SOU 2008:67 
  
 Enklare redovisning 
  
 Delbetänkande  
  
 av Utredningen om enklare redovisning 
  
 Stockholm 2008 
  
 SOU och Ds kan köpas från Carlson kundtjänst. För remissutsändningar  
  
 av SOU och Ds svarar Carlson Offentliga Publikationer på uppdrag av  
  
 Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
  
 Beställningsadress:  
  
 Fritzes kundtjänst 
  
 106 47 Stockholm 
  
 Orderfax: 08-690 91 91 
  
 Ordertel: 08-690 91 90 
  
 E-post: order.fritzes@nj.se 
  
 Internet: www.fritzes.se 
  
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
  
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. 
  
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på  
  
 http://www.regeringen.se/remiss 
  
 Textbearbetning och layout har utförts av Regeringskansliet, FA/kommittéservice 
  
 Tryckt av Simmons AB 
  
 Stockholm 2008 
  
 ISBN 978-91-38-23017-6 
  
 ISSN 0375-250X 
  
 Innehåll  
  
 Förkortningar..................................................................... 11  
  
 Sammanfattning ................................................................ 13  
  
 Författningsförslag ............................................................. 27  
  
 1 Förslag till lag (2008:000) om särskilt bokslut....................... 27  
  
 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om  
  
 understödsföreningar............................................................... 30  
  
 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om  
  
 ekonomiska föreningar ............................................................ 32  
  
 4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672).......... 33  
  
 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:160) om  
  
 utländska filialer m.m............................................................... 34  
  
 6 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen  
  
 (1994:200) ................................................................................ 36  
  
 7 Förslag till lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220)......... 38  
  
 8 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554) .............................................................................. 40  
  
 9 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om  
  
 årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.......... 58  
  
 10 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om  
  
 årsredovisning i försäkringsföretag......................................... 63  
  
 11 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker ........................................................................ 69  
  
 12 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen  
  
 (1997:483) ................................................................................ 71  
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2008:67  
  
 13 Förslag till lag om ändring i bokföringslagen  
  
 (1999:1078)...............................................................................72  
  
 14 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen  
  
 (1999:1229)...............................................................................80  
  
 15 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1227) om  
  
 självdeklarationer och kontrolluppgifter ................................84  
  
 16 Förslag till lag om ändring i lagen (2004:575) om  
  
 europabolag...............................................................................85  
  
 17 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551) .....87  
  
 18 Förslag till lag om ändring i lagen (2006:595) om  
  
 europakooperativ......................................................................88  
  
 I Utredningens uppdrag  
  
 1 Bakgrund...................................................................93  
  
 2 Våra direktiv...............................................................95  
  
 II Allmän motivering  
  
 1 Redovisningslagstiftningens struktur och  
  
 Bokföringsnämndens roll .............................................99  
  
 1.1 Bakgrund...................................................................................99  
  
 1.2 Överväganden.........................................................................100  
  
 1.2.1 God redovisningssed...................................................100  
  
 1.2.2 En ramlagstiftning.......................................................101  
  
 1.2.3 Bokföringsnämndens roll ...........................................102  
  
 2 Årsredovisningsfrågor ................................................105  
  
 2.1 Bakgrund.................................................................................105  
  
 2.2 Våra direktiv ...........................................................................106  
  
 2.3 Lagstiftningen i några andra länder .......................................107  
  
 6 
  
 SOU 2008:67 Innehåll  
  
 2.4 Överväganden och förslag..................................................... 109  
  
 2.4.1 Små och medelstora företag ....................................... 110  
  
 2.4.2 Utgångspunkter för förslagen.................................... 112  
  
 2.4.3 Tilläggsupplysningar i årsredovisningen ................... 116  
  
 2.4.3.1 Personalrelaterad information.................... 117  
  
 2.4.3.2 Övriga tilläggsupplysningar........................ 121  
  
 2.4.3.3 Resultaträkning i förkortad form............... 125  
  
 2.4.3.4 Vissa tilläggsupplysningar i koncernredovisningen  
  
 .............................................. 126  
  
 2.4.4 Förvaltningsberättelsen.............................................. 128  
  
 2.4.5 Förkortad balansräkning ............................................ 130  
  
 3 Årsbokslutsfrågor...................................................... 135  
  
 3.1 Inledning................................................................................. 135  
  
 3.2 Våra direktiv ........................................................................... 136  
  
 3.3 Vad skiljer ett vanligt årsbokslut från ett förenklat  
  
 årsbokslut?.............................................................................. 137  
  
 3.4 Överväganden och förslag..................................................... 138  
  
 3.4.1 Årsredovisning eller årsbokslut i handelsbolag ........ 138  
  
 3.4.2 Hur kan reglerna om vanliga årsbokslut  
  
 förenklas? .................................................................... 140  
  
 3.4.2.1 Bokföringsnämndens skrivelse juni 2002 .. 140  
  
 3.4.2.2 Beräkning av anskaffningsvärde och  
  
 avskrivning av anläggningstillgångar .......... 141  
  
 3.4.2.3 Tilläggsupplysningar i årsbokslutet............ 143  
  
 3.4.2.4 Uppställningsformer för balans- och  
  
 resultaträkning............................................. 144  
  
 3.4.2.5 Utvärdering.................................................. 144  
  
 3.4.3 Reglerna om vanliga årsbokslut slopas ...................... 146  
  
 3.4.4 Ett eller flera årsbokslut i enskild  
  
 näringsverksamhet ...................................................... 149  
  
 3.4.5 Begreppen årsbokslut och årsredovisning................. 150  
  
 4 Bokföringsfrågor....................................................... 153  
  
 4.1 Tidpunkten för bokföring ..................................................... 153  
  
 4.1.1 Bokföringslagen.......................................................... 153  
  
 4.1.2 Mervärdesskattelagen ................................................. 154  
  
 4.1.3 Inkomstskattelagen .................................................... 154  
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2008:67  
  
 4.1.4 Våra direktiv ................................................................155  
  
 4.1.5 Överväganden och förslag ..........................................155  
  
 4.1.5.1 Kravet på särskilda skäl för senareläggning  
  
 av bokföringen..............................155  
  
 4.1.5.2 Kontantmetoden..........................................157  
  
 4.2 Gemensam verifikation ..........................................................159  
  
 4.2.1 Bokföringslagen ..........................................................159  
  
 4.2.2 Taximålet (NJA 2005, s. 252) .................................160  
  
 4.2.3 Lagen om kassaregister m.m. .....................................161  
  
 4.2.4 Våra direktiv ................................................................162  
  
 4.2.5 Överväganden och förslag ..........................................162  
  
 4.3 Räkenskapsinformation .........................................................164  
  
 4.3.1 Bokföringslagen ..........................................................164  
  
 4.3.2 Skattebetalningslagen..................................................165  
  
 4.3.3 Begreppet räkenskapsinformation .............................165  
  
 4.3.4 Former för bevarandet av räkenskapsinformation....166  
  
 4.3.5 Maskinläsbar räkenskapsinformation ........................166  
  
 4.3.6 Arkiveringstiden .........................................................168  
  
 4.3.7 Våra direktiv ................................................................169  
  
 4.3.8 Överväganden och förslag ..........................................169  
  
 4.3.8.1 Former för bevarande av räkenskapsinformation  
  
 ..................................................169  
  
 4.3.8.2 Arkiveringstiden ..........................................173  
  
 4.3.8.3 Gallring av uppgifter i en verifikation ........173  
  
 5 Konsekvenser av våra förslag......................................175  
  
 5.1 Effekter för företagen ............................................................175  
  
 5.2 Offentligfinansiella effekter ..................................................176  
  
 6 Ikraftträdande ..........................................................179  
  
 6.1 Årsredovisningslagen .............................................................179  
  
 6.2 Bokföringslagen......................................................................180  
  
 6.3 Övriga lagförslag ....................................................................181  
  
 8 
  
 SOU 2008:67 Innehåll  
  
 III Författningskommentar  
  
 1 Förslag till lag (2008:000) om särskilt bokslut..................... 185  
  
 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om  
  
 understödsföreningar............................................................. 185  
  
 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om  
  
 ekonomiska föreningar .......................................................... 186  
  
 4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)........ 186  
  
 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:160) om  
  
 utländska filialer m.m............................................................. 187  
  
 6 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen  
  
 (1994:200) .............................................................................. 187  
  
 7 Förslag till lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220)....... 188  
  
 8 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554) ............................................................................ 188  
  
 9 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om  
  
 årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag........ 195  
  
 10 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om  
  
 årsredovisning i försäkringsföretag....................................... 196  
  
 11 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker ...................................................................... 197  
  
 12 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen  
  
 (1997:483) .............................................................................. 198  
  
 13 Förslag till lag om ändring i bokföringslagen  
  
 (1999:1078)............................................................................. 198  
  
 14 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen  
  
 (1999:1229)............................................................................. 201  
  
 15 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1227) om  
  
 självdeklarationer och kontrolluppgifter.............................. 202  
  
 16 Förslag till lag om ändring i lagen (2004:575) om  
  
 europabolag ............................................................................ 202  
  
 17 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551)... 203  
  
 9 
  
 Innehåll SOU 2008:67  
  
 18 Förslag till lag om ändring i lagen (2006:595) om  
  
 europakooperativ....................................................................203  
  
 Bilaga  
  
 Kommittédirektiv ............................................................................205  
  
 10 
  
 Förkortningar  
  
 ABL Aktiebolagslagen (2005:551)  
  
 BFL Bokföringslagen (1999:1078)  
  
 BFN R Rekommendation från Bokföringsnämnden  
  
 BFN U Uttalande från Bokföringsnämnden  
  
 BFNAR Bokföringsnämndens allmänna råd  
  
 EBM Ekobrottsmyndigheten  
  
 EG Europeiska gemenskapen  
  
 EU Europeiska unionen  
  
 FAR SRS Branschorganisationen för revisorer och  
  
 rådgivare  
  
 FAR SRS RedR Redovisningsrekommendation från FAR SRS  
  
 FIFO First in, first out (först in, först ut)  
  
 Fjärde direktivet Rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den  
  
 25 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag  
  
 IAS International Accounting Standard  
  
 IASB International accounting Standards Board  
  
 IL Inkomstskattelagen (1999:1229)  
  
 KOM Kom-dokument, dokument från Europeiska  
  
 kommissionen  
  
 ML Mervärdesskattelagen (1994:200)  
  
 Nutek Verket för näringslivsutveckling  
  
 Prop. Proposition  
  
 11 
  
 Förkortningar SOU 2008:67  
  
 RR Redovisningsrådet  
  
 SamRoB Utredningen om sambandet mellan redovisning  
  
 och beskattning  
  
 SBL Skattebetalningslagen (1997:483)  
  
 SCB Statistiska centralbyrån  
  
 Sjunde direktivet Rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den  
  
 13 juni 1983 om sammanställd redovisning  
  
 SOU Statens offentliga utredningar  
  
 ÅRFL Lagen (1995:1560) om årsredovisning i  
  
 försäkringsföretag  
  
 ÅRKL Lagen (1995:1559) om årsredovisning i  
  
 kreditinstitut och värdepappersbolag  
  
 ÅRL Årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 Ändringsdirektivet Europaparlamentets och rådets direktiv  
  
 2006/46/EG av den 14 juni 2006 om ändring av  
  
 rådets direktiv 78/660/EEG om årsbokslut i  
  
 vissa typer av bolag, 83/349/EEG om sammanställd  
  
 redovisning, 86/635/EEG om årsbokslut  
  
 och sammanställd redovisning för  
  
 banker och andra finansiella institut och  
  
 91/674/EEG om årsbokslut och sammanställd  
  
 redovisning för försäkringsföretag  
  
 12 
  
 Sammanfattning  
  
 Inledning  
  
 Regelförenkling i syfte att minska företagens administrativa kostnader  
  
 och skapa bra villkor för företagen har blivit en allt viktigare  
  
 fråga i många länder och står även mycket högt på EU:s dagordning.  
  
 Den svenska regeringen har som målsättning att de  
  
 administrativa kostnaderna för företagen på grund av de statliga  
  
 regelverken ska minska med 25 procent till år 2010. En del av  
  
 företagens administrativa kostnader sammanhänger med de redovisningsregler  
  
 som företagen måste följa. Regeringen beslutade  
  
 därför den 14 juni 2007 att en särskild utredare skulle tillsättas i  
  
 syfte att överväga ytterligare förenklingar i redovisningslagstiftningen.  
  
 Enligt direktiven ingår följande frågor i utredningsuppdraget:  
  
  Genomförandet av EG:s redovisningsdirektiv i små och medelstora  
  
 företag  
  
  Tilläggsupplysningar till årsredovisningen  
  
  Tidpunkten för bokföringen, m.m.  
  
  Gemensam verifikation  
  
  Reglerna om årsbokslut  
  
  Finansieringsanalys  
  
  Koncerndefinitioner  
  
  Tryggandelagen  
  
  Bokföringsbrott vid för sent upprättad årsredovisning.  
  
 I en första etapp av arbetet har frågorna under de första fem  
  
 punkterna ovan behandlats. Det är resultatet av detta arbete som  
  
 presenteras i detta delbetänkande. Resterande utredningsuppdrag  
  
 ska redovisas senast den 1 juni 2009.  
  
 13 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 En ramlagstiftning  
  
 I våra direktiv konstateras att bokföringslagen (BFL) och årsredovisningslagen  
  
 (ÅRL) har karaktär av ramlagar och att det inte ingår  
  
 i vårt uppdrag att ompröva lagstiftningens struktur.  
  
 Enligt vår mening är det ytterst angeläget att slå vakt om lagstiftningens  
  
 ramlagskaraktär och vi anser att denna karaktär om  
  
 möjligt bör förstärkas. Frågor som lika väl eller t.o.m. bättre kan  
  
 hanteras inom ramen för den kompletterande normgivningen hör  
  
 enligt vår mening också hemma där. Processen med att ta fram  
  
 kompletterande normgivning är betydligt smidigare, snabbare och  
  
 mer flexibel än lagstiftningsprocessen. Att kombinera en strikt  
  
 ramlagstiftning med kompletterande normgivning är en regleringsteknik  
  
 som är särskilt väl lämpad på redovisningsområdet.  
  
 Bokföringsnämndens roll  
  
 Bokföringsnämnden har ansvar för att utveckla god redovisningssed.  
  
 I detta ansvar ligger att aktivt verka för att redovisningsreglerna  
  
 utformas på ett sådant sätt att en redovisning som  
  
 upprättas med tillämpning av dem tillgodoser de informationsbehov  
  
 som finns. Detta arbete tar sällan sin utgångspunkt i själva  
  
 lagstiftningen utan mer i redovisningens syften och ändamål. I  
  
 nämndens uppgift ligger alltså inte i första hand att tolka och fylla  
  
 ut lagbestämmelserna utan snarare att utforma god redovisningssed  
  
 på ett sätt som värnar dessa syften och ändamål.  
  
 Lagstiftningen kan inte ensam ligga till grund för ett bokslut i  
  
 ett enskilt företag utan företagen är och bör vara hänvisade till den  
  
 kompletterande normgivningen. Vad företagen behöver i sitt bokslutsarbete  
  
 är regelpaket av det slag som Bokföringsnämnden håller  
  
 på att ta fram för företag av olika slag och storlek (K-projektet).  
  
 Man kan säga att Bokföringsnämnden har övertagit lagstiftarens  
  
 regleringsroll gentemot företagen och att lagstiftarens uppgift  
  
 numera främst är att förse nämnden med medel och underlag för  
  
 att utföra detta arbete.  
  
 14 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 Årsredovisningsfrågor  
  
 En huvuduppgift för oss har varit att analysera vilka undantag och  
  
 andra förenklingar som kan göras i redovisningslagstiftningen inom  
  
 ramen för EG:s redovisningsdirektiv (de fjärde och sjunde bolagsdirektiven)  
  
 och att överväga om dessa förenklingsmöjligheter bör  
  
 utnyttjas i större utsträckning än som redan skett. En annan  
  
 uppgift har varit att överväga om kraven på tilläggsupplysningar i  
  
 årsredovisningen kan inskränkas till att gälla färre företag än i dag  
  
 eller eventuellt helt tas bort. Vårt arbete har främst varit inriktat på  
  
 små och medelstora företag men en del av våra förslag berör även  
  
 större företag.  
  
 Små och medelstora företag  
  
 Vi har valt att i vårt arbete anknyta till den uppdelning i större och  
  
 mindre företag som görs i 1 kap. 3 § ÅRL.  
  
 Revisionsutredningen föreslog tidigare i våras att revisionsplikten  
  
 slopas för företag som underskrider det gränsvärde som  
  
 framgår av artikel 11 i EG:s fjärde direktiv. Detta gränsvärde är:  
  
  mer än 50 anställda,  
  
  balansomslutning på mer än 41,5 miljoner kronor,  
  
  nettoomsättning på mer än 83 miljoner kronor.  
  
 I dag överensstämmer gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL med det som  
  
 används för att reglera revisionsplikten i vissa företag liksom  
  
 skyldigheten att ha kvalificerad revisor i t.ex. aktiebolag. Vi anser  
  
 att det finns anledning att även i framtiden använda samma gränsvärde  
  
 inom redovisningen som vid regleringen av revisionsplikten.  
  
 Vi föreslår därför att gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL ändras så att det  
  
 överrensstämmer med revisionsutredningens förslag. Med dagens  
  
 gränsvärde är drygt 90 procent av alla företag mindre företag. Med  
  
 den nu föreslagna höjningen kommer sannolikt mer än 97 procent  
  
 av alla företag att hamna i gruppen mindre företag. Vi föreslår  
  
 vidare att gränsvärdet i 6 kap. 1 § BFL höjs till samma nivå.  
  
 15 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 Utgångspunkter för förslagen  
  
 En utgångspunkt i vårt arbete har varit att samma regler bör gälla  
  
 för alla företag oavsett i vilken juridisk form verksamheten bedrivs.  
  
 Vi har så långt möjligt velat undvika att företagen indelas i olika  
  
 kategorier. Detta motiveras främst av jämförbarhetsskäl men även  
  
 av konkurrensskäl. Även arbetet med den kompletterande normgivningen  
  
 torde underlättas om det grundläggande regelverket är  
  
 någorlunda enhetligt och gemensamt för så många företag som  
  
 möjligt.  
  
