut rörande saken i mål som har handlagts enligt lagen (1974:371) om rättegången i ar- betstvister. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 119 
  
 19 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om bötesverkställighetslagen (1979:189) att 22 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 22 § 
 74  
 Förvandling av böter får ej ske 
 av 
 1. böter, som har ådömts för brott som enligt domen begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, 
  
 2.  
 vite som har utdömts för underlåtenhet att fullgöra dom eller beslut rörande saken i mål som har handlagts enligt lagen (1974:371) om rättegången i ar- betstvister. 
 Om hinder i andra fall mot förvandling av böter eller viten finns sär- skilda bestämmelser. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 74  
 Senaste lydelse 1991:1140 
  
 120  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 20 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i konsumentförsäkringslagen (1980:38) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om konsumentförsäkringslagen (1980:38) att 33 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 33 § 
 75 
  
 Även om försäkringstagaren eller 
  
 Även om försäkringstagaren eller 
  
 den försäkrade har handlat på ett 
  
 den försäkrade har handlat på ett 
  
 sätt som enligt  
 30–32 
  §§ kan för- 
  
 sätt som enligt  
 30–32 
  §§ kan för- 
  
 anleda att ersättning från försäk- 
  
 anleda att ersättning från försäk- 
  
 ringen sätts ned eller inte läm- 
  
 ringen sätts ned eller inte läm- 
  
 nas, tillämpas inte dessa be- 
  
 nas, tillämpas inte dessa be- 
  
 stämmelser om han var  
 i ett så- 
  
 stämmelser om han var  
 allvarligt 
  
 dant sinnestillstånd som avses i 
  
 psykiskt störd  
 eller under tolv år. 
  
 30 kap. 
  
 6 § brottsbalken 
  
 eller 
  
 under tolv år. 
  
 Vid 
  
 tillämpningen av 
  
 31 § 
  
 Vid 
  
 tillämpningen av 
  
 31 § 
  
 andra stycket eller 32 § 
  
 tredje 
  
 andra 
  
 stycket eller 32 § 
  
 tredje 
  
 stycket skall den som var  
 i ett 
  
 stycket skall den som var  
 allvar- 
  
 sådant sinnestillstånd som avses 
  
 ligt psykiskt störd  
 eller som var 
  
 i 30 kap. 6 § brottsbalken  
 eller 
  
 under tolv år jämställas med den 
  
 som var under tolv år jämställas 
  
 försäkrade endast om han har 
  
 med den försäkrade endast om 
  
 handlat med dennes samtycke. 
  
 han har handlat med dennes 
  
 samtycke. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 75  
 Senaste lydelse 1990:435 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 121 
  
 21 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100) 
 76  
 att 7 kap. 1 och 22 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 7 kap. 
  
 1 § 
 77 
  
 Sekretess gäller, om inte annat 
  
 Sekretess gäller, om inte annat 
  
 följer av 2 §, inom hälso- och 
  
 följer av 2 §, inom hälso- och 
  
 sjukvården för uppgift om en- 
  
 sjukvården för uppgift om en- 
  
 skilds 
  
 hälsotillstånd 
  
 eller 
  
 andra 
  
 skilds hälsotillstånd eller 
  
 andra 
  
 personliga förhållanden, om det 
  
 personliga förhållanden, om det 
  
 inte står klart att uppgiften kan 
  
 inte står klart att uppgiften kan 
  
 röjas utan att den enskilde eller 
  
 röjas utan att den enskilde eller 
  
 någon 
  
 honom närstående 
  
 lider 
  
 någon honom närstående 
  
 lider 
  
 men. Detsamma gäller i annan 
  
 men. Detsamma gäller i annan 
  
 medicinsk verksamhet, 
  
 såsom 
  
 medicinsk 
  
 verksamhet, 
  
 såsom 
  
 rättsmedicinsk och 
  
 rättspsykiat- 
  
 rättsmedicinsk  
 undersökning  
 och 
  
 risk  
 undersökning 
 , insemination, 
  
 rättspsykiatrisk  
 utredning 
 , inse- 
  
 fastställande av könstillhörighet, 
  
 mination, 
  
 fastställande 
  
 av 
  
 abort, 
  
 sterilisering, 
  
 kastrering, 
  
 könstillhörighet, abort, sterilise- 
  
 omskärelse, åtgärder mot smitt- 
  
 ring, kastrering, omskärelse, åt- 
  
 samma sjukdomar, och ärenden 
  
 gärder mot smittsamma sjukdo- 
  
 hos nämnd med uppgift att be- 
  
 mar, och ärenden hos nämnd 
  
 driva patientnämndsverksamhet. 
  
 med uppgift att bedriva patient- 
  
 nämndsverksamhet. 
  
 Sekretess enligt första stycket gäller också i sådan verksamhet hos myndighet som innefattar omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över allmän eller enskild hälso- och sjukvård. 
 Sekretess gäller i verksamhet som avser omhändertagande av pati- entjournal inom enskild hälso- och sjukvård för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Utan hinder av sek- retessen får uppgift lämnas till hälso- och sjukvårdspersonal om upp- 
  
 76 
  
 Omtryckt 1992:1474 
  
 77 
  
 Senaste lydelse 2001:500 
  
 Sekretess gäller hos domstol i brottmål, i annat mål eller ären- de, i fråga om vilket bestämmel- serna om förundersökning i brottmål är tillämpliga  
  
 samt i ärenden om omprövning av en samhällsskyddsåtgärd 
  
 , för upp- gift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållan- den som framkommer vid sär- skild personutredning,  
  
 mindre rättspsykiatrisk utredning 
  
 ,  
  
 an- svars- eller samhällsskyddsut- redning  
  
 eller annan sådan utred- ning, om det av särskild anled- ning kan antas att den som upp- giften rör eller någon honom närstående lider men om upp- giften röjs. Motsvarande sekre- tess gäller i annan myndighets verksamhet för att gå domstol till handa med utredning som nu har nämnts. 
  
 122  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 giften behövs för vård eller behandling och det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas. 
 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjut- tio år. 
 En landstingskommunal eller kommunal myndighet som bedriver verksamhet som avses i första stycket får lämna uppgift till annan så- dan myndighet för forskning och framställning av statistik eller för ad- ministration på verksamhetsområdet, om det inte kan antas att den en- skilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Vi- dare får utan hinder av sekretessen uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (1984:1140) om insemination, lagen (1988:1473) om undersökning beträffande  
 HIV-smitta 
  i brottmål, lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och smittskyddslagen (1988:1472). 
 22 § 
 78  
 Sekretess gäller hos domstol i brottmål  
 samt  
 i annat mål eller ärende, i fråga om vilket be- stämmelserna om förundersök- ning i brottmål är tillämpliga, för uppgift om enskilds hälsotill- stånd eller andra personliga för- hållanden som framkommer vid särskild personutredning,  
 rätts- psykiatrisk undersökning  
 eller annan sådan utredning, om det 
 av särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Motsva- rande sekretess gäller i annan myndighets verksamhet för att gå domstol till handa med utredning som nu har nämnts. 
  
 78  
 Senaste lydelse 1991:2042 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 123 
  
 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst fem- tio år. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 124  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 22 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i polislagen (1984:387) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om polislagen (1984:387) att 20 § skall ha följande lydelse. 
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 
 20 § 
 79 
  
 För att söka efter en person som med laga stöd skall omhändertas får en polisman bereda sig tillträde till den eftersöktes bostad eller till annat hus, rum eller ställe som tillhör eller disponeras av honom. Detsamma gäller i fråga om en lokal som är tillgänglig för allmänheten. Finns det synnerliga skäl att anta att den eftersökte eljest uppehåller sig hos an- nan, får polismannen bereda sig tillträde även dit. På motsvarande sätt får en polisman bereda sig tillträde till en bostad eller något annat ställe för att söka efter ett föremål som polisen med stöd av lag eller annan författning skall omhänderta; vad som nyss har sagts om den eftersökte 
  
 gäller därvid föremålets ägare eller innehavare. 
  
 För att söka efter någon som 
  
 För att söka efter någon som 
  
 har intagits i en kriminalvårdsan- 
  
 har intagits i en kriminalvårdsan- 
  
 stalt efter att ha dömts till fäng- 
  
 stalt efter att ha dömts till fäng- 
  
 else i minst fyra år och som har 
  
 else i minst fyra år  
 eller som un- 
  
 avvikit får en polisman undersö- 
  
 dergår en samhällsskyddsåtgärd 
  
 ka transportmedel på viss plats, 
  
 och som har avvikit får en po- 
  
 om den avvikne kan antas utgöra 
  
 lisman undersöka transportmedel 
  
 en allvarlig fara för annans liv 
  
 på viss plats, om den avvikne 
  
 eller hälsa eller för rikets säker- 
  
 kan antas utgöra en allvarlig fara 
  
 het och det finns särskild anled- 
  
 för annans liv eller hälsa eller för 
  
 ning att anta att den avvikne kan 
  
 rikets säkerhet och det finns sär- 
  
 komma att passera platsen. En 
  
 skild anledning att anta att den 
  
 polisman har samma befogenhet 
  
 avvikne kan komma att passera 
  
 för att söka efter någon som ge- 
  
 platsen. En polisman har samma 
  
 nomgår 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård 
  
 befogenhet för att söka efter nå- 
  
 eller 
  
 som 
  
 överlämnats 
  
 till 
  
 gon som 
  
 genomgår psykiatrisk 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 vård 
  
 och 
  
 som 
  
 tvångsvård 
  
 eller 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 avvikit 
  
 från 
  
 en 
  
 sjukvårdsinrätt- 
  
 vård och 
  
 som 
  
 avvikit från en 
  
 79  
 Senaste lydelse 1991:665 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 125 
  
 ning, om det med hänsyn till om- 
  
 sjukvårdsinrättning, om det med 
  
 ständigheterna finns särskilda 
  
 hänsyn till omständigheterna 
  
 skäl att anta att den avvikne ut- 
  
 finns särskilda skäl att anta att 
  
 gör en allvarlig fara för annans 
  
 den avvikne utgör en allvarlig 
  
 liv eller hälsa eller för rikets sä- 
  
 fara för annans liv eller hälsa 
  
 kerhet. 
  
 eller för rikets säkerhet 
  
 En åtgärd som avses i första eller andra stycket får endast om fara är i dröjsmål vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten. Endast om det finns särskilda skäl får åtgärden vidtas mellan kl. 21.00 och 6.00. 
 I fråga om husrannsakan för eftersökande av föremål som är under- kastat beslag och av den som skall gripas, anhållas eller häktas eller hämtas till förhör eller inställelse vid domstol finns bestämmelser i rättegångsbalken. 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 126  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 23 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m. m. 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:2041) om särskild perso- nutredning i brottmål, m. m. 
  
 dels  
 att 7 och 8 §§ skall upphöra att gälla,  
 dels  
 att 9 och 10 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 9 § 
 I ett ärende om nåd får justitie- departementet och högsta dom- stolen inhämta yttrande från fri- vårdsmyndigheten, upplysningar från en socialnämnd enligt 6 §  
 eller förordna om läkarintyg en- ligt 7 §. 
  
 I ett ärende om nåd får Justitie- departementet och Högsta dom- stolen inhämta yttrande från fri- vårdsmyndigheten  
 och  
 upplys- ningar från en socialnämnd en- ligt 6 §. 
 10 § 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar föreskrifter om ersättning för uppdrag som särskild perso- nutredare enligt 3 §, förtroende- man enligt 4 §  
 och undersök- ningsläkare enligt 7 §. 
  
 ____________________ 
 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar föreskrifter om ersättning för uppdrag som särskild perso- nutredare enligt 3 §  
 och  
 förtro- endeman enligt 4 §. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 2. 
  
 Har beslut om ett läkarintyg enligt 7 § fattats före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 
  
 3. 
  
 Har gärningen begåtts före ikraftträdandet får beslut om ett läka- rintyg enligt 7 § fattas också efter ikraftträdandet och äldre bestämmel- ser är då tillämpliga. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 127 
  
 24 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1994:459) om arbetsförmedlingsregister 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:459) om arbetsförmed- lingsregister att 8 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 § 
 80 
  
 En registrering enligt någon av 
  
 En registrering enligt någon av 
  
 5–7 
  §§ får inte innehålla uppgif- 
  
 5–7 
  §§ får inte innehålla uppgif- 
  
 ter om att den arbetssökande 
  
 ter om att den arbetssökande 
  
 misstänks eller har dömts för 
  
 1.  
 misstänks eller har dömts 
  
 brott  
 eller  
 har avtjänat straff eller 
  
 för brott, 
  
 har fått annan påföljd för brott 
  
 2. har begått en sådan gär- 
  
 eller har varit föremål för 
  
 ning som avses i 1 kap. 2 a § 
  
 tvångsingripande 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 första stycket brottsbalken, 
  
 (1990:52) med särskilda be- 
  
 3.  
 har avtjänat straff eller har 
  
 stämmelser om vård av unga, 
  
 fått annan påföljd för brott, 
  
 lagen (1988:870) om vård av 
  
 4. har ådömts en samhälls- 
  
 missbrukare i vissa fall, lagen 
  
 skyddsåtgärd  
 eller 
  
 (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk 
  
 5 
 . har varit föremål för 
  
 tvångsvård, 
  
 lagen 
  
 (1991:1129) 
  
 tvångsingripande 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 om rättspsykiatrisk vård 
  
 eller 
  
 (1990:52) med särskilda be- 
  
 smittskyddslagen (1988:1472). 
  
 stämmelser om vård av unga, 
  
 lagen (1988:870) om vård av 
  
 missbrukare i vissa fall, lagen 
  
 (1991:1128) 
  
 om 
  
 psykiatrisk 
  
 tvångsvård, 
  
 lagen 
  
 (1991:1129) 
  
 om rättspsykiatrisk vård 
  
 eller 
  
 smittskyddslagen (1988:1472). 
  
 Registreringen får inte heller innehålla uppgift om att den arbetssö- kande har vårdats med stöd av socialtjänstlagen (2001:453) eller varit föremål för åtgärd enligt utlänningslagen (1989:529). 
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 80  
 Senaste lydelse 2001:473 
  
 128  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 25 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:620) om belastningsre- gister att 2, 3, 16 och 17 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
 81 
  
 Belastningsregistret skall 
  
 föras 
  
 Belastningsregistret skall 
  
 föras 
  
 för att ge information om sådana 
  
 för att ge information om sådana 
  
 belastningsuppgifter som behövs 
  
 belastningsuppgifter som behövs 
  
 i verksamhet hos 
  
 i verksamhet hos 
  
 1.  
 polis-, 
  skatte- och tullmyn- 
  
 1.  
 polis-, 
  skatte- och tullmyn- 
  
 digheter för att förebygga, upp- 
  
 digheter för att förebygga, upp- 
  
 täcka och utreda brott, 
  
 täcka och utreda brott, 
  
 2. åklagarmyndigheter för be- 
  
 2. åklagarmyndigheter för be- 
  
 slut om förundersökning och åtal 
  
 slut om förundersökning och åtal 
  
 samt för utfärdande av straffö- 
  
 samt för utfärdande av straffö- 
  
 reläggande, 
  
 reläggande, 
  
 3. allmänna 
  
 domstolar 
  
 för 
  
 3. 
  
 allmänna 
  
 domstolar för 
  
 straffmätning och val av påföljd 
  
 straffmätning och val av påföljd 
  
 och 
  
 eller 
  
 annan straffrättslig 
  
 åtgärd 
  
 och 
  
 4. polismyndigheter och and- 
  
 4. polismyndigheter och and- 
  
 ra myndigheter vid sådan lämp- 
  
 ra myndigheter vid sådan lämp- 
  
 lighetsprövning, 
  
 tillståndspröv- 
  
 lighetsprövning, 
  
 tillståndspröv- 
  
 ning eller annan prövning som 
  
 ning eller annan prövning som 
  
 anges i författning. 
  
 anges i författning. 
  
 Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är av särskild betydelse i dennes verksamhet. 
  
 3 § 
  
 Registret skall innehålla uppgif- 
  
 Registret skall innehålla uppgif- 
  
 ter om den som 
  
 ter om den som 
  
 1. genom dom, beslut, straffö- 
  
 1. genom dom, beslut, straffö- 
  
 reläggande eller föreläggande av 
  
 reläggande eller föreläggande av 
  
 81  
 Senaste lydelse 1999:91 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 129 
  
 ordningsbot har ålagts påföljd för brott, 
  
 2. 
  
 har ålagts förvandlings- straff för böter, 
  
 3. 
  
 med tillämpning av  
  
 30 kap. 6 § brottsbalken har förklarats fri från påföljd, 
  
 4. 
  
 på grund av åklagares be- slut enligt 20 kap. 7 § rätte- gångsbalken, 9 eller 17 § lagen (1964:167) med särskilda be- stämmelser om unga lagöverträ- dare eller 46 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall inte har åtalats för brott, 
  
 5. 
  
 skall utlämnas enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott eller enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till Danmark, Finland, Is- land och Norge eller 
  
 6. 
  
 har meddelats besöksför- bud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud. 
  
 En uppgift i registret skall gallras 
  
 1. 
  
 om en överrätt genom dom eller beslut  
  
 frikänt  
 den registre- rade för den åtalade gärningen, 
  
 2. 
  
 om en domstol efter res- ning har meddelat dom eller be- slut som avses i 1, 
  
 3. 
  
 om dom, beslut, strafföre- läggande eller föreläggande av ordningsbot har undanröjts, 
  
 4. 
  
 om överrätt har upphävt ett beslut om förvandlingsstraff för 
  
 ordningsbot har ålagts påföljd för brott  
 eller samhällsskyddsåt- gärd enligt 32 kap. 2 § brotts- balken, 
  
 2. 
  
 har ålagts förvandlings- straff för böter, 
  
 3. 
  
 med tillämpning av  
  
 30 kap. 3 § andra stycket rättegångsbal- Palmer har förklarats ha begått den åtalade gärningen men är fri från ansvar enligt 1 kap. 2 a § första stycket brottsbalken 
 , 
  
 4. 
  
 på grund av åklagares be- slut enligt 20 kap. 7 § rätte- gångsbalken, 9 eller 17 § lagen (1964:167) med särskilda be- stämmelser om unga lagöverträ- dare eller 46 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall inte har åtalats för brott, 
  
 5. 
  
 skall utlämnas enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott eller enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till Danmark, Finland, Is- land och Norge eller 
  
 6. 
  
 har meddelats besöksför- bud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud. 
  
 16 § 
 En uppgift i registret skall gallras 
  
 1. 
  
 om en överrätt genom dom eller beslut  
  
 inte dömt  
 den regist- rerade för den åtalade gärningen, 
  
 2. 
  
 om en domstol efter res- ning har meddelat dom eller be- slut som avses i 1, 
  
 3. 
  
 om dom, beslut, strafföre- läggande eller föreläggande av ordningsbot har undanröjts, 
  
 4. 
  
 om överrätt har upphävt ett beslut om förvandlingsstraff för 
  
 130  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 böter, 
  
 5. 
  
 om åklagares beslut att meddela åtalsunderlåtelse har återkallats, 
  
 6. 
  
 om besöksförbud har upp- hävts eller 
  
 7. 
  
 när den registrerade har av- 
  
 lidit. 
 Utöver vad som följer av 16 § skall uppgifter om 
  
 1. 
  
 fängelse- eller förvand- lingsstraff för böter gallras tio år efter frigivningen, 
  
 2. 
  
 fängelsestraff som skall an- ses helt verkställt genom tidigare frihetsberövande eller från vilket någon genom beslut om nåd helt har befriats gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 3. 
  
 fängelsestraff som har fallit bort enligt 35 kap. 8 eller 9 § brottsbalken eller förvandlings- straff för böter som har fallit bort enligt 18 eller 21 § bötesverk- ställighetslagen (1979:189) gall- ras fem år efter det att straffet föll bort, 
  
 4. 
  
 skyddstillsyn eller villkor- lig dom gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 5. 
  
 sluten ungdomsvård gallras tio år efter det att påföljden helt verkställts, 
  
 6. 
  
 överlämnande till vård in- om socialtjänsten eller vård en- ligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 7. 
  
 överlämnande till rättspsy- kiatrisk vård  
  
 gallras tio år efter  
 utskrivningen, 
 böter, 
  
 5. 
  
 om åklagares beslut att meddela åtalsunderlåtelse har återkallats, 
  
 6. 
  
 om besöksförbud har upp- hävts eller 
  
 7. 
  
 när den registrerade har av- 
  
 lidit. 
 17 § 
 Utöver vad som följer av 16 § skall uppgifter om 
  
 1. 
  
 fängelse- eller förvand- lingsstraff för böter gallras tio år efter frigivningen, 
  
 2. 
  
 fängelsestraff som skall an- ses helt verkställt genom tidigare frihetsberövande eller från vilket någon genom beslut om nåd helt har befriats gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 3. 
  
 fängelsestraff som har fallit bort enligt 35 kap. 8 eller 9 § brottsbalken eller förvandlings- straff för böter som har fallit bort enligt 18 eller 21 § bötesverk- ställighetslagen (1979:189) gall- ras fem år efter det att straffet föll bort, 
  
 4. 
  
 skyddstillsyn eller villkor- lig dom gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 5. 
  
 sluten ungdomsvård gallras tio år efter det att påföljden helt verkställts, 
  
 6. 
  
 överlämnande till vård in- om socialtjänsten eller vård en- ligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall gallras tio år efter domen eller beslutet, 
  
 7. 
  
 en samhällsskyddsåtgärd  
  
 gallras tio år efter  
 upphävandet 
 , 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 131 
  
 8. 
  
 böter gallras fem år efter domen, beslutet eller godkän- nandet av strafföreläggandet el- ler föreläggandet av ordningsbot, 
  
 9. 
  
 att någon  
 enligt 30 kap. 6 § brottsbalken har förklarats fri från påföljd  
 gallras tio år efter domen  
 eller beslutet 
 , 
  
 10. 
  
 åklagares beslut att inte åtala för brott gallras tio år efter beslutet, 
  
 11. 
  
 beslut om besöksförbud gallras tio år efter beslutet och 
  
 12. 
  
 beslut om utlämning för brott gallras tio år efter beslutet. 
  
 ____________________ 
 8. böter gallras fem år efter domen, beslutet eller godkän- nandet av strafföreläggandet el- ler föreläggandet av ordningsbot, 
  
 9. 
  
 att någon  
 har förklarats ha begått den åtalade gärningen men är fri från ansvar enligt 1 kap. 2 a § första stycket brotts- balken 
 , gallras tio år efter do- men, 
  
 10. 
  
 åklagares beslut att inte åtala för brott gallras tio år efter beslutet, 
  
 11. 
  
 beslut om besöksförbud gallras tio år efter beslutet och 
  
 12. 
  
 beslut om utlämning för brott gallras tio år efter beslutet. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 132  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 26 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder att 2 och 4 §§ skall ha föl- jande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 2 § 
 Den som har varit häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning, 
  
 1. 
  
 om det meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks, 
  
 2. 
  
 om det för en viss del av brottsligheten meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks, och det är uppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten, 
  
 3. 
  
 om något brott i domen hänförs till en mildare straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen 
  
 4. 
  
 om beslutet om frihetsinskränkning efter överklagande eller överprövning upphävs eller ersätts av ett beslut om en mindre ingri- pande åtgärd, eller 
  
 5. 
  
 om beslutet om frihetsinskränkning undanröjs utan att det beslu- tas om ny handläggning. 
  
 Vad som sägs i första stycket gäller också den som på grund av misstanke om brott har varit anhållen under minst 24 timmar i sträck. Den som har utsatts för en sådan frihetsinskränkning har också rätt till ersättning, om beslutet om anhållande upphävs efter avslag på en häkt- ningsframställning. 
 Vad som sägs i första stycket 1, 2, 4 och 5 gäller också den som på grund av misstanke om brott under minst 24 timmar i sträck har varit underkastad rese- förbud eller anmälningsskyldig- 
 Vad som sägs i första stycket 1, 2, 4 och 5 gäller också den som på grund av misstanke om brott under minst 24 timmar i sträck har varit underkastad rese- förbud eller anmälningsskyldig- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 133 
  
 het, intagen för  
 rättspsykiatrisk undersökning  
 eller tagen i förvar av befälhavare på fartyg eller luftfartyg. 
 het, intagen för  
 ansvars- eller samhällsskyddsutredning  
 eller tagen i förvar av befälhavare på fartyg eller luftfartyg. 
 4 § 
 Den som har avtjänat fängelse- straff, sluten ungdomsvård eller förvandlingsstraff för böter har rätt till ersättning, om det efter överklagande eller anlitande av särskilt rättsmedel meddelas fri- kännande dom eller döms ut en mindre ingripande påföljd eller om den dom som har legat till grund för verkställigheten un- danröjs utan beslut om ny hand- läggning.  
 Detsamma gäller den som efter beslut av domstol en- ligt 31 kap. 3 § brottsbalken har varit intagen för rättspsykiatrisk vård. 
  