 En annan utgångspunkt i vårt arbete har varit att den svenska  
  
 redovisningslagstiftningen inte bör vara mer långtgående än vad  
  
 som följer av EG:s redovisningsdirektiv. Detta innebär att vi har  
  
 utgått från att de möjligheter till förenklingar och lättnader som  
  
 direktiven medger bör utnyttjas fullt ut samt att specifikt svenska  
  
 upplysningskrav bör utmönstras om inte starka skäl talar för en  
  
 strängare reglering.  
  
 Vidare har en utgångspunkt varit att redovisningslagstiftningen  
  
 ska utformas på ett sådant sätt att den, tillsammans med den kompletterande  
  
 normgivningen, tar tillvara de behov av information  
  
 som redovisningens intressenter har. Till redovisningens intressenter  
  
 hänförs främst investerare, kreditgivare och leverantörer men  
  
 även företagets kunder och anställda brukar inräknas i gruppen.  
  
 Redovisningsinformationen ska därvid fylla funktionen att förse  
  
 dem med relevant information så att de kan bedöma förutsättningarna  
  
 för sitt engagemang i företaget och med vilken grad av  
  
 säkerhet som företaget kommer att kunna uppfylla sin del av det.  
  
 Av vad nu sagts följer att det inte är lagstiftarens uppgift att  
  
 tillgodose rent företagsinterna informationsbehov. För det andra  
  
 innebär det att information som måhända är av intresse för t.ex.  
  
 taxerings- eller statistikändamål inte nödvändigtvis har sin plats i  
  
 företagens årsredovisningar. Detsamma gäller sådan information  
  
 som avkrävs ett företag inte för att den har betydelse för företagets  
  
 utomstående intressenter i deras beslutsfattande utan för att informationsgivningen  
  
 i sig syftar till att påverka företagets beteende i  
  
 ett visst hänseende.  
  
 16 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 Tilläggsupplysningar i års- och koncernredovisningen  
  
 Vi har gått igenom samtliga krav på tilläggsupplysningar som finns  
  
 i ÅRL och gjort en bedömning, utifrån de utgångspunkter som  
  
 beskrivits ovan, om de bör vara kvar eller inte. Kraven på tilläggsupplysningar  
  
 finns framför allt i 5 kap. men de dyker även upp på  
  
 andra håll i lagen. De allra flesta följer av EG-direktiven men det  
  
 finns även en del specifikt svenska krav som saknar stöd i  
  
 direktiven.  
  
 Vi föreslår följande ändringar i 5 kap.:  
  
  3 § första stycket 2 (uppgift om tillkommande och avgående  
  
 tillgångar), 3 (överföringar) och 7–10 (ackumulerade av-, ned och  
  
 uppskrivningar samt korrigeringar av tidigare års av-, ned och  
  
 uppskrivningar) ska bara gälla för större företag,  
  
  4 § (uppgift om taxeringsvärde) upphävs,  
  
  kravet på uppgift om könsfördelning och om fördelning av  
  
 medelantalet anställda på olika länder i 18 § tas bort för alla  
  
 företag och paragrafen i övrigt ska bara gälla för större företag,  
  
  18 a § (uppgift om sjukfrånvaro) och 18 b § (uppgift om könsfördelning  
  
 bland ledande befattningshavare) upphävs,  
  
  kravet på specifikation av årets personalkostnader i 19 § tas bort  
  
 för mindre företag och ersätts av ett krav på uppgift om räkenskapsårets  
  
 personalkostnader för de företag som tillämpar den  
  
 funktionsindelade resultaträkningen,  
  
  20 § (specifikation av räkenskapsårets löner och andra ersättningar),  
  
 21 § (uppgift om ersättning till revisor), 22 § (uppgift  
  
 om pensioner och liknande förmåner) och 25 § (uppgift om  
  
 avtal om avgångsvederlag) ska bara gälla för större företag,  
  
  kravet i 20 § på att den information som anges där ska lämnas  
  
 särskilt för varje land som företaget har anställda i tas bort,  
  
  uppställningsformen för balansräkningen i bilaga 1 till ÅRL  
  
 ändras så att det framgår att uppdelningen i bundet och fritt  
  
 eget kapital ska göras i balansräkningen.  
  
 I 4 kap. 3 § föreslår vi att kravet på beloppsuppgift avseende aktiverad  
  
 ränta slopas.  
  
 I 7 kap. föreslår vi att kravet på att koncernredovisningen ska  
  
 innehålla uppgift om löner och andra ersättningar, pensioner eller  
  
 17 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 liknande förpliktelser samt avtal om avgångsvederlag till ledande  
  
 befattningshavare begränsas till att gälla dels sådana befattningshavare  
  
 i moderföretaget, dels personer som ingår i koncernledningen.  
  
 Övriga förslag  
  
 Vi föreslår att kravet i 4 kap. 3 § på aktivering av indirekta tillverkningskostnader  
  
 slopas.  
  
 Vidare föreslår vi att kravet på att det ska föreligga konkurrensskäl  
  
 för att få upprätta resultaträkning i förkortad form (3 kap.  
  
 11 §) slopas samt att det införs ett krav på att ett företag som fått  
  
 tillstånd av Bolagsverket att utelämna uppgift om nettoomsättningen  
  
 ska lämna upplysning om detta.  
  
 Vi föreslår också att mindre företag ska undantas från  
  
 skyldigheten att upprätta förvaltningsberättelse (2 kap. 1 §) men  
  
 att ett företag som utnyttjar detta undantag i not ska lämna uppgift  
  
 om innehav av egna aktier och om vinstdisposition samt sådan  
  
 information som framgår av 6 kap. 1 § första stycket och andra  
  
 stycket 1 och 2, dvs. en rättvisande översikt över företagets utveckling  
  
 och om förhållanden som är viktiga för bedömningen av denna  
  
 och om väsentliga händelser.  
  
 Slutligen föreslår vi att mindre företag ges möjlighet att upprätta  
  
 förkortad balansräkning som bara innehåller de poster som föregås  
  
 av bokstäver och romerska siffror.  
  
 Reglerna om vanliga årsbokslut slopas  
  
 Vi anser att det finns skäl att förenkla reglerna om vanliga årsbokslut.  
  
 Hur långt man bör gå i detta förenklingsarbete och på  
  
 vilket sätt det bör bedrivas kan naturligtvis diskuteras. En väg är att  
  
 helt enkelt höja gränsvärdet för möjligheten att upprätta förenklat  
  
 årsbokslut och på så sätt låta fler företag komma i åtnjutande av  
  
 denna möjlighet. En annan är att skriva särskilda regler för årsbokslutet  
  
 i BFL och ta bort kopplingen till ÅRL. Denna metod kan  
  
 givetvis kombineras med en höjning av gränsvärdet.  
  
 Vilken väg man än väljer uppstår gränsdragningsproblem.  
  
 Oavsett vilken nivå som väljs för att singla ut de företag som får  
  
 upprätta ett förenklat årsbokslut kommer den att framstå som mer  
  
 18 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 eller mindre godtycklig. Det kommer alltid att finnas företag som  
  
 hamnar på den ena sidan av gränsen men som vid närmare eftertanke  
  
 måhända borde befinna sig på den andra.  
  
 Om man i stället inför särskilda värderings- och periodiseringsregler  
  
 för årsbokslutet i BFL och alltså slopar kopplingen till ÅRL  
  
 blir regelverket än mer komplicerat. Redan i dag har vi tre former  
  
 av bokslut; årsredovisning, vanligt årsbokslut och förenklat  
  
 årsbokslut. Det vanliga årsbokslutet omfattas emellertid i huvudsak  
  
 av samma värderings- och periodiseringsregler som årsredovisningen.  
  
 Redovisningshandlingarna skiljer sig alltså inte åt i dessa  
  
 hänseenden utan det är främst kraven på tilläggsupplysningar som  
  
 är olika. Det betyder att ett företag som växer och passerar gränsen  
  
 till att behöva upprätta årsredovisning inte nödvändigtvis behöver  
  
 ändra sina redovisningsprinciper för det. Om reglerna för vanliga  
  
 årsbokslut ändras blir däremot skillnaderna mellan ett sådant bokslut  
  
 och en årsredovisning större.  
  
 Vi anser att det bästa och enklaste sättet att åstadkomma reella  
  
 förenklingar för företag som inte behöver upprätta årsredovisning  
  
 är att ta bort reglerna om vanliga årsbokslut och låta samtliga  
  
 sådana företag omfattas av reglerna om förenklat årsbokslut och  
  
 detta är därmed vårt förslag.  
  
 Ett eller flera årsbokslut i enskild näringsverksamhet  
  
 Av 6 kap. 3 § BFL framgår att ett företag som inte upprättar  
  
 årsredovisning ska avsluta den löpande bokföringen med ett  
  
 årsbokslut. Bestämmelsen gäller bl.a. enskilda näringsidkare och  
  
 uppfattas allmänt som att den ställer krav på att varje sådan  
  
 näringsidkare ska upprätta just ett årsbokslut, varken mer eller  
  
 mindre. Med denna tolkning uppstår problem i det fall en fysisk  
  
 person bedriver mer än en verksamhet. Näringsidkaren kan t.ex.  
  
 bedriva en verksamhet på egen hand och en tillsammans med en  
  
 annan person.  
  
 Bestämmelsen om årsbokslut i 6 kap. 3 § ska jämföras med  
  
 bestämmelserna om löpande bokföring i 4 kap. 4 och 5 §§. Enligt  
  
 4 § är huvudregeln att all näringsverksamhet som en person  
  
 bedriver ska omfattas av en och samma löpande bokföring. Ett  
  
 företag som bedriver flera verksamheter får dock ha en bokföring  
  
 för varje enskild verksamhet om det finns särskilda skäl och är  
  
 förenligt med god redovisningssed. Av 5 § framgår vidare att ett  
  
 19 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 företag får ha gemensam bokföring med någon annan bokföringsskyldig  
  
 endast för gemensamt bedriven verksamhet och endast om  
  
 det är förenligt med god redovisningssed. Bestämmelserna i 4 kap.  
  
 4 och 5 §§ innebär sammantaget att en enskild näringsidkare i vissa  
  
 fall kan ha flera löpande bokföringar varav en eller flera kan vara  
  
 gemensam med något annat företag.  
  
 Enligt vår mening bör en enskild näringsidkare som bedriver  
  
 flera verksamheter på egen hand under sådana förhållanden att det  
  
 föreligger förutsättningar att ha flera löpande bokföringar trots  
  
 detta bara upprätta ett årsbokslut. De olika bokföringarna bör alltså  
  
 sammanställas till ett enda bokslut. Annorlunda är situationen då  
  
 en näringsidkare bedriver verksamhet dels på egen hand, dels tillsammans  
  
 med någon annan. I denna situation bör näringsidkaren  
  
 kunna ha två årsbokslut, ett för den egna verksamheten och ett för  
  
 den gemensamt bedrivna verksamheten. Det är oklart om lagstiftningen  
  
 möjliggör detta redan i dag. Det är dock, som nyss  
  
 nämnts, en utbredd uppfattning att så inte är fallet. Vi föreslår  
  
 därför att lagtexten förtydligas i detta avseende.  
  
 Löpande bokföring och bevarande av  
  
 räkenskapsinformation  
  
 Särskilda skäl för senareläggning av bokföringen  
  
 Huvudregeln i 5 kap. 2 § BFL är att andra affärshändelser än  
  
 kontanta in- och utbetalningar ska bokföras så snart det kan ske.  
  
 Affärshändelserna får dock bokföras senare om det finns särskilda  
  
 skäl och är förenligt med god redovisningssed.  
  
 Vi har konstaterat att de situationer som anges i förarbetena till  
  
 BFL och som Bokföringsnämnden tar upp i sin vägledning om  
  
 löpande bokföring som exempel på situationer då en senareläggning  
  
 av bokföringen kan vara motiverad är av samma slag som de  
  
 som angavs i förarbetena till 1976 års bokföringslag. Skillnaden är  
  
 att situationerna då ansågs rymmas inom huvudregeln om att  
  
 affärshändelserna skulle bokföras så snart det kan ske medan de i  
  
 nuvarande lagstiftningen beskrivs som undantag från huvudregeln.  
  
 Vi anser mot denna bakgrund att kravet på särskilda skäl inte kan  
  
 anses ha någon självständig innebörd och föreslår därför att det  
  
 slopas.  
  
 20 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 Kontantmetoden  
  
 När det gäller andra affärshändelser än kontanta in- och utbetalningar  
  
 finns den s.k. kontantmetoden i 5 kap. 2 § tredje och fjärde  
  
 styckena som innebär att företaget får dröja med bokföringen tills  
  
 betalning sker. Metoden får tillämpas dels av företag som inte är  
  
 skyldiga att upprätta årsredovisning och vars årliga nettoomsättning  
  
 normalt understiger tre miljoner kronor, dels av övriga företag  
  
 om det endast förekommer ett mindre antal fakturor eller andra  
  
 handlingar i verksamheten och fordringarna och skulderna enligt  
  
 dessa inte uppgår till avsevärda belopp.  
  
 Enligt vår mening bör differentieringar i regelverket mellan  
  
 olika företag i första hand ske med utgångspunkt i företagets storlek  
  
 och intressentkrets och inte vara beroende av företagets juridiska  
  
 form. Utgångspunkten bör därför vara att kontantmetoden  
  
 bör tillåtas även för andra företagsformer än de som i dag får  
  
 tillämpa metoden om inte starka skäl talar emot en sådan reform.  
  
 Några sådana skäl är svåra att finna. Att förhållandena i ett litet  
  
 aktiebolag skulle skilja sig åt från vad som gäller i en enskild  
  
 näringsverksamhet av motsvarande storlek på ett sådant sätt att det  
  
 finns anledning att ställa strängare krav på den löpande bokföringen  
  
 i förstnämnda företag är svårt att se.  
  
 Redan i dag kan även aktiebolag tillämpa kontantmetoden under  
  
 förutsättning att det förekommer ett mindre antal fakturor eller  
  
 andra handlingar i verksamheten och fordringarna och skulderna  
  
 enligt dessa inte uppgår till avsevärda belopp. Denna bestämmelse  
  
 har gett upphov till problem i den praktiska tillämpningen. En  
  
 lättnadsregel som tar sikte på verksamheter med många transaktioner  
  
 men som var och en uppgår till ett mindre belopp framstår  
  
 som betydligt mer motiverad. Vi föreslår därför att kontantmetoden  
  
 utsträcks till att gälla alla företag som understiger gränsvärdet  
  
 i 5 kap. 2 § tredje stycket. Förslaget innebär att bestämmelsen  
  
 i fjärde stycket kan utmönstras.  
  
 Gemensam verifikation  
  
 Huvudregeln i 5 kap. 6 § BFL är att det för varje affärshändelse ska  
  
 finnas en verifikation. Vid försäljning av varor och tjänster mot  
  
 kontant betalning får dock inbetalningarna under en dags försäljning  
  
 dokumenteras genom en gemensam verifikation om det skulle  
  
 21 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 vara förenat med svårigheter att upprätta verifikationer för de olika  
  
 affärshändelserna.  
  
 Bestämmelserna om gemensam verifikation vid kontant  
  
 försäljning tar främst sikte på företag som använder kassaregister i  
  
 sin verksamhet. En dom av Högsta domstolen från år 2005 har  
  
 emellertid kullkastat detta och numera är uppfattningen att alla  
  
 affärshändelser som registreras i ett kassaregister ska dokumenteras  
  
 med en enskild verifikation. Detta är naturligtvis en orimlig ordning,  
  
 inte minst mot bakgrund av den nya lagen om kassaregister  
  
 som innebär att så gott som all kontantförsäljning i framtiden  
  
 kommer att registreras i kassaregister. Vi anser därför att läget  
  
 måste återställas till det som var före Högsta domstolens dom.  
  
 Detta kan lämpligen ske på så sätt att kravet på att det ska vara  
  
 förenat med svårigheter att upprätta en enskild verifikation tas bort  
  
 vilket därmed är vårt förslag.  
  
 Bevarande av räkenskapsinformation  
  
 Enligt 7 kap. 1 § första stycket BFL ska räkenskapsinformation  
  
 bevaras i vanlig läsbar form (dokument), mikroskrift som kan läsas  
  
 med förstoringshjälpmedel, eller annan form som kan läsas, avlyssnas  
  
 eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel  
  
 (maskinläsbart medium) och som genom omedelbar utskrift kan  
  
 tas fram i sådan form som avses i vanlig läsbar form eller mikroskrift.  
  
 Enligt paragrafens andra stycke ska material med räkenskapsinformation  
  
 som företaget har tagit emot från någon annan  
  
 bevaras i det skick materialet hade när det kom till företaget och  
  
 material med räkenskapsinformation som företaget självt har  
  
 upprättat ska bevaras i det skick materialet fick när räkenskapsinformationen  
  
 sammanställdes. Av 6 § framgår dock att ett maskinläsbart  
  
 medium får förstöras om informationen på ett betryggande  
  
 sätt överförs till något annat material. Om informationen har tagits  
  
 emot från någon annan och är av det slag som företaget normalt  
  
 bevarar elektroniskt får detta ske först fr.o.m. det fjärde året efter  
  
 utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades. Slutligen  
  
 framgår av 2 § att material som används för att bevara räkenskapsinformation  
  
 ska bevaras fram t.o.m. det tionde året efter utgången  
  
 av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades.  
  
 Vi har övervägt om det bör bli tillåtet att överföra information  
  
 som finns lagrad i ett pappersdokument till elektronisk form  
  
 22 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 (scanning) för att därefter förstöras. Intresset av en sådan möjlighet  
  
 ska ställas mot den nuvarande arkiveringstiden som är tio år.  
  
 Räkenskapsinformation som bevaras i pappersform kräver utrymme  
  
 och ett skäl som brukar anföras för en förkortning av  
  
 arkiveringstiden är de svällande arkivmassorna i företagen som det  
  
 kostar pengar att ta hand om. Det är ur detta perspektiv en fördel  
  
 om arkiveringen kan ske elektroniskt.  
  