 ____________________ 
 Den som har avtjänat fängelse- straff, sluten ungdomsvård eller förvandlingsstraff för böter  
 eller har undergått en samhälls- skyddsåtgärd  
 har rätt till ersätt- ning, om det efter överklagande eller anlitande av särskilt rätts- medel meddelas frikännande dom eller döms ut en mindre in- gripande påföljd eller om den dom som har legat till grund för verkställigheten undanröjs utan beslut om ny handläggning. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 134  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 27 
  
 Förslag till 
  
 Lag om ändring i lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister 
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister att 4 och  
 6–8 
  §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 § 
  
 Det rättspsykiatriska forsknings- 
  
 Det rättspsykiatriska forsknings- 
  
 registret 
  
 får 
  
 endast innehålla 
  
 registret 
  
 får 
  
 endast innehålla 
  
 uppgifter om en person för vil- 
  
 uppgifter om en person för vil- 
  
 ken ett rättspsykiatriskt utlåtande 
  
 Palmer ett rättspsykiatriskt utlåtande 
  
 enligt  
 lagen 
  
 (1991:1137) om 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (2002:000) 
  
 om 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 undersökning, 
  
 rättspsykiatrisk 
  
 utredning 
  
 eller 
  
 ett intyg 
  
 enligt 7 § lagen 
  
 motsvarande utlåtande eller intyg 
  
 (1991:2041) om särskild perso- 
  
 enligt äldre lagstiftning har ut- 
  
 nutredning i brottmål, m.m.  
 eller 
  
 färdats. 
  
 motsvarande utlåtande eller intyg 
  
 enligt äldre lagstiftning har ut- färdats. 
 Uppgifterna får inte föras in i registret förrän domen i det mål i vil- ket utlåtandet eller intyget inhämtats har vunnit laga kraft. Har åtalet helt ogillats får inga personuppgifter från det brottmålet föras in i re- gistret. 
 För varje person får endast de uppgifter registreras som anges i 5– 9 §§. 
 6 § 
 För varje person får det registre- ras uppgifter från det undersök- ningsförfarande som avses i 4 § första stycket beträffande 
  
 1. 
  
 vilken domstol som har be- gärt undersökningen, 
  
 2. 
  
 frihetsberövanden i målet, 
  
 3. 
  
 de brott som personen är misstänkt för i målet, 
  
 För varje person får det registre- ras uppgifter från det undersök- ningsförfarande som avses i 4 § första stycket beträffande 
  
 1. 
  
 vilken domstol som har be- gärt undersökningen, 
  
 2. 
  
 frihetsberövanden i målet, 
  
 3. 
  
 de brott som personen är misstänkt för i målet, 
  
 SOU 2002:3 
  
 Författningsförslag  
 135 
  
 4. 
  
 undersökningsenhet 
  
 och 
  
 4. 
  
 undersökningsenhet och 
  
 ansvarig undersökningsläkare, 
  
 ansvarig undersökningsläkare, 
  
 5. 
  
 undersökningens resultat 
  
 5. 
  
 undersökningens resultat 
  
 och diagnostiska bedömningar, 
  
 och diagnostiska bedömningar, 
  
 6. förslag till påföljd, samt 
  
 6. förslag till påföljd  
 eller an- 
  
 nan straffrättslig åtgärd 
 , samt 
  
 7. yttrande av Socialstyrel- 
  
 7. yttrande av Socialstyrel- 
  
 sens råd för vissa rättsliga soci- 
  
 sens råd för vissa rättsliga soci- 
  
 ala och medicinska frågor. 
  
 ala och medicinska frågor. 
  
 7 § 
  
 För varje person får det registre- 
  
 För varje person får det registre- 
  
 ras sådana uppgifter ur domen 
  
 ras sådana uppgifter ur domen 
  
 som avser 
  
 som avser 
  
 1. utgången i ansvarsdelen 
  
 1. utgången i ansvarsdelen 
  
 2. utdömd påföljd eller med- 
  
 2. utdömd påföljd  
 eller sam- 
  
 delad påföljdseftergift, samt 
  
 hällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 
  
 2 § brottsbalken  
 eller meddelad 
  
 påföljdseftergift, samt 
  
 3. beslut om utvisning enligt 
  
 3. beslut om utvisning enligt 
  
 4 kap. 7 § utlänningslagen. 
  
 4 kap. 7 § utlänningslagen. 
  
 För varje person som har  
 över- 
  
 8 § 
 82 
  
 För varje person som har dömts 
  
 lämnats till rättspsykiatrisk vård 
 , 
  
 till fängelse,  
 samhällsskyddsåt- 
  
 dömts till fängelse eller sluten 
  
 gärd enligt 32 kap. 2 § brotts- 
  
 ungdomsvård 
  
 får 
  
 uppgifter 
  
 om 
  
 balken  
 eller sluten ungdomsvård 
  
 vård 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1991:1129) 
  
 får uppgifter om vård enligt la- 
  
 om rättspsykiatrisk vård registre- 
  
 gen (1991:1129) om rättspsykiat- 
  
 ras. 
  
 risk vård registreras. 
  
 Uppgifter enligt första stycket får avse 
  
 1. 
  
 tidpunkt när vården har påbörjats, avbrutits och upphört, 
  
 2. 
  
 på vilka sjukvårdsinrättningar personen har vårdats, samt 
  
 3. 
  
 vilka diagnoser som har ställts i samband med utskrivning. 
  
 ____________________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 
  
 82  
 Senaste lydelse 2000:362 
 Bakgrund 
  
 SOU 2002:3 
  
 Uppdraget och dess genomförande  
 139 
  
 1 Uppdraget och dess genomförande 
  
 1.1 
  
 Kommitténs uppdrag 
  
 Principen att vissa personer bör ges straffrättslig särbehandling på grund av sin psykiska status gäller sedan lång tid, både i vårt land och i andra länder. Huvuddragen i den nuvarande regleringen av påföljder för psykiskt störda lagöverträdare kom till när brottsbalken infördes år 1965. Genom en reform år 1992 började en ny lagstiftning om psyki- atrisk vård av lagöverträdare att gälla. Vidare ändrades brottsbalkens påföljdsregler. Reformen innebar bl.a. att begreppet allvarlig psykisk störning infördes i lagstiftningen. Därutöver infördes den särskilda ut- skrivningsprövningen. 
 Kommittén har fått i uppdrag att lämna förslag till en reformerad reglering av det straffrättsliga ansvaret samt formerna för ingripanden mot psykiskt störda lagöverträdare. Reformen skall syfta till att åstad- komma en ordning som innebär att psykiskt störda personer som begår brott och som är straffrättsligt ansvariga kan dömas till en påföljd som tillgodoser kravet på ett rimligt ingripande med hänsyn till det begång- na brottet. Reformen syftar också till att psykiatrin inte skall bära ett ansvar för straffrättsliga aspekter eller behovet av samhällsskydd under längre tid än som motiveras av ett vårdbehov. 
 Kommittén skall analysera argumenten för och emot att införa en tillräknelighetsreglering och de konsekvenser en sådan förändring skul- le medföra. I samband härmed skall kommittén överväga om det finns behov av att lagreglera frågan om ansvar vid tillfällig sinnesförvirring som uppkommit utan eget vållande. 
 En annan viktig fråga som kommittén skall ta ställning till är hur påföljdsregleringen för de psykiskt störda lagöverträdarna skall utfor- mas. En särskild fråga i detta sammanhang är om det finns ett påtagligt praktiskt behov av en särreglering när det gäller de utvecklingsstörda. 
 Med utgångspunkt från de övriga lösningar kommittén föreslår skall vi också analysera behovet av ett system med samhällsskyddsåtgärder samt om det är möjligt och lämpligt att införa ett sådant system. 
 Vi skall också överväga hur behovet av rättspsykiatrisk vård för in- tagna i kriminalvårdsanstalt bäst tillgodoses. 
  
 140  
 Uppdraget och dess genomförande 
  
 SOU 2002:3 
  
 Slutligen skall vi lämna förslag till hur ansvaret för den rättspsyki- atriska vården skall fördelas. 
 Kommitténs direktiv återges i sin helhet som  
 bilaga 1 
 . 
  
 1.2 
  
 Kommitténs arbete 
  
 Kommittén påbörjade sitt arbete i juni 1999. 
 Under arbetets gång har vi tagit del av såväl inhemsk som utländsk litteratur, artiklar, rapporter och statistik på området. Kommittén har också samlat in ett stort antal domar rörande psykiskt störda lag- överträdare. Nytt material har beaktats fram till den 15 oktober 2001. 
 För att få en bild av hur den rättspsykiatriska vården fungerar har vi genomfört två enkätundersökningar. Den första enkäten avsåg vilka problem som finns i dagens system. Enkäten skickades till samtliga sex regionvårdsenheter och till 45 läns- och allmänpsykiatriska kliniker. Vidare skickades enkäten till 15 kriminalvårdsanstalter, 5 häkten, 5 fri- vårdskontor, 5 ungdomshem knutna till SiS och 30 kommuner. 
 Den andra enkäten tog sikte på kostnaderna för den rättspsykiatriska vården och skickades till samtliga sjukvårdshuvudmän. I enkäten ställdes frågor om antalet patienter som per den 30 juni 2000 vårdades på regionvårdsklinik, rättspsykiatrisk länsklinik och allmänpsykiatrisk klinik samt den faktiska vårddygnskostnaden för respektive vårdnivå. 
 Till flera av våra sammanträden har vi bjudit in särskilda gäster för att diskutera olika frågor, t.ex. frågorna om tillräknelighet och risk- bedömningar. Personer som deltagit i dessa sammanhang är överläka- ren och föredraganden i Rättsliga rådet Sullivan, överläkaren Howard, professorn Bradley, överläkaren Ramirez och överläkaren Hines. Ytterligare personer som inbjudits är lagmannen French, docenten Gray, chefsöverläkaren Lang och psykiatrisamordnaren Briggs. 
 Kommittén har för att diskutera hela eller delar av utredningsupp- draget sammanträffat med företrädare för Landstingsförbundet, Psyko- logförbundet, SiS och Statskontoret. 
 Vi har även inhämtat synpunkter från patientorganisationerna För- bundet för Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB) och Föreningen Autism (FA). 
 Sekretariatet har gjort studiebesök på Regionpsykiatriska kliniken i Växjö och på Finnhults vårdhem i Höör. Sekretariatet har också före- tagit en studieresa till Danmark där bl.a. anstalten Lawson be- söktes. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Uppdraget och dess genomförande  
 141 
  
 Företrädare för kommittén har deltagit i ett antal konferenser och seminarier med anknytning till utredningsuppdraget. Vidare har sekre- tariatet på nära håll följt det utvecklingsarbete angående den rättspsyki- atriska vården som pågår inom Västra Götalandsregionen. Härutöver har kommittén i olika sammanhang fått ta del av värdefulla synpunkter från ett stort antal personer som delat med sig av sin erfarenhet och kunskap på området. 
 Slutligen har vi samrått med två andra utredningar, 1999 års rätte- gångsutredning (dir. 1999:62) och Utredningen om frigivningsprövning av livstidsdömda m.m. (dir. 2000:85). 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 143 
  
 2 Nuvarande ordning 
  
 2.1 
  
 Regleringen i brottsbalken 
  
 2.1.1 
  
 1991 års reform 
  
 Vid en reform som trädde i kraft den 1 januari 1992 (1991 års reform) fick brottsbalkens påföljdsregler beträffande psykiskt störda lagöver- trädare sin nuvarande utformning. Samtidigt började en ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård att gälla. 
 En viktig nyhet var att samma begrepp infördes i BrB och i den all- männa tvångsvårdslagstiftningen. I BrB:s reglering av lagöverträdare med psykiska avvikelser förekom tidigare begreppen sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom. Genom 1991 års re- form ersattes dessa begrepp med samlingsbegreppet allvarlig psykisk störning. 
 Samma begrepp infördes i den allmänna tvångsvårdslagstiftningen och ersatte där det tidigare kravet på psykisk sjukdom och därmed jämställd psykisk abnormitet som förutsättning för sluten psykiatrisk vård. 
 Med den ändrade begreppsbildningen ville man undanröja den bristande överensstämmelsen mellan den straffrättsliga regleringen och den allmänna vårdlagstiftningen samt anpassa den straffrättsliga sär- regleringen till aktuell terminologi inom psykiatrin. 
 Härutöver innebar reformen att den s.k. särskilda utskrivningspröv- ningen infördes. 
 Nedan beskrivs översiktligt de nu gällande reglerna rörande psy- kiskt störda lagöverträdare. 
  
 2.1.2 
  
 Fängelseförbudet 
  
 Den som har begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning får enligt 30 kap. 6 § BrB inte dömas till fängelse, det s.k.  
 fängelseförbudet 
 . Om rätten i ett sådant fall finner att inte heller någon 
  
 144  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 annan påföljd bör ådömas, skall den tilltalade enligt samma lagrum vara fri från påföljd. 
 För att fängelseförbudet skall vara tillämpligt krävs att det förelig- ger ett orsakssamband mellan störningen och brottet. Enligt förarbete- na 
 1  
 till 1991 års reform bör det i regel inte föreligga några svårigheter att ta ställning till frågan om ett orsakssamband. Om gärningsmannen var allvarligt psykiskt störd vid gärningstillfället, torde det ofta vara uppenbart att brottet begåtts under påverkan av störningen. I proposi- tionen framhålls emellertid att kravet på orsakssamband inte kan anses uppfyllt, om den psykiska störningen inte kan antas ha haft ett avgö- rande inflytande på gärningsmannens handlingssätt. 
  
 2.1.3 
  
 Strafflindring 
  
 I 29 kap. 3 § första stycket 2 BrB finns en regel om strafflindring som kan bli tillämplig i mål med psykiskt störda lagöverträdare. Där sägs att såsom en förmildrande omständighet vid bedömningen av straffvärdet särskilt skall beaktas om den tilltalade till följd av psykisk störning haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, får rätten i ett sådant fall döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. 
  
 2.1.4 
  
 Överlämnande till rättspsykiatrisk vård 
  
 Lider den som har begått ett brott, för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter, av en allvarlig psykisk störning, får rätten en- ligt 31 kap. 3 § första stycket BrB överlämna honom till  
 rättspsykiat- risk vård.  
 Något krav på orsakssamband mellan den psykiska störning- en och den gärning som begåtts uppställs inte. 
 Har brottet begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, får rätten enligt andra stycket samma lagrum besluta att  
 särskild ut- skrivningsprövning  
 enligt LRV skall äga rum vid vården. Förutsätt- ningen är att det till följd av den psykiska störningen finns risk för att den tilltalade återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Här krävs alltså att det föreligger ett orsakssamband mellan den psykiska stör- ningen och brottet. Särskild utskrivningsprövning innebär bl.a. att läns- rätten beslutar om utskrivning. 
  
 1  
 Se prop. 1990/91:58 s. 458 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 145 
  
 2.1.5 
  
 Närmare om begreppet allvarlig psykisk störning 
  
 I förarbetena 
 2  
 till 1991 års reform angavs att begreppet allvarlig psy- kisk störning är avsett att ha en något snävare betydelse än begreppet psykisk sjukdom (som användes i den allmänna tvångsvårdslagstift- ningen) men en något vidare innebörd än uttrycket sinnessjukdom (som användes i BrB). 
 Som exempel på tillstånd som kan utgöra allvarlig psykisk störning angavs i propositionen följande. 
 3 
  
 Till allvarlig psykisk störning bör i första hand räknas tillstånd av psykotisk karaktär, således tillstånd med störd realitetsvärdering och med symtom av typen vanföreställningar, hallucinationer och förvirring. Till följd av en hjärnskada kan vidare en psykisk funktionsnedsättning av allvarlig art (demens) med störd realitetsvärdering och bristande förmåga till orientering i tillvaron uppkomma. 
 Till allvarlig psykisk störning bör också räknas allvarliga depressioner med självmordstankar. Vidare bör dit föras svårartade personlighetsstör- ningar (karaktärsstörningar), exempelvis vissa invalidiserande neuroser och personlighetsstörningar med impulsgenombrott av psykoskaraktär. 
 Tvångsvård bör vidare kunna aktualiseras när en krisreaktion är sådan att påverkan på den psykiska funktionsnivån blir så uttalad att den är av psykotisk art. 
 Till allvarlig psykisk störning bör hänföras också alkoholpsykoserna, såsom delirium tremens, alkoholhallucinos och klara demenstillstånd. Det- samma gäller de psykoser som kan drabba narkotikamissbrukare. Även i andra situationer när en missbrukare har kommit in i ett allvarligt förvir- ringstillstånd och det är uppenbar fara för hans fysiska hälsa eller liv skall tvångsvård kunna tillämpas. I vissa fall kan vidare ett abstinenstillstånd va- ra så svårartat att det under en kortare tid måste betecknas som en allvarlig psykisk störning. Självklart är att ett allvarligt missbruk som leder enbart till allvarliga kroppsliga komplikationer inte skall kunna medföra psykiat- risk tvångsvård. 
 I propositionen framhölls vidare att en psykisk funktionsnedsättning som beror på åldrande och som tar sig uttryck i s.k. åldersdement bete- ende kan vara så kraftig att begreppet allvarlig psykisk störning är till- lämpligt. I exceptionella fall kan enligt propositionen tvångsvård bli aktuell också för personer som på grund av hjärnskada fått ett betydan- de och bestående begåvningshandikapp samt för personer med barn- domspsykos. För psykiskt utvecklingsstörda gäller däremot att enbart 
  
 2 
  
 Se a. prop. s. 453 
  
 3 
  
 Se a. prop. s. 86 f. och 453 
  
 146  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 hämning i förståndsutvecklingen inte skall kunna utgöra grund för psy- kiatrisk tvångsvård. 
 Avslutningsvis anfördes i propositionen följande: 
 4 
  
 För att undvika oklarhet bör slutligen framhållas att bedömningen av om en psykisk störning är allvarlig måste ske utifrån både störningens art och dess grad. En del typer av psykiska störningar är allvarliga till såväl art som grad. Vissa psykiska störningar, t.ex. schizofreni, får alltid anses som all- varliga till sin art men behöver däremot inte vara allvarliga till sin grad och kan ha ett tämligen lindrigt förlopp. Åter andra psykiska störningar såsom depressioner är inte alltid av allvarlig art, utan här måste betydelsen av störningens grad bli mera omedelbart avgörande för bedömningen. En sammanvägning får göras i varje särskilt fall av arten av störningen och de symtom och yttringar i övrigt som belyser graden av störningen. 
 I samband med prövningen måste hänsyn tas till växlingar i tillståndet och risken för återfall om vården och behandlingen avbryts för tidigt. Den psykiska störningen är av allvarlig art så länge påtaglig risk föreligger för att de psykiska symtomen återkommer om behandlingsinsatserna avbryts. I enstaka undantagsfall kan detta innebära att den fortlöpande medicinska bedömningen resulterar i att vården sträcker sig över avsevärd tid. 
 Justitieutskottet hänvisade i sitt betänkande 
 5  
 till propositionens vägle- dande uppräkning över vilka tillstånd som bör falla in under begreppet allvarlig psykisk störning men framhöll att uppräkningen inte är avsedd att vara uttömmande utan att en bedömning av om störningen är allvar- lig alltid måste göras utifrån både störningens art och dess grad. 
 Socialstyrelsen har utfärdat allmänna råd rörande tillämpningen av LPT och LRV. 
 6  
 Också här ges anvisningar beträffande tolkningen av begreppet allvarlig psykisk störning. 
  
 2.1.6 
  
 Rättspraxis 
  
 Det s.k.  
 Flink-fallet, 
  NJA 1995 s. 48, gällde frågan om den tilltalade begått gärningarna, sju mord och försök till mord i tre fall, under på- verkan av en allvarlig psykisk störning och om han vid domstillfället led av en sådan störning. 
 I domskälen konstaterade HD att utredningen gav vid handen att den tilltalade när brotten begicks befann sig i ett tillstånd av psykotisk ka- raktär och att detta tillstånd utlösts av en kraftig alkoholberusning. 
  
 4 
  
 Se a. prop. s. 87 
  
 5 
  
 Se bet. 1990/91:JuU34 s. 28 
  
 6 
  
 Se Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (SOSFS 2000:12) 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 147 
  
 Trots att flera andra faktorer – såsom personlighetsstörning, hjärndys- funktion och depression – fick antas ha bidragit till tillståndets upp- komst, kunde utredningen inte, menade HD, med erforderlig tydlighet anses utvisa vare sig att den tilltalade led av en allvarlig psykisk stör- ning före uppkomsten av det psykosartade tillståndet eller att han vid domstillfället led av en sådan störning. 
 HD anförde därefter följande: 
 Vad gäller frågan huruvida 30 kap 6 § BrB är tillämplig när påföljd för brotten skall bestämmas förtjänar beaktas att lagrummet närmast före 1991 års lagstiftning innehöll ett förbud mot att döma till annan påföljd än över- lämnande till särskild vård, böter eller skyddstillsyn för brott som någon begått under inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste anses jämställd med sin- nessjukdom. Denna regel – som i sak överensstämde med den vid BrB:s tillkomst upptagna bestämmelsen i 33 kap 2 § – var principiellt sett inte av- sedd för tillfälliga och snabbt övergående abnormtillstånd. Med sikte på så- dana tillstånd hade i lagrådsremissen till BrB i stället föreslagits en särskild straffrihetsregel för fall då någon utan eget vållande tillfälligt råkat i sådant tillstånd att han var från sina sinnens bruk. Sistnämnda regel var, liksom 5 kap 5 § 2 st i den tidigare gällande strafflagen, avsedd för sådana tillfälli- ga omtöckningstillstånd som var så höggradiga att gärningsmannen fullstän- digt saknat herravälde över sin vilja och förmåga att inse handlingens bety- delse. Regeln fick emellertid utgå med anledning av kritik inom lagrådet (NJA II 1962 s 509 ff). I stället infördes ett tillägg i 1 kap 2 § 2 st BrB, där det föreskrivs att, om en gärning begåtts under självförvållat rus eller gär- ningsmannen på annat vis genom eget vållande var tillfälligt från sina sin- nens bruk, detta inte skall föranleda att gärningen inte anses som brott. 
 Med hänsyn till det anförda får det antas att 30 kap 6 § BrB i dess lydel- se närmast före år 1992 inte skulle ha varit tillämplig på Mccarthy till- stånd då han förövade de nu aktuella brotten. Bedömningen enligt den nu gällande lagstiftningen kompliceras emellertid av att man vid dennas till- komst åsyftat att uppnå principiell överensstämmelse mellan kriterierna för psykiatrisk tvångsvård, för överlämnande till rättspsykiatrisk vård och för det förbud att döma till fängelse som numera innefattas i 30 kap 6 § BrB. 
 Det är visserligen troligt att, om fråga om psykiatrisk tvångsvård av Hooper hade kommit upp vid den tidpunkt då han natten till d 11 juni 1994 befann sig i ett psykosartat tillstånd, förutsättningarna för sådan vård skulle ha ansetts uppfyllda. Trots vad som nyss sagts om den åsyftade prin- cipiella överensstämmelsen mellan den psykiatriska tvångslagstiftningens och BrB:s regler bör detta förhållande inte utan vidare innebära att fängel- seförbudet i 30 kap 6 § BrB blir tillämpligt. Om detta förbud generellt skulle anses omfatta även tillfälliga psykosartade tillstånd utlösta av alko- hol- eller narkotikaberusning, skulle en ingripande förändring av den tidiga- re gällande ordningen ha åstadkommits, som inte närmare berörts i förar- betena till lagstiftningen och som inte rimligen kan ha varit åsyftad. Efter- som ett rusutlöst tillstånd av psykotisk karaktär som i Mccarthy fall kan 
  
 148  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 avklinga snabbt, skulle konsekvensen kunna bli att varken fängelse eller rättspsykiatrisk vård kan komma ifråga som påföljd ens för synnerligen all- varliga brott. 
 Det anförda innebär att någon fullkomlig parallellitet mellan kriterierna för fängelseförbudet och för psykiatrisk tvångsvård i vart fall inte bör upp- rätthållas med avseende på kortvariga rusutlösta tillstånd av psykotisk ka- raktär. Vid en samlad bedömning finner HD att Hooper inte skall anses ha begått brotten under inflytande av en allvarlig psykisk störning i den mening som avses i 30 kap 6 § BrB. Av det tidigare anförda följer att han inte nu skall anses lida av en sådan allvarlig psykisk störning som gör det möjligt att överlämna honom till rättspsykiatrisk vård. Hooper bör därför dömas till fängelse. 
 Det förhållandet att Hooper till följd av det psykosartade tillståndet får förutsättas ha haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande utgör en omständighet som i enlighet med 29 kap 3 § 1 st BrB skall beaktas som mildrande vid bedömningen av straffvärdet. Även med hänsyn tagen till detta och till omständigheterna i övrigt är det inte möjligt att för en brottslighet som omfattar sju mord och tre mordförsök tillämpa annan fäng- elsepåföljd än fängelse på livstid. 
 HD fastställde hovrättens domslut på livstids fängelse. 
 HD ansåg alltså att ett tillfälligt tillstånd av psykotisk karaktär, ut- löst av alkoholberusning, inte utgör en allvarlig psykisk störning vid tillämpning av fängelseförbudet. Den som har begått en gärning under påverkan av ett sådant tillstånd kan alltså dömas till fängelse, även om han skulle uppfylla kriterierna för psykiatrisk tvångsvård enligt LPT. 
 I rättspraxis finns exempel på att Flinkfallet inte vunnit efterföljd, se t.ex. RH 2001:38 och Hovrättens över Skåne och Blekinge, avd 2, dom 29.8.2001, DB 2109 (sistnämda dom överklagad av Riksåklagaren). I båda fallen har fängelseförbudet ansetts tillämpligt trots att situationer- na varit snarlika Flinkfallet. I det ena fallet förklarades den tilltalade fri från påföljd och i det andra bestämdes påföljden till skyddstillsyn. 
 I ytterligare ett rättsfall, NJA 1998 s. 162, har HD berört frågan, vad som skall betecknas som allvarlig psykisk störning. HD anslöt sig i sitt resonemang nära till förarbetena till lagändringen vid 1991 års reform. I rättsfallet bedömdes en svår personlighetsstörning med impulsgenom- brott av gränspsykotisk karaktär vara av sådan grad att den utgjorde en allvarlig psykisk störning. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 149 
  
 2.2 
  
 Det rättspsykiatriska beslutsunderlaget 
  
 2.2.1 
  
 Krav på medicinsk utredning 
  
 Enligt 3 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning är en förutsättning för att domstolen skall få bestämma att någon skall över- lämnas till rättspsykiatrisk vård  
 med  
 särskild utskrivningsprövning att en rättspsykiatrisk undersökning (RPU) har gjorts i målet. En sådan undersökning behövs dock inte, om den misstänkte redan genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning och rätten har inhämtat utlåtande från den chefsöverläkare som är ansvarig för vår- den. 
 Enligt 4 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning är en förutsätt- ning för att domstolen skall få bestämma att någon skall överlämnas till rättspsykiatrisk vård  
 utan  
 särskild utskrivningsprövning att det i målet har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning eller har inhämtats ett s.k. §  
 7-intyg 
  som omfattar de medicinska förutsättningarna för att döma till sådan påföljd. Om den misstänkte vårdas enligt LPT eller LRV, behöver rätten dock endast inhämta utlåtande om de medicinska förutsättningarna från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården. 
  
 2.2.2 
  
 §  
  
 7-intyg 
  
 Enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. får domstolen när det finns skäl till det förordna en läkare att av- ge läkarintyg om en misstänkt, ett §  
 7-intyg. 
  
 Att det finns skäl att göra en §  
 7-undersökning 
  kan komma fram på olika sätt. I vissa fall framgår det av det yttrande från frivårdsmyndig- heten som domstolen inhämtat. Ibland begärs en läkarundersökning av åklagaren eller den tilltalade själv genom sin försvarare. Rätten kan också efter egna iakttagelser vid en häktningsförhandling besluta att en §  
 7-undersökning 
  skall göras. Slutligen kan behovet av en läkarunder- sökning framgå av brottets karaktär eller personalian i tidigare mål. 
 Om allmänt åtal inte har väckts, får beslut om §  
 7-undersökning 
  meddelas endast under förutsättning att den misstänkte har erkänt gär- ningen eller det annars finns sannolika skäl för misstanken att han har begått brottet. 
 Om rätten särskilt anger det i förordnandet, skall intyget omfatta de medicinska förutsättningarna för att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. 
 Varje år genomförs omkring 1 900 läkarundersökningar för att ut- färda §  
 7-intyg. 
  
 150  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 2.2.3 
  
 Rättspsykiatrisk undersökning 
  
 Enligt 1 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning får rätten besluta om rättspsykiatrisk undersökning i syfte att kunna bedöma 
  
 1. 
  
 om det finns medicinska förutsättningar att överlämna den miss- tänkte till rättspsykiatrisk vård, eller 
  
 2. 
  
 om den misstänkte har begått gärningen under påverkan av en all- varlig psykisk störning. 
  
 Ändamålet med undersökningen skall anges i rättens beslut. Avser be- slutet en undersökning enligt punkt 1 ovan, skall av beslutet framgå om undersökningen skall omfatta förutsättningarna för vård med särskild utskrivningsprövning. 
 Beslut om rättspsykiatrisk undersökning får bara meddelas, om den misstänkte har erkänt gärningen eller övertygande bevisning har före- bragts om att han har begått den. Med gärningen förstås här gärningen i vad avser de objektiva rekvisiten. Det krävs alltså inte att det före un- dersökningen är klarlagt att den misstänkte uppfyller kravet på uppsåt eller oaktsamhet. Detta kan i stället vara en uppgift för undersökningen att klarlägga. 
 7 
  
 Beslut om rättspsykiatrisk undersökning får inte meddelas, om på- följden för brottet bedöms kunna stanna vid böter. 
 Varje år genomgår drygt 600 personer RPU, varav 450 är häktade. De som är häktade bor och vårdas på den rättspsykiatriska avdelningen under tiden för undersökningen. Denna tid får högst uppgå till fyra veckor. Undersökningen av dem som är på fri fot skall genomföras in- om sex veckor. I undersökningsarbetet deltar läkare (rättspsykiater), psykolog och kurator samt vårdpersonal. 
  
 2.2.4 
  
 Yttrande från Rättsliga rådet 
  
 Om en domstol vill ha ett kompletterande yttrande över ett §  
 7-intyg 
  eller en rättspsykiatrisk undersökning, kan den vända sig till Socialsty- relsens  
 Rättsliga råd. 
  
 8  
 Om det behövs, skall Rättsliga rådet i ett sådant fall komplettera utredningen. Rådet får då uppdra åt en viss läkare att utföra kompletteringen. 
  
 7 
  
 Se Kommentaren till Brottsbalken 31:68 
  
 8 
  
 Se 8 § förordningen med instruktion för Socialstyrelsen och 12 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 151 
  
 2.3 
  
 Åtalsunderlåtelse och nedläggning av förundersökningen 
  
 2.3.1 
  
 Åtalsunderlåtelse 
  
 När ett brott har begåtts av en psykiskt störd gärningsman skall åklaga- ren på vanligt sätt göra en åtalsprövning. Det finns dock i dessa fall en särskild regel att ta hänsyn till. Enligt 20 kap. 7 § första stycket fjärde punkten RB får åklagaren besluta om åtalsunderlåtelse om psykiatrisk vård eller insatser enligt LSS kommer till stånd. En förutsättning för åtalsunderlåtelse är att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att åtal inte väcks. 
 Tidigare krävdes enligt den aktuella regeln att den misstänkte led av en psykisk störning vid gärningstillfället, men detta krav togs bort vid 1991 års reform. Departementschefen uttalade i samband härmed föl- jande: 
 9 
  
 Självfallet gör sig intresset av att undvika att psykiskt störda personer inte onödigtvis utsätts för rättegångar gällande främst i de svårare fallen. Enligt min uppfattning bör det emellertid inte vara någon uttrycklig förutsättning för åtalsunderlåtelse att den misstänkte lider av en psykisk störning. Som jag ser det är det tillräckligt att i detta avseende som förutsättning ange att vård kommer till stånd. Det grundläggande rekvisitet för åtalsunderlåtelse enligt den aktuella paragrafen, dvs. att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts, utgör enligt min uppfattning också en spärr mot åtalsunderlåtelse i fall där den misstänktes psykiska tillstånd inte gör det motiverat att denne undgår rättegång och brottspåföljd. 
 Vad gäller grundrekvisitet, att hinder inte möter av hänsyn till något viktigt allmänt eller enskilt intresse, sägs i förarbetena 
 10  
 att sådana om- ständigheter som att brottet är mycket grovt eller att saken behöver ut- redas inför domstol bör föranleda åtal. Ovisshet om hur gärningen rättsligt bör bedömas kan också vara ett skäl för åtal, liksom intresset av att en särskild rättsverkan kommer till stånd. Även starka målsägan- deintressen kan påkalla åtal. 
 Åklagaren skall vid prövningen av om åtal skall ske bedöma i vilken mån skyddsaspekterna blir tillgodosedda genom den vård som kan av- ses komma eller har kommit till stånd. Det gäller i synnerhet de lag- överträdare som under inflytande av psykisk störning begått brott mot någon annans personliga säkerhet. Detta följer av grundrekvisitet. Faktorer som är av betydelse är framför allt brottets art och svårhets- 
  
 9 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 483 
  
 10 
  
 Se NJA II 1985 s. 19 
  
 152  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 grad och den misstänktes sjukdomstillstånd. Finner åklagaren att det saknas garantier för att skyddsaspekterna blir tillräckligt väl tillgodo- sedda genom den ifrågavarande vården, bör åtalsunderlåtelse inte komma i fråga. 
 11 
  
 Åtalsunderlåtelse torde främst aktualiseras i de fall där den miss- tänkte redan när brottet begicks stod under vård eller när vård kommit till stånd efter brottet. Det är emellertid i och för sig inget som hindrar att åklagaren beslutar om åtalsunderlåtelse när vård börjar förberedas. 
 12  
 Möjligheten till åtalsunderlåtelse kan komma i fråga också då det rör sig om öppen psykiatrisk vård, även om regeln då bör tillämpas med 
 viss försiktighet. 
 13 
  
 När det gäller frågan om åtal för bagatellförseelser av psykiskt stör- da personer erinrade departementschefen i 1991 års lagstiftningsärende om att föredragande statsrådet i samband med 1985 års lagändringar uttalat att frågan om åtalsunderlåtelse i sådana fall ofta kan bedömas på samma sätt som när gärningsmannens beskaffenhet inte avviker från det normala. I sistnämnda lagstiftningsärende uttalades vidare att en viss hänsyn till själslig abnormitet ibland dock kan tas vid prövningen av frågan om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket 1 eller 2 RB. 
 14 
  
 Beslut om åtalsunderlåtelse får meddelas även sedan åtal har väckts, om det kommer fram sådana förhållanden som, om de förelegat eller varit kända vid tiden för åtalet, skulle ha föranlett åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse får dock inte beslutas, om den tilltalade motsätter sig det eller om dom redan har fallit (se 20 kap. 7 a § RB). 
 Tidigare användes institutet åtalsunderlåtelse relativt frekvent vid brott där gärningsmannen var psykiskt störd. Under  
 1980-talet 
  uppgick antalet sådana åtalsunderlåtelser till ungefär 400 per år. Under 1990- talet skedde en successiv nedgång. År 2000 beslutades om åtalsunder- låtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket 4 punkten RB i 169 fall. Dessa fall utgjorde mindre än 1 % av samtliga beslut om åtalsunderlåtelse. 
 15 
  
 2.3.2 
  
 Nedläggning av förundersökningen 
  
 I 23 kap. 4 a § RB regleras olika fall då en förundersökning får läggas ned. Ett sådant fall är om det kan antas att åtal för brottet inte skulle 
  
 11 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 483 och riksåklagarens cirkulär RÅC I 124:20 ff 
  
 12 
  
 Se NJA II 1985 s. 19 och RÅC I 124:21 
  
 13 
  
 Se prop. 1984/85:3 s. 38 
  
 14 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 485 och prop. 1984/85:3 s. 52 
  
 15 
  
 Totalt beslutades om åtalsunderlåtelse i 20 124 fall år 2000 (källa BRÅ) 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 153 
  
 komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i 20 kap., t.ex. om psykiatrisk vård eller insatser enligt LSS kommer till stånd. Förutsättningen är att något väsentligt allmänt eller enskilt in- tresse inte åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. 
 Här används alltså samma grundrekvisit som i 20 kap. 7 § RB. När detta rekvisit infördes uttalade departementschefen 
 16  
 att vägledning kunde hämtas från vad som hade sagts rörande motsvarande uttrycks innebörd i samband med åtalsunderlåtelser. Lagrådet 
 17  
 ansåg emellertid att det med hänsyn till att två skilda situationer föreligger inte är säkert att tillämpningen blir precis densamma. Det kan t.ex. av hänsyn till målsäganden vara större skäl att förundersökning genomförs än att åtal kommer till stånd. 
 För åtalsunderlåtelse krävs i princip att klarhet råder i skuldfrågan. Något motsvarande krav finns inte uppställt för att en förundersökning skall få läggas ned vid förutsedd åtalsunderlåtelse. 
 18 
  
 Om förutsättningar för att lägga ned en förundersökning föreligger redan innan en sådan har inletts, får det beslutas att förundersökning inte skall inledas. 
  
 2.4 
  
 Upphörande av rättspsykiatrisk vård 
  
 2.4.1 
  
 Rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning 
  
 I LRV finns föreskrifter om tvångsvård beträffande den som efter be- slut av domstol genomgår rättspsykiatrisk vård. Här regleras bl.a. när vården skall upphöra. 
 Rättspsykiatrisk vård  
 utan  
 beslut om särskild utskrivningsprövning får enligt huvudregeln pågå under högst fyra månader. Efter ansökan av chefsöverläkaren får länsrätten dock medge att den rättspsykiatriska vården skall fortsätta utöver denna tid. 
 När förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård inte längre föreligger skall chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas genast be- sluta att vården skall upphöra (se 12 § LRV). Frågan om den rättspsy- kiatriska vårdens upphörande skall övervägas fortlöpande. 
  
 16 
  
 Se NJA II 1985 s. 23 
  
 17 
  
 Se NJA II 1985 s. 25. På Lagrådets initiativ formulerades det aktuella rekvi- sitet om i båda lagrummen 
  
 18 
  
 Se RÅC I 124:27 
  
 154  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 2.4.2 
  
 Rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning 
  
 Beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård  
 med  
 särskild ut- skrivningsprövning skall vården upphöra när 
  
 1. 
  
 det inte längre till följd av den psykiska störning som föranlett be- slutet om särskild utskrivningsprövning finns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag och 
  
 2. 
  
 det inte heller annars med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård som är förenad med fri- hetsberövande och annat tvång (se 16 § LRV). 
  
 Frågan om upphörande av den rättspsykiatriska vården prövas av läns- rätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patien- ten. Anmälan skall ske genast när chefsöverläkaren finner att den rättspsykiatriska vården kan upphöra. I annat fall skall anmälan göras senast inom fyra månader räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart. Därefter skall anmälan göras inom var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut i frågan. 
  
 2.5 
  
 Psykiatrisk vård för fängelsedömda 
  
 2.5.1 
  
 Rätten till psykiatrisk vård 
  
 Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt har enligt den s.k. normalise- ringsprincipen samma rätt som andra medborgare till samhällets stöd- och vårdinsatser. Detta gäller även öppen och sluten psykiatrisk vård. Kriminalvårdens egna möjligheter att ge psykiatrisk vård är dock be- gränsade. 
 Några kriminalvårdsanstalter har tillgång till konsultpsykiater som besöker anstalten några timmar i veckan eller per månad. 
 Vid fem anstalter finns avdelningar med något större resurser för psykologiskt och psykiatriskt omhändertagande. För närvarande (den 18 oktober 2001) tjänstegör ingen fast anställd psykiater på dessa av- delningar. Vårdresurserna vid de aktuella avdelningarna anses motsva- ra vård vid öppna psykiatriska mottagningar inom den allmänna sjuk- vården. 
 Sedan slutet av  
 1990-talet 
  finns också s.k. stödavdelningar för in- tagna med psykiska problem vid anstalterna Wilson och Norrtälje. Vid 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 155 
  
 dessa avdelningar ges behandling som tar sikte på insikts- och motiva- tionspåverkan avseende drogmissbruk och relationsträning. 
 Inom kriminalvården får endast frivillig psykiatrisk vård ges. Det saknas alltså möjlighet att ge psykiatrisk tvångsvård. Vid behov av kvalificerad psykiatrisk vård skall kriminalvården få stöd av den all- männa psykiatriska vården. I LRV finns regler om rättspsykiatrisk vård också för intagna i kriminalvårdanstalt. 
  
 2.5.2 
  
 Rättspsykiatrisk vård 
  
 Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt får ges rättspsykiatrisk vård om 
  
 1. 
  
 han lider av en allvarlig psykisk störning, 
  
 2. 
  
 han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga för- hållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodo- ses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning, och 
  
 3. 
  
 han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska till- stånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke. 
  
 Beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård får fattas av chefsöverlä- karen vid en s.k. godkänd enhet, dvs en sjukvårdsinrättning som rege- ringen har godkänt. För ett sådant beslut krävs att ett vårdintyg redan har utfärdats av en annan läkare. 
 Den rättspsykiatriska vården skall pågå så länge vårdbehovet kvar- står. När förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård inte längre förelig- ger skall chefsöverläkaren genast besluta att vården skall upphöra. Den senaste tidpunkten för vårdens upphörande är när frigivning sker. Frå- gan om vårdens upphörande skall övervägas fortlöpande. 
  
 2.5.3 
  
 Svensk studie om psykiatrisk vård för fängelsedömda 
  
 Flera studier har visat att det finns ett stort antal psykiskt störda lag- överträdare i svenska fängelser. 
 19  
 Vissa är psykiskt sjuka redan vid in- 
  
 19  
 Se t.ex. Somander (1991). Psykiskt störda fångar. Rapport från kriminalvården 1991, no 2, Graves (1992). Behovet av psykiatriska insatser för kriminalvårdens klienter. Norrköping. Kriminalsvårdsstyrelsen, Levander (1997). Psykiska skador vanliga bland interner. Läkartidningen 84:  
 46-50. 
  Se också Modigh (2000). 
  
 156  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 tagningen medan andra insjuknar under verkställigheten. Exempel på störningar som förekommer är depressioner, panikångest och psykos- sjukdomar. Härtill kommer personlighetsstörningar med avvikande beteende av antisocial, utagerande och aggressiv natur samt olika neu- ropsykiatriska störningar. 
 I Nordisk Tidsskrift for Kriminalvidenskab 1999 (s. 206) 
 20  
 presente- rades en svensk studie om psykiatrisk vård för fängelsedömda. Under- sökningen avser samtliga som under åtminstone någon dag under peri- oden 16 september 1996 – 15 september 1997 varit intagna vid landets slutna och öppna kriminalvårdsanstalter. 
 21 
  
 Sammanlagt 12 687 dömda avtjänade fängelsepåföljd åtminstone någon dag under perioden. Enligt studien vårdades totalt 294 av dessa vid psykiatrisk enhet inom eller utanför kriminalvården vid minst ett tillfälle. Detta motsvarar 2,3 procent av samtliga fängelseintagna. För många av dem som överfördes till psykiatrisk vård krävdes enligt un- dersökningen långvariga insatser. 
 81 procent av den psykiatriska vården i undersökningen gavs vid kriminalvårdens egna  
 PS-avdelningar, 
  16 procent vid sjukhus som be- driver regional rättspsykiatrisk vård och tre procent vid länssjukhusens psykiatriska avdelningar. 
 Undersökningen visar att intagna vid klass I- och  
 II-anstalter 
  erhöll betydligt mer sluten psykiatrisk vård under undersökningsperioden än intagna vid andra kriminalvårdsanstalter. Vidare visade studien att de långtidsdömda erhöll psykiatrisk vård i större utsträckning än andra intagna. 
 Enligt undersökningen hade de intagna som dömts för mord/dråp, mordbrand, olaga hot och våldtäkt en högre andel psykiatrisk vård än andra kategorier fängelsedömda. Till exempel tillbringade tolv procent av samtliga som var dömda för mord/dråp någon tid av undersöknings- perioden på psykiatrisk avdelning. Motsvarande siffra för mordbrands- dömda var 10,5 procent och för våldtäktsdömda 9,1 procent. För dem som dömts för olaga hot var siffran 5,0 procent. De som dömts för mord/dråp, mordbrand, olaga hot och våldtäkt under den aktuella peri- oden erhöll också enligt undersökningen en större andel vårddagar i sluten psykiatrisk vård än samtliga andra kategorier dömda. 
 Psykiskt störda lagöverträdare - riskgrupper, riskfaktorer och skyddsfaktorer, förebyggande insatser (koncept) 
  
 20 
  
 Villegas, Serrano, Gray, Shea, Hines och Grant 
  
 21 
  
 Landets anstalter var vid denna tidpunkt indelade i fyra säkerhetsklasser. Klass I innebar högsta säkerhet mot fritagning och rymning, klass II gav högsta säkerhet mot rymning, klass III stod för måttlig säkerhet och klass IV var öppna anstalter 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 157 
  
 Slutligen framgår av undersökningen att av samtliga 12 687 perso- ner som vid något tillfälle under undersökningsåret avtjänade fängelse- påföljd så hade 9,6 procent genomgått §  
 7-undersökning 
  och 3,6 pro- cent rättspsykiatrisk undersökning. Totalt hade 10,2 procent av de in- tagna genomgått åtminstone en av dessa undersökningsformer före do- men. 
  
 2.6 
  
 Tillfällig sinnesförvirring 
  
 Före BrB:s tillkomst betraktades tillfälligt sinnesförvirrade gärnings- män som otillräkneliga enligt en särskild ansvarsfrihetsregel i 5 kap. 5 § andra stycket SL. Regeln avskaffades i samband med BrB:s till- komst. Avsikten härmed var emellertid inte att gärningar som begåtts i tillfällig sinnesförvirring skulle utgöra brott utan tanken var att gär- ningsmän med sådana tillstånd även i framtiden skulle gå fria från straffrättsligt ansvar. Däremot tillskapades ingen särskild ansvarsfri- hetsregel för dessa fall. 
 Med tillfällig sinnesförvirring avses bl.a. förvirring på grund av fe- ber, chock eller slag mot huvudet samt omtöckning vid epilepsianfall, vid blodsockersänkning hos diabetiker eller på grund av medicinering enligt läkares anvisning. Vidare kan nämnas fall då någon använt alko- hol, narkotika eller något annat främmande ämne utan att vara medve- ten om det och till följd härav företar personlighetsfrämmande gärning- ar. Olika typer av förvirringstillstånd som kan uppkomma i samband med uppvaknande ur sömn, narkos eller hypnos kan också omfattas av begreppet. 
 I BrB saknas en lagbestämmelse om ansvarsfrihet för den som har begått en gärning i ett tillstånd av tillfällig sinnesförvirring som upp- kommit utan eget vållande. Däremot regleras i 1 kap. 2 § andra stycket BrB det fallet att någon på ett oursäktligt sätt själv tillfälligt försatt sig i ett sådant förvirringstillstånd. I dessa fall skall tillståndet enligt den angivna bestämmelsen inte medföra att gärningen inte anses som brott. Härav skulle man kunna dra slutsatsen att lagrummet innebär att gär- ningsmannen skall vara fri från ansvar, om han utan egen skuld blivit tillfälligt sinnesförvirrad. Lagstiftarens avsikt har dock inte varit att bestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycket BrB skulle tolkas motsatsvis. Avsikten har emellertid inte heller varit att den kategori som undantogs från ansvar enligt SL:s bestämmelser om tillfällig sinnesförvirring skulle fällas till ansvar. Man menade vid tillkomsten av BrB endast att en bestämmelse härom var onödig, då ansvarsfrihet i dessa fall följde av den allmänna uppsåtsregleringen. 
  
 158  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 Det nuvarande rättsläget framstår som osäkert. Så mycket är emel- lertid klart att gärningar begångna under påverkan av en tillfällig sin- nesförvirring som uppkommit utan eget vållande normalt inte leder till straffrättsligt ansvar för gärningsmannen. De publicerade rättsfall som finns förefaller leda till slutsatsen att tillfällig sinnesförvirring leder till ansvarsfrihet med stöd av den allmänna uppsåtsregleringen. 
 22  
 Den upp- såtsprövning som har skett i dessa rättsfall tar dock närmast sikte på frågan om det i uppsåtsrekvisitet ingående kravet på tillräcklig medve- tenhetsgrad om handlandet är uppfyllt. Detta är en prövning som i praktiken ofta inte behövdes på strafflagens tid, eftersom de flesta av de fall som kunde komma i fråga för ansvarsfrihet redan var fria från ansvar på grund av bristande tillräknelighet. 
 Uppfattningen i litteraturen, vilken delades av Fängelsestraffkom- mittén i betänkandet Frihet från ansvar (SOU 1988:7), går närmast ut på att man bör ta fasta på departementschefens uttalande som stöd för förekomsten av en oskriven ansvarsfrihetsgrund, men att det finns skäl att kodifiera denna genom införande av en särskild ansvarsfrihetsregel. 
  
 2.7 
  
 Vissa funktionshindrade lagöverträdare 
  
 2.7.1 
  
 Bakgrund 
  
 Utvecklingsstörda lagöverträdare kunde tidigare dömas till en särskild påföljd,  
 vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda 
 . Denna möjlighet avskaffades emellertid i samband med 1991 års reform. Se- dan dess tillämpas de vanliga påföljdsreglerna också beträffande denna grupp lagöverträdare. Detta innebär att de kan dömas till fängelse och överlämnas till rättspsykiatrisk vård. 
  
 2.7.2 
  
 Åtalsunderlåtelse 
  
 I rättegångsbalken finns en särskild regel om åtalsunderlåtelse som bl.a. tar sikte på sådana funktionshindrade personer som omfattas av LSS (se också avsnitt 2.3.1). Under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse ej åsidosätts, får åklagare besluta att underlåta att åtala för brott om insatser enligt LSS kommer till stånd (20 kap. 7 § första stycket 4 RB). 
  
 22  
 Se t.ex. NJA 1969 s. 401 och RH 1993:80 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 159 
  
 2.7.3 
  
 Strafflindring 
  
 I 29 kap. 3 § första stycket 2 BrB finns en strafflindringsregel som bl.a. avser vissa funktionshindrade (se också avsnitt 2.1.3). Där föreskrivs att såsom förmildrande omständigheter vid bedömningen av straffvär- det skall särskilt beaktas om den tilltalade till följd av psykisk störning haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Under be- greppet psykisk störning faller psykisk utvecklingsstörning och andra liknande intellektuella funktionsnedsättningar. 
 23 
  
 2.7.4 
  
 Vissa statistiska uppgifter 
  
 Antalet psykiskt utvecklingsstörda lagöverträdare har enligt tillgängliga uppgifter varit relativt konstant under åren. Av dem som genomgick rättspsykiatrisk undersökning åren  
 1988–2000 
  fick ungefär  
 10–20 
  per- soner om året huvuddiagnosen psykisk utvecklingsstörning. Detta mot- svarar  
 2–4 
  % av de undersökta. 
 24 
  
 Antalet lagöverträdare med neuropsykiatriska störningar har där- emot ökat enligt statistiken. Av dem som genomgick rättspsykiatrisk undersökning under perioden  
 1988–1996 
  fick ungefär  
 5–10 
  personer om året eller  
 1–2 
  % av de undersökta huvuddiagnosen neuropsykiatrisk störning. Från och med år 1997 har antalet ökat. År 1997 fick 19 per- soner huvuddiagnosen neuropsykiatrisk störning, år 1998 28 personer och år 1999 35 personer. År 2000 var siffran 44. En förklaring till ök- ningen kan vara att kunskapen om de neuropsykiatriska störningarna har vuxit under de senaste åren och att möjligheterna att ställa rätt dia- gnos har ökat. 
 Vissa brottskategorier förekommer oftare i gruppen personer med utvecklingsstörning och neuropsykiatriska störningar än i hela gruppen rättspsykiatriskt undersökta. Detta är tydligast beträffande de utveck- lingsstörda. För denna grupp gäller det brottskategorierna våldtäkt, öv- riga sexualbrott och mordbrand. För 16 % av de psykiskt utvecklings- störda har åtalet avsett våldtäkt jämfört med 6 % av hela gruppen un- dersökta. När det gäller övriga sexualbrott är siffran för de utvecklings- störda 13 % och för hela gruppen undersökta 6 %. Vad så gäller mord- brand har 20 % av de utvecklingsstörda ställts under åtal för detta brott, medan motsvarande siffra för hela gruppen är 10 %. Det vanligaste brottet bland personer med diagnosen psykisk utvecklingsstörning är misshandel. Cirka 30 % av åtalen gäller denna typ av brott. 
  