 Utgångspunkten måste vara att en mottagen faktura i pappersform  
  
 har ett bättre bevisvärde än en kopia. Det kan av detta skäl  
  
 knappast komma på fråga att tillåta att en faktura som företaget tar  
  
 emot omedelbart scannas in och därefter slängs utan huvudregeln  
  
 bör vara att en mottagen handling ska sparas i vart fall någon tid. Vi  
  
 har förvisso full respekt för argumentet att pappersdokument är  
  
 skrymmande att bevara vilket skulle kunna utgöra ett skäl att tillåta  
  
 scanning. Detta problem anser vi dock bättre löses genom en  
  
 förkortning av arkiveringstiden.  
  
 Vi anser emellertid inte att det bör vara uteslutet att föra över  
  
 information som finns lagrad i pappersform till elektronisk form  
  
 eller mikroskrift och att förstöra det ursprungliga dokumentet. En  
  
 sådan överföring bör få ske omedelbart och när som helst under  
  
 arkiveringstiden. Däremot bör det inte vara tillåtet att förstöra det  
  
 ursprungliga dokumentet omedelbart utan vi anser att denna handling  
  
 bör bevaras någon tid. Frågan är därmed hur länge ett pappersdokument  
  
 bör bevaras. Innan vi går över till den frågan vill vi ta  
  
 upp frågan om överföring av räkenskapsinformation från elektronisk  
  
 form till papper.  
  
 Sedan år 2007 gäller att elektroniskt lagrad information som  
  
 företaget tar emot från någon annan omedelbart får skrivas ut på  
  
 papper om företaget inte normalt bevarar informationen elektroniskt.  
  
 I så fall får utskrift ske först efter fyra år. Före år 2007 gällde  
  
 att alla företag måste bevara mottagen elektronisk information i  
  
 denna form under fyra år. Enligt vår mening finns det egentligen  
  
 ingen anledning att behandla elektronisk information på annat sätt  
  
 än sådan som bevaras på papper. Elektroniska fakturor blir allt mer  
  
 vanliga i affärslivet och kommer i framtiden sannolikt att konkurrera  
  
 ut pappersfakturorna. Med hänsyn till att mottagna uppgifter  
  
 som regel får anses utgöra bästa bevis för en affärshändelse  
  
 framstår den nuvarande möjligheten att förstöra elektroniskt lagrad  
  
 information som mottagits utifrån som alltför generös.  
  
 Vi anser att all räkenskapsinformation, både mottagen och egenupprättad,  
  
 som huvudregel ska bevaras i den form informationen  
  
 23 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 hade när den togs emot respektive fick när den sammanställdes. Att  
  
 bara föra över informationen till något annat material bör vara  
  
 tillåtet när som helst. Däremot bör det inte vara tillåtet att förstöra  
  
 det ursprungliga materialet förrän viss tid har förflutit.  
  
 När det gäller att bestämma den tid under vilken räkenskapsinformation  
  
 bör bevaras i sin ursprungliga form anser vi att det  
  
 finns anledning att ta hänsyn till den tid inom vilken Skatteverket  
  
 får fatta ett omprövningsbeslut till nackdel för den skattskyldige.  
  
 Denna tid är enligt 4 kap. 14 § taxeringslagen året efter taxeringsåret,  
  
 dvs. två år efter beskattningsåret eller räkenskapsåret. Två år  
  
 anser vi mot denna bakgrund är en minimitid under vilken räkenskapsinformationen  
  
 bör bevaras i ursprungligt skick. Inte minst  
  
 intresset av en effektiv skattekontroll talar för att denna tid bör  
  
 förlängas något och vi har stannat för att föreslå tre år.  
  
 Vi föreslår alltså att det införs en generell bestämmelse av innebörd  
  
 att material som används för att bevara räkenskapsinformation  
  
 får förstöras om informationen på ett betryggande sätt  
  
 överförs till något annat material. Sådan förstöring får ske tidigast  
  
 fr.o.m. det tredje året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades. Bestämmelsen bör införas i 7 kap. 1 § BFL  
  
 och förslaget innebär att 7 kap. 6 § upphävs. Vidare föreslår vi att  
  
 arkiveringstiden sänks från tio år till sju år.  
  
 Ikraftträdande  
  
 Med hänsyn tagen till sedvanlig remissrunda och erforderlig beredning  
  
 inom berörda departement bedömer vi det som realistiskt med  
  
 ett ikraftträdande den 1 juli 2009. Nästa fråga är vilket räkenskapsår  
  
 som bör vara det första som ändringarna får tillämpas. Förändringar  
  
 i redovisningslagstiftningen brukar i regel träda ikraft ett  
  
 visst datum och tillämpas på räkenskapsår som inleds samma dag  
  
 eller senare. Vi anser emellertid att det beträffande en del av våra  
  
 förslag finns anledning att avvika från denna princip.  
  
 En stor del av våra förslag innebär lättnader i kraven på tilläggsupplysningar  
  
 i års- och koncernredovisningen. Vi ser inga praktiska  
  
 hinder mot att dessa ändringsförslag får genomslag omedelbart vid  
  
 ikraftträdandet, oavsett när räkenskapsåret inleddes. Detsamma  
  
 gäller förslagen om förkortad balansräkning och den utökade  
  
 möjligheten att upprätta resultaträkning i förkortad form liksom  
  
 förslaget till ändring av uppställningsformen för balansräkningen i  
  
 24 
  
 SOU 2008:67 Sammanfattning  
  
 bilaga 1 till ÅRL. Vad nu sagts innebär att företag med kalenderår  
  
 som räkenskapsår får tillämpa de nya reglerna redan på räkenskapsåret  
  
 2009. Däremot bör vid ikraftträdandetidpunkten avslutade  
  
 räkenskapsår omfattas av bestämmelserna i dess äldre lydelse även  
  
 om års- eller koncernredovisningen inte skulle ha upprättats vid  
  
 denna tidpunkt.  
  
 I några avseenden anser vi att det finns skäl för en annan  
  
 ordning än den nyss föreslagna. Det gäller förslagen att ta bort  
  
 kravet på aktivering av indirekta tillverkningskostnader i 4 kap. 3 §  
  
 tredje stycket ÅRL samt att höja gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL och  
  
 6 kap. 1 § BFL. Ett slopande av kravet på aktivering av indirekta  
  
 kostnader medför, för de företag som i enlighet med god redovisningssed  
  
 väljer att avstå från en aktivering, ett byte av redovisningsprincip.  
  
 Sådana byten bör inte genomföras under ett  
  
 löpande räkenskapsår. Av det skälet anser vi att detta förslag bör  
  
 gälla först för räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni  
  
 2009. Detsamma bör gälla den utökade möjligheten att tillämpa  
  
 kontantmetoden i 5 kap. 2 § BFL. Vidare bör vårt förslag att höja  
  
 gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL och 6 kap. 1 § BFL av praktiska skäl  
  
 samordnas med revisionsutredningens förslag om slopad revisionsplikt.  
  
 Detta innebär att vi föreslår att bestämmelserna tillämpas  
  
 första gången för räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni  
  
 2010.  
  
 Vi föreslår att reglerna om vanliga årsbokslut slopas och att  
  
 alla företag som inte upprättar årsredovisning får upprätta vad som  
  
 i dag benämns ett förenklat årsbokslut. Vi har i samband med detta  
  
 förslag understrukit vikten av kompletterande normgivning från  
  
 Bokföringsnämndens sida och vi tror att nämnden kommer att  
  
 behöva viss tid på sig för att åstadkomma detta. Av detta skäl  
  
 föreslår vi att den utökade möjligheten att upprätta förenklat årsbokslut  
  
 tillämpas första gången vid samma tidpunkt som höjningen  
  
 av gränsvärdet för mindre företag, dvs. för räkenskapsår som inleds  
  
 närmast efter den 30 juni 2010.  
  
 Förslaget om gemensam verifikation är inte avsett att innebära  
  
 någon förändring av nuvarande ordning utan syftar uteslutande till  
  
 att komma tillrätta med den osäkerhet beträffande bruket av sådan  
  
 verifikation som uppstått till följd av en dom av Högsta domstolen.  
  
 Av detta skäl anser vi att förslaget bör gälla omedelbart, dvs. även  
  
 för det räkenskapsår som pågår vid ikraftträdandetidpunkten.  
  
 Detsamma  
  
 anser vi bör gälla de förslag som innebär lättnader i  
  
 arkiveringsskyldigheten, dvs. förslagen till ändring av 7 kap. 1 och  
  
 25 
  
 Sammanfattning SOU 2008:67  
  
 2 §§ BFL liksom förslaget i 6 kap. 3 § att tillåta att den löpande  
  
 bokföringen i en gemensamt bedriven näringsverksamhet avslutas  
  
 med ett gemensamt årsbokslut.  
  
 26 
  
 Författningsförslag  
  
 1 Förslag till  
  
 lag (2008:000) om särskilt bokslut  
  
 Härigenom föreskrivs följande.  
  
 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om vad ett sådant särskilt  
  
 bokslut som avses i lagen (1972:262) om understödsföreningar,  
  
 lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker, lagen (2004:575) om europabolag, aktiebolagslagen  
  
 (2005:551) och lagen (2006:595) om europakooperativ ska  
  
 innehålla.  
  
 2 § Ett särskilt bokslut ska bestå av en resultaträkning och en  
  
 balansräkning. Bokslutet ska upprättas i vanlig läsbar form eller i  
  
 elektronisk form. Beloppen i bokslutet ska anges i svenska kronor.  
  
 När ett särskilt bokslut upprättas, ska följande bestämmelser i  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554) tillämpas:  
  
 1 kap. 3 § om vad som avses med andelar och nettoomsättning  
  
 samt om de tillägg som ska göras till nettoomsättningen,  
  
 1 kap. 46 §§ om koncern- och intresseföretagsdefinitioner,  
  
 2 kap. 2 § om överskådlighet och god redovisningssed,  
  
 2 kap. 4 § om andra grundläggande redovisningsprinciper,  
  
 2 kap. 7 § om undertecknande,  
  
 3 kap. 1 och 2 §§ om balans- och resultaträkningarnas innehåll,  
  
 3 kap. 3 och 4 §§ om uppställningsformer,  
  
 3 kap. 9 § om avsättningar,  
  
 3 kap. 13 § första stycket om extraordinära poster,  
  
 4 kap. 1 och 2 §§ om vad som är anläggningstillgångar och omsättningstillgångar,  
  
 4 kap. 3 § om anskaffningsvärdet för anläggningstillgångar,  
  
 4 kap. 4 § om avskrivning av anläggningstillgångar,  
  
 27 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 4 kap. 5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,  
  
 4 kap. 9 § om värdering av omsättningstillgångar,  
  
 4 kap. 10 § om värdering av pågående arbeten,  
  
 4 kap. 11 § om varulagrets anskaffningsvärde,  
  
 4 kap. 12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde,  
  
 4 kap. 13 § om omräkning av fordringar och skulder i utländsk  
  
 valuta, och  
  
 4 kap. 15 § om periodisering av vissa belopp vid upptagande av  
  
 lån.  
  
 3 § I det särskilda bokslutet ska företaget lämna de ytterligare upplysningar  
  
 som anges i 47 §§.  
  
 Upplysningarna ska lämnas i noter. Om det inte står i strid med  
  
 kravet på överskådlighet i 2 kap. 2 § årsredovisningslagen (1995:1554),  
  
 får upplysningarna i stället lämnas i balansräkningen eller resultaträkningen.  
  
 Lämnas upplysningarna i noter, ska hänvisning göras vid de  
  
 poster i balansräkningen eller resultaträkningen som upplysningarna  
  
 hänför sig till.  
  
 4 § Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar och skulder  
  
 ska anges.  
  
 För poster i balansräkningen som avser tillgångar, avsättningar  
  
 eller skulder i annan valuta än redovisningsvalutan ska anges enligt  
  
 vilka principer beloppen har räknats om till redovisningsvalutan.  
  
 5 § För varje post som tas upp som anläggningstillgång i balansräkningen  
  
 eller i sådana noter som avses i 3 kap. 4 § fjärde stycket 2  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554) ska uppgift lämnas om  
  
 1. tillgångarnas anskaffningsvärde,  
  
 2. årets avskrivningar enligt 4 kap. 4 § årsredovisningslagen,  
  
 3. årets nedskrivningar, med särskild uppgift om nedskrivningar  
  
 som har gjorts med stöd av 4 kap. 5 § andra stycket årsredovisningslagen,  
  
 4. ackumulerade avskrivningar enligt 4 kap. 4 § årsredovisningslagen,  
  
 5. ackumulerade nedskrivningar, med särskild uppgift om nedskrivningar  
  
 som har gjorts med stöd av 4 kap. 5 § andra stycket  
  
 årsredovisningslagen.  
  
 Grunderna för avskrivning av anläggningstillgångarnas olika  
  
 poster ska anges.  
  
 28 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 6 § För varje skuldpost i balansräkningen eller i sådana noter som  
  
 avses i 3 kap. 4 § fjärde stycket 2 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 ska den del som förfaller till betalning senare än ett år efter balansdagen  
  
 anges.  
  
 7 § Om företaget har ändrat redovisningsprinciper, ska upplysning  
  
 lämnas om detta. Skälen för ändringen ska anges.  
  
 8 § För varje sammandragen post i den balansräkning som ska ingå  
  
 i det särskilda bokslutet ska, om inte postens sammansättning klart  
  
 framgår av bokföringen i övrigt, de belopp som ingår i posten specificeras  
  
 i en särskild förteckning, som inte behöver offentliggöras.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 29 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 2 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1972:262) om  
  
 understödsföreningar  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:262) om understödsföreningar  
  
 att 107 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 1071§  
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, skall lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut. Det  
  
 särskilda bokslutet skall omfatta  
  
 den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har upprättats fram  
  
 till den dag då flyttningen av  
  
 säte har fått verkan enligt arti kel  
  
 7.10 i SCE-förordningen.  
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, ska lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut enligt  
  
 lagen (2008:000) om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 flyttningen av säte har fått  
  
 verkan enligt artikel 7.10 i SCEförordningen 
  
 .  
  
 Om en understödsförening  
  
 deltar i bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt  
  
 artikel 19 i SCE-förordningen  
  
 och europakooperativet får säte  
  
 i en annan stat än Sverige,  
  
 skall styrelsen för understödsföreningen  
  
 upprätta ett särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 skall omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 Om en understödsförening  
  
 deltar i bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt  
  
 artikel 19 i SCE-förordningen  
  
 och europakooperativet får säte  
  
 i en annan stat än Sverige,  
  
 ska styrelsen för understödsföreningen  
  
 upprätta ett särskilt  
  
 bokslut enligt lagen om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 1 Senaste lydelse 2006:599.  
  
 30 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 31  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 enligt första och andra styckena  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 11 §§ bokföringslagen  
  
 (1999:1078). Bokslutet  
  
 skall ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från  
  
 utgången av den period som  
  
 bokslutet omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009. 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 3 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1987:667) om  
  
 ekonomiska föreningar  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:667) om ekonomiska  
  
 föreningar att 12 kap. 40 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 12 kap.  
  
 40 §1 
  
 Om en svensk förening  
  
 deltar i en gränsöverskridande  
  
 fusion och den övertagande  
  
 föreningen har sitt hemvist i en  
  
 annan stat än Sverige, ska styrelsen  
  
 i den svenska föreningen  
  
 upprätta ett särskilt bokslut.  
  
 Det särskilda bokslutet ska omfatta  
  
 den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har upprättats  
  
 fram till den dag då  
  
 rättsverkningarna av fusionen  
  
 inträdde enligt 39 §.  
  
 Om en svensk förening  
  
 deltar i en gränsöverskridande  
  
 fusion och den övertagande  
  
 föreningen har sitt hemvist i en  
  
 annan stat än Sverige, ska styrelsen  
  
 i den svenska föreningen  
  
 upprätta ett särskilt bokslut  
  
 enligt lagen (2008:000) om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för  
  
 vilken årsredovisning inte tidigare  
  
 har upprättats fram till den  
  
 dag då rättsverkningarna av  
  
 fusionen inträdde enligt 39 §.  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 12 §§ bokföringslagen  
  
 (1999:1078). Bokslutet  
  
 ska ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från utgången av  
  
 den period som bokslutet omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 1 Senaste lydelse 2008:3.  
  
 32 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 4 Förslag till  
  
 lag om ändring i konkurslagen (1987:672)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) att  
  
 7 kap. 19 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 7 kap.  
  
 19 §1 
  
 Förvaltaren skall, oavsett vad  
  
 som gäller i fråga om bokföringsskyldighet  
  
 för gäldenären,  
  
 löpande bokföra in- och  
  
 utbetalningar, om inte god  
  
 redovisningssed kräver att bokföringen  
  
 sker på något annat  
  
 sätt.  
  
 Förvaltaren ska, oavsett vad  
  
 som gäller i fråga om bokföringsskyldighet  
  
 för gäldenären,  
  
 löpande bokföra in- och  
  
 utbetalningar, om inte god  
  
 redovisningssed kräver att bokföringen  
  
 sker på något annat  
  
 sätt.  
  
 Förvaltaren skall bevara räkenskapsmaterialet  
  
 under minst  
  
 tio år från utgången av det  
  
 kalenderår då konkursen avslutades.  
  
 I övrigt tillämpas 7 kap.  
  
 bokföringslagen (1999:1078).  
  
 Förvaltaren ska bevara räkenskapsmaterialet  
  
 under minst  
  
 sju år från utgången av det  
  
 kalenderår då konkursen avslutades.  
  
 I övrigt tillämpas 7 kap.  
  
 bokföringslagen (1999:1078).  
  
 Första stycket medför inte någon inskränkning i den bokföringsskyldighet  
  
 som kan vara särskilt föreskriven för att möjliggöra  
  
 kontroll över viss verksamhet.  
  
 Beträffande skyldighet att sörja för underlag för deklarations och  
  
 uppgiftsskyldighet och för kontroll därav finns särskilda  
  
 bestämmelser.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 1 Senaste lydelse 1999:1095.  
  
 33 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 5 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska  
  
 filialer  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:160) om utländska  
  
 filialer m.m. att 14 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 14 §1 
  
 För filialens bokföring och revision gäller, utöver vad som föreskrivits  
  
 i 11–13 §§, i tillämpliga delar detsamma som för ett svenskt  
  
 företag av motsvarande slag.  
  