 23 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 530 
  
 24 
  
 Uppgifterna är hämtade från Rättsmedicinalverket 
  
 160  
 Nuvarande ordning 
  
 SOU 2002:3 
  
 När det gäller personer med neuropsykiatriska störningar kan mot- svarande iakttagelse göras beträffande två brottskategorier; rån och mordbrand. För 8 % av personerna med neuropsykiatriska störningar har åtalet avsett rån jämfört med 5 % av hela gruppen undersökta. När det gäller mordbrand är siffran för personer med neuropsykiatriska störningar 18 % och för hela gruppen undersökta 10 %. 
 De vanligaste påföljderna för gruppen psykiskt utvecklingsstörda är följande: vård enligt LRV 40 %, skyddstillsyn 39 % och fängelse 18 %. 
 Motsvarande siffror för personer med neuropsykiatriska störningar är: vård enligt LRV 36 %, skyddstillsyn 14 %, vård inom socialtjänsten 7 % och fängelse 16 %. 
 Det skall anmärkas att antalet personer är lågt och att det därför är vanskligt att dra slutsatser utifrån procenttalen. 
  
 2.8 
  
 Ansvaret för den rättspsykiatriska vården 
  
 25 
  
 2.8.1 
  
 Nuvarande ansvarsordning 
  
 I dag ansvarar sjukvårdshuvudmännen för den rättspsykiatriska vården både ekonomiskt och driftsmässigt. Det är den enskildes hemlandsting, dvs. det landsting där den enskilde är bosatt, som är ansvarigt för att rättspsykiatrisk vård ges. Ett landsting får också erbjuda rättspsykiat- risk vård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. Ges vården utanför hemlandstinget, skall detta betala ersättning till vårdlandstinget enligt avtal mellan landsting- en. 
 Från huvudregeln om hemlandstingets betalningsansvar för rättspsykiatrisk vård finns några undantag. Det första gäller rättspsyki- atrisk vård som ges på en statlig undersökningsenhet under den tid rättspsykiatrisk undersökning pågår. Kostnaden för sådan vård stannar på staten. Det andra undantaget gäller asylsökande som överlämnas till rättspsykiatrisk vård av domstol. Vårdkostnader som överstiger 50 000 kr betalas i dessa fall av staten. Det tredje undantaget avser den situa- tionen då en person ges rättspsykiatrisk vård under verkställigheten av ett fängelsestraff. Omfattas personen inte av den allmänna sjukförsäk- ringen, t.ex. asylsökande, är det den enskilda lokala kriminalvårdsmyn- digheten som står för vårdkostnaden. Eftersom det ofta rör sig om långa vårdtider kan det bli fråga om stora kostnader. 
  
 25  
 En fylligare bakgrundsbeskrivning ges i  
 bilaga 2 
  
 SOU 2002:3 
  
 Nuvarande ordning  
 161 
  
 2.8.2 
  
 Omfattningen av  
  
 LRV-vården 
  
 Rättspsykiatrisk vård skall ges på sjukvårdsinrättning som drivs av en landstingskommun. Vården kan ges på en regionvårdsklinik, en rättspsykiatrisk länsklinik eller en allmänpsykiatrisk klinik. 
 Det är chefsöverläkaren vid hemortskliniken som avgör var en dom- stolsöverlämnad patient skall placeras. Bedömningen görs bl.a. utifrån behovet av behandling och kravet på säkerhet. Beträffande patienter som är intagna i kriminalvårdsanstalt finns en särskild regel om att vår- den får ges endast vid enheter som regeringen har godkänt. 
 Varje år överlämnas cirka 370 personer av domstol till rättspsykiat- risk vård. Enligt sjukvårdsklinikernas inrapporteringar till Socialstyrel- sens regionala tillsynsenheter uppgick den 30 juni 2000 antalet inskriv- na patienter enligt LRV till 1076. 
  
 2.8.3 
  
 Kostnaderna för den rättspsykiatriska vården 
  
 För att ta reda på kostnaderna för den rättspsykiatriska vården har kommittén skickat ut en enkät till samtliga landsting. I enkäten ställdes frågor om antalet patienter som per den 30 juni 2000 vårdades på regi- onvårdsklinik, rättspsykiatrisk länsklinik och allmänpsykiatrisk klinik samt den faktiska vårddygnskostnaden för respektive vårdnivå. 
 Enligt enkätsvaren varierar kostnaderna för regionvårdsplatser mel- lan de olika klinikerna. Spridningen ligger mellan 3.230 och 4.300 kr/dygn. För länsklinikerna varierar kostnaderna mellan 2.150 kr och 4.640 kr och för de allmänpsykiatriska klinikerna ligger kostnaderna mellan 1.800 och 7.500 kr. 
 Den genomsnittliga vårddygnskostnaden för  
 en  
 plats beräknas upp- gå till 3.300 kr eller 1,2 miljoner kr/år. Om man utgår från antalet den 30 juni 2000 inskrivna patienter som av de psykiatriska klinikerna in- rapporterats till Socialstyrelsen, dvs. 1076, uppgår den totala kostnaden till 1,3 miljarder kr per år. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 163 
  
 3 
  
 Kortfattad historik och frågans tidigare behandling 
  
 1 
  
 3.1 
  
 Psykisk sjukdom och straffrättsligt ansvar 
  
 3.1.1 
  
 Den allmänna utvecklingen 
  
 Uppfattningen att personer som är psykiskt störda bör särbehandlas i straffrättsligt hänseende är mycket gammal. Redan i det äldsta judiska samhället och i det antika Grekland behandlades psykiskt störda på ett annat sätt än andra lagöverträdare. Gemensamt för synsättet i dessa samhällen var att de psykiskt sjuka betraktades vara utan normalt mänskligt förnuft. Denna förnuftsbrist var det huvudsakliga skälet till att de inte ansågs kunna ställas till ansvar för sina handlingar. 
 Även i den romerska rätten fanns regler som föreskrev att psykiskt störda som hade begått brott skulle behandlas annorlunda än andra brottslingar. Synen på de psykiska sjukdomarnas karaktär och konsek- venser var emellertid mera utvecklad än i äldre rätt, och i den romerska rätten skilde man mellan olika typer av psykisk sjukdom eller vansinne. Exempelvis ansågs den fullständigt sinnessjuke oförmögen att utföra någon typ av rättshandling. Allmänt gällde att den psykiskt sjuke inte skulle straffas, eftersom hans handlingar inte ansågs vara styrda av en fri vilja. 
 Från medeltiden och fram till  
 1800-talet 
  följde den internationella utvecklingen när det gäller de psykiskt störda lagöverträdarnas straff- rättsliga ställning två huvudspår. Den ena utvecklingslinjen innebar att den misstänkte gavs möjlighet att åberopa psykisk sjukdom som en ur- säkt eller en förmildrande omständighet i samband med rannsakningen. Denna princip fick stor betydelse i den engelska rättstraditionen. Det andra synsättet, som i hög grad kom att prägla den kontinentala rättsut- 
  
 1  
 Det historiska avsnittet bygger huvudsakligen på redovisningen i Straf- fansvarsutredningens betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185 del I och II), se särskilt avsnitt 16.4 och 17.4 samt bilaga 7 och 8 
  
 164  
 Kortfattad historik och frågans... 
  
 SOU 2002:3 
  
 vecklingen, byggde på försök att formulera en mera vetenskapligt ori- enterad kunskap om människan som en social varelse. 
 Utvecklingen i England under  
 1700-talet 
  ledde till att det blev van- ligare att domstolarna tog hänsyn till om de anklagade var psykiskt sju- ka, och det förekom också allt oftare att den tilltalade åberopade psy- kisk sjukdom som förklaring till eller ursäkt för sitt brottsliga hand- lande. Utgångarna i ett flertal uppmärksammade rättsfall i början av  
 1800-talet 
  ledde till krav på klara regler för hur domstolarna skulle hantera de sinnessjuka lagöverträdarna. 
 År 1843 inträffade ett mordfall som kom att ge namn åt en ny regle- ring på området, de s.k.  
 M´Naghten-reglerna, 
  vilka alltjämt gäller i England och Wales och som beskrivs närmare i samband med redogö- relsen för internationella förhållanden. 
 2  
 I de flesta länder med ett rätts- system av Common  
 Law-typ 
  har de ursprungliga  
 M´Naghten-reglerna 
  kompletterats och byggts ut i takt med att forskningen tagit fram nya rön om de psykiska sjukdomarnas inverkan på individen. I flera ameri- kanska delstater har man dock under senare år alltmer kommit att åter- gå till en reglering som mera direkt bygger på  
 M´Naghten-reglerna. 
  
 Utvecklingen inom psykiatrin i Frankrike i början av  
 1800-talet 
  led- de bl.a. till att det växte fram en uppfattning om att psykiska sjukdomar kunde vara partiella. Rättsutvecklingen på kontinenten influerades dessutom av tankarna från upplysningstidens filosofer och samhällsre- formatorer. Dessa olika strömningar gav upphov till en ny syn på straffrätt och straffverkställighet och ledde till att den s.k. klassiska straffrättsskolan slog igenom. Denna nya riktning inom straffrätten ställde krav på större humanitet inom straffrättsskipningen, och princi- perna om legalitet, proportionalitet och likhet inför lagen blev grund- valarna för den nya straffrätten. Med början i Frankrike år 1791 tillkom på kontinenten en rad nya strafflagar som alla var influerade av den klassiska straffrättsskolan. 
 Människans fria vilja var själva grunden i den nya straffrättsliga in- riktningen och människan ansågs därmed kunna välja mellan laglydnad och lagbrott. Om hon begick ett brott, ådrog hon sig en skuld som måste sonas genom straff. Även allmänpreventiva skäl spelade en stor roll som motiv för strafflagstiftningen. De individer – barn, psykiskt störda och psykiskt utvecklingsstörda – som inte kunde betecknas som fria och förnuftiga var undantagna från straffrättsligt ansvar. 
 I början av  
 1800-talet 
  ökade läkarnas och psykiatrikernas inflytande över bedömningen av brottslingarnas sinnestillstånd, och psykiskt sjuka som hade begått brott blev i ökad utsträckning föremål för behandling. Empiriska studier av brottslingens person och hans sociala miljö kom 
  
 2  
 Se vidare i avsnitt 4.1.10 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 165 
  
 att ge en grund för att sätta i fråga de rådande moralfilosofiska före- ställningarna om ansvar och tillräknelighet. Genom att uppmärksam- heten riktades mot brottslingens person i stället för på gärningen trädde den individualpreventiva aspekten på straffet i förgrunden. 
 Den italienske läkaren Cesare Ramos brukar betecknas som upp- hovsman till de naturvetenskapliga eller positiva straffrättsskolorna och ses också som kriminologins grundare. Hans ursprungliga teorier gick ut på att en del personer var födda till förbrytare. Senare modifierade han sina teorier och erkände även andra faktorer såsom ekonomiska, sociala och klimatologiska som betydelsefulla för brottslighetens upp- komst. Av vikt är hans tes att straffet skulle anpassas efter brottslingens egenart med hänsyn till graden av farlighet. 
 Lombrosos lärjunge Howe försökte smälta samman de sociala och biologiska riktningarna inom kriminologin. Han utarbetade ett för- slag till strafflag som var baserat på ett system av olika preventiva åt- gärder. Dixon förkastade helt tanken på straffets vedergällande funktion. Han hävdade bl.a. att även en psykiskt sjuk person var skyldig att un- derkasta sig den påföljd som i hans fall var den mest ändamålsenliga för att avhålla honom från brott, vilket oftast var inspärrning på hospi- tal. Tillräknelighetsbegreppet borde enligt Dixon avskaffas. 
 En riktning av mera moderata straffrättstänkare, vars främsta före- trädare var den tyske rättsvetenskapsmannen Singleton, försökte finna gemensamma drag mellan den klassiska straffrättsskolan och den positiva skolan. Denna skola – den moderna eller sociologiska skolan – delade dock med den positiva skolan tanken att brottsligheten skulle bekämpas som ett socialt fenomen. Man kunde emellertid tänka sig att bibehålla ett tillräknelighetsbegrepp, även om grunden till detta var en annan än den som den klassiska straffrättsskolan hävdade. 
 De äldsta svenska lagbestämmelserna ger inte någon klar bild av hur de psykiskt störda lagöverträdarna behandlades i straffrättsligt hänse- ende. I 1734 års lag berördes de psykiskt sjukas straffrättsliga ställning ytterst kortfattat, och det är omtvistat huruvida regleringen innebar fri- het från straffansvar eller om sinnestillståndet kunde räknas som en förmildrande omständighet. 
  
 3.1.2 
  
 Frågans tidigare behandling 
  
 I vårt land förändrades de psykiskt störda lagöverträdarnas straff- rättsliga ställning på ett genomgripande sätt under början av  
 1800-talet. 
  Denna förändring var betingad av den påverkan som den klassiska straffrättsläran hade på arbetet med att revidera strafflagen. Beroende på legalitetsprincipens genomslag angavs området för frihet från straff 
  
 166  
 Kortfattad historik och frågans... 
  
 SOU 2002:3 
  
 direkt i lagtexten. Detta är bakgrunden till tillkomsten av strafflagens bestämmelser om tillräknelighet (5 kap. 5 § SL) och förminskad till- räknelighet (5 kap. 6 § SL). I dessa bestämmelser lades vikt vid ett för- nuftskriterium och inte, som i många utländska strafflagar, på brister i den psykiskt stördes fria vilja. 
 Straffrättsprofessorn Allen, som var influerad av den sociologiska straffrättsskolan, föreslog i sina principförslag i början av  
 1900-talet 
  en bestämmelse som berörde den straffrättsliga problemati- Palmer vad gäller de psykiskt störda och de tillfälligt sinnesförvirrade. Thyréns förslag bearbetades vidare av Strafflagskommissionen, som bl.a. lade fram ett förslag beträffande de psykiskt störda lagöverträdar- na. Förslaget gick ut på att det skulle införas ett rent medicinskt (psykiatriskt) tillräknelighetsbegrepp och att straffriförklaring skulle var förbehållet de gärningsmän som bedömdes vara sinnessjuka eller sinnesslöa. Vidare föreslogs att den som förklarades fri från straff i vissa fall skulle förvaras på allmän vårdanstalt. Även om kommisio- nens förslag inte ledde till lagstiftning, kom dock en del av dess tankar att realiseras genom andra reformer. 
 År 1945 genomfördes en förändring av tillräknelighetsbestämmel- serna i SL som bl.a. innebar att det infördes ett krav på kausalsamband mellan sinnestillståndet och den brottsliga gärningen för att straffriför- klaring skulle kunna ske. Reformen innebar också att jämställdhetsbe- greppet infördes i lagstiftningen. Lagstiftningen byggde på ett förslag från Strafflagberedningen (SOU 1942:59). 
 I sitt slutbetänkande Skyddslag (SOU 1956:55) föreslog Strafflagbe- redningen bl.a. att straffriförklaringarna skulle avskaffas. Anledningen härtill var att beredningen ansåg att tillräknelighetsläran hade spelat ut sin roll. I stället skulle de psykiskt störda lagöverträdarna, om vårdbe- hov förelåg, dömas till vård på sinnesjukhus eller till öppen psykiatrisk vård. Individualpreventiva skäl skulle enligt förslaget vara avgörande för om en sådan vårdåtgärd kom till stånd. Vidare föreslog beredningen att de psykiskt störda lagöverträdarna inte skulle kunna dömas till fängelse samt att det även i övrigt skulle råda inskränkningar i påföljds- valet för dem. 
 I propositionen till BrB godtog departementschefen Strafflagbered- ningens förslag att slopa straffriförklaringarna. Tillräknelighetsläran kom därmed att formellt avskaffas, även om den i realiteten – genom fängelseförbudet och institutet fri från påföljd – kom att överflyttas till påföljdsledet. Domstolen skulle förordna om en brottspåföljd, över- lämnande till vård enligt sinnessjuklagen, för de lagöverträdare som bedömdes som sinnesjuka, sinnesslöa eller som omfattades av det s.k. jämställdhetsbegreppet och var i behov av vård. Brottspåföljden bytte 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 167 
  
 sedermera namn till överlämnande till sluten psykiatrisk vård i sam- band med att LSPV trädde i kraft år 1967. 
 Påföljderna för de psykiskt störda lagöverträdarna kom att bli före- mål för en fortsatt översyn under  
 1970-talet. 
  År 1977 lade den s.k. Bexeliuskommittén fram sitt betänkande Psykiskt störda lagöverträdare (SOU 1977:23) i vilket det föreslogs att bestämmelserna avseende de psykiskt störda lagöverträdarna skulle revideras. 
 Bexeliuskommitténs förslag lämnades över för fortsatt beredning till Socialberedningen som avgav sina förslag när det gäller de psykiskt störda lagöverträdarna i sitt betänkande Psykiatrin, tvånget och rättssä- kerheten (SOU 1984:64). Enligt förslaget skulle utgångspunkten vara att vanliga påföljdsregler i så stor utsträckning som möjligt skulle till- lämpas även beträffande psykiskt störda lagöverträdare. Beredningen ansåg samtidigt att man inte helt kunde undvara särskilda regler för lag- överträdare som är psykiskt avvikande. Bl.a. föreslogs en ny påföljds- kombination som innebar att domstolarna skulle ges en möjlighet att samtidigt med en dom på fängelse förordna att den dömde tills vidare skulle genomgå rättspsykiatrisk vård. När vården inte längre behövdes skulle den dömde föras tillbaka till fängelset. 
 På grundval av Socialberedningens betänkande och remissbehand- lingen av detta utarbetades inom Justitiedepartementet en promemoria med bl.a. en skiss till en ny reglering av behandlingen av de psykiskt störda lagöverträdarna. Promemorian behandlades vid en hearing år 1986 och blev även föremål för viss remissbehandling. Den vidare be- redningen av denna promemoria ledde sedermera fram till den proposi- tion som låg till grund för 1991 års reform. Denna reform behandlas i samband med beskrivningen av gällande rätt. 
 3 
  
 I sitt huvudbetänkande Påföljd för brott (SOU  
 1986:13–15) 
  ifråga- satte Fängelsestraffkommittén om överlämnade till särskild vård borde anses som en särskild påföljd. Kommittén föreslog också att påföljden överlämnande till öppen psykiatrisk vård skulle avskaffas, vilket ge- nomfördes i samband 1988 års påföljdsbestämningsreform. 
 Straffansvarsutredningen föreslog i sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185) bl.a. att en tillräknelighetsreglering skulle återinföras i svensk rätt och att den särskilda påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård skulle avskaffas. Utredningens modellförslag behandlas i ett särskilt avsnitt.  
 4 
  
 Den senaste utredningen som berör psykiskt störda lagöverträdare, Tvångspsykiatrikommittén, lade fram sitt slutbetänkande Rättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd (SOU 1998:32) i mars 1998. I detta före- 
  
 3 
  
 Se kapitel 2 
  
 4 
  
 Se kapitel 5 
  
 168  
 Kortfattad historik och frågans... 
  
 SOU 2002:3 
  
 slås vissa ändringar i LRV, bl.a. föreslås en ny vårdform, öppen vård med särskilda villkor. Tvångspsykiatrikommitténs förslag har lett till lagstiftning genom propositionen Psykiatrisk tvångsvård och rättspsy- kiatrisk vård (prop. 1999/2000:44). Ändringar har gjorts i LRV som bl.a. medfört att permissioner alltid skall tidsbestämmas och att en vårdplan skall upprättas för behandlingen. Däremot förkastades kom- mitténs förslag om att införa en möjlighet till öppen vård med särskilda villkor. 
  
 3.2 
  
 Tillfällig sinnesförvirring 
  
 De som tillfälligt förlorat sitt förstånd eller sin förmåga till viljebe- stämning likställdes i äldre rätt med psykiskt störda lagöverträdare i ansvarshänseende. 
 Bestämmelsen i 5 kap. 5 § SL, som innebar att den gärningsman som utan egen skuld råkat i sådan förvirring att han inte till sig visste skulle vara strafflös, tog sikte på fall av tillfällig sinnesförvirring. En- ligt kommentaren till SL, som hänvisade till ett uttalande av Lag- kommittén, kunde bestämmelsen vara tillämplig när det var fråga om gärningar som sker i sömn, i tillstånd av kraftig skrämsel – som ute- sluter all besinning – och vid högsta grad av rusighet som inte är själv- förvållad. 
 5  
 Även den bestämmelse om straffnedsättning som fanns i 5 kap. 6 § SL var tillämplig när det gällde fall av tillfällig sinnesförvir- ring. 
 I sitt principförslag till en ny strafflag föreslog Thyrén en bestäm- melse om tillfällig sinnesförvirring som innebar att det i lagtexten skulle föras in ett kriterium som tog sikte på avsaknad av förmåga att handla efter sin vilja. Som ett exempel på detta angav han gärningar som begåtts under hypnos. 
 I sitt år 1923 presenterade Förslag till ny strafflag. Allmänna delen (SOU 1923:9) behandlade Strafflagskommissionen problematiken kring tillfällig sinnesförvirring. Enligt kommissionen var det när det gällde tillfälligt sinnesförvirrade nödvändigt att ställa upp särskilda psykologiska kriterier som syftade till att beskriva de tillstånd som kunde medföra straffrihet. Förslaget innebar att straffrihet skulle om- fatta även den som tillfälligt befann sig i ett sådant tillstånd att han fullständigt saknade insikt om sin handlings betydelse eller förmåga att handla efter sin vilja. Det krävdes enligt kommissionen att störningen var så djupgående att den till graden motsvarade den störning som före- kommer vid sinnessjukdom eller sinnesslöhet. Kommissionen presen- 
  
 5  
 Se Kommentar öfver Strafflagen, 1866, s. 91 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 169 
  
 terade dessutom en bestämmelse om straffnedsättning. Kommissionens lagförslag ledde inte till lagstiftning. 
 År 1942 lade Strafflagberedningen fram ett betänkande angående SL:s tillräknelighetsbestämmelser, sinnesundersökning m.m. (SOU 1942:59) i vilket behovet av en särskild bestämmelse om tillfällig sin- nesförvirring ifrågasattes. Anledningen härtill var att beredningen an- såg att även tillstånd av mera övergående natur borde kunna bedömas som sinnessjukdom. Beredningens förslag innebar att bestämmelsen om straffrihet för sinnessjukdom skulle omfatta även övergående psy- kiska rubbningar. Vidare ansåg beredningen att det saknades behov av den särskilda straffnedsättningsregeln i 5 kap. 6 § SL och föreslog där- för att den skulle upphävas. Beredningens förslag utsattes för kritik vid remissbehandlingen och förslaget att upphäva den särskilda bestäm- melsen om tillfällig sinnesförvirring godtogs inte i lagstiftningsärendet. 
 I sitt slutbetänkande Skyddslag (SOU 1956:55) föreslog Strafflag- beredningen att problematiken med de tillfälligt sinnesförvirrade skulle lösas genom att den som begått brott i ett sådant tillstånd inte skulle ådömas någon påföljd. Förutsättningen var dock att gärningsmannen inte var i behov av särskild vård eller att skyddstillsyn, villkorlig dom eller böter inte kunde komma ifråga. Som framgått gjordes i samband med BrB:s tillkomst vissa andra överväganden. 
 6  
 Förslaget i denna del genomfördes därför inte. 
 Fängelsestraffkommittén föreslog i sitt slutbetänkande Frihet från ansvar (SOU 1988:7) att en särskild bestämmelse om ansvarsfrihet skulle införas i 24 kap. BrB. Som ett skäl till förslaget åberopade Fäng- elsestraffkommittén att det hade varit lagstiftarens avsikt att de fall som täcktes av 5 kap. 5 § (andra stycket) SL skulle vara fria från ansvar men att lagstiftarens syfte i detta hänseende inte hade kommit till uttryck i lagtexten. Vidare ansåg kommittén att uppsåtsregleringen var ett otill- räckligt skydd mot att de tillfälligt sinnesförvirrade fälldes till ansvar. Förslaget ledde emellertid inte till lagstiftning. 
 Straffansvarsutredningen föreslog i sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185) att tillfällig sinnesförvirring skulle regleras i en tillräknelighetsbestämmelse på motsvarande sätt som allvarlig psy- kisk störning (se särskilt avsnitt nedan). 
  
 6  
 Se avsnitt 2.6 
  
 170  
 Kortfattad historik och frågans... 
  
 SOU 2002:3 
  
 3.3 
  
 Utvecklingsstörda lagöverträdare 
  
 3.3.1 
  
 Vård i specialsjukhus införs 
  
 På SL:s tid fick ingen fällas till ansvar för en gärning som han begått under inflytande av sinnesslöhet, dvs. en höggradig psykisk utveck- lingsstörning (5 kap. 5 § SL). I och med att BrB infördes och tillräkne- lighetsregleringen avskaffades kunde emellertid också svårt utveck- lingsstörda dömas till ansvar. För brott som någon begått under infly- tande av sinnesslöhet fick dock inga andra påföljder än överlämnande till särskild vård, böter eller skyddstillsyn dömas ut. Den vårdpåföljd som stod till buds för utvecklingsstörda lagöverträdare när BrB inför- des var  
 överlämnande till sluten psykiatrisk vård 
 . 
 Ett par år senare infördes en särskild vårdpåföljd för utvecklings- störda,  
 vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda 
 . Bakgrun- den var att man införde en särskild lag angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, 1967 års omsorgslag. Man ansåg att vissa psykiskt utvecklingsstörda behövde särskilt kvalificerade medicinska omsorger och att sådana borde ges på specialsjukhus. De psykiskt ut- vecklingsstörda man närmast avsåg var vissa rörelsehindrade, personer som behövde vårdas för sig själva och höggradigt utvecklingsstörda som var svårskötta. 
 7 
  
 Om en utvecklingsstörd lagöverträdare uppfyllde förutsättningarna i 35 § omsorgslagen för vård i specialsjukhus, kunde han överlämnas till denna vårdform som påföljd. Förutsättningarna var att vården var oundgängligen påkallad med hänsyn till utvecklingsstörningens grad och att den utvecklingsstörde till följd av störningen 
  
 a) 
  
 var farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa eller för eget liv, 
  
 b) 
  
 var ur stånd att ta vård om sig själv, 
  
 c) 
  
 var ur stånd att skydda sig själv mot att bli sexuellt utnyttjad eller 
  
 d) 
  
 hade ett för närboende eller andra grovt störande levnadssätt. 
  
 I de fall det förelåg både en utvecklingsstörning och en annan psykisk störning fick rätten göra ett val mellan de båda vårdpåföljderna. Avgö- rande för valet fick bli om det var hämningen av förståndsutvecklingen eller någon annan form av psykisk avvikelse som mest präglade den tilltalade. 
 8 
  
 Den 1 juli 1986 ersattes 1967 års omsorgslag av 1985 års lag i samma ämne. Den nya omsorgslagen upptog inte några regler om vård i 
  
 7 
  
 Se prop. 1967:142 s. 120 
  
 8 
  
 Se NJA II 1967 s. 661 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 171 
  
 specialsjukhus. Intentionerna var nu i stället att utmönstra denna form av tvångsvård ur lagstiftningen. Den gamla lagens bestämmelser om vård i specialsjukhus fortsatte dock att gälla tills vidare med stöd av särskilda bestämmelser. 
 9  
 Detta innebar att domstolarna alltjämt kunde döma till denna påföljd. 
  
 3.3.2 
  
 Vård i specialsjukhus avskaffas 
  
 1991 års reform medförde förändringar för de utvecklingsstörda. Be- greppet allvarlig psykisk störning infördes såväl i den allmänna vård- lagstiftningen som i BrB. Det i BrB tidigare använda begreppet sin- nesslöhet var sedan länge utmönstrat ur den särskilda vårdlagstiftning- en på området. I 1967 och 1985 års omsorgslagar talades i stället om psykisk utvecklingsstörning, som var ett betydligt mer omfattande be- grepp än sinnesslöhet. Den bristande överensstämmelsen mellan den straffrättsliga regleringen och vårdlagstiftningen skulle nu undanröjas. 
 Någon fullständig samstämmighet mellan lagarna blev det emeller- tid inte när det gäller frågan om hur utvecklingsstörning förhåller sig till allvarlig psykisk störning. I LPT föreskrevs uttryckligen att tvångsvård enligt den lagen inte fick ges, om patientens psykiska stör- ning utgjorde enbart en psykisk utvecklingsstörning som kunde ge rätt till särskilda omsorger enligt 1985 år omsorgslag. 
 10  
 I propositionen 
 11  
 uttalas emellertid att vid tillämpning av det s.k. fängelseförbudet i 30 kap. 6 § BrB begreppet allvarlig psykisk störning skall innefatta så- dana kvalificerade former av psykisk utvecklingsstörning som enligt den äldre terminologin betecknades som sinnesslöhet. Detsamma gäller beträffande andra former av intellektuell funktionsnedsättning som om- fattas av begreppet psykisk störning och som kan likställas med sin- nesslöhet. I propositionen uttalas vidare att den omständigheten att fängelse inte får ådömas i kvalificerade fall av psykisk utvecklingsstör- ning självfallet inte utesluter att fängelse bör användas med stor försik- tighet för psykiskt utvecklingsstörda i andra fall. Skyddstillsyn och böter är de påföljder som i första hand bör komma i fråga. 
 En annan fråga som behandlades i 1991 års lagstiftningsärende var avskaffandet av påföljden vård i specialsjukhus. I lagrådsremissen pe- kade departementschefen på att den föreslagna möjligheten att över- 
  
 9 
  
 Se lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsor- ger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. 
  
 10 
  
 I samband med införandet av LSS år 1994 slopades hänvisningen till om- sorgslagen 
  
 11 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 531 
  
 172  
 Kortfattad historik och frågans... 
  
 SOU 2002:3 
  
 lämna lagöverträdare till rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- ningsprövning gav utrymme för att döma också psykiskt utvecklings- störda till sådan påföljd. Hon uttalade därvid att, i de sällsynta fall då en psykiskt utvecklingsstörd gör sig skyldig till t.ex. ett grovt vålds- brott, denne i allmänhet också lider av en psykisk störning som kräver psykiatrisk behandling. Om den psykiskt utvecklingsstörde i ett sådant fall kan sägas ha en allvarlig psykisk störning och kriterierna för över- lämnande till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning angående orsakssamband mellan brott och störning är uppfyllda, kan alltså domstolen döma till sådan påföljd. Hon ansåg därför inte att det med hänsyn till skyddsaspekterna var påkallat med en särskild form av påföljd för de psykiskt utvecklingsstörda som gav möjlighet till tvångs- omhändertagande. Inte heller av kriminalpolitiska skäl i övrigt var det enligt hennes uppfattning motiverat att ha kvar möjligheten att över- lämna lagöverträdare till vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklings- störda. Departementschefen föreslog därför att denna påföljd skulle avskaffas. 
 12 
  
 Lagrådet uttalade däremot att ett förlitande enbart på möjligheten att överlämna psykiskt utvecklingsstörda till rättspsykiatrisk vård kunde leda till svårigheter i rättstillämpningen. Enligt Lagrådet skulle dom- stolen till följd av diagnostiska problem, eftersom det för överlämnande måste påvisas att lagöverträdaren utöver en manifesterad psykisk ut- vecklingsstörning lider av en annan psykisk störning som kräver vård, i ett enskilt fall kunna hamna i den situationen att den psykiska utveck- lingsstörningen, trots att den var allvarlig och framstod som kausal till gärningen, inte skulle kunna föranleda överlämnande till särskild vård. Lagrådet förordade därför att möjligheten för domstol att överlämna till vård i specialsjukhus skulle bibehållas så länge denna vårdform kvar- stod. 
 13 
  
 I propositionen uttalade departementschefen att enligt hennes upp- fattning de i lagrådsremissen angivna möjligheterna att tillämpa påfölj- den överlämnande till rättspsykiatrisk vård på lagöverträdare som är psykiskt utvecklingsstörda gav tillräckligt utrymme för det omhänder- tagande genom brottspåföljd för denna grupp som krävs utanför krimi- nalvården. Hon ansåg att det speciella problem i ett enskilt fall som Lagrådet tog upp var av extrem undantagskaraktär, om det ens kunde tänkas uppstå i rättstillämpningen. Departementschefen fann sålunda inte tillräckliga skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande. Förslaget i propositionen, som antogs av riksdagen, överensstämde därför med 
  
 12 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 470 f. 
  
 13 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 471 
  
 SOU 2002:3 
  
 Kortfattad historik och frågans...  
 173 
  
 förslaget i lagrådsremissen, och i samband med 1991 års reform av- skaffades påföljden vård i specialsjukhus. 
 14 
  
 3.3.3 
  
 Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) införs 
  
 Den 1 januari 1994 trädde lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) i kraft. I samband med att LSS infördes upphörde 1985 års omsorgslag och dess införandelag att gälla med vis- sa undantag. Ett sådant undantag var att specialsjukhusen fortfarande fick användas för sitt ändamål beträffande dem som redan var intagna för vård. I en ny införandelag 
 15  
 fastslogs dock att landstingen och kommunerna gemensamt skulle planera för avveckling av de befintliga specialsjukhusen. Denna avveckling skedde med stöd av en särskild lag. 
 16  
 Det sista specialsjukhuset, Salberga i Sala, avvecklades år 1997. Personer som vid avvecklingen var intagna för vård i specialsjukhus på grund av domstols dom ansågs genom domen ha överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. 
  
 14 
  
 Se prop. 1990/91:58 s. 471 f. 
  
 15 
  
 Se lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 
  
 16 
  
 Se lagen (1997:724) om avveckling av specialsjukhus och vårdhem 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 175 
  
 4 Internationella förhållanden 
  
 4.1 
  
 Utländsk rätt 
  
 4.1.1 
  
 Danmark 
  
 Krav på tillräknelighet 
 I dansk rätt är tillräknelighet en förutsättning för straffbarhet. Detta framgår av 16 § straffeloven (SL) som har följande lydelse: 
 Personer, der på gerningstiden var utilregnelige på grund af sindssygdom eller tilstande, der må ligestilles hermed, straffes ikke. Tilsvarende gælder personer, der var mentalt Harrington i højere grad. Befandt gernings- manden sig som følge af indtagelse af alkohol eller andre rusmidler forbi- gående i en tilstand af sindssygdom eller i en tilstand, der må ligestilles hermed, kan straf dog pålægges, når særlige omstændigheder taler derfor. 
 Personer, der på gerningstiden var mentalt Harrington i lettere grad, straffes ikke, medmindre særlige omstændigheder taler for at pålægge straf. Tilsvarende gælder personer, der befandt sig i en tilstand, som ganske må ligestilles med mental retardering. 
 Som framgår av bestämmelsen använder man sig i Danmark inte av ett rent psykiatriskt kriterium för att ange gränsen för straffrihet. De till- stånd som räknas upp i bestämmelsen är endast indicier på att otillräk- nelighet kan föreligga, och domstolen är förbehållen rätten att skön- mässigt avgöra om ett sådant tillstånd är för handen. Frågan om tillräk- nelighet är alltså en juridisk fråga som den rättspsykiatriska undersök- ningen inte uttalar sig om. 
 Med begreppet  
 sindssygdom  
 avses främst olika former av psyko- ser. Bland annat räknas hit manodepressiva psykoser, schizofreni, or- ganiska psykoser och psykogena (reaktiva) psykoser. 
  
 Uttrycket  
 tilstande, der må ligestilles hermed  
 avser såväl mer varaktiga som tillfälliga psykiska rubbningar som har lett till en lika ingripande sjuklig förändring av medvetenheten som en psykos. Till- stånden är varierande och kan ha såväl organiska som externa orsaker. Som exempel kan nämnas epileptiska förvirringstillstånd, verkningar av tablettmissbruk eller långvarig fasta, följder av hjärnskador och grumlad medvetenhet på grund av sockerfall vid diabetes. 
  
 176  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Begreppet  
 mentalt Harrington  
 har ersatt det tidigare uttrycket  
 åndssvaghed  
 (psykisk utvecklingsstörning) 
 .  
 Retarderingens eller ånds- svaghedens grad bestäms preliminärt vid ett intelligenstest. Därefter görs en värdering av den totala psykiska statusen där intelligenskvoten utgör en del av beslutsunderlaget. 
  
 Frågan om  
 rusutlösta psykiska sjukdomstillstånd  
 har fått en särskild reglering i 16 § första stycket tredje punkten SL. Även dessa fall med- för enligt huvudregeln straffrihet, men rätten har en möjlighet att åläg- ga den psykiskt störde lagöverträdaren ett straffrättsligt ansvar, om hans tillstånd utlösts av att han intagit alkohol eller något annat berus- ningsmedel. För straffansvar krävs att det föreligger särskilda omstän- digheter. 
  
 Särreaktioner 
 Om en tilltalad går fri från straff med stöd av 16 § SL, kan rätten i stället enligt 68 § SL besluta om olika  
 særforanstaltninger  
 (särreak- tioner) som anses ändamålsenliga för att förebygga ytterligare lagöver- trädelser. 
 I första hand skall  
 mindre  
 ingripande åtgärder vidtas, såsom över- vakning, föreskrift om vistelseort eller arbete, missbruksavvänjande behandling eller psykiatrisk behandling. 
 Om sådana åtgärder inte anses tillräckliga, kan rätten besluta om  
 mer  
 ingripande särreaktioner, t.ex. att personen i fråga skall tas in på ett sinnessjukhus eller en institution för gravt psykiskt handikappade. 
 Domstolen kan också besluta om förvaring. Denna åtgärd omfattas, till skillnad från de övriga i 68 § SL nämnda åtgärderna, av det vanliga straffrättsliga sanktionssystemet och kan alltså ådömas även andra än psykiskt störda lagöverträdare. 
 Förutsättningarna för förvaring anges i 70 § SL. En person kan dö- mas till förvaring om 
  
 1 
  
 han har gjort sig skyldig till vissa allvarliga brott såsom mord, rån, eller mordbrand, 
  
 2 
  
 det mot bakgrund av karaktären av det begångna brottet och upplys- ningarna om hans person, särskilt upplysningarna om tidigare brottslighet, kan antas att han framkallar  
  
 närliggande  
 fara för andras liv, kropp, hälsa eller frihet och 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 177 
  
 3 
  
 användning av förvaring i stället för fängelse är påkallat för att fö- rebygga denna fara. 
  
 1 
  
 Vad som nu sagts gäller också den som gjort sig skyldig till våldtäkt eller annan allvarlig sedlighetsförbrytelse eller till försök härtill. I detta fall uppställs dock ett krav på att det skall föreligga  
 väsentlig  
 fara för andras liv, kropp, hälsa eller frihet. En annan skillnad är att det inte uppställs krav på att farligheten särskilt skall framgå av upplysningarna om tidigare brottslighet. 
 Domar med förordnande om förvaring förekommer i praxis beträf- fande lagöverträdare som är personlighetsmässigt starkt avvikande. 
 I 69 § SL anges ytterligare situationer där det kan bli aktuellt att an- vända särreaktioner. Om gärningsmannen när han begick den aktuella handlingen befann sig i ett tillstånd som var betingat av bristfällig ut- veckling, försvagning eller störning av de psykiska funktionerna, men som inte är av den beskaffenhet som sägs i 16 § SL, kan rätten i stället för att döma ut ett straff besluta om åtgärder som avses i 68 § SL. 
 Nya regler om tidsbegränsning 
 Sedan den 1 juli 2000 gäller regler som tidsbegränsar de särreaktioner som avses i 68 § SL. Innebär särreaktionen att den dömde skall tas in på en institution skall domstolen fastställa en längsta tid på fem år. Före- ligger särskilda omständigheter kan rätten på talan av åklagare fast- ställa en ny längsta tid på två år. 
 Om den dömde har gjort sig skyldig till allvarliga brott såsom mord, mordbrand, våldtäkt eller rån, skall dock i allmänhet inte fastställas någon längsta tid. Åklagaren skall i stället begära att domstolen prövar frågan om särreaktionen skall bestå eller ej efter fem år. Därefter skall frågan underställas rätten minst vartannat år. 
 När domstolen förordnar om andra särreaktioner, t.ex. övervakning, skall en längsta tid fastställas som inte får överstiga tre år. Föreligger särskilda omständigheter kan rätten på talan av åklagare förlänga tiden. Den samlade tiden får dock inte överstiga fem år. 
 Motsvarande tidsramar gäller vid användning av särreaktioner i de fall som avses i 69 § SL. 
 Beslut om ändring eller upphävande av en åtgärd enligt 68, 69 eller 70 § SL fattas av domstol efter begäran av åklagarmyndigheten, krimi- nalvården, institutionsledningen, bistandsværgen 
 2  
 eller den dömde. 
  
 1  
 Som framgått ovan kan fängelsestraff inte bli aktuellt för psykiskt störda lag- överträdare 
  
 178  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Avslås en begäran från bistandsværgen eller den dömde, kan en ny begäran inte framställas förrän efter ett halvår. 
 Psykisk störning efter gärningstillfället 
 Såväl 16 § som 69 § SL avser personer som led av en psykisk störning vid gärningstillfället. Har någon fått en sådan störning först efter det att brottet begicks men före domen, är i stället 73 § SL tillämplig. 
 I ett sådant fall avgör domstolen om straff skall utdömas eller ej. Om det anses ändamålsenligt, kan rätten besluta att åtgärder enligt 68 eller 69 § SL skall användas i stället för straff, eller fram till dess att påföljden kan verkställas. Tid i institution avräknas då mot strafftiden. 
 Straffnedsättning m.m. 
 I de fall gärningsmannen har en psykisk störning men varken 68 eller 69 § SL är tillämplig kan det i stället bli aktuellt att tillämpa 85 § SL. Denna bestämmelse möjliggör straffnedsättning och påföljdseftergift i vissa fall. 
  
 4.1.2 
  
 Norge 
  
 Krav på tillräknelighet 
 Även i norsk rätt uppställs ett krav på tillräknelighet som förutsättning för straffbarhet. Detta framgår av 44 § straffeloven (SL) som har föl- jande lydelse: 
 Den som på handlingstiden var psykotisk eller bevisstløs straffes ikke. Det samme gjelder den som på handlingstiden var psykisk utviklingshemmet i høy grad. 
 Med  
 bevisstløs  
 (medvetslös) avses komatösa tillstånd men även till- stånd av grumlat medvetande. Som exempel kan nämnas epileptiska förvirringstillstånd och patologiskt rus. 
  
 2  
 Om det blir tal om att en tilltalad skall tas in på en institution eller ådömas förvaring enligt reglerna i  
 68–70 
  §§ SL, kan rätten utse en bistandsværge som tillsammans med försvararen skall bistå den tilltalade under rättegången. Bi- standsværgen skall också bevaka att den beslutade åtgärden inte varar längre än nödvändigt. Till bistandsværge utses såvitt möjligt en av den tilltalades närstå- ende. Se 71 § SL 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 179 
  
 I 45 § SL finns en bestämmelse enligt vilken bevisstløshet som är en följd av självförvållat rus (framkallat av alkohol eller andra medel) inte utesluter straff. 
 Nya särreaktioner 
 I Norge kunde tidigare domstolen besluta om  
 sikring  
 beträffande gär- ningsmän som inte uppfyllde kravet på tillräknelighet. Denna särreak- tion förekom i olika former, t.ex. vård på psykiatriskt sjukhus. Sik- ringsinstitutet utsattes emellertid för kritik. Ett förslag om nya regler lades därför fram år 1994 
 3 
 , och i januari 1997 antogs en lag om änd- ringar i straffeloven. De nya reglerna gäller från och med den 1 januari 2002. 
 Ändringarna i straffeloven innebär att bestämmelserna om sikring upphävs. I stället införs nya särreaktioner. Enligt 39 § SL kan personer som vid gärningstillfället var psykotiska eller bevisstløse överföras till  
 tvungent psykisk helsevern  
 när det anses nödvändigt för att skydda samhället. Ett sådant förordnade skall ske i dom och kan bara bli aktu- ellt när något av följande villkor är uppfyllt: 
  
 1 
  
 Gärningsmannen har begått eller försökt begå vissa i lagrummet uppräknade allvarliga brott (t.ex. grova våldsbrott eller sedlighets- brott) och det föreligger fara för återfall i allvarlig brottslighet. 
  
 2 
  
 Gärningsmannen har begått eller försökt begå ett mindre allvarligt brott av det slag som nämns ovan i p. 1 och han har tidigare begått eller försökt begå ett brott som nämns där. Härutöver skall det fin- nas ett nära samband mellan den tidigare och den nu begångna gär- ningen. Slutligen skall fara föreligga för återfall i ny allvarlig brotts- lighet. 
  
 Enligt 39 b § SL kan den dömde och hans närstående begära att särre- aktionen skall upphöra. Åklagarmyndigheten skall då lägga fram saken för domstol som avgör frågan i dom. En begäran om att särreaktionen skall upphöra får inte framställas förrän ett år efter det att frågan prö- vades senaste gången. 
 Åklagaren kan när som helst besluta att särreaktionen skall upphöra. Senast tre år efter det att senaste domen vunnit laga kraft skall åklaga- ren antingen själv besluta att särreaktionen skall upphöra eller begära att domstolen prövar om reaktionen skall bestå. 
  
 3  
 Se Ot prp nr 87 – Om lov om endringer i straffeloven m v (strafferettslige utilregnelighetsregler og særreaksjoner) 
  
 180  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 I 39 a § SL införs en särreaktion, benämnd  
 tvungen omsorg 
 , för lag- överträdare som vid gärningstillfället var psykiskt utvecklingsstörda i hög grad och som därför är straffria på grund av att de inte uppfyller kravet på tillräknelighet. Förutsättningarna för åtgärden är desamma som sägs i 39 § SL. 
 Ansvaret för verkställigheten av särreaktionen tvungen omsorg skall åvila en nyinrättad fackenhet. Den dömde skall kunna hållas kvar mot sin vilja och i händelse av avvikande återföras med tvång om så erford- ras. För att möjliggöra en gradvis övergång till ett liv i frihet eller för att åstadkomma ett boende som passar den dömde bättre än vistelse inom fackenheten, ges det möjlighet för fackenheten att träffa avtal därom med en kommun eller en privat institution. Ansvaret skall även i sådana fall ligga kvar hos fackenheten. 
  
 4.1.3 
  
 Finland 
  
 Krav på tillräknelighet 
 Också i Finland uppställs ett krav på tillräknelighet som förutsättning för straffbarhet. I 3 kap. 3 § i 1889 års strafflag (SL) stadgas följande: 
 Gerning, som begås af den, hvilken är Lee, eller af ålderdomssvaghet el- ler annan sådan orsak saknar förståndets bruk, vare strafflös. 
 Har någon råkat i sådan tillfällig sinnesförvirring, att han ej vet till sig; vare ock gerning, som han i det medvetslösa tillstånd föröfvar, strafflös. 
 Första stycket tar sikte på tillstånd som är permanenta eller i vart fall inte endast tillfälliga. Hit räknas psykoser, höggradig psykisk utveck- lingsstörning och allvarligare former av personlighetsstörningar. 
 Andra stycket reglerar tillfällig sinnesförvirring. Exempel på sådana tillstånd är feberdelirier och förgiftningstillstånd, som har medfört att medvetenheten har bortfallit. 
 Tillräkneligheten bedöms med utgångspunkt i situationen vid gär- ningstillfället. Har den psykiska störningen uppkommit först efter det att gärningen begicks, är regeln i 3 kap. 3 § SL därför inte tillämplig. I en sådan situation kan det i stället bli aktuellt att tillämpa reglerna om domseftergift. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § tredje stycket SL ger dom- stolen en möjlighet att underlåta att döma till straff, om straffet kan anses oskäligt eller meningslöst med hänsyn till bl.a. gärningsmannens 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 181 
  
 personliga förhållanden samt åtgärder vidtagna inom social- och hälso- vården. 
 4 
  
 Har någon begått ett brott och därvid saknat förståndets fulla bruk men kan gärningsmannen inte anses otillräknelig enligt 3 kap. 3 § SL, finns en särskild regel om straffnedsättning (se 3 kap. 4 § första stycket SL). Har gärningsmannen själv ådragit sig det aktuella tillståndet, kan det dock inte ensamt utgöra skäl för straffnedsättning. 
 Beslut om vård enligt mentalvårdslagen 
 En tilltalads sinnestillstånd undersöks efter beslut av domstol vid en sinnesundersökning. Undersökningen görs vid ett psykiatriskt sjukhus och pågår normalt under två månader. Den gjorda undersökningen sänds sedan till  
 Rättsskyddscentralen för hälsovården,  
 som också avger ett utlåtande i saken. Samtidigt bedömer Rättsskyddscentralen den till- talades vårdbehov och beslutar om tvångsvård, om förutsättningarna är uppfyllda (se 17 § första stycket mentalvårdslagen). 
 Härefter fattar domstolen sitt avgörande i brottmålet. Har gärnings- mannen varit otillräknelig befrias han från straffansvar, har han begått brottet i fullt förstånd döms han till vanligt straff, och har han haft ned- satt tillräknelighet får han sitt straff nedsatt. Domstolen fattar själv- ständigt sitt beslut i tillräknelighetsfrågan. I praktiken avviker man dock knappast från enhälliga utlåtanden. 
 5 
  
 I enstaka fall fattar Rättsskyddscentralen beslut om tvångsvård först efter det att domstolen på grund av den tilltalades sinnestillstånd be- slutat att inte döma ut ett straff (se 21 och 22 §§ mentalvårdslagen). 
 I Finland är det alltså Rättsskyddscentralen och inte domstolarna som fattar beslut om vård för en person som befunnits otillräknelig. Detta system är internationellt sett ovanligt, och det har också utsatts för kritik. 
 6 
  
 Vården 
 När Rättsskyddscentralen har beslutat om tvångsvård, får den som be- slutet gäller kvarhållas för vård i högst sex månader, se 17 § andra stycket mentalvårdslagen. Före utgången av denna tid skall en läkare pröva frågan om vården skall fortsätta eller avslutas. 
  