 Skyldighet att upprätta årsredovisning gäller inte om företaget  
  
 lyder under lagstiftningen i en stat inom Europeiska ekonomiska  
  
 samarbetsområdet och  
  
 1. har en rättslig form som är jämförbar med aktiebolaget,  
  
 2. är ett kreditinstitut eller värdepappersbolag av motsvarande  
  
 slag som de företag som omfattas av lagen (1995:1559) om  
  
 årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag,  
  
 3. är ett försäkringsföretag av motsvarande slag som de företag  
  
 som omfattas av lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag,  
  
 eller  
  
 4. är ett europakooperativ.  
  
 Om filialen är skyldig att  
  
 avsluta den löpande bokföringen  
  
 men till följd av  
  
 bestämmelsen i andra stycket  
  
 inte upprättar någon årsredovisning,  
  
 skall den i stället upprätta  
  
 ett årsbokslut. För årsbokslutet  
  
 tillämpas  
  
 Om filialen är skyldig att  
  
 avsluta den löpande bokföringen  
  
 men till följd av  
  
 bestämmelsen i andra stycket  
  
 inte upprättar någon årsredovisning,  
  
 ska den i stället upprätta  
  
 ett årsbokslut. För årsbokslutet  
  
 tillämpas  
  
 1. i filial till företag som  
  
 avses i andra stycket 1 eller 4  
  
 och som inte är att hänföra till  
  
 samma stycke 2 eller 3, bestämmelserna  
  
 i 6 kap. 4–11 §§ bokföringslagen  
  
 (1999:1078),  
  
 1. i filial till företag som  
  
 avses i andra stycket 1 eller 4  
  
 och som inte är att hänföra till  
  
 samma stycke 2 eller 3, bestämmelserna  
  
 i lagen (2008:000) om  
  
 särskilt bokslut och i 6 kap. 11 §  
  
 bokföringslagen (1999:1078).  
  
 1 Senaste lydelse 2006:604.  
  
 34 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 2. i filial till företag som avses i andra stycket 2, bestämmelserna  
  
 i 2 kap. 2 § och 3–5 kap. lagen om årsredovisning i kreditinstitut  
  
 och värdepappersbolag, med undantag för hänvisningen till 3 kap.  
  
 5 § årsredovisningslagen (1995:1554), och  
  
 3. i filial till företag som avses i andra stycket 3, bestämmelserna  
  
 i 2 kap. 2 § och 3–5 kap. lagen om årsredovisning i försäkringsföretag,  
  
 med undantag för hänvisningen till 3 kap. 5 § årsredovisningslagen.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 35 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 6 Förslag till  
  
 lag om ändring i mervärdesskattelagen  
  
 (1994:200)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen  
  
 (1994:200)1 att 13 kap. 8 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 13 kap.  
  
 8 §2 
  
 Den utgående skatten får  
  
 redovisas för den redovisningsperiod  
  
 under vilken betalning  
  
 tas emot kontant eller på annat  
  
 sätt kommer den skattskyldige  
  
 tillgodo, om  
  
  den skattskyldige inte är  
  
 skyldig att upprätta en årsredovisning  
  
 enligt 6 kap. 1 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078), och  
  
 Den utgående skatten får  
  
 redovisas för den redovisningsperiod  
  
 under vilken betalning  
  
 tas emot kontant eller på annat  
  
 sätt kommer den skattskyldige  
  
 tillgodo, om värdet av den skattskyldiges  
  
 sammanlagda årliga  
  
 omsättning här i landet normalt  
  
 uppgår till högst 3 miljoner kronor.  
  
  värdet av den skattskyldiges  
  
 sammanlagda årliga omsättning  
  
 här i landet normalt  
  
 uppgår till högst 3 miljoner kronor.  
  
 Den utgående skatten för  
  
 samtliga fordringar som är  
  
 obetalda vid beskattningsårets  
  
 utgång skall dock alltid redovisas  
  
 för den redovisningsperiod  
  
 under vilken beskattningsåret  
  
 går ut.  
  
 Den utgående skatten för  
  
 samtliga fordringar som är  
  
 obetalda vid beskattningsårets  
  
 utgång ska dock alltid redovisas  
  
 för den redovisningsperiod  
  
 under vilken beskattningsåret  
  
 går ut.  
  
 Bestämmelserna i första och  
  
 andra styckena gäller också för  
  
 skattskyldiga som inte uppfyller  
  
 förutsättningarna enligt första  
  
 stycket första och andra streck1  
  
 Lagen omtryckt 2000:500.  
  
 2 Senaste lydelse 2006:1031 (jfr 2006:1293).  
  
 36 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 satserna om det endast förekommer  
  
 ett mindre antal fakturor  
  
 eller andra handlingar i verksamheten  
  
 och fordringarna och  
  
 skulderna enligt dessa inte uppgår  
  
 till avsevärda belopp.  
  
 Vad som sägs i förstatredje  
  
 styckena gäller också för den  
  
 som är skattskyldig enligt 1 kap.  
  
 2 § första stycket 24 c.  
  
 Vad som sägs i första och  
  
 andra styckena gäller också för  
  
 den som är skattskyldig enligt  
  
 1 kap. 2 § första stycket 24 c.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009 och tillämpas första  
  
 gången för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni  
  
 2009.  
  
 37 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 7 Förslag till  
  
 lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om stiftelselagen (1994:1220) att  
  
 3 kap. 2 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 3 kap.  
  
 2 §1 
  
 Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga  
  
 enligt bokföringslagen  
  
 (1999:1078) skall fortlöpande  
  
 föra räkenskaper över  
  
 belopp som har inbetalats till  
  
 eller utbetalats av stiftelsen. Det  
  
 skall finnas verifikationer för in och  
  
 utbetalningar. En stiftelse  
  
 som har sin förmögenhet  
  
 gemensamt placerad med en  
  
 annan stiftelses förmögenhet,  
  
 får beträffande den gemensamt  
  
 placerade förmögenheten ha  
  
 räkenskaper som är gemensamma  
  
 med den andra stiftelsen.  
  
 Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga  
  
 enligt bokföringslagen  
  
 (1999:1078) ska fortlöpande  
  
 föra räkenskaper över  
  
 belopp som har inbetalats till  
  
 eller utbetalats av stiftelsen. Det  
  
 ska finnas verifikationer för in och  
  
 utbetalningar. En stiftelse  
  
 som har sin förmögenhet  
  
 gemensamt placerad med en  
  
 annan stiftelses förmögenhet,  
  
 får beträffande den gemensamt  
  
 placerade förmögenheten ha  
  
 räkenskaper som är gemensamma  
  
 med den andra stiftelsen.  
  
 Räkenskaperna skall avslutas  
  
 med en sammanställning för  
  
 varje räkenskapsår. Av sammanställningen  
  
 skall framgå tillgångar  
  
 och skulder vid räkenskapsårets  
  
 början och slut samt  
  
 inkomster och utgifter under  
  
 räkenskapsåret. I sammanställningen  
  
 skall även anges värdet av  
  
 stiftelsens tillgångar vid räkenskapsårets  
  
 slut.  
  
 Räkenskaperna ska avslutas  
  
 med en sammanställning för  
  
 varje räkenskapsår. Av sammanställningen  
  
 ska framgå tillgångar  
  
 och skulder vid räkenskapsårets  
  
 början och slut samt inkomster  
  
 och utgifter under räkenskapsåret.  
  
 I sammanställningen ska  
  
 även anges värdet av stiftelsens  
  
 tillgångar vid räkenskapsårets  
  
 slut.  
  
 1 Senaste lydelse 1999:1106.  
  
 38 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 39  
  
 Räkenskapsmaterialet skall  
  
 bevaras i ordnat skick och på  
  
 betryggande sätt inom landet  
  
 under minst tio år från utgången  
  
 av det räkenskapsår som  
  
 räkenskapsmaterialet avser.  
  
 Räkenskapsmaterialet ska  
  
 bevaras i ordnat skick och på  
  
 betryggande sätt inom landet  
  
 under minst sju år från utgången  
  
 av det räkenskapsår som  
  
 räkenskapsmaterialet avser.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009. 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 8 Förslag till  
  
 lag om ändring i årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 dels att 5 kap. 4, 18 a och 18 b §§ ska upphöra att gälla,  
  
 dels att rubrikerna närmast före 5 kap. 4, 18 a och 18 b §§ ska  
  
 utgå,  
  
 dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 1 §, 3 kap. 3 och 11 §§, 4 kap. 3 §,  
  
 5 kap. 3, 18, 1922, 25 och 27 §§, 6 kap. 1 §, 7 kap. 14, 31 och 32 §§,  
  
 8 kap. 15 § samt bilaga 1 till lagen ska ha följande lydelse,  
  
 dels att det i lagen ska införas nya bestämmelser, 5 kap. 1 a, 3 a,  
  
 14 a, 14 b och 15 a §§, samt närmast före 5 kap. 1 a § en ny rubrik  
  
 av följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 1 kap.  
  
 3 §1 
  
 I denna lag betyder  
  
 1. företag: en fysisk eller juridisk person som direkt eller indirekt  
  
 omfattas av en årsredovisning, en koncernredovisning eller en  
  
 delårsrapport,  
  
 2. andelar: aktier och andra andelar i juridiska personer,  
  
 3. nettoomsättning: intäkter från sålda varor och utförda tjänster  
  
 som ingår i företagets normala verksamhet med avdrag för lämnade  
  
 rabatter, mervärdesskatt och annan skatt som är direkt knuten till  
  
 omsättningen,  
  
 4. större företag:  
  
 – företag vars andelar, teckningsoptioner eller skuldebrev är  
  
 upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande  
  
 marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller  
  
 – företag som uppfyller mer än ett av följande villkor:  
  
 a) medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av de två  
  
 senaste räkenskapsåren uppgått till mer än 50,  
  
 1 Senaste lydelse 2007:541.  
  
 40 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 41  
  
 b) företagets redovisade balansomslutning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 25 miljoner  
  
 kronor,  
  
 b) företagets redovisade balansomslutning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 41,5 miljoner  
  
 kronor,  
  
 c) företagets redovisade nettoomsättning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 50 miljoner  
  
 kronor,  
  
 c) företagets redovisade nettoomsättning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 83 miljoner  
  
 kronor,  
  
 5. mindre företag: företag som inte är större företag,  
  
 6. större koncerner: koncerner som uppfyller mer än ett av  
  
 följande villkor:  
  
 a) medelantalet anställda i koncernen har under vart och ett av  
  
 de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än 50,  
  
 b) koncernföretagens redovisade  
  
 balansomslutning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 25 miljoner kronor,  
  
 b) koncernföretagens redovisade  
  
 balansomslutning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 41,5 miljoner kronor,  
  
 c) koncernföretagens redovisade  
  
 nettoomsättning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 50 miljoner kronor,  
  
 c) koncernföretagens redovisade  
  
 nettoomsättning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 83 miljoner kronor,  
  
 7. mindre koncerner: koncerner som inte är större koncerner.  
  
 Vid tillämpningen av första  
  
 stycket 6 b och c skall fordringar  
  
 och skulder mellan koncernföretag,  
  
 liksom internvinster,  
  
 elimineras. Detsamma  
  
 gäller för intäkter och kostnader  
  
 som hänför sig till transaktioner  
  
 mellan koncernföretag, liksom  
  
 förändring av internvinst.  
  
 Vid tillämpningen av första  
  
 stycket 6 b och c ska fordringar  
  
 och skulder mellan koncernföretag,  
  
 liksom internvinster,  
  
 elimineras. Detsamma gäller för  
  
 intäkter och kostnader som  
  
 hänför sig till transaktioner  
  
 mellan koncernföretag, liksom  
  
 förändring av internvinst.  
  
 Företag som avses i 2 kap.  
  
 2 § första stycket och 3 §  
  
 bokföringslagen (1999:1078) skall  
  
 vid tillämpningen av första  
  
 stycket 4–7 och 5 kap. 6 § till  
  
 nettoomsättningen lägga bidrag,  
  
 Företag som avses i 2 kap.  
  
 2 § första stycket och 3 §  
  
 bokföringslagen (1999:1078) ska  
  
 vid tillämpningen av första  
  
 stycket 4–7 och 5 kap. 6 § till  
  
 nettoomsättningen lägga bidrag, 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 gåvor, medlemsavgifter och  
  
 andra liknande intäkter.  
  
 gåvor, medlemsavgifter och  
  
 andra liknande intäkter.  
  
 2 kap.  
  
 1 §2 
  
 En årsredovisning skall bestå  
  
 av  
  
 En årsredovisning ska bestå  
  
 av  
  
 1. en balansräkning,  
  
 2. en resultaträkning, 2. en resultaträkning, och  
  
 3. noter, och 3. noter.  
  
 4. en förvaltningsberättelse.  
  
 I årsredovisningen för ett  
  
 större företag skall det även ingå  
  
 en finansieringsanalys.  
  
 I årsredovisningen för ett  
  
 större företag ska det även ingå  
  
 en finansieringsanalys och en  
  
 förvaltningsberättelse.  
  
 3 kap.  
  
 3 §3 
  
 Balansräkningen skall upprättas  
  
 enligt den uppställningsform  
  
 som anges i bilaga 1 till  
  
 denna lag. Resultaträkningen  
  
 skall upprättas enligt någon av  
  
 de uppställningsformer som  
  
 anges i bilagorna 2 och 3.  
  
 Balansräkningen ska upprättas  
  
 enligt den uppställningsform  
  
 som anges i bilaga 1 till  
  
 denna lag. I mindre företag  
  
 behöver balansräkningen bara  
  
 innehålla de poster som föregås av  
  
 bokstäver och romerska siffror.  
  
 Resultaträkningen ska upprättas  
  
 enligt någon av de uppställningsformer  
  
 som anges i bilagorna  
  
 2 och 3.  
  
 Byte av uppställningsform  
  
 för resultaträkningen får ske  
  
 endast om det finns särskilda  
  
 skäl och är förenligt med 2 kap.  
  
 2 och 3 §§. Vid sådant byte skall  
  
 upplysning om skälen för bytet  
  
 lämnas i en not.  
  
 Byte av uppställningsform  
  
 för resultaträkningen får ske  
  
 endast om det finns särskilda  
  
 skäl och är förenligt med 2 kap.  
  
 2 och 3 §§. Vid sådant byte ska  
  
 upplysning om skälen för bytet  
  
 lämnas i en not.  
  
 2 Senaste lydelse 2006:871.  
  
 3 Senaste lydelse 1999:1112.  
  
 42 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 11 §4 
  
 Mindre företag får, om det är  
  
 motiverat av konkurrensskäl, slå  
  
 samman posterna 16 i bilaga 2  
  
 respektive posterna 13 och 6 i  
  
 bilaga 3 till en post benämnd  
  
 bruttovinst eller bruttoförlust.  
  
 Mindre företag får slå  
  
 samman posterna 16 i bilaga 2  
  
 respektive posterna 13 och 6 i  
  
 bilaga 3 till en post benämnd  
  
 bruttovinst eller bruttoförlust.  
  
 Ett företag som slår samman  
  
 poster enligt första stycket skall  
  
 i resultaträkningen, i anslutning  
  
 till posten bruttovinst eller  
  
 bruttoförlust, lämna uppgift om  
  
 nettoomsättningen. Företaget  
  
 skall i en not upplysa om skälen  
  
 för sammanslagningen. Uppgift  
  
 om nettoomsättningen får dock  
  
 utelämnas om det är motiverat  
  
 och Bolagsverket medger det.  
  
 Ett företag som slår samman  
  
 poster enligt första stycket ska i  
  
 resultaträkningen, i anslutning  
  
 till posten bruttovinst eller  
  
 bruttoförlust, lämna uppgift om  
  
 nettoomsättningen. Uppgift om  
  
 nettoomsättningen får dock  
  
 utelämnas om det är motiverat  
  
 av konkurrensskäl och Bolagsverket  
  
 medger det. Ett företag  
  
 som fått sådant medgivande ska  
  
 lämna upplysning om detta i en  
  
 not.  
  
 4 kap.  
  
 3 §5 
  
 Anläggningstillgångar skall  
  
 tas upp till belopp motsvarande  
  
 utgifterna för tillgångens förvärv  
  
 eller tillverkning (anskaffningsvärdet),  
  
 om inte annat följer av  
  
 4–6 §, 12 §, 13 a §, 14 a §, 14 e §  
  
 eller 14 f §.  
  
 Anläggningstillgångar ska tas  
  
 upp till belopp motsvarande  
  
 utgifterna för tillgångens förvärv  
  
 eller tillverkning (anskaffningsvärdet),  
  
 om inte annat följer av  
  
 4–6 §§, 12 §, 13 a §, 14 a §, 14 e §  
  
 eller 14 f §.  
  
 I anskaffningsvärdet för en  
  
 förvärvad tillgång skall räknas  
  
 in, utöver inköpspriset, utgifter  
  
 som är direkt hänförliga till  
  
 förvärvet.  
  
 I anskaffningsvärdet för en  
  
 förvärvad tillgång ska räknas in,  
  
 utöver inköpspriset, utgifter  
  
 som är direkt hänförliga till  
  
 förvärvet.  
  
 I anskaffningsvärdet för en  
  
 tillverkad tillgång skall räknas  
  
 in, utöver sådana kostnader som  
  
 direkt kan hänföras till produkI  
  
 anskaffningsvärdet för en  
  
 tillverkad tillgång får räknas in,  
  
 utöver sådana kostnader som  
  
 direkt kan hänföras till produk4  
  
 Senaste lydelse 2006:871.  
  
 5 Senaste lydelse 2004:1173.  
  
 43 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 tionen av tillgången, en skälig  
  
 andel av indirekta tillverkningskostnader.  
  
 tionen av tillgången, en skälig  
  
 andel av indirekta tillverkningskostnader.  
  
 Ränta på kapital som har  
  
 lånats för att finansiera tillverkningen  
  
 av en tillgång får räknas  
  
 in i anskaffningsvärdet till den  
  
 del räntan hänför sig till tillverkningsperioden.  
  
 Om ränta  
  
 har räknats in i anskaffningsvärdet,  
  
 skall upplysning om  
  
 detta och det belopp som har  
  
 räknats in lämnas i en not.  
  