 4 
  
 Se Tapio  
  
 Lappi-Seppälä, 
  Otillräknelighet och påföljdssystemet, JFT 1997 s. 361 
  
 5 
  
 Se  
  
 Lappi-Seppälä, 
  a.a., s. 361 
  
 6 
  
 Se  
  
 Lappi-Seppälä, 
  a.a., s. 372 
  
 182  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Beslutar läkaren att vården skall fortsätta, skall  
 länsrätten  
 genast underställas beslutet och har att överpröva detta. 
 Beslutar läkaren i stället att vården skall avslutas, skall beslutet ge- nast underställas  
 Rättsskyddscentralen,  
 som antingen skall fastställa beslutet eller, om det fortfarande finns förutsättningar för att fortsätta vården oberoende av patientens vilja, fatta beslut om fortsatt vård. 
 Vid beslut om fortsatt vård kan patienten kvarhållas ytterligare sex månader. Behövs ännu längre vård krävs nytt beslut om förlängning. 
 Den genomsnittliga vårdtiden för en s.k. kriminalpatient är 5,3 år. Vårdtiderna överstiger därmed klart längden av de frihetsstraff som utmäts för motsvarande brott i Finland, förutom för brott mot liv. 
 7 
  
 Beträffande utvecklingsstörda finns särskilda bestämmelser. Om en utvecklingsstörd gärningsman inte uppfyller kravet på tillräknelighet och det finns skäl att befara att han kan råka i allvarlig livs- eller hälso- fara eller att han är farlig för annan persons säkerhet, kan Rätts- skyddscentralen besluta att han skall underkastas specialomsorger en- ligt en särskild lag om utvecklingsstörda. Intagna i kriminalvårdsanstalt kan också beredas vård enligt denna lag. I ett sådant fall görs ansökan om vård av anstalten. 
 Nya regler 
 I Finland pågår olika lagstiftningsprojekt som rör bestämmelserna om psykiskt störda lagöverträdare. Bland annat pågår arbete avseende reg- lerna om straffrättsligt ansvar, rättspsykiatriska undersökningar och vårdlagstiftningen. 
  
 4.1.4 
  
 Nederländerna 
  
 Krav på tillräknelighet 
 Också i den nederländska straffrätten används begreppet tillräknelig- het. En psykiskt störd person kan inte dömas till ansvar, om han inte är kapabel att skilja på rätt och fel eller om han saknar förmåga att kon- trollera sitt handlande. 
 En otillräknelig gärningsman kan alltså inte straffas för brott som han har begått. Däremot kan domstolen besluta att han skall ges den för Nederländerna speciella reaktionen  
  
 TBS-vård. 
  
 Även de lagöverträdare som har en förminskad tillräknelighet kan ges  
 TBS-vård 
  i kombination med en vanlig påföljd, ofta fängelse. 
  
 7  
 Se  
 Lappi-Seppälä, 
  a.a., s. 370 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 183 
  
 TBS-vården 
  benämndes tidigare TBR. Denna förkortning stod för ter 
 b 
 eschikkingstelling van de  
 r 
 egering, vilket betyder att ställas till regeringens disposition, underförstått för behandling. TBS står endast för ter 
 b 
 eschikkingstelling.  
 TBS-vård 
  ges på särskilda kliniker med hög säkerhet. 
 En förutsättning för att  
 TBS-vård 
  skall komma i fråga är att gär- ningsmannen är en fara för sig själv eller andra. Samhällskyddet är det främsta syftet med denna vårdform. Ett annat viktigt syfte är att ge in- dividen erforderlig vård. Målet är att förhindra eller åtminstone reduce- ra återfallen i nya brott. 
  
 TBS-vården 
  av psykiskt störda lagöverträdare i Nederländerna har rönt internationell uppmärksamhet. 
 Den historiska utvecklingen 
 I 1886 års strafflag stadgades att en person inte var straffbar om han begått en handling för vilken han inte kunde hållas ansvarig på grund av bristfällig utveckling eller skadade själsförmögenheter. De som inte kunde straffas fick vård på ett mentalsjukhus. 
 Kritik kom emellertid att riktas mot strafflagens grova indelning i tillräkneliga och otillräkneliga lagöverträdare. Många ansåg att gär- ningsmän med förminskad tillräknelighet inte borde få lika långa straff som de fullt tillräkneliga eftersom de begått brott under inflytande av nedsatta själsfunktioner. Problemet var emellertid att det bland de för- minskat tillräkneliga fanns många återfallsförbrytare som betraktades som farliga. 
 Mot bakgrund av den framförda kritiken infördes år 1928 särskilda regler beträffande gärningsmän som var förminskat tillräkneliga. Nu öppnades möjligheten för domstolarna att beträffande denna grupp kombinera vanliga påföljder med s.k.  
 TBR-vård. 
  Straffets svårighets- grad skulle stå i proportion till graden av skuld. Man måste med andra ord försöka bedöma den tilltalades grad av tillräknelighet. De nya reg- lerna innebar att en mördare inte längre nödvändigtvis fick livstids fängelse utan kunde få tio års fängelse samt vård. Först avtjänades straffet och därefter gavs vård. 
 Domstolen skulle regelbundet ta ställning till hur behandlingen fort- skred samt besluta om förlängning av vården eller dess upphörande. 
  
 184  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 TBS 
 Under åren som följde riktades kritik också mot bestämmelserna om TBR, t.ex. därför att patienter kunde hållas kvar på sjukhus under lång tid även för mindre förseelser. Kritiken fick till följd att reglerna om  
 TBR-vård 
  år 1988 ersattes med en ny lag om  
 TBS-vård. 
  Några av de viktigaste skillnaderna mellan dessa regelsystem är följande: 
  
 1 
  
 TBR kunde ges för vilket brott som helst. TBS däremot kan bara komma ifråga för brott som har ett maximistrafftid på 4 år eller mer, t.ex. rån, grov misshandel, våldtäkt och mord/dråp. 
  
 2 
  
 I den nya lagen infördes en längsta tid för TBS på fyra år. TBS kan dock under vissa förutsättningar pågå under längre tid. 
  
 3 
  
 I den nya lagen finns möjlighet till överklagande då TBS förlängs. 
  
 4 
  
 Om en förlängning skulle innebära att TBS skulle komma att pågå i över sex år, måste domaren inhämta yttrande från oberoende exper- ter. I ett sådant fall får han eller hon alltså inte besluta enbart på grundval av  
  
 TBS-sjukhusets 
  rapport. 
 Justitieministern har det övergripande ansvaret för TBS och inom de- partementet finns en särskild avdelning som handlägger dessa frågor. 
 Närmare om patienterna 
 Av dem som ges  
 TBS-vård 
  är nästan alla män mellan 18 och 30 år. Två tredjedelar har alkohol- eller drogrelaterade problem. Enligt en under- sökning som genomfördes år 1990 hade praktiskt taget alla brott som resulterat i ett förordnande om TBS ett inslag av våld. I 30 procent av fallen hade våldet lett till döden. 
 Andelen psykotiska patienter utgör ungefär 30 procent liksom de med antisocial personlighetsstörning. Neuroser är däremot ganska säll- synta. 
 Ungefär en fjärdedel av de intagna har av domstolen inte alls ansetts ansvariga för sina handlingar medan övriga har ansetts ha olika grader av förminskad tillräknelighet. 
 Närmare om vården 
  
 TBS-vård 
  ges på flera olika kliniker i Nederländerna. En del av dessa är statssjukhus medan andra är privata institutioner. Alla klinikerna har hög säkerhet. Det finns inga murar, men alla fönster har tjockt säker- hetsglas och byggnaderna står under bevakning. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 185 
  
 Patienterna bor i små enheter och har individuella behandlingspla- ner. Målet är att förbereda de intagna för ett liv ute i samhället utan återfall. Till exempel erbjuds arbetsträning och utbildning. Vidare finns möjlighet till sportaktiviteter och kulturella aktiviteter. 
 På  
 TBS-klinikerna 
  arbetar flera olika personalkategorier. Den vikti- gaste personalgruppen är socialterapeuterna. Dessa har en vårdande och behandlande roll men har också ansvar för säkerheten. Andra yrkes- grupper som förekommer är lärare, arbetsterapeuter och idrottsledare. 
 Behandlingsresultat 
 Undersökningar som gjorts visar på att man endast i viss utsträckning uppnår en varaktig förändring av det kriminella beteendet hos de intag- na  
 TBS-patienterna. 
  Ett inte obetydligt antal återfaller i brott, men de flesta av de nya brotten är mindre allvarliga än tidigare. Detta resultat anses tillfredsställande med hänsyn till  
 TBS-patienternas 
  kriminella bakgrund och psykiska status. 
 En jämförelse som gjorts med långtidsdömda i fängelse visar inte på någon skillnad mellan grupperna när det gäller den allmänna återfalls- frekvensen. Dock noterades att allvarliga brott var mindre vanliga bland  
 TBS-patienterna. 
  
 4.1.5 
  
 Schweiz 
  
 Den schweiziska strafflagen föreskriver att straffrihet skall inträda, när gärningsmannen på grund av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller höggra- dig rubbning av medvetandet vid tiden för gärningen var oförmögen att inse dess rättsstridighet eller handla efter insikt därom. Straffnedsätt- ning kan ske, om den brottslige vid tiden för gärningen på grund av rubbning av det själsliga hälsotillståndet eller medvetandet eller på grund av utvecklingsstörning saknade full förmåga att inse dess rätts- stridighet eller handla efter insikt därom. 
 Kräver gärningsmannens sinnestillstånd läkarbehandling eller sär- skild vård och kan det antas att risken för vidare brottslighet därigenom skulle hindras eller minskas, kan domstolen förordna om intagning på sjukhus eller vårdanstalt eller, såvida gärningsmannen inte är farlig för tredje man, om öppen vård. Om gärningsmannen till följd av sitt sin- nestillstånd sätter den allmänna säkerheten i fara, skall domstolen för- ordna om förvaring på särskild anstalt, under förutsättning att en sådan åtgärd framstår som nödvändig. Förordnar domstolen om sluten vård 
  
 186  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 eller om förvaring, skall det samtidigt meddelas uppskov med ett even- tuellt ådömt fängelsestraff. Så kan också ske i händelse av öppen vård. 
 De kantonala myndigheterna ansvarar för vården, och de kan upp- häva åtgärden när den inte längre är nödvändig. I samband därmed skall domstolen efter hörande av läkare besluta om i vilken utsträck- ning ett uppskjutet straff skall verkställas. 
  
 4.1.6 
  
 Österrike 
  
 Enligt den österrikiska strafflagen kan den som vid tiden för gärningen på grund av sinnessjukdom, sinnesslöhet, djupgående medvetandestör- ning eller annan svår, med dessa tillstånd jämställd rubbning av själs- verksamheten är oförmögen att inse det orätta i sin gärning eller handla efter insikt därom inte straffas. Strafflindring kan komma i fråga, om gärningen begåtts under näraliggande omständigheter. 
 Strafflagen upptar som specialpåföljd insättande i anstalt för psy- kiskt abnorma lagöverträdare. Dessa anstalter är avsedda såväl för otillräkneliga som psykiskt avvikande tillräkneliga. Beträffande de otillräkneliga är förutsättningarna att gärningen är belagd med frihets- straff över ett år, att brottet begåtts under inflytande av otillräknelig- hetstillstånd som beror på höggradig själslig abnormitet och att man på grund av gärningsmannens person och tillstånd samt brottets art kan befara att han annars under inflytande av abnormiteten kan begå en straffbar handling med svåra följder. 
 För att påföljden skall kunna ådömas den som anses tillräknelig fordras att brottet begåtts under inflytande av höggradig själslig ab- normitet. I övrigt gäller samma förutsättningar som för otillräkneliga. Beträffande de tillräkneliga ådöms påföljden jämte straff men avtjänas före straffet och avräknas från detta. 
 Anstaltsvistelsen är tidsobestämd men omprövas minst en gång om året av domstol. Om vistelsen upphör, innan strafftiden löpt ut, över- lämnas brottslingen för straffverkställighet, såvida inte straffåterstoden efterskänks. 
 Frigivning från psykiatrisk anstalt är alltid förbunden med en prövotid som uppgår till fem år, om brottet är belagt med högst tio års fängelse, och annars till tio år. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 187 
  
 4.1.7 
  
 Tyskland 
  
 Frågan om tillräknelighet (Schuldfähigkeit) regleras i tysk rätt i 20 § StGB 
 8 
 . Bestämmelsen har följande lydelse. 
 Ohne Schuld handelt, wer bei Begehung der Tat wegen einer krankhaften seelischen Störung, wegen einer tiefgreifenden Bewusstseinstörung oder wegen Bowman oder einer schweren anderen seelischen Abartigkeit unfähig ist, das Unrecht der Tat einzusehen oder nach dieser Einsicht zu handeln. 
 9 
  
 Således handlar den utan skuld som vid gärningstillfället led av en psy- kisk sjukdom, en djupgående, tillfällig störning av medvetandet som har annan grund än sjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller av en annan svår psykisk abnormitet och som dessutom till följd härav är oförmögen att inse det orätta med gärningen eller att handla i överens- stämmelse med sin insikt om det orätta med gärningen. Tysk rätt har med andra ord en blandad  
 psykiatrisk-psykologisk 
  metod för att fast- ställa otillräknelighet. 
 Med krankhaften seelischen Störung avses olika former av psyko- ser. I beteckningen tiefgreifenden Bewusstseinstörung innefattas t.ex. höggradig affekt och olika förvirringstillstånd som beror på berusning, utmattning eller hunger. Med schweren anderen seelischen Abartig- keit förstås allvarligare neuroser och svårare former av personlighets- störning. 
 10 
  
 De psykologiska kriterierna Einsichtfähigkeit (bristande insikt om det orätta i handlandet) och Hemmungsfähigkeit (bristande förmåga att kontrollera sitt handlande) skall också vara uppfyllda för att an- svarsfrihet skall föreligga. Denna bedömning skall ta sikte på gär- ningsmannens oförmåga i dessa avseenden vid själva gärningstillfället. 
 I 21 § StGB finns en bestämmelse om att förminskad tillräknelighet kan leda till straffnedsättning. 
 Otillräkneliga och förminskat tillräkneliga lagöverträdare kan enligt 16 kap.  
 (61–72 
  §§) StGB ådömas någon av följande särreaktioner (Massregeln der Besserung und Sicherung, ung. åtgärder för rehabi- litering och säkerhet). 
  
 8 
  
 Strafgesetzbuch, den tyska strafflagen 
  
 9 
  
 Whoever in committing the act is incapable of appreciating the unlawfullness of the act or of acting according to his appreciation because of a pathological mental disorder, because of a serious consciousness disorder or because of feeblemindness or another serious mental abnormality acts without guilt (eng. översättning) 
  
 10 
  
 Se  
  
 UNICRI-rapporten 
  nr 48, Pathways to the management of  
 mentally-ill 
  offenders in the Criminal Justice System, 1993, s. 78 
  
 188  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Intagning på psykiatriskt sjukhus, 
 intagning på en institution för missbruksavvänjning, 
 intagning på skyddsanstalt, 
 övervakning, 
 körkortsåterkallelse och 
 yrkesförbud. 
 Enligt 62 § StGB gäller en proportionalitetsprincip vid bestämmandet av om och i så fall vilken rehabiliterings- och säkerhetsåtgärd som skall tillämpas. En sådan åtgärd får inte tillgripas, om den inte står i propor- tion såväl till lagöverträdarens tidigare brottslighet och den antagna återfallsrisken som till den grad av farlighet som han utgör för samhäl- let. 
 För intagning på psykiatriskt sjukhus krävs enligt 63 § StGB att en helhetsbedömning av den psykiskt störde lagöverträdarens person och den rättstridiga gärning han har begått leder fram till slutsatsen att det föreligger en risk för att han på nytt begår rättsstridiga gärningar på grund av sitt psykiska tillstånd och att han därför utgör en fara för sam- hället. 
 För intagning på skyddsanstalt krävs bl.a. enligt 66 § StGB att den tilltalade döms till minst två års fängelse och att han tidigare lagförts minst två gånger för allvarliga brott samtidigt som han bedöms vara farlig för allmänheten. 
 Enligt 67 § StGB kan verkställande av en rehabiliterings- och sä- kerhetsåtgärd i vissa fall avräknas från ett ådömt fängelsestraff. 
  
 4.1.8 
  
 Italien 
  
 Enligt den italienska strafflagen kan ingen straffas för en brottslig gär- ning, om han vid gärningstillfället inte var tillräknelig. I händelse av starkt förminskad tillräknelighet döms till ansvar för gärningen, men gärningsmannen kommer i åtnjutande av strafflindring. Total eller par- tiell otillräknelighet föreligger bl.a. när gärningsmannen på grund av sjukdom befinner sig i ett tillstånd av fullständig respektive höggradig nedsättning av uppfattningsförmåga eller vilja. Den bristande tillräkne- ligheten tillmäts straffrättslig relevans endast om det kan påvisas ett orsakssamband mellan sinnesbeskaffenheten och gärningen. 
 Beträffande den som förklarats straffri på grund av psykisk sjukdom förordnar domstolen om intagning på en rättspsykiatrisk klinik ( 
 mani- comio giudiziario 
 ). Minsta tiden för vistelse på sådan klinik varierar med brottets svårhet: tio år om livstids fängelse är stadgat, fem år om minst tio år är stadgat och två år i övriga fall. Undantag görs för oakt- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 189 
  
 samma brott samt brott för vilka ej är föreskrivet strängare straff än två års fängelse eller endast böter. 
 Den som på grund av nedsatt tillräknelighet har fått en strafflindring underkastas därutöver en säkerhetsåtgärd i form av intagning på en an- stalt för omvårdnad och övervakning ( 
 casa di cura e di custodia 
 ) för en tid ej understigande tre år, om minst tio år är stadgat för brottet, och ej understigande ett år, om minst fem år är stadgat. Om det i annat fall är föreskrivet fängelse för brottet och den dömde dessutom anses som en socialt farlig person, vilket avgörs med hänsyn till risken för återfall i brottslighet, kan det förordnas antingen om anstaltsvård minst sex må- nader eller övervakning i frihet ( 
 libertà vigilata 
 ) på motsvarande tid. Förordnandet om intagning på anstalt verkställs först efter avtjänandet av ett samtidigt ådömt fängelsestraff, men domstolen kan med hänsyn till arten av den dömdes sjukdom förordna att anstaltsvården skall före- gå straffverkställigheten. 
 Om den som dömts till fängelse eller annan påföljd som innefattar frihetsberövande före eller under verkställigheten drabbas av psykisk sjukdom, kan domstolen, om sjukdomen anses hindra verkställigheten, meddela uppskov med denna och förordna om intagning på en  
 mani- comio giudiziario  
 eller en  
 casa di cura e di custodia  
 eller, om det ådömda straffet understiger tre år, på ett vanligt mentalsjukhus. 
  
 4.1.9 
  
 Frankrike 
  
 Enligt  
 Code pénal  
 föreligger inte en straffbar handling, då gärnings- mannen vid tiden för brottet led av en psykisk störning ( 
 un trouble psy- chique ou neuropsychique 
 ) som upphävde hans omdömesförmåga eller förmåga att kontrollera sina handlingar. Om han vid gärningstillfället led av en sådan störning som försämrade hans omdömesförmåga eller hindrade honom att kontrollera sina handlingar, skall domstolen ta hän- syn härtill vid utdömande av påföljd. 
 Om domstolen anser att en person som kommit i åtnjutande av straffriförklaring skulle kunna äventyra den allmänna ordningen eller personliga säkerheten med hänsyn till sitt sinnestillstånd, skall under- rättelse genast lämnas dels till vederbörande prefekt (dvs. en myndighet med polisiär befogenhet) för vidtagande av omedelbar åtgärd, dels till en för varje departement (förvaltningsdistrikt) inrättad särskild kom- mission ( 
 commission départementale des hospitalisations psychiat- riques 
 ). Erforderlig psykiatrisk vård, på sjukhus eller i annan form, kommer sedan till stånd i administrativ ordning. 
  
 190  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 4.1.10 
  
 England och Wales 
  
 Frågan om psykiskt stördas straffrättsliga ställning kan bli aktuell på två olika stadier av processen i engelsk rätt. 
 En psykisk störning kan göra att den tilltalade bedöms vara oförmö- gen att genomgå rättegången (unfitness to plead) som därför, åt- minstone för en tid, skjuts upp. Om den tilltalade har begått gärningen, kan domstolen även på detta stadium enligt bestämmelserna i Mental Health Act 1983 och Criminal Procedure (Insanity and Unfitness to Plead) Act 1991 förordna att han skall tas in på sjukhus med eller utan utskrivningsprövning. Även andra åtgärder kan vidtas, t.ex. en s.k. guardianship order (de sociala myndigheterna får ett ansvar för att sörja för den misstänkte) eller övervakning med föreskrifter om be- handling. Är det fråga om ett brott vars straff är fastställt i lag (t.ex. mord där obligatoriskt livstidsstraff är stadgat) skall ett förordnande om intagning på sjukhus ske utan tidsbegränsning och vara förenat med särskild utskrivningsprövning. På detta stadium är det den tilltalades psykiska tillstånd vid undersökningstillfället som är av betydelse. 
 Frågan om psykisk störning har även betydelse för det straffrättsliga ansvaret, under förutsättning att den psykiska störningen förelåg vid gärningstillfället. Psykisk störning kan nämligen utgöra ett försvar mot åtalet (the Insanity Defence). Enligt engelsk rätt är det emellertid den tilltalade själv som har bevisbördan för att han är psykiskt störd på ett sätt som påverkar ansvaret. 
 Det straffrättsliga ansvaret för psykiskt störda lagöverträdare regle- ras i engelsk rätt och inom Common  
 Law-systemet 
  i stort av de s.k.  
 M´Naghten-reglerna. 
  Dessa härrör från ett år 1843 inträffat mordfall. En person vid namn KnoxNaghten försökte mörda den engelske premiärministern Velazquez Peel men tog miste på person och dödade i stället dennes sekreterare. Försvaret hävdade att M'Naghten var sinnes- sjuk och därför inte skulle hållas ansvarig för sin handling. Den all- männa uppfattningen i England var emellertid att GibsonNaghten var helt normal i allt som inte hade med politik att göra men att hans tankevärld på det området var mycket förvirrad. Han led förmodligen av en para- noid psykos. M'Naghten dömdes inte till döden men spärrades in på hospital. 
 Utgången av rättsfallet föranledde en intensiv debatt, där bl.a. den engelska drottningen Anderson ifrågasatte om inte GibsonNaghten i realite- ten hade varit fullständigt medveten om sin gärning. Detta föranledde the Lord Chancellor att ställa fem frågor till de domare i House of Lords som hade meddelat domen. Frågorna tog sikte på innebörden av gällande rätt vad avser de sinnessjukas straffrättsliga ansvar. Svaren på 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 191 
  
 två av dessa frågor har kommit att utgöra de s.k.  
 M´Naghten-reglerna. 
 11 
  
 Dessa formuleringar ansågs vara auktoritativa uttalanden rörande inne- börden av Flowers i detta hänseende och kom därför att ses som ett klarläggande av rättsläget vad avsåg tillräknelighet och straffrihet på grund av sinnessjukdom. 
 I sitt svar framhöll the Law Lords följande. 
 And as these two questions appear to us to be more conveniently answered together, we have submitted our opinion to be, that the jurors ought to be told in all cases  
 that every man is to be presumed to be sane, and to possess a sufficient degree of reason to be responsible for his crimes, until the contrary be proved to their satisfaction;  
 and that to establish a defence on the ground of insanity, it must be clearly proved that, at the time of com- mitting the act,  
 the party accused was labouring under such a defect of reason, from disease of the mind, as not to know the nature and quality of the act he was doing; or, if he did know it, that he did not know he was doing what was wrong. 
 [Våra kurs.] 
 Med  
 defect of reason 
  menas en förlust av förmågan att resonera för- nuftmässigt och omfattar därför inte tillfällig minnesförlust eller förvir- ring i allmänhet. 
 12  
 Beteckningen  
 disease of the mind 
  har tolkats rela- tivt vitt och anses innefatta varje sjukdomstillstånd som påverkar med- vetenhetens funktion – oberoende av om tillståndet har organiska eller psykiska orsaker eller om det är permanent eller tillfälligt – förutsatt att det har förelegat vid gärningstillfället (krav på tidsmässigt samband). Däremot exkluderas vissa tillstånd som har externa orsaker, t.ex. inta- gande av alkohol eller andra droger, hypnos samt medicinering. Dessa behandlas som invändningar om  
 non-insane-automatism, 
  vilket vid bifall föranleder en frikännande dom utan vidare konsekvenser, om inte tillståndet anses som självförvållat. 
 Om det visas att den tilltalade vid gärningstillfället led av en sådan sjukdom som påverkade hans förmåga att resonera förnuftmässigt, skall därutöver klarläggas att detta lett till en av två effekter, antingen att han inte förstod vad han gjorde ( 
 did not know the nature and quality of the act 
 ) eller att han inte förstod att vad han gjorde var fel ( 
 did not know he was doing wrong 
 ). Det första ledet innebär ofta att den tilltalade saknar erforderligt mens rea (det subjektiva rekvisitet). Samhälls- skyddsaspekter har dock lett till att den särskilda rättsföljden not guilty by reason of insanity bör användas i stället för ett normalt fri- kännande när den tilltalade led av en psykisk störning. Det andra ledet har i engelsk rätt tolkats som att innebära ett krav på att den tilltalade 
  
 11 
  
 [1843-60] 
  
  All ER 229 
  
 12 
  
 Jfr Martin, Principles of Criminal Law, 2 uppl. 1995, s. 205 
  
 192  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 inte förstod att vad han gjorde var rättsstridigt (legally wrong), något som normalt inte brukar leda till en frikännande dom. 
 House of Lords fastslog i rättsfallet  
 Sullivan  
 (1984) 
 13  
 att  
 Hernandez 
  alltjämt utgör den gällande definitionen på när en gärningsman är straffrättsligt ansvarig när han lider av en psykisk stör- ning. Tolkningen av  
 Hernandez 
  har i rättstillämpningen ofta påverkats av hänsyn till samhällsskyddet. 
 14  
 Detta kan förklara varför bl.a. tillstånd orsakade av epilepsi och diabetes har ansetts omfattas av reglernas tillämpningsområde. 
 Domaren har också rätt att besluta att den tilltalade gör en invänd- ning om insanity, om utredningen i målet visar att förutsättningarna för detta föreligger, trots att den tilltalade själv genom den förebringa- de utredningen försöker visa att han inte hade uppsåt att begå gärning- en. I det fallet ligger bevisbördan på åklagarsidan. Gör den tilltalade själv en invändning med åberopande av  
 M`Naghten-reglerna 
  har han också bevisbördan för att ansvarsfrihet skall föreligga. 
 Engelsk rätt laborerar alltjämt med ett rent kognitivt (insiktsrela- terat) kriterium för otillräknelighet. Avsaknad av förmåga att kontrolle- ra sitt handlande (irresistible impulse) leder således inte till frihet från ansvar. Däremot kan det föranleda en mildare rubricering vid upp- såtligt dödande enligt en specialregel i sect. 2 i Homicide Act 1957. Såväl inom doktrinen som i olika lagförslag har föreslagits att brister i vilje- och känslolivet skall innefattas i the Insanity defence, utan att detta lett till någon lagstiftning eller fått några återverkningar i rätts- praxis. 
 Före antagandet av Criminal Procedure (Insanity and Unfitness to Plead) Act 1991 innebar den särskilda domen på frikännande till följd av psykisk störning att den tilltalade på obestämd tid överfördes till ett specialsjukhus och att frågan om utskrivning prövades av inrikesmi- nistern på diskretionär basis. Få tilltalade gjorde därför gällande ett sådant försvar, utan man valde ofta att i stället förklara sig skyldig till åtalet och sedan åberopa sitt psykiska tillstånd vid påföljdsbestämning- en (under åren  
 1975–1988 
  tillämpades the Insanity Defence endast i 49 fall). 
 Numera kan domstolen, med undantag för brott där endast livstids- straff är föreskrivet (bl.a mord), välja mellan olika former av särreak- tioner. Dessa är enligt sect. 5 i Criminal Procedure (Insanity) Act 1964 i dess lydelse efter antagandet av Criminal Procedure (Insanity and Un- fitness to Plead) Act 1991 följande. 
  