 Ränta på kapital som har  
  
 lånats för att finansiera tillverkningen  
  
 av en tillgång får räknas  
  
 in i anskaffningsvärdet till den  
  
 del räntan hänför sig till tillverkningsperioden.  
  
 Om ränta  
  
 har räknats in i anskaffningsvärdet,  
  
 ska upplysning om detta  
  
 lämnas i en not.  
  
 Utgifter för värdehöjande förbättringar av en tillgång får räknas  
  
 in i anskaffningsvärdet, om de har lagts ned under räkenskapsåret  
  
 eller balanserats från tidigare år.  
  
 5 kap.  
  
 Företagets utveckling m.m. 
  
 1 a §  
  
 Ett företag som inte upprättar  
  
 förvaltningsberättelse ska lämna  
  
 sådana upplysningar som framgår  
  
 av 6 kap. 1 § första stycket och  
  
 andra stycket 1 och 2.  
  
 3 §  
  
 För varje post som tas upp  
  
 som anläggningstillgång i balansräkningen  
  
 eller i sådana noter  
  
 som avses i 3 kap. 4 § fjärde  
  
 stycket 2 skall uppgift lämnas  
  
 om  
  
 För varje post som tas upp  
  
 som anläggningstillgång i balansräkningen  
  
 eller i sådana noter  
  
 som avses i 3 kap. 4 § fjärde  
  
 stycket 2 ska uppgift lämnas om  
  
 1. tillgångarnas anskaffningsvärde,  
  
 2. tillkommande och avgående  
  
 tillgångar,  
  
 3. överföringar,  
  
 4. årets avskrivningar enligt  
  
 4 kap. 4 §,  
  
 2. årets avskrivningar enligt  
  
 4 kap. 4 §,  
  
 44 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 45  
  
 5. årets nedskrivningar, med  
  
 särskild uppgift om  
  
 nedskrivningar som har gjorts  
  
 med stöd av 4 kap. 5 § andra  
  
 stycket,  
  
 3. årets nedskrivningar, med  
  
 särskild uppgift om  
  
 nedskrivningar som har gjorts  
  
 med stöd av 4 kap. 5 § andra  
  
 stycket, och  
  
 6. årets uppskrivningar, med  
  
 särskild uppgift om uppskrivningsbeloppets  
  
 användning och  
  
 oavskrivet uppskrivningsbelopp,  
  
 4. årets uppskrivningar, med  
  
 särskild uppgift om uppskrivningsbeloppets  
  
 användning och  
  
 oavskrivet uppskrivningsbelopp,  
  
 7. ackumulerade avskrivningar  
  
 enligt 4 kap. 4 §,  
  
 8. ackumulerade nedskrivningar,  
  
 med särskild uppgift om nedskrivningar  
  
 som har gjorts med  
  
 stöd av 4 kap. 5 § andra stycket,  
  
 9. ackumulerade uppskrivningar,  
  
 och  
  
 10. korrigeringar av tidigare  
  
 års avskrivningar enligt 4 kap.  
  
 4 §, nedskrivningar och uppskrivningar.  
  
 Grunderna för avskrivning av  
  
 anläggningstillgångarnas olika  
  
 poster skall anges.  
  
 Grunderna för avskrivning av  
  
 anläggningstillgångarnas olika  
  
 poster ska anges.  
  
 Till den del en tillgång  
  
 skrivits av eller skrivits ned  
  
 uteslutande av skatteskäl skall  
  
 upplysning lämnas om detta  
  
 med angivande av avskrivningens  
  
 eller nedskrivningens  
  
 storlek.  
  
 Till den del en tillgång  
  
 skrivits av eller skrivits ned  
  
 uteslutande av skatteskäl ska  
  
 upplysning lämnas om detta  
  
 med angivande av avskrivningens  
  
 eller nedskrivningens  
  
 storlek.  
  
 3 a §  
  
 Utöver vad som följer av 3 §  
  
 ska större företag lämna uppgift  
  
 om  
  
 1. tillkommande och avgående  
  
 tillgångar,  
  
 2. överföringar,  
  
 3. ackumulerade avskrivningar  
  
 enligt 4 kap. 4 §, 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 4. ackumulerade nedskrivningar,  
  
 med särskild uppgift om nedskrivningar  
  
 som har gjorts med  
  
 stöd av 4 kap. 5 § andra stycket,  
  
 5. ackumulerade uppskrivningar,  
  
 och  
  
 6. korrigeringar av tidigare års  
  
 avskrivningar enligt 4 kap. 4 §,  
  
 nedskrivningar och uppskrivningar.  
  
 14 a §  
  
 Ett aktiebolag som inte upprättar  
  
 förvaltningsberättelse ska  
  
 lämna förslag till dispositioner  
  
 beträffande bolagets vinst eller  
  
 förlust.  
  
 14 b §  
  
 Ett aktiebolag som inte upprättar  
  
 förvaltningsberättelse ska  
  
 lämna sådana upplysningar som  
  
 framgår av 6 kap. 1 § andra  
  
 stycket 69.  
  
 15 a §  
  
 En ekonomisk förening som  
  
 inte upprättar förvaltningsberättelse  
  
 ska lämna förslag till  
  
 dispositioner beträffande föreningens  
  
 vinst eller förlust. Om  
  
 föreningen är moderföretag ska  
  
 uppgift dessutom lämnas om  
  
 belopp som enligt årsredovisningarna  
  
 för företag inom koncernen  
  
 ska föras över från fritt  
  
 eget kapital i koncernen till  
  
 bundet eget kapital.  
  
 46 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 18 §6 
  
 Uppgift skall lämnas om  
  
 medelantalet under räkenskapsåret  
  
 anställda personer med uppgift  
  
 om fördelningen mellan  
  
 kvinnor och män. Om företaget  
  
 har anställda i flera länder, skall  
  
 medelantalet anställda och  
  
 fördelningen mellan kvinnor och  
  
 män i varje land anges.  
  
 Större företag ska lämna  
  
 uppgift om medelantalet under  
  
 räkenskapsåret anställda personer.  
  
 19 §7 
  
 Mindre företag som upprättar  
  
 resultaträkning enligt den uppställningsform  
  
 som anges i bilaga  
  
 3 ska lämna uppgift om räkenskapsårets  
  
 personalkostnader.  
  
 Av räkenskapsårets personalkostnader  
  
 skall följande belopp  
  
 anges särskilt:  
  
 Av räkenskapsårets personalkostnader  
  
 ska större företag ange  
  
 följande belopp särskilt:  
  
 1. löner och andra ersättningar, och  
  
 2. sociala kostnader, med särskild uppgift om pensionskostnader.  
  
 20 §8 
  
 Det sammanlagda beloppet  
  
 av räkenskapsårets löner och  
  
 andra ersättningar skall anges för  
  
 var och en av följande grupper:  
  
 Större företag ska ange det  
  
 sammanlagda beloppet av räkenskapsårets  
  
 löner och andra  
  
 ersättningar för var och en av  
  
 följande grupper:  
  
 1. styrelseledamöter, verkställande direktören och motsvarande  
  
 befattningshavare, och  
  
 2. anställda som inte omfattas av 1.  
  
 Tantiem och därmed jämställd  
  
 ersättning till styrelseledamöter,  
  
 verkställande direktören  
  
 och motsvarande befattningshavare  
  
 skall anges särskilt.  
  
 Tantiem och därmed jämställd  
  
 ersättning till styrelseledamöter,  
  
 verkställande direktören  
  
 och motsvarande befattningshavare  
  
 ska anges särskilt.  
  
 6 Senaste lydelse 1999:1112.  
  
 7 Senaste lydelse 1999:1112.  
  
 8 Senaste lydelse 2006:565.  
  
 47 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 I ett publikt aktiebolag skall  
  
 vid tillämpningen av första och  
  
 andra styckena samtliga personer  
  
 i bolagets ledning ingå i  
  
 den grupp som avses i första  
  
 stycket 1. Antalet personer i  
  
 gruppen skall anges. Vidare skall  
  
 uppgifter om räkenskapsårets  
  
 löner och andra ersättningar  
  
 lämnas för var och en av  
  
 styrelseledamöterna och för den  
  
 verkställande direktören. Sådana  
  
 uppgifter behöver dock inte  
  
 lämnas för arbetstagarrepresentanter  
  
 som har utsetts enligt  
  
 lagen (1987:1245) om styrelserepresentation  
  
 för de privatanställda.  
  
 I ett publikt aktiebolag ska  
  
 vid tillämpningen av första och  
  
 andra styckena samtliga personer  
  
 i bolagets ledning ingå i  
  
 den grupp som avses i första  
  
 stycket 1. Antalet personer i  
  
 gruppen ska anges. Vidare ska  
  
 uppgifter om räkenskapsårets  
  
 löner och andra ersättningar  
  
 lämnas för var och en av  
  
 styrelseledamöterna och för den  
  
 verkställande direktören. Sådana  
  
 uppgifter behöver dock inte  
  
 lämnas för arbetstagarrepresentanter  
  
 som har utsetts enligt  
  
 lagen (1987:1245) om styrelserepresentation  
  
 för de privatanställda.  
  
 Har företaget anställda i flera  
  
 länder, skall uppgifter som anges i  
  
 denna paragraf lämnas särskilt för  
  
 varje land.  
  
 21 §9 
  
 I aktiebolag skall upplysning  
  
 lämnas om den sammanlagda på  
  
 räkenskapsåret belöpande ersättningen  
  
 till var och en av  
  
 bolagets revisorer och de revisionsföretag  
  
 där revisorerna  
  
 verkar. Särskild uppgift skall  
  
 lämnas om hur stor del av  
  
 ersättningen som avser andra  
  
 uppdrag än revisionsuppdraget.  
  
 I aktiebolag som är större  
  
 företag ska upplysning lämnas  
  
 om den sammanlagda på räkenskapsåret  
  
 belöpande ersättningen  
  
 till var och en av bolagets  
  
 revisorer och de revisionsföretag  
  
 där revisorerna verkar.  
  
 Särskild uppgift ska lämnas om  
  
 hur stor del av ersättningen som  
  
 avser andra uppdrag än revisionsuppdraget.  
  
 9 Senaste lydelse 1999:1112.  
  
 48 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 22 §10 
  
 Uppgift skall lämnas om det  
  
 sammanlagda beloppet av kostnader  
  
 och förpliktelser som  
  
 avser pensioner eller liknande  
  
 förmåner till styrelseledamöter,  
  
 verkställande direktören eller  
  
 motsvarande befattningshavare.  
  
 Större företag ska lämna  
  
 uppgift om det sammanlagda  
  
 beloppet av kostnader och förpliktelser  
  
 som avser pensioner  
  
 eller liknande förmåner till  
  
 styrelseledamöter, verkställande  
  
 direktören eller motsvarande  
  
 befattningshavare.  
  
 I ett publikt aktiebolag skall  
  
 en uppgift som avses i första  
  
 stycket omfatta även pensioner  
  
 och liknande förmåner till andra  
  
 personer i bolagets ledning.  
  
 Antalet personer som omfattas  
  
 skall anges. Vidare skall uppgifter  
  
 lämnas för var och en av  
  
 styrelseledamöterna och för den  
  
 verkställande direktören. Sådana  
  
 uppgifter behöver dock inte  
  
 lämnas för arbetstagarrepresentanter  
  
 som har utsetts enligt  
  
 lagen (1987:1245) om styrelserepresentation  
  
 för de privatanställda.  
  
 I ett publikt aktiebolag ska  
  
 en uppgift som avses i första  
  
 stycket omfatta även pensioner  
  
 och liknande förmåner till andra  
  
 personer i bolagets ledning.  
  
 Antalet personer som omfattas  
  
 ska anges. Vidare ska uppgifter  
  
 lämnas för var och en av  
  
 styrelseledamöterna och för den  
  
 verkställande direktören. Sådana  
  
 uppgifter behöver dock inte  
  
 lämnas för arbetstagarrepresentanter  
  
 som har utsetts enligt  
  
 lagen (1987:1245) om styrelserepresentation  
  
 för de privatanställda.  
  
 25 §11 
  
 Om företaget har träffat avtal  
  
 om avgångsvederlag eller liknande  
  
 förmåner till styrelseledamöter,  
  
 verkställande direktören  
  
 eller andra personer i  
  
 företagets ledning, skall uppgift  
  
 lämnas om avtalen och om de  
  
 väsentligaste villkoren i avtalen.  
  
 Större företag som har träffat  
  
 avtal om avgångsvederlag eller  
  
 liknande förmåner till styrelseledamöter,  
  
 verkställande direktören  
  
 eller andra personer i  
  
 företagets ledning, ska lämna  
  
 uppgift om avtalen och om de  
  
 väsentligaste villkoren i avtalen.  
  
 10 Senaste lydelse 2006:565.  
  
 11 Senaste lydelse 1999:1112.  
  
 49 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 27 §12 
  
 I fråga om europabolag och  
  
 europakooperativ med ett  
  
 sådant förvaltningssystem som  
  
 avses i artiklarna 3942 i rådets  
  
 förordning (EG) nr 2157/2001  
  
 av den 8 oktober 2001 om  
  
 stadga för europabolag eller  
  
 artiklarna 3741 i rådets förordning  
  
 (EG) nr 1435/2003 av  
  
 den 22 juli 2003 om stadga för  
  
 europeiska kooperativa föreningar  
  
 (SCE-föreningar) skall  
  
 bestämmelserna om styrelseledamöter  
  
 i 12, 18 b, 20 och  
  
 2225 §§ tillämpas på ledamöter  
  
 eller suppleanter i europabolagets  
  
 eller europakooperativets  
  
 tillsynsorgan.  
  
 I fråga om europabolag och  
  
 europakooperativ med ett  
  
 sådant förvaltningssystem som  
  
 avses i artiklarna 3942 i rådets  
  
 förordning (EG) nr 2157/2001  
  
 av den 8 oktober 2001 om  
  
 stadga för europabolag eller  
  
 artiklarna 3741 i rådets förordning  
  
 (EG) nr 1435/2003 av  
  
 den 22 juli 2003 om stadga för  
  
 europeiska kooperativa föreningar  
  
 (SCE-föreningar) ska  
  
 bestämmelserna om styrelseledamöter  
  
 i 12, 20 och 2225 §§  
  
 tillämpas på ledamöter eller  
  
 suppleanter i europabolagets  
  
 eller europakooperativets tillsynsorgan.  
  
 Av 16 § andra stycket och  
  
 22 § lagen (2004:575) om europabolag  
  
 samt 21 § andra stycket  
  
 och 26 § lagen (2006:595) om  
  
 europakooperativ framgår att  
  
 bestämmelserna i första stycket  
  
 skall tillämpas också på ledamöter  
  
 eller suppleanter i ett  
  
 europabolags eller europakooperativs  
  
 lednings- eller förvaltningsorgan.  
  
 Av 16 § andra stycket och  
  
 22 § lagen (2004:575) om europabolag  
  
 samt 21 § andra stycket  
  
 och 26 § lagen (2006:595) om  
  
 europakooperativ framgår att  
  
 bestämmelserna i första stycket  
  
 ska tillämpas också på ledamöter  
  
 eller suppleanter i ett europabolags  
  
 eller europakooperativs  
  
 lednings eller  
  
 förvaltningsorgan.  
  
 6 kap.  
  
 1 §13 
  
 Förvaltningsberättelsen skall  
  
 innehålla en rättvisande översikt  
  
 över utvecklingen av företagets  
  
 verksamhet, ställning och resultat.  
  
 När det behövs för förståelsen  
  
 av årsredovisningen  
  
 Förvaltningsberättelsen ska  
  
 innehålla en rättvisande översikt  
  
 över utvecklingen av företagets  
  
 verksamhet, ställning och resultat.  
  
 När det behövs för förståelsen  
  
 av årsredovisningen ska  
  
 12 Senaste lydelse 2006:597.  
  
 13 Senaste lydelse 2006:871.  
  
 50 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 skall översikten innehålla hänvisningar  
  
 till och ytterligare  
  
 upplysningar om de belopp som  
  
 tas upp i andra delar av årsredovisningen.  
  
 översikten innehålla hänvisningar  
  
 till och ytterligare upplysningar  
  
 om de belopp som tas  
  
 upp i andra delar av årsredovisningen.  
  
 Upplysningar skall även lämnas  
  
 om  
  
 Upplysningar ska även lämnas  
  
 om  
  
 1. sådana förhållanden som  
  
 inte skall redovisas i balansräkningen,  
  
 resultaträkningen eller  
  
 noterna, men som är viktiga för  
  
 bedömningen av utvecklingen  
  
 av företagets verksamhet, ställning  
  
 och resultat,  
  
 1. sådana förhållanden som  
  
 inte ska redovisas i balansräkningen,  
  
 resultaträkningen eller  
  
 noterna, men som är viktiga för  
  
 bedömningen av utvecklingen  
  
 av företagets verksamhet, ställning  
  
 och resultat,  
  
 2. sådana händelser av väsentlig betydelse för företaget som har  
  
 inträffat under räkenskapsåret eller efter dess slut,  
  
 3. företagets förväntade framtida utveckling inklusive en  
  
 beskrivning av väsentliga risker och osäkerhetsfaktorer som företaget  
  
 står inför,  
  
 4. företagets verksamhet inom forskning och utveckling,  
  
 5. företagets filialer i utlandet,  
  
 6. antal och kvotvärde för de egna aktier som innehas av företaget,  
  
 den andel av aktiekapitalet som dessa aktier utgör samt  
  
 storleken av den ersättning som har betalats för aktierna,  
  
 7. antal och kvotvärde för de egna aktier som har förvärvats  
  
 under räkenskapsåret, den andel av aktiekapitalet som dessa aktier  
  
 utgör samt storleken av den ersättning som har betalats,  
  
 8. antal och kvotvärde för de egna aktier som har överlåtits  
  
 under räkenskapsåret, den andel av aktiekapitalet som dessa aktier  
  
 utgör samt storleken av den ersättning som har erhållits, och  
  
 9. skälen för de förvärv eller överlåtelser av egna aktier som har  
  
 skett under räkenskapsåret.  
  
 Om det är väsentligt för  
  
 bedömningen av företagets ställning  
  
 och resultat, skall det även  
  
 lämnas följande upplysningar  
  
 avseende användningen av finansiella  
  
 instrument:  
  
 Om det är väsentligt för  
  
 bedömningen av företagets ställning  
  
 och resultat, ska det även  
  
 lämnas följande upplysningar  
  
 avseende användningen av finansiella  
  
 instrument:  
  
 51 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 1. mål och tillämpade principer för finansiell riskstyrning jämte,  
  
 för varje viktig typ av planerad affärshändelse där säkringsredovisning  
  
 används, tillämpade principer för säkring, och  
  
 2. exponering för prisrisker, kreditrisker, likviditetsrisker och  
  
 kassaflödesrisker.  
  
 Utöver sådan information  
  
 som skall lämnas enligt första– 
  
 tredje styckena skall förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla sådana  
  
 icke-finansiella upplysningar  
  
 som behövs för förståelsen av  
  
 företagets utveckling, ställning  
  
 eller resultat och som är relevanta  
  
 för den aktuella verksamheten,  
  
 däribland upplysningar  
  
 om miljö- och personalfrågor.  
  
 Företag som bedriver verksamhet  
  
 som är tillstånds- eller  
  
 anmälningspliktig enligt miljöbalken  
  
 skall alltid lämna upplysningar  
  
 om verksamhetens  
  
 påverkan på den yttre miljön.  
  
 Utöver sådan information  
  
 som ska lämnas enligt första– 
  
 tredje styckena ska förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla sådana  
  
 icke-finansiella upplysningar  
  
 som behövs för förståelsen av  
  
 företagets utveckling, ställning  
  
 eller resultat och som är relevanta  
  
 för den aktuella verksamheten,  
  
 däribland upplysningar  
  
 om miljö- och personalfrågor.  
  
 Företag som bedriver verksamhet  
  
 som är tillstånds- eller  
  
 anmälningspliktig enligt miljöbalken  
  
 ska alltid lämna upplysningar  
  
 om verksamhetens  
  
 påverkan på den yttre miljön.  
  
 Andra stycket 3 och 5, tredje  
  
 stycket och fjärde stycket första  
  
 meningen gäller inte mindre företag.  
  
 7 kap.  
  
 14 §14 
  
 Bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap. 2–7 och  
  
 10–13 §§, 14 § andra och tredje  
  
 styckena, 15–18 §§ samt 18 b– 
  
 25 §§ tillämpas även på koncernredovisningen.  
  
 Vad som sägs där  
  
 om större företag skall dock i  
  
 stället avse större koncerner.  
  
 Vad som sägs i 5 kap. 18 b § om  
  
 medelantalet anställda skall avse  
  
 Bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap. 2–7 och  
  
 10–13 §§, 14 § andra och tredje  
  
 styckena, 15–18 §§ samt 19– 
  
 25 §§ tillämpas även på koncernredovisningen.  
  
 Vad som sägs där  
  
 om större företag ska dock i  
  
 stället avse större koncerner.  
  
 Tilläggsupplysningarna ska lämnas  
  
 på det sätt som anges i  
  
 14 Senaste lydelse 2006:871.  
  
 52 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 medelantalet anställda i koncernen.  
  
 Tilläggsupplysningarna  
  
 skall lämnas på det sätt som  
  
 anges i 5 kap. 1 § första stycket  
  
 andra och tredje meningarna  
  
 och andra stycket.  
  
 5 kap. 1 § första stycket andra  
  
 och tredje meningarna och  
  
 andra stycket.  
  
 Trots vad som sägs i första  
  
 stycket får uppgifter enligt 5 kap.  
  
 20 § tredje stycket tredje meningen  
  
 och 5 kap. 22 § andra stycket  
  
 tredje meningen utelämnas i fråga  
  
 om dotterföretag. Vid tillämpningen  
  
 av nämnda bestämmelser  
  
 skall dock de lämnade uppgifterna  
  
 innefatta även löner och  
  
 andra förmåner från koncernföretag.  
  
 Uppgifter enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ behöver bara lämnas  
  
 för de personer som ingår i  
  
 moderföretagets eller koncernens  
  
 ledning. Uppgifterna ska även  
  
 innefatta löner och andra förmåner  
  
 från koncernföretag.  
  
 31 §15 
  
 Förvaltningsberättelse och  
  
 finansieringsanalys för koncernen  
  
 skall upprättas med  
  
 tillämpning av 6 kap. 1 § och  
  
 2 a–5 §§. Vad som sägs i 6 kap.  
  
 1 § om mindre företag skall dock  
  
 i stället avse mindre koncerner.  
  
 Förvaltningsberättelse och  
  
 finansieringsanalys för koncernen  
  
 ska upprättas med  
  
 tillämpning av 6 kap. 1 § och  
  
 2 a–5 §§. 6 kap. 1 § andra stycket  
  
 3 och 5, tredje stycket och fjärde  
  
 stycket första meningen gäller  
  
 dock inte mindre koncerner.  
  
 32 §16 
  
 Ett företag som omfattas av  
  
 artikel 4 i Europaparlamentets  
  
 och rådets förordning (EG)  
  
 nr 1606/2002 av den 19 juli 2002  
  
 om tillämpning av internationella  
  
 redovisningsstandarder  
  
 skall tillämpa enbart följande  
  
 bestämmelser i detta kapitel:  
  
 Ett företag som omfattas av  
  
 artikel 4 i Europaparlamentets  
  
 och rådets förordning (EG)  
  
 nr 1606/2002 av den 19 juli 2002  
  
 om tillämpning av internationella  
  
 redovisningsstandarder ska  
  
 tillämpa enbart följande bestämmelser  
  
 i detta kapitel:  
  
 15 Senaste lydelse 2006:871.  
  
 16 Senaste lydelse 2007:872.  
  
 53 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 1. 1–3 §§ om skyldighet att upprätta koncernredovisning,  
  
 2. 4 § första stycket 4 om förvaltningsberättelse,  
  
 3. 7 § vad gäller hänvisningarna till 2 kap. 5 § om språk och form  
  
 och 2 kap. 7 § om undertecknande,  
  
 4. 12 § första stycket om värderingsprinciper, och  
  
 5. 14 § vad gäller hänvisningarna till följande bestämmelser i  
  
 5 kap.:  
  
 – 4 § om uppgifter om taxeringsvärden,  
  
 – 12 § om lån till ledande befattningshavare,  
  
 – 15 § första och tredje styckena om en ekonomisk förenings  
  
 eget kapital,  
  
 – 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret,  
  
 – 18 b § om könsfördelningen  
  
 bland ledande befattningshavare,  
  
 – 20 § första stycket 1 samt andra och tredje styckena samt 21 §  
  
 om löner, ersättningar och sociala kostnader,  
  
 – 22 § om pensioner och liknande förmåner,  
  
 – 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör,  
  
 – 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, och  
  
 – 25 § om avtal om avgångsvederlag, och  
  
 6. 31 §, vad gäller hänvisningarna till 6 kap. 1 och 2 a4 §§ om  
  
 förvaltningsberättelsens innehåll.  
  
 Ett företag som avses i första  
  
 stycket behöver inte lämna upplysningar  
  
 enligt 6 kap. 1 §, om  
  
 upplysningarna lämnas på annan  
  
 plats i redovisningen. I sådant  
  
 fall skall förvaltningsberättelsen  
  
 för koncernen innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 Ett företag som avses i första  
  
 stycket behöver inte lämna upplysningar  
  
 enligt 6 kap. 1 §, om  
  
 upplysningarna lämnas på annan  
  
 plats i redovisningen. I sådant  
  
 fall ska förvaltningsberättelsen  
  
 för koncernen innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 8 kap.  
  
 15 §17 
  
 Om ett företag publicerar sin  
  
 årsredovisning i ofullständigt  
  
 skick, skall det av publikationen  
  
 framgå att den inte är fullOm  
  
 ett företag publicerar sin  
  
 årsredovisning i ofullständigt  
  
 skick, ska det av publikationen  
  
 framgå att den inte är full17  
  
 Senaste lydelse 2005:918.  
  
 54 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 ständig. Det skall också anges  
  
 om den fullständiga årsredovisningen  
  
 har getts in till registreringsmyndigheten.  
  
 ständig. Det ska också anges om  
  
 den fullständiga årsredovisningen  
  
 har getts in till registreringsmyndigheten.  
  
 En årsredovisning får, när  
  
 den publiceras i ofullständigt  
  
 skick, inte åtföljas av revisionsberättelsen.  
  
 Publikationen skall i  
  
 stället innehålla revisorns uttalande  
  
 om att den fullständiga  
  
 årsredovisningen har upprättats  
  
 enligt lag, liksom uppgift om  
  
 anmärkningar enligt  
  
 En årsredovisning får, när  
  
 den publiceras i ofullständigt  
  
 skick, inte åtföljas av revisionsberättelsen.  
  
 Publikationen ska i  
  
 stället innehålla revisorns uttalande  
  
 om att den fullständiga  
  
 årsredovisningen har upprättats  
  
 enligt lag, liksom uppgift om  
  
 anmärkningar enligt  
  
 1. 9 kap. 31, 33 och 34 §§ aktiebolagslagen (2005:551),  
  
 2. 8 kap. 13 § andra–fjärde styckena lagen (1987:667) om  
  
 ekonomiska föreningar,  
  
 3. 2830 §§ revisionslagen (1999:1079), och  
  
 4. 4 kap. 11 § andra och tredje styckena stiftelselagen (1994:1220).  
  
 Om någon revisionsberättelse  
  
 inte har lämnats, skall detta  
  
 förhållande liksom skälen för  
  
 det anges.  
  
 Om någon revisionsberättelse  
  
 inte har lämnats, ska detta  
  
 förhållande liksom skälen för  
  
 det anges.  
  
 Trots bestämmelserna i andra  
  
 stycket får en ofullständig årsredovisning  
  
 publiceras tillsammans  
  
 med revisionsberättelsen,  
  
 om ofullständigheten består i att  
  
 1. upplysningar enligt 5 kap.  
  
 18 eller 20 § har lämnats utan  
  
 uppgift om fördelningen mellan  
  
 kvinnor och män eller utan uppgift  
  
 om fördelningen mellan olika  
  
 länder, eller  
  
 2. uppgift enligt 5 kap. 18 b §  
  
 inte har lämnats.  
  
 55 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 Bilaga 118  
  
 Uppställningsform för balansräkningen (kontoform)  
  
 – – – – – – – –  
  
 EGET KAPITAL, AVSÄTTNINGAR OCH SKULDER  
  
 A. Eget kapital, med uppgift om  
  
 vad som utgör fritt eget kapital  
  
 och bundet eget kapital  
  
 A. Eget kapital  
  
 Aktiebolag: Aktiebolag:  
  
 Bundet eget kapital 
  
 Scott 
  
 II. Överkursfond II. Uppskrivningsfond 
  
 III. Uppskrivningsfond III. Reservfond 
  
 IV. Andra fonder IV. Kapitalandelsfond 
  
 1. Reservfond  
  
 2. Kapitalandelsfond Fritt eget kapital 
  
 3. Fond för verkligt värde  
  
 4. Övrigt V. Överkursfond 
  
 V. Balanserad vinst eller förlust VI. Fond för verkligt värde 
  
 VI. Årets resultat VII. Övrigt 
  
 VIII. Balanserad vinst eller  
  
 förlust 
  
 IX. Årets resultat 
  
 Ekonomiska föreningar: Ekonomiska föreningar:  
  
 Bundet eget kapital 
  
 I. Inbetalda insatser och  
  
 emissionsinsatser  
  
 I. Inbetalda insatser och  
  
 emissionsinsatser 
  
 1. Medlemsinsatser 1. Medlemsinsatser  
  
 2. Förlagsinsatser 2. Förlagsinsatser  
  
 18 Senaste lydelse 2005:918.  
  
 56 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 57  
  
 II. Uppskrivningsfond II. Uppskrivningsfond 
  
 1. Reservond III. Reservfond 
  
 2. Kapitalandelsfond IV. Kapitalandelsfond 
  
 3. Fond för verkligt värde  
  
 4. Övrigt Fritt eget kapital 
  
 IV. Balanserad vinst eller förlust  
  
 V. Årets resultat V. Fond för verkligt värde 
  
 VI. Övrigt 
  
 VII. Balanserad vinst eller  
  
 förlust 
  
 VIII. Årets resultat 
  
 – – – – – – – –  
  
 Denna lag träder ikraft den 1 juli 2009 och tillämpas första  
  
 gången för det räkenskapsår som avslutas närmast efter den 30 juni  
  
 2009. 4 kap. 3 § tredje stycket får dock tillämpas först för det  
  
 räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni 2009 och 1 kap.  
  
 3 § får tillämpas först för det räkenskapsår som inleds närmast efter  
  
 den 30 juni 2010. 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 9 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1995:1559) om  
  
 årsredovisning i kreditinstitut och  
  
 värdepappersbolag  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1559) om årsredovisning  
  
 i kreditinstitut och värdepappersbolag att 5 kap. 1 §,  
  
 6 kap. 1 § och 7 kap. 4 och 7 §§ ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 5 kap.  
  
 1 §1 
  
 Utöver vad som följer av  
  
 övriga bestämmelser i denna lag  
  
 skall årsredovisningen innehålla  
  
 de upplysningar som anges i  
  
 36 §§ nedan. Upplysningarna  
  
 skall lämnas i noter. Om det inte  
  
 står i strid med kravet på  
  
 överskådlighet, får upplysningarna  
  
 i stället lämnas i balansräkningen  
  
 eller resultaträkningen.  
  
 Vidare skall, med  
  
 beaktande av vad som föreskrivs  
  
 i 2 §, följande bestämmelser om  
  
 tilläggsupplysningar i 5 kap. årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554)  
  
 tillämpas:  
  
 Utöver vad som följer av  
  
 övriga bestämmelser i denna lag  
  
 ska årsredovisningen innehålla  
  
 de upplysningar som anges i  
  
 36 §§ nedan. Upplysningarna  
  
 ska lämnas i noter. Om det inte  
  
 står i strid med kravet på  
  
 överskådlighet, får upplysningarna  
  
 i stället lämnas i balansräkningen  
  
 eller resultaträkningen.  
  
 Vidare ska, med  
  
 beaktande av vad som föreskrivs  
  
 i 2 §, följande bestämmelser om  
  
 tilläggsupplysningar i 5 kap. årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554)  
  
 tillämpas:  
  
 1 § andra stycket om hänvisningar till noter,  
  
 2 § om värderings- och omräkningsprinciper,  
  
 3 § om anläggningstillgångar,  
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden,  
  
 4 a4 c §§ om finansiella instrument,  
  
 5 § om uppskrivningsfond och fond för verkligt värde,  
  
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra  
  
 företag,  
  
 12 § om lån till ledande befattningshavare,  
  
 1 Senaste lydelse 2006:872.  
  
 58 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 13 § om konvertibla lån,  
  
 14 § andra och tredje styckena om förändringar i eget kapital  
  
 m.m.,  
  
 16 och 17 §§ om upplysningar om skatt,  
  
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret,  
  
 18 a § om sjukfrånvaro,  
  
 18 b § om könsfördelningen  
  
 bland ledande befattningshavare,  
  
 1921 §§ om löner, andra ersättningar och sociala kostnader,  
  
 22 § om pensioner och liknande förmåner,  
  
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör,  
  
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör,  
  
 25 § om avtal om avgångsvederlag,  
  
 26 § om uppgift om moderföretag, samt  
  
 27 § om europabolag och europakooperativ.  
  
 Vid tillämpningen av 5 kap.  
  
 20 och 22 §§ årsredovisningslagen  
  
 skall samtliga företag som  
  
 omfattas av denna lag anses som  
  
 publika aktiebolag.  
  
 Vid tillämpningen av 5 kap.  
  
 20 och 22 §§ årsredovisningslagen  
  
 ska samtliga företag som  
  
 omfattas av denna lag anses som  
  
 publika aktiebolag.  
  
 6 kap.  
  
 1 §2 
  
 Följande bestämmelser i 6 kap.  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 skall tillämpas:  
  
 Följande bestämmelser i 6 kap.  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 ska tillämpas:  
  
 1 § första–fjärde styckena om  
  
 förvaltningsberättelsens innehåll,  
  
 1 § om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll,  
  
 2 § om förslag till dispositioner av vinst eller förlust m.m.,  
  
 2 a § om vissa upplysningar i förvaltningsberättelsen i aktiebolag  
  
 vars aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en  
  
 motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,  
  
 3 § första stycket om vissa upplysningar om ekonomiska  
  
 föreningar, samt  
  
 5 § om finansieringsanalys.  
  
 2 Senaste lydelse 2007:542.  
  
 59 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 60  
  
 Bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag  
  
 och värdepappersbolag,  
  
 vars aktier är upptagna till  
  
 handel på en reglerad marknad i  
  
 Sverige, skall även tillämpa 6 kap.  
  
 1 a § årsredovisningslagen om  
  
 förvaltningsberättelsens innehåll.  
  
 Bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag  
  
 och värdepappersbolag,  
  
 vars aktier är upptagna till  
  
 handel på en reglerad marknad i  
  
 Sverige, ska även tillämpa 6 kap.  
  
 1 a § årsredovisningslagen om  
  
 förvaltningsberättelsens innehåll.  
  
 7 kap.  
  
 4 §3 
  
 För koncernredovisningen gäller i tillämpliga delar  
  
 1. de allmänna bestämmelserna om årsredovisningen i 2 kap. 2 §,  
  
 med undantag för hänvisningarna till 2 kap. 1–3 §§ årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554),  
  
 2. bestämmelserna om balansräkning  
  
 och resultaträkning i  
  
 3 kap., med det tillägget att vad  
  
 som avsatts till kapitalandelsfonden  
  
 skall tas upp som bundet  
  
 kapital under Andra fonder  
  
 (post 12) i koncernbalansräkningen,  
  
 2. bestämmelserna om balansräkning  
  
 och resultaträkning i  
  
 3 kap., med det tillägget att vad  
  
 som avsatts till kapitalandelsfonden  
  
 ska tas upp som bundet  
  
 kapital under Andra fonder  
  
 (post 12) i koncernbalansräkningen,  
  
 3. bestämmelserna om värderingsregler i 4 kap.,  
  
 4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap., med  
  
 undantag för 2 § 1 och hänvisningarna  
  
 till 5 kap. 8, 9, 18 a och  
  
 26 §§ årsredovisningslagen, samt  
  
 4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap., med  
  
 undantag för 2 § 1 och hänvisningarna  
  
 till 5 kap. 8, 9 och  
  
 26 §§ årsredovisningslagen, samt  
  
 5. bestämmelserna om förvaltningsberättelse och finansieringsanalys  
  
 i 6 kap. 1 § första stycket, med undantag för hänvisningen  
  
 till 6 kap. 2 och 3 §§ årsredovisningslagen.  
  