 13 
  
 R v. Sullivan [1984] AC 156 
  
 14 
  
 Jfr Ashworth a. a. s. 205 f. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 193 
  
 Intagning på särskilt psykiatriskt sjukhus med eller utan särskild utskrivningsprövning (hospital order with or without restriction or- der), 
 ett överlämnande till sociala myndigheterna att ansvara för den till- talade (guardianship order), 
 förordnande om övervakning med föreskrift om behandling (super- vision and treatment order) samt 
 förklaring att den tilltalade är fri från påföljd (absolute discharge). 
 De ökade möjligheterna att välja mellan olika särreaktioner har i någon mån ökat antalet fall där the Insanity defence åberopas. (Mellan åren 1992 och 1996 frikändes 44 personer från straffrättsligt ansvar på grund av sin psykiska störning.) Men alltjämt är det i ytterst få fall som någon blir frikänd på grund av psykisk störning. De främsta orsakerna till detta förhållande är att den tilltalade oftast väljer att erkänna sig skyldig och sedan åberopa sin psykiska status vid påföljdsbestämning- en. Här finns som framgår av det följande i princip samma möjligheter till att utdöma särreaktioner. 
 Enligt sect. 37 i Mental Health Act 1983 kan en person som har fällts till ansvar för ett brott med fängelse i straffskalan överlämnas till rättspsykiatrisk vård genom en s.k. hospital order (riktad till en utpe- kad vårdinrättning). En förutsättning är att han enligt medicinsk utred- ning (vid domstillfället) lider av en psykisk sjukdom, en psykisk ut- vecklingsstörning, en grav psykisk utvecklingsstörning eller en psyko- patisk störning (psychopatic disorder) och att hans tillstånd till sin art eller grad är sådant att det är lämpligt att han undergår medicinsk vård på sjukhus; vad gäller utvecklingsstörning som inte är grav samt psy- kopatisk störning krävs dessutom att behandlingen sannolikt kan mins- ka eller förebygga risken för en försämring av det psykiska tillståndet. Domstolen måste dessutom bedöma att vård är den mest ändamålsenli- ga reaktionen på brottet. En hospital order förfaller efter sex måna- der, men den kan förnyas för en ny sex  
 månaders-period 
  och därefter årsvis. En person som har överlämnats till vård utan särskild utskriv- ningsprövning kan skrivas ut av läkare, sjukhusledningen eller efter beslut av en särskild tribunal (Mental Health Review Tribunal). 
 En hospital order kan förenas med särskild utskrivningsprövning (restriction order), om det föreligger risk för återfall i allvarlig brottslighet. Härigenom kan utskrivning endast ske efter tillstånd av inrikesministern eller en särskild tribunal. En utskrivning kan vara ab- solut eller villkorlig. 
  
 194  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 I rättsfallet  
 Bradley  
 (1998) 
 15  
 fann House of Lords att kravet på be- handlingsbarhet avseende personlighetsstörda patienter inte gäller bara vid intagningstillfället, utan också är ett krav för fortsatt vård efter en ansökan om utskrivning. Behandlingsbarhetsrekvisitet skall emellertid enligt domstolen tolkas vitt och kunna inkludera bl.a. ett omsorgsbehov. 
 Genom Crime (Sentences) Act 1997 infördes nya former av särre- aktioner avseende personlighetsstörda lagöverträdare, s.k. hospital and limitation directions. Den som enligt medicinsk utredning lider av en psykopatisk störning, som enligt medicinsk sakkunnigutredning kan behandlas, kan dömas till sådana särreaktioner för att få vård samtidigt som man säkerställer att personen förs till ett fängelse för fortsatt verk- ställighet, om behandlingen inte fungerar. 
 Den som har dömts till eller undergår ett fängelsestraff kan efter be- slut av inrikesministern överföras till en vårdinrättning för rättspsykiat- risk vård, om förutsättningar för att meddela en hospital order före- ligger och ministern bedömer det som ändamålsenligt med hänsyn till allmänhetens intresse och övriga omständigheter. En sådan överföring kan förenas med en restriction order. (Vår anm. Överföring torde i praktiken innebära en omvandling av straffet till vård, varefter utskriv- ning sker från vårdinrättningen.) 
 Samhällsskyddsaspekter beaktas i engelsk rätt även i samband med påföljdsbestämningen. 
 Ett längre fängelsestraff än normalt kan enligt Criminal Justice Act 1991 dömas ut vid våldsbrott och sexualbrott, om det är nödvändigt för att skydda allmänheten mot allvarliga brott från den tilltalades sida. 
 S.k. diskretionära livstidsstraff kan dömas ut för våldsbrott och sex- ualbrott med stöd av sedvanerätt, om gärningen eller gärningarna i sig är så allvarliga att de påkallar ett långt straff, omständigheterna kring gärningen eller gärningsmannens tidigare brottslighet visar att han har en psykisk instabilitet som medför att han sannolikt kommer att åter- falla i brott och därigenom utgör en allvarliga fara för allmänheten samt att den tilltalade bedöms vara fortsatt instabil och därmed utgör en potentiell fara under lång tid eller under en obestämd tid. 
 Den som friges efter att ha avtjänat ett fängelsestraff för vålds- eller sexualbrott kan med stöd av bestämmelser i Crime and Disorder Act 1998 omfattas av ett förlängt straff med utökad prövotid för villkorlig frigivning och utökad tid för övervakning under denna (för vissa sexu- albrott upp till tio år efter frigivningen). För att en sådan förlängning av straffet (som bara påverkar villkoren för den villkorliga frigivningen) 
 skall ske krävs att prövotiden annars inte kan anses tillräcklig för att förebygga återfall i brott och säkerställa hans återanpassning i samhället. 
  
 15  
 [1998] 6 CL 623 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 195 
  
 4.1.11 
  
 Kanada 
  
 Krav på tillräknelighet 
 Enligt den kanadensiska strafflagen kan frågan om en lagöverträdares mentala hälsotillstånd få betydelse i två olika situationer. Den första gäller frågan huruvida en misstänkt gärningsman överhuvudtaget kan genomföra en rättegång. Hinder för detta anses föreligga om en person lider av en mental störning som hindrar honom från att själv föra sin talan eller instruera en försvarare. I ett sådant fall ges normalt vård di- rekt utan någon prövning av brottmålet. Om den aktuella personens mentala hälsa förbättras så mycket att han skulle klara av en rättegång, kan en sådan genomföras vid ett senare tillfälle. En prövning av denna fråga skall göras vartannat år. 
 Den andra situationen där frågan om en lagöverträdares mentala hälsa kan få betydelse gäller möjligheten att utkräva ett straffrättsligt ansvar. Liksom i många andra länder råder i Kanada principen att psy- kiskt störda lagöverträdare inte skall straffas. Detta är ett arv från den engelska rätten. 
 Reglerna om psykiskt störda lagöverträdares straffrättsliga ansvar fick sin nuvarande utformning år 1992. Enligt dessa är ingen person ansvarig för en handling (eller underlåtenhet) som begåtts under infly- tande av en psykisk störning som gjort personen oförmögen att inse arten av handlingen (eller underlåtenheten) eller att det var fel att begå den. 
 Högsta domstolen har uttalat att till psykisk störning räknas inte självförvållade tillstånd orsakade av alkohol eller droger, eller övergå- ende tillstånd som hysteri eller hjärnskakning. Ibland kan också per- sonlighetsstörningar, t.ex. allvarlig psykopati, anses som psykisk stör- ning, men personer med den typen av störningar uppfyller normalt inte de övriga rekvisit som skall vara uppfyllda för att frihet från ansvar skall föreligga. 
 Enligt en särskild bestämmelse i strafflagen föreligger en presum- tion för att en tilltalad inte lider av en psykisk störning tills motsatsen bevisats. Bevisbördan ligger på den som tar upp frågan om psykisk störning. 
 Domstolen får besluta att en tilltalad skall genomgå en rättspsykiat- risk undersökning, om en sådan behövs för att avgöra om han led av en psykisk störning vid gärningstillfället och vad som i så fall skall ske med honom. 
 Domstolen tar inte ställning till frågan om psykisk störning förrän om och när det har bevisats att den tilltalade har begått den aktuella gärningen. 
  
 196  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Tidigare ansågs en psykiskt störd lagöverträdare icke skyldig av domstolen. Numera finns en särskild typ av utslag, icke straffrättsligt ansvarig på grund av psykisk störning. 
 Olika reaktioner 
 När domstolen har fastslagit att en tilltalade inte är straffrättsligt ansva- rig på grund av psykisk störning håller domstolen normalt en särskild förhandling ( 
 disposition hearing 
 ) för att besluta vad som skall hända med honom. Fattar inte domstolen något beslut i frågan, ankommer det i stället på en särskild nämnd,  
 Review Board,  
 att ta ställning till vad som skall ske med den tilltalade. En Review Board finns i varje pro- vins. Nämnden består av fem personer, ofta jurister och läkare, som utses av viceguvenören. 
 När domstolen eller nämnden skall fatta beslut om vad som skall hända med den tilltalade skall den beakta behovet av att skydda all- mänheten från farliga personer, den tilltalades mentala hälsotillstånd, den tilltalades återanpassning i samhället och den tilltalades behov i övrigt. 
 Domstolen eller nämnden skall välja det av följande alternativ som är minst betungande och inskränkande för den tilltalade: 
  
 a) 
  
 Besluta att den tilltalade helt skall friges, om han inte utgör ett be- tydande hot mot allmänhetens säkerhet. 
  
 b) 
  
 Besluta att den tilltalade skall friges, underkastad sådana villkor som anses lämpliga. 
  
 c) 
  
 Besluta att den tilltalade skall tas in på sjukhus, underkastad sådana villkor som anses lämpliga. 
  
 Ett beslut enligt c) ovan är i första hand att likna vid ett fängelsestraff. Vård ges i ett sådant fall först om den intagne frivilligt går med på det. Ett beslut om intagning på sjukhus skall omprövas varje år av the Revi- ew Board. 
 Vård åt fängelsedömda 
 Det är inte bara psykiskt störda lagöverträdare som saknar straffrättsligt ansvar som kan ges vård. Även fängelsedömda kan ges vård för psykis- ka problem. Enligt strafflagen får domstolen besluta att en tilltalad som döms till fängelse skall tas in på sjukhus under den inledande fasen av verkställigheten av fängelsestraffet, om han vid domstillfället lider av en psykisk störning och vård behövs för att förhindra en betydande för- 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 197 
  
 sämring av hans hälsa eller att han allvarligt skadar andra ( 
 hospital or- der 
 ). 
  
 4.1.12 
  
 Australien 
  
 Australien fick en ny strafflag år 1995. Enligt den är en person inte straffrättsligt ansvarig för en gärning, om hans psykiska förmåga var nedsatt ( 
 mental impairment 
 ) vid gärningstillfället och detta hade någon av följande effekter: 
  
 a) 
  
 Gärningsmannen var inte medveten om arten av handlingen. 
  
 b) 
  
 Gärningsmannen var inte medveten om att det var fel att begå gär- ningen. 
  
 c) 
  
 Gärningsmannen var oförmögen att kontrollera sitt handlande. 
  
 Begreppet nedsatt psykisk förmåga omfattar psykoser, demenser, utvecklingsstörning, hjärnskador och allvarlig personlighetsstörning. 
 Enligt strafflagen föreligger en presumtion för att en gärningsman inte är psykiskt sjuk. Presumtionen kan brytas om åklagaren eller den tilltalade själv gör det övervägande sannolikt att den tilltalade hade en nedsatt psykisk förmåga vid gärningstillfället. 
 Om en person inte kan fällas till ansvar på grund av en nedsatt psy- kisk förmåga, kan domstolen besluta att personen skall kvarhållas i sä- kert förvar i fängelse eller på sjukhus under en viss tid som inte får överskrida det maximala fängelsestraff som är stadgat för det aktuella brottet. Om domstolen anser det lämpligare, kan den i stället besluta att personen i fråga skall släppas helt fri. Ett sådant beslut kan förenas med villkor som skall gälla under en viss tid, högst tre år. 
  
 4.2 
  
 Internationella konventioner och riktlinjer 
  
 I detta avsnitt görs en kortfattad genomgång av konventioner och andra internationella dokument om mänskliga rättigheter som berör psykiskt störda lagöverträdare. Dokumenten är av två typer: dels konventioner som är folkrättsligt bindande för Sverige, dels deklarationer, resolutio- ner, rekommendationer och andra dokument som inte är bindande på samma sätt men som bör beaktas vid utformningen av den svenska lag- stiftningen. 
  
 198  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 4.2.1 
  
 FN-dokument 
  
 FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna 
 Vid andra världskrigets slut fann man att skyddet för de mänskliga rät- tigheterna borde stärkas genom internationellt samarbete. Förenta Na- tionerna fick den viktiga uppgiften att främja respekten för de mänskli- ga rättigheterna och började med att utarbeta en särskild rättighetsför- klaring. I december 1948 antog generalförsamlingen den allmänna för- klaringen om de mänskliga rättigheterna, vilken alltsedan dess betrak- tas som en fundamental rättighetskatalog på området. Här fastslås bl.a. att ingen får utsättas för omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. 
 FN:s internationella konventioner 
 Sedan den universella förklaringen om de mänskliga rättigheterna an- tagits, arbetade FN:s kommission för främjande av de mänskliga rättig- heterna under många år med att utforma en konvention i ämnet. Först år 1966 antog generalförsamlingen två konventioner, dels Internatio- nella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, dels Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rät- tigheter. Sverige har anslutit sig till dessa konventioner. 
 I den sistnämnda konventionen fastslås bl.a. att ingen får utsättas för godtycklig arrestering eller annat godtyckligt frihetsberövande (artikel 9:1) och att den som berövats sin frihet skall ha rätt att få frihetsberö- vandet prövat av domstol utan dröjsmål (artikel 9:4). 
 Standardminimiregler för behandling av interner 
 År 1955 antog FN en resolution om standardminimiregler för behand- ling av interner. Syftet var att lägga fast standardregler som skulle föl- jas av medlemsländerna i deras arbete med att utveckla fängelsesyste- men. 
 I minimireglerna finns bestämmelser om psykiskt sjuka och mentalt abnorma interner. Enligt dessa bestämmelser skall personer som är sin- nessjuka inte kvarhållas i fängelse utan så snart som möjligt flyttas till en sjukvårdsinrättning för psykiskt sjuka. Fångar som lider av andra psykiska sjukdomar eller abnormiteter skall observeras och behandlas på specialiserade institutioner under medicinsk ledning. Under sin vis- telse i fängelse skall sådana fångar placeras under speciell övervakning av medicinsk expertis. De sjukvårdsansvariga på ett fängelse skall se 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 199 
  
 till att psykiatrisk vård ges också andra fångar som är i behov därav. Det är enligt minimireglerna önskvärt att åtgärder vidtas av berörda myndigheter för att säkerställa fortsatt nödvändig psykiatrisk behand- ling efter frigivningen och psykosocial eftervård. 
 Principer till skydd för frihetsberövade personer 
 FN:s generalförsamling antog år 1988 en resolution om principer till skydd för alla personer som berövats friheten på grund av anhållande, häktning eller intagning i fängelse. Enligt resolutionen skall alla fri- hetsberövade erbjudas en ordentlig medicinsk undersökning. Under vissa förutsättningar har en frihetsberövad rätt att begära ett utlåtande från ytterligare en läkare. Efter den medicinska undersökningen har alla frihetsberövade rätt till kostnadsfri vård och behandling. 
 Principer till skydd för personer med psykisk sjukdom och förbättring av psykiatrisk vård 
 År 1991 antog FN:s generalförsamling en resolution om principer till skydd för personer med psykisk sjukdom och förbättring av psykiatrisk vård. Rättigheterna som fastslås i principerna får begränsas endast om det föreskrivs i lag och är nödvändigt t.ex. för att tillgodose samhälls- skyddsintresset. 
 Enligt resolutionen får tvångsvård ges en patient endast om det av medicinska skäl är nödvändigt för att hindra omedelbar eller överhäng- ande fara för att patienten eller andra personer skall komma till skada. 
  
 4.2.2 
  
 Europaråds-dokument 
  
 Europakonventionen 
 Europarådet bildades år 1949 och en av dess uppgifter blev att slå vakt om mänskliga rättigheter. Europarådets rådgivande församling rekom- menderade vid sin första session att en juridiskt bindande konvention skulle utarbetas. Denna skulle bygga på den allmänna deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Den 4 november 1950 undertecknades den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna, Europakonventionen 
 .  
 Av de rät- tigheter som ingår i FN:s universella förklaring är det endast de med- borgerliga och politiska rättigheterna som återfinns i den europeiska 
  
 200  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 konventionen, medan de ekonomiska, sociala och kulturella rättighe- terna ingår i den europeiska stadgan från år 1961. 
 År 1995 inkorporerades Europakonventionen i svensk rätt. Konven- tionen gäller numera – med de tillägg och ändringar som gjorts genom tilläggsprotokoll nr 1, 4, 6, 7 och 11 – som lag här i landet. Enligt 2 kap. 23 § RF får lag eller annan föreskrift ej meddelas i strid med Skinner åtaganden på grund av Europakonventionen. 
 Artikel 3 – Om behandling av personer som berövats friheten 
 Artikel 3 innehåller en bestämmelse som är av stor betydelse för perso- ner som är frihetsberövade. Där fastslås att ingen får utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt uttalanden av Europadomstolen kan emellertid endast en behandling eller bestraffning som kännetecknas av betydande hårdhet eller hän- synslöshet falla in under artikel 3. 
 16 
  
 Flera av de mål där artikel 3 åberopats har gällt påståenden om att personer misshandlats av poliser eller fängelsepersonal. Ett mål har dock rört behandlingen av en psykiskt störd fånge på ett mentalsjukhus,  
 Herczegfalvy mot Österrike 
  
 17 
 . I det fallet hade klaganden tvångsmatats, isolerats och under relativt lång tid varit fastspänd i sin säng. Den ös- terrikiska regeringen anförde att behandlingen varit motiverad av me- dicinska skäl. Domstolen ansåg inte denna invändning vederlagd, var- för någon kränkning av artikel 3 inte förelåg. 
 Artikel 5 – Om rätten till frihet och säkerhet 
 I artikel 5 regleras rätten till frihet och säkerhet. Enligt punkten 1 i arti- keln får ingen berövas friheten utom i de sex fall som nämns där. Fri- hetsberövanden i andra situationer strider mot konventionen och är otillåtna. I de fall ett frihetsberövande får ske skall den frihetsberövade åtnjuta de rättssäkerhetsgarantier som anges i punkterna  
 2–5. 
  
 Artikeln har följande lydelse: 
  
 1 
  
 Var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berö- vas friheten utom i följande fall och i den ordning som lagen före- skriver 
  
 16 
  
 Se Espinoza, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till Eu- ropakonventionen om de mänskliga rättigheterna, Stockholm 1997, s. 75 
  
 17 
  
 Ser. A. Vol. 244. Domstolens dom:  
  
 1992-09-24 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 201 
  
 a) 
  
 när någon är lagligen berövad friheten efter fällande dom av be- hörig domstol, 
  
 b) 
  
 när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad fri- heten, antingen därför att han underlåtit att uppfylla en domstols lagligen meddelade föreläggande eller i syfte att säkerställa ett fullgörande av någon i lag föreskriven skyldighet, 
  
 c) 
  
 när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad fri- heten för att ställas inför behörig rättslig myndighet såsom skäli- gen misstänkt för att ha begått ett brott, eller när det skäligen an- ses nödvändigt att hindra honom från att begå ett brott eller att undkomma efter att ha gjort detta, 
  
 d) 
  
 när en underårig genom ett lagligen meddelat beslut är berövad friheten för att undergå skyddsuppfostran eller för att inställas inför behörig rättslig myndighet, 
  
 e) 
  
 när någon är lagligen berövad friheten för att förhindra spridning av smittosam sjukdom eller därför att han är psykiskt sjuk, alko- holmissbrukare, missbrukare av droger eller lösdrivare, 
  
 f) 
  
 när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad fri- heten för att förhindra att han obehörigen reser in i landet eller som ett led i ett förfarande som rör hans utvisning eller utläm- ning. 
  
 2 
  
 Var och en som arresteras skall utan dröjsmål och på ett språk som han förstår underrättas om skälen för åtgärden och om varje ankla- gelse mot honom. 
  
 3 
  
 Var och en som är arresterad eller på annat sätt berövad friheten i enlighet med vad som sagts under punkt 1.c skall utan dröjsmål ställas inför domare eller annan ämbetsman, som enligt lag får full- göra dömande uppgifter, och skall vara berättigad till rättegång in- om skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång. För frigiv- ning får krävas att garantier ställs för att den som friges inställer sig till rättegången. 
  
 4 
  
 Var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt skall ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberö- vandet inte är lagligt. 
  
 5 
  
 Var och en som arresterats eller på annat vis berövats friheten i strid med bestämmelserna i denna artikel skall ha rätt till skadestånd. 
  
 Punkterna 5:1:a, c och e samt 5:4 beskrivs närmare nedan. 
  