 Trots vad som följer av första  
  
 stycket 4 får uppgifter enligt  
  
 5 kap. 20 § tredje stycket tredje  
  
 meningen och 5 kap. 22 § andra  
  
 stycket tredje meningen årsredovisningslagen  
  
 utelämnas i fråga  
  
 om dotterföretag. Vid tillämpUppgifter  
  
 enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ behöver bara lämnas  
  
 för de personer som ingår i  
  
 moderföretagets eller koncernens  
  
 ledning. Uppgifterna ska även  
  
 innefatta löner och andra förmåner  
  
 från koncernföretag.  
  
 3 Senaste lydelse 2006:566. 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 ningen av nämnda bestämmelser  
  
 skall dock de lämnade uppgifterna  
  
 innefatta även löner och  
  
 andra förmåner från koncernföretag.  
  
 7 §4 
  
 Företag som avses i 1 § och  
  
 som omfattas av artikel 4 i  
  
 Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 1606/2002  
  
 av den 19 juli 2002 om tillämpning  
  
 av internationella redovisningsstandarder  
  
 skall tillämpa  
  
 enbart följande bestämmelser i  
  
 detta kapitel:  
  
 Företag som avses i 1 § och  
  
 som omfattas av artikel 4 i  
  
 Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 1606/2002  
  
 av den 19 juli 2002 om tillämpning  
  
 av internationella redovisningsstandarder  
  
 ska tillämpa  
  
 enbart följande bestämmelser i  
  
 detta kapitel:  
  
 1. 1 § första och tredje styckena om skyldighet att upprätta  
  
 koncernredovisning och i vissa fall kapitaltäckningsanalys,  
  
 2. 2 § vad gäller hänvisningen till  
  
 a) 7 kap. 4 § första stycket 4 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 om förvaltningsberättelse,  
  
 b) 7 kap. 12 § första stycket samma lag om enhetliga värderingsprinciper,  
  
 3. 4 § vad gäller hänvisningarna till  
  
 a) 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till årsredovisningslagens  
  
 bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form  
  
 samt 2 kap. 7 § om undertecknande,  
  
 b) 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till följande  
  
 bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen:  
  
 – 4 § om uppgifter om taxeringsvärden,  
  
 – 12 § om lån till ledande befattningshavare,  
  
 – 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret,  
  
 – 18 b § om könsfördelningen  
  
 bland ledande befattningshavare,  
  
 – 20 § första stycket 1 samt andra och tredje styckena samt 21 §  
  
 om löner, ersättningar och sociala kostnader,  
  
 – 22 § om pensioner och liknande förmåner,  
  
 – 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör,  
  
 4 Senaste lydelse 2007:873.  
  
 61 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 – 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, och  
  
 – 25 § om avtal om avgångsvederlag,  
  
 c) 5 kap. 2 § 2 denna lag med särskilda regler om tilläggsupplysningar 
  
 ,  
  
 d) 5 kap. 4 § 3–6 denna lag om indelning av eget kapital,  
  
 e) 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap.  
  
 1 § första–tredje styckena årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll och till 6 kap. 2 a § årsredovisningslagen om  
  
 vissa upplysningar i förvaltningsberättelsen,  
  
 f) 6 kap. 2 § denna lag om särskilda upplysningar i förvaltningsberättelsen,  
  
 samt  
  
 4. 5 och 6 §§ om när koncernredovisning inte behöver upprättas.  
  
 Uppgifter enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ årsredovisningslagen  
  
 behöver bara lämnas för de personer  
  
 som ingår i moderföretagets  
  
 eller koncernens ledning. Uppgifterna  
  
 ska även innefatta löner  
  
 och andra förmåner från koncernföretag.  
  
 Företaget behöver inte lämna  
  
 upplysningar enligt 6 kap. 1 §  
  
 om upplysningarna lämnas på  
  
 annan plats i redovisningen. I  
  
 sådant fall skall förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 Företaget behöver inte lämna  
  
 upplysningar enligt 6 kap. 1 §  
  
 om upplysningarna lämnas på  
  
 annan plats i redovisningen. I  
  
 sådant fall ska förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009 och tillämpas första  
  
 gången för det räkenskapsår som avslutas närmast efter den 30 juni  
  
 2009.  
  
 62 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 10 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1995:1560) om  
  
 årsredovisning i försäkringsföretag  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1559) om årsredovisning  
  
 i försäkringsföretag att 5 kap. 1 §, 6 kap. 1 § och 7 kap.  
  
 4 och 5 §§ ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 5 kap.  
  
 1 §1 
  
 Utöver vad som följer av  
  
 övriga bestämmelser i denna lag  
  
 skall årsredovisningen innehålla  
  
 de upplysningar som anges i 3– 
  
 6 §§ nedan. Upplysningarna  
  
 skall lämnas i noter. Om det inte  
  
 står i strid med kravet på överskådlighet,  
  
 får upplysningarna i  
  
 stället lämnas i balansräkningen  
  
 eller resultaträkningen. Vidare  
  
 skall, med beaktande av vad som  
  
 föreskrivs i 2 §, följande bestämmelser  
  
 om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap. årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554) tillämpas:  
  
 Utöver vad som följer av  
  
 övriga bestämmelser i denna lag  
  
 ska årsredovisningen innehålla  
  
 de upplysningar som anges i 3– 
  
 6 §§ nedan. Upplysningarna ska  
  
 lämnas i noter. Om det inte står  
  
 i strid med kravet på överskådlighet,  
  
 får upplysningarna i  
  
 stället lämnas i balansräkningen  
  
 eller resultaträkningen. Vidare  
  
 ska, med beaktande av vad som  
  
 föreskrivs i 2 §, följande bestämmelser  
  
 om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap. årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554) tillämpas:  
  
 1 § andra stycket om hänvisningar till noter,  
  
 2 § om värderings- och omräkningsprinciper,  
  
 3 § om anläggningstillgångar,  
  
 4 § om uppgifter om taxeringsvärden,  
  
 4 a4 c §§ om finansiella instrument,  
  
 5 § om uppskrivningsfond och fond för verkligt värde,  
  
 7 § om inköp och försäljning mellan koncernföretag,  
  
 8 och 9 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,  
  
 10 § andra stycket om kort- och långfristiga balansposter,  
  
 11 § om ställda säkerheter,  
  
 1 Senaste lydelse 2006:873.  
  
 63 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 12 § om lån till ledande befattningshavare,  
  
 13 § om konvertibla lån,  
  
 14 § andra och tredje styckena om förändringar i eget kapital  
  
 m.m.,  
  
 16 och 17 §§ om upplysningar om skatt,  
  
 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret,  
  
 18 a § om sjukfrånvaro,  
  
 18 b § om könsfördelningen  
  
 bland ledande befattningshavare,  
  
 1921 §§ om löner, andra ersättningar och sociala kostnader,  
  
 22 § om pensioner och liknande förmåner,  
  
 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör,  
  
 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör,  
  
 25 § om avtal om avgångsvederlag,  
  
 26 § om uppgift om moderföretag, samt  
  
 27 § om europabolag och europakooperativ.  
  
 Vid tillämpningen av 5 kap.  
  
 20 och 22 §§ årsredovisningslagen  
  
 skall samtliga företag som  
  
 omfattas av denna lag anses som  
  
 publika aktiebolag.  
  
 Vid tillämpningen av 5 kap.  
  
 20 och 22 §§ årsredovisningslagen  
  
 ska samtliga företag som  
  
 omfattas av denna lag anses som  
  
 publika aktiebolag.  
  
 6 kap.  
  
 1 §2 
  
 Med beaktande av det som  
  
 föreskrivs i andra stycket skall  
  
 följande bestämmelser i 6 kap.  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 tillämpas:  
  
 Med beaktande av det som  
  
 föreskrivs i andra stycket ska  
  
 följande bestämmelser i 6 kap.  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554)  
  
 tillämpas:  
  
 1 § första–fjärde styckena om  
  
 förvaltningsberättelsens innehåll,  
  
 1 § om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll,  
  
 2 § om förslag till dispositioner av vinst eller förlust m.m. och  
  
 2 a § om vissa upplysningar i förvaltningsberättelsen i aktiebolag  
  
 vars aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en  
  
 motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.  
  
 2 Senaste lydelse 2007:543.  
  
 64 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 65  
  
 Det som sägs i 6 kap. 1 §  
  
 andra stycket 68 årsredovisningslagen  
  
 om upplysningar om  
  
 kvotvärde skall dock i stället  
  
 avse nominellt belopp.  
  
 Det som sägs i 6 kap. 1 §  
  
 andra stycket 68 årsredovisningslagen  
  
 om upplysningar om  
  
 kvotvärde ska dock i stället avse  
  
 nominellt belopp.  
  
 Försäkringsaktiebolag, vars  
  
 aktier är upptagna till handel på  
  
 en reglerad marknad i Sverige,  
  
 skall även tillämpa 6 kap. 1 a §  
  
 årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll.  
  
 Vid tillämpningen av nämnda  
  
 paragraf skall det som sägs om  
  
 riktlinjer av det slag som avses  
  
 i 8 kap. 51 § aktiebolagslagen  
  
 (2005:551) i stället avse riktlinjer  
  
 av det slag som avses i  
  
 8 kap. 9 § försäkringsrörelselagen  
  
 (1982:713).  
  
 Försäkringsaktiebolag, vars  
  
 aktier är upptagna till handel på  
  
 en reglerad marknad i Sverige,  
  
 ska även tillämpa 6 kap. 1 a §  
  
 årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll.  
  
 Vid tillämpningen av nämnda  
  
 paragraf ska det som sägs om  
  
 riktlinjer av det slag som avses  
  
 i 8 kap. 51 § aktiebolagslagen  
  
 (2005:551) i stället avse riktlinjer  
  
 av det slag som avses i  
  
 8 kap. 9 § försäkringsrörelselagen  
  
 (1982:713).  
  
 7 kap.  
  
 4 §3 
  
 För koncernredovisningen gäller i tillämpliga delar  
  
 1. de allmänna bestämmelserna om årsredovisningen i 2 kap. 2 §,  
  
 med undantag för hänvisningarna till 2 kap. 13 §§ årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554),  
  
 2. bestämmelserna om balansräkning  
  
 och resultaträkning i  
  
 3 kap., med det tillägget att vad  
  
 som avsatts till kapitalandelsfonden  
  
 skall tas upp i koncernbalansräkningen  
  
 som bundet  
  
 eget kapital under Andra fonder  
  
 (AA.V),  
  
 2. bestämmelserna om balansräkning  
  
 och resultaträkning i  
  
 3 kap., med det tillägget att vad  
  
 som avsatts till kapitalandelsfonden  
  
 ska tas upp i koncernbalansräkningen  
  
 som bundet  
  
 eget kapital under Andra fonder  
  
 (AA.V),  
  
 3. bestämmelserna om värderingsregler i 4 kap.,  
  
 3 Senaste lydelse 2006:567. 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 66  
  
 4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap., med undantag  
  
 för 2 § 5 och hänvisningarna  
  
 till 5 kap. 8, 9, 18 a och 26 §§  
  
 årsredovisningslagen, samt  
  
 4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar  
  
 i 5 kap., med undantag  
  
 för 2 § 5 och hänvisningarna  
  
 till 5 kap. 8, 9 och 26 §§ årsredovisningslagen,  
  
 samt  
  
 5. bestämmelserna om upplysningarna i förvaltningsberättelsen i  
  
 6 kap. 1 § första stycket och 2 §, med undantag för hänvisningen  
  
 till 6 kap. 2 § årsredovisningslagen.  
  
 Trots vad som följer av första  
  
 stycket 4 får uppgifter enligt  
  
 5 kap. 20 § tredje stycket tredje  
  
 meningen och 5 kap. 22 § andra  
  
 stycket tredje meningen årsredovisningslagen  
  
 utelämnas i fråga  
  
 om dotterföretag. Vid tillämpningen  
  
 av nämnda bestämmelser  
  
 skall dock de lämnade uppgifterna  
  
 innefatta även löner och  
  
 andra förmåner från koncernföretag.  
  
 Uppgifter enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ årsredovisningslagen  
  
 behöver bara lämnas för de personer  
  
 som ingår i moderföretagets  
  
 eller koncernens ledning. Uppgifterna  
  
 ska även innefatta löner  
  
 och andra förmåner från koncernföretag.  
  
 5 §4 
  
 Företag som avses i 1 § och  
  
 som omfattas av artikel 4 i  
  
 Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 1606/2002  
  
 av den 19 juli 2002 om tillämpning  
  
 av internationella redovisningsstandarder  
  
 skall tillämpa  
  
 enbart följande bestämmelser i  
  
 detta kapitel:  
  
 Företag som avses i 1 § och  
  
 som omfattas av artikel 4 i  
  
 Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning (EG) nr 1606/2002  
  
 av den 19 juli 2002 om tillämpning  
  
 av internationella redovisningsstandarder  
  
 ska tillämpa enbart  
  
 följande bestämmelser i  
  
 detta kapitel:  
  
 1. 1 § om skyldighet att upprätta koncernredovisning,  
  
 2. 2 § vad gäller hänvisningarna till  
  
 a) 7 kap. 2 § årsredovisningslagen (1995:1554) om när koncernredovisning  
  
 inte behöver upprättas,  
  
 b) 7 kap. 4 § första stycket 4 samma lag om förvaltningsberättelse,  
  
 c) 7 kap. 12 § första stycket samma lag om enhetliga värderingsprinciper,  
  
 4 Senaste lydelse 2007:874. 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 3. 3 § 1 a och b samt 3 såvitt avser hänvisningen till 7 kap. 12 §  
  
 första stycket årsredovisningslagen, med särskilda regler om när  
  
 koncernredovisning inte behöver upprättas,  
  
 4. 4 § vad gäller hänvisningarna till  
  
 a) 2 kap. 2 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till årsredovisningslagens  
  
 bestämmelser i 2 kap. 5 § om språk och form  
  
 samt 2 kap. 7 § om undertecknande,  
  
 b) 5 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till följande  
  
 bestämmelser i 5 kap. årsredovisningslagen:  
  
 – 4 § om uppgifter om taxeringsvärden,  
  
 – 12 § om lån till ledande befattningshavare,  
  
 – 18 § om medelantalet anställda under räkenskapsåret,  
  
 – 18 b § om könsfördelningen  
  
 bland ledande befattningshavare,  
  
 – 20 § första stycket 1 samt andra och tredje styckena samt 21 §  
  
 om löner, ersättningar och sociala kostnader,  
  
 – 22 § om pensioner och liknande förmåner,  
  
 – 23 § om tidigare styrelse och verkställande direktör,  
  
 – 24 § om suppleanter och vice verkställande direktör, samt  
  
 – 25 § om avtal om avgångsvederlag,  
  
 c) 5 kap. 2 § 3 och 7 denna lag med särskilda regler om tilläggsupplysningar 
  
 ,  
  
 d) 5 kap. 3 § 4 denna lag om villkorad återbäring,  
  
 e) 5 kap. 4 § 1–3, 5 och 7–9 denna lag om eget kapital och  
  
 avsättningar,  
  
 f) 6 kap. 1 § denna lag, i den del paragrafen hänvisar till 6 kap.  
  
 1 § första–tredje styckena årsredovisningslagen om förvaltningsberättelsens  
  
 innehåll och till 6 kap. 2 a § årsredovisningslagen om  
  
 vissa upplysningar i förvaltningsberättelsen, samt  
  
 g) 6 kap. 2 § denna lag om särskilda upplysningar i förvaltningsberättelsen.  
  
 Uppgifter enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ årsredovisningslagen  
  
 behöver bara lämnas för de personer  
  
 som ingår i moderföretagets  
  
 eller koncernens ledning. Uppgifterna  
  
 ska även innefatta löner  
  
 och andra förmåner från koncernföretag.  
  
 67 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 68  
  
 Företaget behöver inte lämna  
  
 upplysningar enligt 6 kap. 1 §  
  
 om upplysningarna lämnas på  
  
 annan plats i redovisningen. I  
  
 sådant fall skall förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 Företaget behöver inte lämna  
  
 upplysningar enligt 6 kap. 1 §  
  
 om upplysningarna lämnas på  
  
 annan plats i redovisningen. I  
  
 sådant fall ska förvaltningsberättelsen  
  
 innehålla en hänvisning  
  
 till den plats där uppgifterna  
  
 har lämnats.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009 och tillämpas första  
  
 gången för det räkenskapsår som avslutas närmast efter den 30 juni  
  
 2009. 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 11 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker att 1 a kap. 28 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 1 a kap.  
  
 28 §1 
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, skall lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut. Det  
  
 särskilda bokslutet skall omfatta  
  
 den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har upprättats fram  
  
 till den dag då flyttningen av  
  
 säte har fått verkan enligt arti kel  
  
 7.10 i SCE-förordningen.  
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, ska lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut enligt  
  
 lagen (2008:000) om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 flyttningen av säte har fått  
  
 verkan enligt artikel 7.10 i SCEförordningen 
  
 .  
  
 Om en medlemsbank deltar i  
  
 bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt arti kel  
  
 19 i SCE-förordningen och  
  
 europakooperativet får säte i en  
  
 annan stat än Sverige, skall  
  
 styrelsen för medlemsbanken  
  
 upprätta ett särskilt bokslut.  
  
 Det särskilda bokslutet skall  
  
 omfatta den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 Om en medlemsbank deltar i  
  
 bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt arti kel  
  
 19 i SCE-förordningen och  
  
 europakooperativet får säte i en  
  
 annan stat än Sverige, ska  
  
 styrelsen för medlemsbanken  
  
 upprätta ett särskilt bokslut  
  
 enligt lagen om särskilt bokslut.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 omfatta den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 1 Senaste lydelse 2006:608.  
  