 202  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Artikel 5:1:a – Om verkställighet av frihetsstraff 
 I artikel 5:1:a nämns den första typen av tillåtna frihetsberövanden. Denna avser lagliga frihetsberövanden efter fällande dom av behörig domstol. Uttrycket efter fällande dom skall uppfattas så att frihetsbe- rövandet skall grundas på den fällande domen. Det räcker inte med ett tidsmässigt samband utan det måste också finnas ett kausalt samband mellan domen och frihetsberövandet. 
 18  
 Frågan om det finns ett sådant samband har prövats av domstolen i några mål. 
 I fallet  
 Bizzotto mot Grekland 
  
 19  
 hade klaganden dömts för narkoti- kabrott till sex års fängelse. Domstolen förordnade att Bizzotto skulle placeras i en institution där han kunde ges vård mot sitt drogmissbruk, men han togs i stället in på ett vanligt fängelse. Bizzotto menade att ett konventionsbrott förelåg, eftersom straffet inte verkställts på det sätt domstolen bestämt. Europadomstolen ansåg emellertid att det förhål- landet att straffet inte verkställts på det sätt som domstolen tänkt sig inte var tillräckligt för att frihetsberövandet skulle anses olagligt. 
 I fallet  
 Van Droogenbroeck mot Belgien 
  
 20  
 hade klaganden dömts för brott ett flertal gånger. Så småningom bestämdes att han i egenskap av återfallsförbrytare skulle stå till regeringens förfogande i enlighet med nationell praxis. Detta innebar att Justitieministeriet kunde besluta att internera honom eller att vidta en mindre ingripande åtgärd. Kla- ganden gjorde gällande att de frihetsberövanden han sedan blev utsatt för stod i strid med bl.a. artikel 5:1. Domstolen, som inledningsvis kon- staterade att uttrycket efter fällande dom innebar att frihetsberövan- det skulle vara en följd av en fällande dom, ansåg att det fanns ett så- dant samband mellan domen och perioderna av frihetsberövande. Kränkning av artikel 5:1 förelåg därför inte. 
 I fallet  
 Clark mot Storbritannien 
  
 21  
 hade klaganden, en  
 17-årig 
  poj- ke, bl.a. ådömts livstids fängelse för väpnat rån. Efter flera års fängel- sevistelse blev han frigiven men återintogs efter ett drygt år. Han kla- gade bl.a. över att återintagningen stred mot artikel 5:1. De restriktio- ner som gällt klaganden under den tid han inte varit intagen ansågs inte tillräckliga för att han skulle anses berövad sin frihet under den tiden. Artikel 5:1 blev därför tillämplig när klaganden åter togs in i fängelse. Frågan var då om det fortsatta fängelsestraffet efter återkallelsen kunde anses som en del av det ursprungliga straffet. Domstolen uttalade att det kausala sambandet mellan domen och frihetsberövandet kunde an- ses brutet, om beslutet om återintagning fattats på grunder som var 
  
 18 
  
 Se Espinoza, a.a., s. 99 
  
 19 
  
 1996 s. 1724. Domstolens dom:  
  
 1996-11-15 
  
 20 
  
 Ser. A. Vol. 50. Domstolens dom:  
  
 1982-06-24 
  
 21 
  
 Ser. A. Vol. 114. Domstolens dom:  
  
 1987-03-02 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 203 
  
 oförenliga med domstolens avsikter. Europadomstolen ansåg dock att det i det aktuella fallet fanns ett tillräckligt samband mellan den ur- sprungliga domen och beslutet om återintagning i fängelse. Artikel 5:1 ansågs därmed inte kränkt. 
 Artikel 5:1:c – Om frihetsberövande i brottspreventivt syfte 
 Enligt ordalydelsen i artikel 5:1:c får frihetsberövande ske bl.a. när det skäligen anses nödvändigt att hindra någon från att begå ett brott. Detta skulle kunna tolkas som att det är tillåtet att beröva en person friheten för att hindra honom att begå brott utan att det föreligger en misstanke om att han redan har begått brott. Så skall artikeln emellertid inte tol- kas. Den som misstänks ha för avsikt att begå brott får inte hållas i för- var i rent preventivt syfte. Detta framgår av fallet  
 Contreras mot Irland 
 . 
 22 
  
 Lawless, som var medlem av IRA, hade blivit berövad sin frihet med stöd av särskilda befogenheter för irländska regeringen att interne- ra sådana personer som ansågs farliga för den allmänna säkerheten. Han gjorde gällande kränkning bl.a. av artikel 5. I domen klargörs att artikel 5:1:c skall läsas så att de inledande orden, om att det skall finnas en avsikt att ställa den frihetsberövade inför behörig rättslig myndighet, tar sikte också på de fall då det befaras att en person kommer att begå brott. Av domen framgår vidare att artikel 5:1:c skall läsas i samband med artikel 5:3. Enligt denna bestämmelse skall den som berövats fri- heten enligt punkten 1. c) utan dröjsmål ställas inför domare och skall vara berättigad till rättegång inom skälig tid. Europadomstolen fann att den aktuella situationen inte kunde hänföras till något av de fall som anges i artikel 5:1. Frihetsberövandet var därför oförenligt med artikel 5. Irland hade emellertid med hänvisning till den rådande politiska si- tuationen på Irland begagnat sig av rätten att göra avvikelser från sina konventionsförpliktelser i enlighet med artikel 15 i konventionen, vil- ket godtogs av domstolen. Någon konventionskränkning ansågs därför inte ha förekommit. 
 Europadomstolen har också i andra fall kommit fram till att ett fri- hetsberövande inte har haft stöd i artikel 5:1:c eftersom det inte funnits någon avsikt att ställa den frihetsberövade inför domstol. Ett sådant fall är  
 Guzzardi mot Italien  
 där grunden för frihetsberövandet var av rent preventiv natur. 
 23  
 Guzzardi befarades vara involverad med maffian men det fanns ingen misstanke om ett särskilt brott. Han blev föremål för specialbevakning som bl.a. innebar att han inte fick lämna den ö dit han 
  
 22 
  
 Ser. A. Vol. 3. Domstolens dom:  
  
 1961-07-01 
  
 23 
  
 Ser. A. Vol. 39. Domstolens dom:  
  
 1980-11-06 
  
 204  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 förts. Domstolen konstaterade att inte något av undantagsfallen i artikel 5:1 var tillämpligt, varför en konventionskränkning förelåg. 
 Artikel 5:1:e – Om frihetsberövande av psykiskt sjuka 
 Enligt artikel 5:1:e får den som är psykiskt sjuk berövas friheten. Euro- padomstolen har i flera fall haft att pröva om ett frihetsberövande stått i överensstämmelse med denna punkt:  
 Richards mot Nederländerna 
  
 24 
  
 , X mot Storbritannien 
  
 25 
  
 , Graham mot Italien 
  
 26 
  
 , Murray mot Storbri- tannien 
  
 27 
  
 , Mosley mot Storbritannien 
  
 28 
  
 , Aerts mot Belgien 
  
 29  
 och  
 Var- banov mot Bulgarien 
  
 30 
 . 
 Domstolen har utvecklat vissa vägledande principer beträffande till- lämpningen av artikel 5:1:e. 
 31 
  
 Ingen får anses sinnessjuk därför att hans åsikter eller uppförande avviker från det normala. 
 För att någon skall få berövas friheten med stöd av artikel 5:1:e krävs att personen i fråga på ett tillförlitligt sätt och med stöd av objektiv medicinsk sakkunskap visas lida av en psykisk sjukdom. Undantag från denna princip får ske i brådskande fall men då endast för kortare tid. 
 Den psykiska störningen måste vara av sådan art och grad att den motiverar ett frihetsberövande. 
 Ett frihetsberövande av en psykiskt sjuk skall verkställas på ett sjukhus eller i en annan lämplig anstalt. (I målet  
 Aerts mot Belgien  
 ansågs den psykiatriska avdelningen på ett fängelse inte som en lämplig anstalt för behandling av psykiskt sjuka, eftersom där sak- nades resurser för medicinsk uppföljning och terapeutisk behand- ling.) 
 Ett frihetsberövande får pågå endast så länge den psykiska störning- en består. Detta innebär emellertid inte att en patient som friskför- klaras måste släppas fri omedelbart och ovillkorligt. Det kan behö- vas en tids observation efter det att symtomen försvunnit för att man skall kunna bekräfta att sjukdomen upphört. Myndigheterna åtnjuter 
  
 24 
  
 Ser. A. Vol. 33. Domstolens dom:  
  
 1979-10-24 
  
 25 
  
 Ser. A. Vol. 46. Domstolens dom:  
  
 1981-11-05 
  
 26 
  
 Ser. A. Vol. 75. Domstolens dom:  
  
 1984-02-23 
  
 27 
  
 Ser. A. Vol. 93. Domstolens dom:  
  
 1985-05-28 
  
 28 
  
 1997 s. 2391. Domstolens dom:  
  
 1997-10-24 
  
 29 
  
 1998 s. 1939. Domstolens dom:  
  
 1998-07-30 
  
 30 
  
 Domstolens dom:  
  
 2000-10-05 
  
 31 
  
 Se Espinoza, a.a., s. 106 f. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 205 
  
 också en viss frihet att uppställa villkor i samband med frigivningen i syfte att följa hur den frigivne återanpassas i samhället och att undvika återfall. Frigivningen får dock inte uppskjutas hur länge som helst (jfr  
 Mosley mot Storbritannien) 
 . 
 När en person har gjort sig skyldig till brott men på grund av sitt psy- kiska tillstånd tas in på sinnessjukhus är det fråga om ett frihetsberö- vande som är att hänföra såväl under punkt 1 a) som under punkt 1 e). 
 Artikel 5:4 – Om tidsobestämda frihetsberövanden 
 En särskild fråga är hur artikel 5:4 om rätt till prövning av lagligheten av ett frihetsberövande förhåller sig till tidsobestämda frihetsberövan- den, t.ex. då en patient skall vara tvångsintagen på en psykiatrisk an- stalt så länge han anses psykiskt sjuk eller då en intagen avtjänar en tidsobestämd straffpåföljd och längden blir beroende av hur länge den dömde anses farlig för sin omgivning. Inledningsvis kan den första domstolsprövningen uppfylla kraven i artikel 5:4, men efter någon tid kan frågan uppkomma om sådana förändringar har inträffat att den in- tagne bör friges. 
 32 
  
 Europadomstolen har slagit fast att det vid tidsobestämda frihetsbe- rövanden skall finnas en rätt till ny domstolsprövning med skäliga mellanrum, i vart fall om det inte finns någon automatisk periodisk domstolsprövning. Principen gäller såväl intagna på mentalsjukhus ( 
 Winterwerp mot Nederländerna  
 och  
 X mot Storbritannien 
 ) som inter- nerade lagöverträdare ( 
 Van Droogenbroeck mot Belgien 
  
 33 
 ). 
 Fallet  
 Herczegfalvy mot Österrike 
  
 34  
 ger ledning vid tolkningen av begreppet skäliga mellanrum. Målet handlade om tvångsintagning på psykiatriskt sjukhus. Intervallerna mellan prövningarna hade här vid två tillfällen uppgått till 15 månader respektive två år. Europadomsto- len ansåg att detta var för lång tid. 
 I målet  
 Silva Rocha mot Portugal 
  
 35  
 hade domstolen förordnat om en minimitid om tre år för vistelse på en psykiatrisk anstalt. Under denna tid fanns inte möjlighet till förnyad prövning. Eftersom det rörde sig om en kombination av straffverkställighet och tvångsintagning av en sinnessjuk person, ansåg Europadomstolen emellertid att den bestämda minimitiden inte stred mot artikel 5. 
  
 32 
  
 Se Espinoza, a.a., s. 117 
  
 33 
  
 Ser. A. Vol. 50. Domstolens dom:  
  
 1982-06-24 
  
 34 
  
 Ser. A. Vol. 244. Domstolens dom:  
  
 1992-09-24 
  
 35 
  
 1996 s. 1913. Domstolens dom:  
  
 1996-11-15 
  
 206  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 Europarådets fängelseregler 
 FN:s standardminimiregler för behandling av interner följdes efter ett antal år av europeiska regler. År 1973 antog Europarådet resolutionen Standardminimiregler för behandling av fångar. Reglerna reviderades och ersattes år 1987 av europeiska fängelseregler antagna av Europarå- dets ministerkommitté. Reglerna som rör psykiskt sjuka motsvarar be- stämmelserna i FN:s standardminimiregler. 
 Europarådets konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning 
 Europarådets ministerkommitté antog år 1987 en europeisk konvention till förhindrande av tortyr samt omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning. En europeisk tortyrkommitté har bildats, och den be- söker de platser i konventionsstaterna där personer som är berövade friheten är placerade. Dess uppgift är att förebygga olika former av kränkningar genom att påtala brister, särskilt när det gäller frihetsberö- vade personers rättigheter. Efter besöket avger kommittén en rapport till den stat som granskats. Kommittén kan därvid rekommendera staten att genomföra tänkbara förbättringar men har ingen rättsskipande funk- tion och skall inte uttala sig om det förekommit kränkningar av Euro- pakonventionen. Sverige godkände konventionen till förhindrande av tortyr år 1988 och Tortyrkommittén har varit här på besök. 
 Europarådets rekommendation rörande etiska och organisatoriska aspekter på sjukvården i fängelser 
 I april 1998 antog Europarådets ministerkommitté en rekommendation rörande etiska och organisatoriska aspekter på sjukvården i fängelser. Rekommendationen hänvisar såväl till de europeiska fängelsereglerna som till den europeiska tortyrkonventionen. Den innehåller bl.a. några regler om psykiskt störda. Fångar som lider av en allvarlig psykisk störning bör enligt rekommendationen förvaras och vårdas på ett sjuk- hus. Beslutet om att en intern skall tas in på ett allmänt sjukhus bör fattas av en psykiater som står under myndigheternas kontroll. Efter frigivningen bör uppföljande behandling ges. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Internationella förhållanden  
 207 
  
 Europarådets rekommendation om psykiatrisk tvångsvård 
 I Europarådets rekommendation angående utformningen av regler om psykiatrisk tvångsvård från år 1983 finns bestämmelser till skydd för personer med psykisk störning som intas för psykiatrisk vård utan samtycke. Enligt rekommendationen får tvångsvård ges 
  
 a) 
  
 om patienten till följd av sin psykiska störning utgör en allvarlig fara för sig själv eller någon annan, eller 
  
 b) 
  
 om patienten kan antas få sitt tillstånd avsevärt försämrat eller hind- ras från att få den vård som han behöver om intagning på vårdin- rättningen inte kommer till stånd. 
  
 Ett beslut om intagning för tvångsvård skall enligt rekommendationen fattas av domstol eller annat beslutande organ som föreskrivs i lag. In- nan beslut fattas i frågan skall en medicinskt sakkunnig höras. 
 År 1994 antog Europarådets parlamentariska församling en rekom- mendation on psychiatry and human rights som förelades minister- kommittén. Denna rekommendation var tänkt att ersätta rekommenda- tionen från år 1983. Ministerkommittén tillsatte en arbetsgrupp, Wor- king Party on Psychiatry and Human Rights, som har lämnat ett förslag till ett nytt Europarådsdokument rörande psykiskt störda. Förslaget har ännu inte slutbehandlats. 
 Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin 
 Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin från år 1997 innehåller bestämmelser till skydd för personer med en psykisk störning. Enligt artikel 7 får en person med en psykisk störning av all- varlig art ges tvångsvård endast om hans hälsa allvarligt skulle försäm- ras utan sådan behandling. Enligt artikel 26 får undantag göras från konventionens bestämmelser, om det föreskrivs i lag och är nödvändigt t.ex. för att tillgodose allmänhetens intresse av säkerhet och för att förebygga brott. Sverige har undertecknat konventionen. 
  
 4.2.3 
  
 Riktlinjer från World Psychiatric Association 
  
 World Psychiatric Association (WPA) är en organisation som består av psykiatriska föreningar från olika länder. År 1977 antog WPA:s gene- ralförsamling den s.k. Hawaiideklarationen som fastslår vissa etiska riktlinjer för psykiatrisk behandling. Bland annat sägs att en psykiater 
  
 208  
 Internationella förhållanden 
  
 SOU 2002:3 
  
 inte får medverka i tvångsmässig psykiatrisk vård av personer som inte är psykiskt sjuka. Om någon kräver åtgärder som står i strid med veten- skapliga och etiska grundsatser, skall psykiatern vägra att medverka i dessa. 
 Vissa av bestämmelserna i Hawaiideklarationen reviderades år 1996 genom den s.k. Madriddeklarationen. Här anges som förutsättning för tvångsvård att utebliven behandling kommer att leda till risk för pati- entens och/eller de närståendes liv. 
  
 SOU 2002:3 
  
 Straffansvarsutredningens modellförslag  
 209 
  
 5 
  
 Straffansvarsutredningens modellförslag 
  
 5.1 
  
 Bakgrund 
  
 I del C i sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185) pre- senterar Straffansvarsutredningen, som underlag för det fortsatta be- redningsarbetet, en modell för hur ett nytt reaktionssystem för psykiskt störda lagöverträdare kan utformas. Modellförslaget har legat till grund för våra direktiv och varit en viktig del i vårt fortsatta arbete. Detta pre- senteras därför i ett eget avsnitt. 
  
 5.2 
  
 Reformbehovet 
  
 Den nuvarande ordningen har enligt Straffansvarsutredningen gett upp- hov till en rad olika problem. En del av dessa aktualiserades i samband med Flinkmålet (NJA 1995 s. 48, se avsnitt 2.1.6). Det gäller särskilt frågan hur man straffrättsligt skall hantera psykiska undantagstillstånd av tillfällig natur som åtminstone till en del kan tillskrivas gärnings- mannens eget vållande, t.ex. genom att han har förtärt alkohol eller nå- got annat medel. 
 Den nuvarande ordningen innebär enligt utredningen emellertid också andra problem av mer övergripande slag. Man anser att en avgö- rande brist är att den svenska regleringen inte tar hänsyn till att det finns fall där man helt bör fria från straffrättsligt ansvar och inte bara ha inskränkningar i påföljdsvalet. Enligt utredningen talar allmänna straffrättsliga principer för att man inte bör ålägga något straffrättsligt ansvar, om inte gärningsmannen i rationell mening har haft förmåga att rätta sig efter lagen. En allvarlig psykisk störning som har medfört en fullständigt förvrängd verklighetsuppfattning eller en mycket hög grad av tvångsmässighet innebär många gånger att sådan förmåga har sak- nats. Något straffrättsligt ansvar bör då enligt utredningens resonemang inte följa. Däremot finns det naturligtvis ofta skäl för samhället att in- gripa med reaktioner grundade på gärningsmannens behov av vård eller behovet av samhällsskydd. 
  
 210  
 Straffansvarsutredningens modellförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 För att den nuvarande ordningen behöver förändras genom att an- svarsförmåga åter görs till en brottsförutsättning talar också enligt ut- redningen de problem som vid nuvarande ordning föreligger vid be- dömningen av det subjektiva rekvisitet. Det nuvarande fängelseför- budet ger också upphov till skevheter i systemet, t.ex. att vissa generellt sett lämpliga påföljder som skyddstillsyn med föreskrift om kontrakts- vård inte kan användas. För en återgång till den ordning som gällde före 1965 talar också enligt utredningen det internationella argumentet, vilket innebär att man bör undvika svenska särlösningar i en alltmer internationaliserad värld. 
 Utredningen föreslår därför att ansvarsförmåga åter skall vara en förutsättning för att någon skall kunna dömas till straffrättsligt ansvar. En sådan förändring för med sig behov av en rad andra ändringar i re- aktionssystemet för psykiskt störda lagöverträdare. Enligt utredningens egen bedömning var det därför inte möjligt att inom ramen för uppdra- get lägga fram förslag i dessa delar som mera omedelbart kunde läggas till grund för lagstiftning. Utredningen har därför i stället, som ett un- derlag för ett fortsatt beredningsarbete, utarbetat en modell för hur man bör utforma ett nytt reaktionssystem för psykiskt störda lagöverträdare. 
  
 5.3 
  
 Modellförslaget 
  
 Utredningen anser att man i ett nytt reaktionssystem för psykiskt störda lagöverträdare bättre än i dagens system måste skilja de olika aspekter åt som gör sig gällande.  
 Den straffrättsliga aspekten  
 pekar på att den som inte kan klandras för gärningen inte heller bör hållas straffrättsligt ansvarig för den (konformitets- eller skuldprincipen), men å andra si- dan att den som trots en allvarlig psykisk störning kan anses straffrätts- ligt ansvarig också bör erhålla ett straff primärt utmätt efter gärningens straffvärde (proportionalitetsprincipen).  
 Vårdaspekten  
 talar för att den som är i behov av vård bör erhålla sådan.  
 Samhällsskyddsaspekten  
 pe- kar på att det, när det befinns föreligga en påtaglig risk för återfall i straffbelagda gärningar av allvarligt slag, bör finnas möjligheter för samhället att reagera för att undanröja eller minska denna risk. Genom att bättre skilja mellan dessa aspekter torde man enligt utredningen bl.a. kunna komma till rätta med de  
 medicinskt-etiska 
  problem som den nuvarande ordningen med särskild utskrivningsprövning i vissa fall har gett upphov till, samtidigt som man också bör kunna sänka kostnaderna för den rättspsykiatriska vården rätt avsevärt. 
 Den straffrättsliga aspekten tillgodoses i förslaget genom att en till- räknelighetsreglering införs. Samtidigt avskaffas fängelseförbudet i 
  
 SOU 2002:3 
  
 Straffansvarsutredningens modellförslag  
 211 
  
 30 kap. 6 § BrB och påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård i dess nuvarande form. 
 Den som har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psy- kisk störning och är i behov av vård men är fri från straffrättsligt ansvar till följd av bristande ansvarsförmåga eller bristande uppsåt skall på talan av åklagare kunna dömas till rättspsykiatrisk vård som särreak- tion. Beslutet skall fattas av brottmålsdomstolen. Vården skall kunna förenas med särskilda restriktioner vad gäller permissioner och frigång, om detta behövs för att behovet av samhällsskydd skall kunna tillgodo- ses. Ingen skall emellertid kunna hållas kvar i rättspsykiatrisk vård som inte längre har ett medicinskt vårdbehov som påkallar sluten vård. Ut- skrivningsprövningen i dess nuvarande form föreslås därför försvinna. 
 I vissa fall där samhällsskyddet gör sig särskilt starkt gällande, skall förvaltningsdomstol i stället under vissa begränsade förutsättningar kunna besluta om s.k. samhällsskyddsåtgärder. Det gäller alltså när det inte längre föreligger förutsättningar för fortsatt rättspsykiatrisk vård. I de, såvitt kan bedömas, ytterst få fall där något vårdbehov inte förelig- ger men behovet av samhällsskydd gör sig särskilt starkt gällande, skall också brottsmålsdomstolen, under samma begränsade förutsättningar, kunna direkt besluta om en samhällsskyddsåtgärd. Samhällsskydds- åtgärderna skall kunna äga rum såväl i slutna former som genom kon- trollåtgärder när gärningsmannen befinner sig ute i samhället. De är i princip tidsobestämda, men skall omprövas kontinuerligt av domstol. 
 Den som har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psy- kisk störning men som anses kunna ta ett straffrättsligt ansvar skall fällas till ansvar för brott. I princip bör han därför kunna dömas till straff eller andra påföljder på samma sätt som andra lagöverträdare. Av olika skäl, främst humanitära och  
 medicinskt-etiska 
  men även brotts- preventiva, bör det alltjämt ske en särbehandling inom ramen för på- följdsbestämningen, dock med andra utgångspunkter än enligt dagens system. Behovet av vård skall kunna tillgodoses inom ramen för verk- ställigheten. Är gärningens straffvärde lägre än ett år eller, i vissa fall, två år, kan påföljden ofta bestämmas till annat än fängelse. Här nämner utredningen särskilt att kontraktsvård skall kunna användas även för allvarligt psykiskt störda lagöverträdare. Är det av olika skäl inte möj- ligt att bestämma påföljden till något annat än fängelse, skall den döm- de, så länge vårdbehovet kvarstår, kunna verkställa straffet genom rättspsykiatrisk vård. Utredningen föreslår således att det införs en ny verkställighetsform, fängelse genom rättspsykiatrisk vård. Den rätts- psykiatriska vården skall liksom i dag ges av sjukvårdshuvudmännen. Fängelse genom rättspsykiatrisk vård skall enligt utredningens förslag kunna utdömas, även om gärningsmannens psykiska störning inte är allvarlig, under förutsättning att gärningsmannen samtycker till vården. 
  
 212  
 Straffansvarsutredningens modellförslag 
  
 SOU 2002:3 
  
 Föreligger vid tidpunkten för villkorlig frigivning alltjämt behov av vård och föreligger till följd av den psykiska störningen en påtaglig risk för fortsatt brottslighet, föreslås att förvaltningsdomstol, under vissa begränsade förutsättningar, skall kunna besluta att den dömde skall genomgå rättspsykiatrisk vård med särskilda restriktioner. Föreligger inget behov av vård men är det särskilt påkallat med hänsyn till behovet av samhällsskydd, föreslås att förvaltningsdomstol, under i övrigt samma begränsade förutsättningar, i stället skall kunna besluta om samhällsskyddsåtgärder. 
 Enligt utredningens uppfattning är det inte logiskt att i farlighets- hänseende dra en så skarp gräns som i det nuvarande systemet mellan den som har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning och den som begått gärningen under påverkan av en psykisk störning som inte är att anse som allvarlig men där det erfarenhets- mässigt föreligger en påtaglig risk för återfall i allvarlig brottslighet. Tvärtom finns det enligt utredningen med hänsyn till behovet av sam- hällsskydd i stället många gånger större anledning att fokusera på vissa personlighetsstörda lagöverträdare. Man föreslår därför att det skall ske en samhällsskyddsprövning även beträffande vissa psykiskt störda lag- överträdare som inte var allvarligt psykiskt störda när de begick gär- ningen. Här pekas särskilt på de lagöverträdare som enligt den ordning som gällde före år 1992 uppfyllde det s.k. jämställdhetskriteriet. Även dessa skall alltså kunna underkastas samhällsskyddsåtgärder, om det vid tidpunkten för villkorlig frigivning föreligger en påtaglig risk för att de till följd av sin störning återfaller i brottslighet av allvarligt slag. 
 Ett genomförande av förslagen torde enligt utredningen kräva att den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten utvidgas. Ett § 7- intyg bör normalt inhämtas när en samhällsskyddsprövning kan bli ak- tuell. Detta bör också leda till att antalet rättspsykiatriska undersök- ningar (RPU) ökar något. Vidare bör det enligt utredningen i princip alltid föreligga en RPU för att någon skall kunna frikännas på grund av bristande ansvarsförmåga. Dessutom kommer det för såväl brottmåls- domstolen som förvaltningsdomstolen att finnas behov av ett utökat rättspsykiatriskt underlag för bedömningen av återfallsrisken. Utred- ningen föreslår därför att det skall införas en ny typ av utredningar som kallas särskild rättspsykiatrisk utredning (SRU). 
 Utredningen menar också att staten generellt bör ha det finansiella ansvaret för den rättspsykiatriska vården, eftersom det enligt utred- ningen inte är rimligt att staten undandrar sig det finansiella ansvaret för en betydelsefull del av samhällets straffrättspolitik. Enligt utred- ningens beräkningar bör ett genomförande av förslagen medföra att kostnaderna för rättspsykiatrin som helhet kan sänkas med ca 170 mil- joner kr per år.