 69 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 enligt första och andra styckena  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 11 §§  
  
 bokföringslagen (1999:1078). Bokslutet  
  
 skall ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från  
  
 utgången av den period som  
  
 bokslutet omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 70 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 12 Förslag till  
  
 lag om ändring i skattebetalningslagen  
  
 (1997:483)  
  
 Härigenom föreskrivs att 14 kap. 2 b § skattebetalningslagen  
  
 (1997:483) ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 14 kap.  
  
 2 b §1 
  
 I bokföringslagen (1999:1078) finns bestämmelser om arkivering  
  
 av räkenskapsinformation för fysiska och juridiska personer  
  
 som är bokföringsskyldiga.  
  
 För den som inte är bokföringsskyldig 
  
 , men som omfattas  
  
 av skyldigheten att bevara  
  
 fakturor enligt 2 a §, skall bestämmelserna  
  
 om former för bevarande  
  
 av fakturor i 7 kap. 1 §  
  
 andra stycket och 6 § bokföringslagen  
  
 samt platsen för  
  
 bevarande av fakturor enligt  
  
 7 kap. 2–4 §§ bokföringslagen  
  
 tillämpas.  
  
 För den som inte är bokföringsskyldig 
  
 , men som omfattas  
  
 av skyldigheten att bevara  
  
 fakturor enligt 2 a §, ska bestämmelserna  
  
 om former för bevarande  
  
 av fakturor i 7 kap. 1 §  
  
 andra stycket bokföringslagen  
  
 samt platsen för bevarande av  
  
 fakturor enligt 7 kap. 2–4 §§  
  
 bokföringslagen tillämpas.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 1 Senaste lydelse 2003:1136.  
  
 71 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 13 Förslag till  
  
 lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om bokföringslagen  
  
 dels att 6 kap. 510 §§ samt 7 kap. 6 § ska upphöra att gälla,  
  
 dels att rubrikerna närmast före 6 kap. 5 och 10 §§ samt 7 kap.  
  
 6 § ska utgå,  
  
 dels att 5 kap. 2, och 6 §§, 6 kap. 1, 3, 4 och 12 §§ samt att 7 kap.  
  
 1 och 2 §§ ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 5 kap.  
  
 2 §1 
  
 Kontanta in- och utbetalningar  
  
 skall bokföras senast  
  
 påföljande arbetsdag. Andra  
  
 affärshändelser skall bokföras så  
  
 snart det kan ske.  
  
 Kontanta in- och utbetalningar  
  
 ska bokföras senast  
  
 påföljande arbetsdag. Andra  
  
 affärshändelser ska bokföras så  
  
 snart det kan ske.  
  
 Affärshändelserna får bokföras  
  
 senare än som anges i  
  
 första stycket, om det finns  
  
 särskilda skäl och det är förenligt  
  
 med god redovisningssed.  
  
 Affärshändelserna får bokföras  
  
 senare än som anges i  
  
 första stycket, om det är förenligt  
  
 med god redovisningssed.  
  
 Ett företag vars årliga nettoomsättning  
  
 normalt uppgår till  
  
 högst tre miljoner kronor och  
  
 som inte är skyldigt att upprätta  
  
 årsredovisning enligt 6 kap. 1 §  
  
 får dröja med att bokföra affärshändelserna  
  
 tills betalning sker.  
  
 Vid räkenskapsårets utgång skall  
  
 dock samtliga då obetalda fordringar  
  
 och skulder bokföras.  
  
 Ett företag vars årliga nettoomsättning  
  
 normalt uppgår till  
  
 högst tre miljoner kronor får  
  
 dröja med att bokföra affärshändelserna  
  
 tills betalning sker.  
  
 Vid räkenskapsårets utgång ska  
  
 dock samtliga då obetalda fordringar  
  
 och skulder bokföras.  
  
 Vad som sägs i tredje stycket  
  
 gäller också andra företag, om det  
  
 endast förekommer ett mindre  
  
 antal fakturor eller andra handlingar  
  
 i verksamheten och ford1  
  
 Senaste lydelse 2006:874.  
  
 72 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 ringarna och skulderna enligt  
  
 dessa inte uppgår till avsevärda  
  
 belopp.  
  
 6 §  
  
 För varje affärshändelse skall  
  
 det finnas en verifikation. Om  
  
 företaget har tagit emot en  
  
 uppgift om affärshändelsen i  
  
 den form som anges i 7 kap. 1 §  
  
 första stycket, skall denna uppgift,  
  
 i förekommande fall kompletterad  
  
 med uppgifter enligt  
  
 7 och 8 §§, användas som verifikation.  
  
 För varje affärshändelse ska  
  
 det finnas en verifikation. Om  
  
 företaget har tagit emot en  
  
 uppgift om affärshändelsen i  
  
 den form som anges i 7 kap. 1 §  
  
 första stycket, ska denna uppgift,  
  
 i förekommande fall kompletterad  
  
 med uppgifter enligt  
  
 7 och 8 §§, användas som verifikation.  
  
 Om det behövs med hänsyn till arten av den mottagna verifikationen,  
  
 får bokföringen grundas på en särskilt upprättad hänvisningsverifikation.  
  
 Flera likartade affärshändelser  
  
 får dokumenteras genom en  
  
 gemensam verifikation. Vid försäljning  
  
 av varor och tjänster  
  
 mot kontant betalning får även  
  
 inbetalningarna under en dags  
  
 försäljning dokumenteras genom  
  
 en gemensam verifikation, om  
  
 det skulle vara förenat med  
  
 svårigheter att upprätta verifikationer  
  
 för de olika affärshändelserna.  
  
 Den gemensamma verifikationen  
  
 får då utgöras av uppgifter  
  
 från en kassaapparat,  
  
 kassarapport eller annan uppgift  
  
 som anger summan av mottagna  
  
 betalningar.  
  
 Flera likartade affärshändelser  
  
 får dokumenteras genom en  
  
 gemensam verifikation. Vid försäljning  
  
 av varor och tjänster  
  
 mot kontant betalning får även  
  
 inbetalningarna under en dags  
  
 försäljning dokumenteras genom  
  
 en gemensam verifikation. Den  
  
 gemensamma verifikationen får  
  
 då utgöras av uppgifter från ett  
  
 kassaregister eller annan uppgift  
  
 som anger summan av mottagna  
  
 betalningar.  
  
 73 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 6 kap.  
  
 1 §2 
  
 Företag som tillhör någon  
  
 eller några av följande kategorier  
  
 skall för varje räkenskapsår avsluta  
  
 bokföringen med en årsredovisning  
  
 och offentliggöra  
  
 den enligt 2 §:  
  
 Företag som tillhör någon  
  
 eller några av följande kategorier  
  
 ska för varje räkenskapsår avsluta  
  
 bokföringen med en årsredovisning  
  
 och offentliggöra  
  
 den enligt 2 §:  
  
 1. aktiebolag,  
  
 2. ekonomiska föreningar,  
  
 3. handelsbolag i vilka en eller flera juridiska personer är  
  
 delägare,  
  
 4. företag som omfattas av lagen (1995:1559) om årsredovisning  
  
 i kreditinstitut och värdepappersbolag eller lagen (1995:1560) om  
  
 årsredovisning i försäkringsföretag,  
  
 5. stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt denna lag, dock  
  
 inte stiftelser som får använda sina tillgångar uteslutande till förmån  
  
 för medlemmar av en viss eller vissa släkter och som är  
  
 bokföringsskyldiga endast på grund av 2 kap. 3 § första stycket,  
  
 6. företag som uppfyller mer än ett av följande villkor:  
  
 a) medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av de  
  
 två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än 50,  
  
 b) företagets redovisade balansomslutning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 25 miljoner  
  
 kronor,  
  
 b) företagets redovisade balansomslutning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 41,5 miljoner  
  
 kronor,  
  
 c) företagets redovisade nettoomsättning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 50 miljoner  
  
 kronor,  
  
 c) företagets redovisade nettoomsättning  
  
 har för vart och ett  
  
 av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 83 miljoner  
  
 kronor,  
  
 7. företag som är moderföretag i en koncern vilken uppfyller  
  
 mer än ett av följande villkor:  
  
 a) medelantalet anställda i koncernen har under vart och ett av  
  
 de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än 50,  
  
 b) koncernföretagens redovisade  
  
 balansomslutning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 b) koncernföretagens redovisade  
  
 balansomslutning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 2 Senaste lydelse 2006:874.  
  
 74 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 25 miljoner kronor,  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 41,5 miljoner kronor,  
  
 c) koncernföretagens redovisade  
  
 nettoomsättning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 50 miljoner kronor.  
  
 c) koncernföretagens redovisade  
  
 nettoomsättning har för  
  
 vart och ett av de två senaste  
  
 räkenskapsåren uppgått till mer  
  
 än 83 miljoner kronor.  
  
 Vid tillämpningen av första  
  
 stycket 7 b och c skall fordringar  
  
 och skulder mellan koncernföretag,  
  
 liksom internvinster,  
  
 elimineras. Detsamma gäller för  
  
 intäkter och kostnader som  
  
 hänför sig till transaktioner  
  
 mellan koncernföretag, liksom  
  
 förändring av internvinst.  
  
 Vid tillämpningen av första  
  
 stycket 7 b och c ska fordringar  
  
 och skulder mellan koncernföretag,  
  
 liksom internvinster,  
  
 elimineras. Detsamma gäller för  
  
 intäkter och kostnader som  
  
 hänför sig till transaktioner  
  
 mellan koncernföretag, liksom  
  
 förändring av internvinst.  
  
 3 §3 
  
 Andra företag än sådana som  
  
 avses i 1 § skall, om de inte  
  
 upprättar årsredovisning, för  
  
 varje räkenskapsår avsluta den  
  
 löpande bokföringen med ett  
  
 årsbokslut.  
  
 Andra företag än sådana som  
  
 avses i 1 § ska, om de inte  
  
 upprättar årsredovisning, för  
  
 varje räkenskapsår avsluta den  
  
 löpande bokföringen med ett  
  
 årsbokslut. I fall som avses i  
  
 4 kap. 5 § första stycket får den  
  
 löpande bokföringen avslutas  
  
 med ett årsbokslut som bara omfattar  
  
 den gemensamt bedrivna  
  
 verksamheten.  
  
 Årsbokslutet skall upprättas  
  
 enligt 49 §§. Företag i vilket den  
  
 årliga nettoomsättningen normalt  
  
 uppgår till högst tre miljoner kronor  
  
 och som inte är skyldigt att  
  
 upprätta årsredovisning enligt 1 §  
  
 får upprätta årsbokslutet i förenklad  
  
 form enligt 10 §.  
  
 3 Senaste lydelse 2006:874.  
  
 75 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 4 §4 
  
 Ett årsbokslut ska bestå av en  
  
 resultaträkning och en balansräkning.  
  
 Årsbokslutet ska upprättas  
  
 i vanlig läsbar form eller i  
  
 elektronisk form. Beloppen i  
  
 årsbokslutet ska anges i svenska  
  
 kronor.  
  
 Årsbokslutet ska bestå av en  
  
 resultaträkning och en balansräkning.  
  
 Årsbokslutet ska upprättas  
  
 enligt god redovisningssed i  
  
 vanlig läsbar form eller i elektronisk  
  
 form.  
  
 När årsbokslutet upprättas,  
  
 ska följande bestämmelser i årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554)  
  
 tillämpas:  
  
 I fråga om undertecknande av  
  
 årsbokslutet gäller 2 kap. 7 § årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554) i  
  
 tillämpliga delar.  
  
 1 kap. 3 § om vad som avses  
  
 med andelar och nettoomsättning  
  
 samt om de tillägg som ska göras  
  
 till nettoomsättningen,  
  
 1 kap. 4–6 §§ om koncern och  
  
 intresseföretagsdefinitioner,  
  
 2 kap. 2 § om överskådlighet  
  
 och god redovisningssed,  
  
 2 kap. 4 § om andra grundläggande  
  
 redovisningsprinciper,  
  
 2 kap. 7 § om undertecknande,  
  
 3 kap. 1 och 2 §§ om balans och  
  
 resultaträkningarnas innehåll,  
  
 3 kap. 3 och 4 §§ om uppställningsformer,  
  
 3 kap. 9 § om avsättningar,  
  
 3 kap. 13 § första stycket om  
  
 extraordinära poster,  
  
 4 kap. 1 och 2 §§ om vad som  
  
 är anläggningstillgångar och omsättningstillgångar,  
  
 4 kap. 3 § om anskaffningsvärdet  
  
 för anläggningstillgångar,  
  
 4 Senaste lydelse 2008:90.  
  
 76 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 77  
  
 4 kap. 4 § om avskrivning av  
  
 anläggningstillgångar,  
  
 4 kap. 5 § om nedskrivning av  
  
 anläggningstillgångar,  
  
 4 kap. 9 § om värdering av  
  
 omsättningstillgångar,  
  
 4 kap. 10 § om värdering av  
  
 pågående arbeten,  
  
 4 kap. 11 § om varulagrets anskaffningsvärde,  
  
 4 kap. 12 § om redovisning till  
  
 bestämd mängd och fast värde,  
  
 4 kap. 13 § om omräkning av  
  
 fordringar och skulder i utländsk  
  
 valuta, och  
  
 4 kap. 15 § om periodisering  
  
 av vissa belopp vid upptagande  
  
 av lån.  
  
 12 §5 
  
 För varje sammandragen post  
  
 i den balansräkning som skall  
  
 ingå i årsredovisningen eller årsbokslutet  
  
 skall, om inte postens  
  
 sammansättning klart framgår  
  
 av bokföringen i övrigt, de  
  
 belopp som ingår i posten specificeras  
  
 i en särskild förteckning,  
  
 som inte behöver offentliggöras.  
  
 För varje sammandragen post  
  
 i den balansräkning som ska ingå  
  
 i årsredovisningen ska, om inte  
  
 postens sammansättning klart  
  
 framgår av bokföringen i övrigt,  
  
 de belopp som ingår i posten  
  
 specificeras i en särskild förteckning,  
  
 som inte behöver  
  
 offentliggöras.  
  
 7 kap.  
  
 1 §  
  
 Räkenskapsinformation skall  
  
 bevaras i  
  
 Räkenskapsinformation ska  
  
 bevaras i  
  
 1. vanlig läsbar form (dokument),  
  
 2. mikroskrift som kan läsas med förstoringshjälpmedel, eller  
  
 5 Senaste lydelse 2006:874. 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 3. annan form som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas  
  
 endast med tekniskt hjälpmedel (maskinläsbart medium) och  
  
 som genom omedelbar utskrift kan tas fram i sådan form som avses  
  
 i 1 eller 2.  
  
 Dokument, mikroskrift och  
  
 maskinläsbart medium med räkenskapsinformation  
  
 som företaget  
  
 har tagit emot från någon annan  
  
 skall bevaras i det skick materialet  
  
 hade när det kom till  
  
 företaget. Dokument, mikroskrift  
  
 och maskinläsbart medium  
  
 med räkenskapsinformation som  
  
 företaget självt har upprättat  
  
 skall bevaras i det skick materialet  
  
 fick när räkenskapsinformationen  
  
 sammanställdes.  
  
 Dokument, mikroskrift och  
  
 maskinläsbart medium med räkenskapsinformation  
  
 som företaget  
  
 har tagit emot från någon annan  
  
 ska bevaras i det skick materialet  
  
 hade när det kom till företaget.  
  
 Dokument, mikroskrift och  
  
 maskinläsbart medium med  
  
 räkenskapsinformation som företaget  
  
 självt har upprättat ska  
  
 bevaras i det skick materialet  
  
 fick när räkenskapsinformationen  
  
 sammanställdes. Materialet behöver  
  
 dock inte bevaras efter  
  
 utgången av det tredje året efter  
  
 det kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades om räkenskapsinformationen  
  
 på ett betryggande sätt  
  
 överförs till något annat material.  
  
 2 §  
  
 Dokument, mikroskrift och  
  
 maskinläsbara medier som används  
  
 för att bevara räkenskapsinformation  
  
 skall vara varaktiga  
  
 och lätt åtkomliga. De skall  
  
 bevaras fram till och med det  
  
 tionde året efter utgången av det  
  
 kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades. De skall förvaras i  
  
 Sverige, i ordnat skick och på  
  
 betryggande och överskådligt  
  
 sätt.  
  
 Dokument, mikroskrift och  
  
 maskinläsbara medier som används  
  
 för att bevara räkenskapsinformation  
  
 ska vara varaktiga  
  
 och lätt åtkomliga. De ska  
  
 bevaras fram till och med det  
  
 sjunde året efter utgången av det  
  
 kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades. De ska förvaras i  
  
 Sverige, i ordnat skick och på  
  
 betryggande och överskådligt  
  
 sätt.  
  
 Maskinutrustning och system  
  
 som behövs för att presentera  
  
 räkenskapsinformationen i den  
  
 form som anges i 1 § första  
  
 Maskinutrustning och system  
  
 som behövs för att presentera  
  
 räkenskapsinformationen i den  
  
 form som anges i 1 § första  
  
 78 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 stycket 1 eller 2 skall hållas tillgängliga  
  
 i Sverige under hela den  
  
 tid som anges i första stycket.  
  
 stycket 1 eller 2 ska hållas tillgängliga  
  
 i Sverige under hela den  
  
 tid som anges i första stycket.  
  
 Denna lag träder ikraft den 1 juli 2009.  
  
 5 kap. 2 § tillämpas första gången för det räkenskapsår som  
  
 inleds närmast efter den 30 juni 2009.  
  
 6 kap. 1 § tillämpas första gången för det räkenskapsår som  
  
 inleds närmast efter den 30 juni 2010.  
  
 6 kap. 3 § andra stycket samt 4–10 och 12 §§ tillämpas i deras  
  
 lydelse före den 1 juli 2009 för räkenskapsår som inleds före den  
  
 1 juli 2010.  
  
 79 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 14 Förslag till  
  
 lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229)  
  
 att 14 kap. 2 §, 17 kap. 2, 4 a och 24 §§ samt 18 kap. 7 och 13 §§ ska  
  
 ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 14 kap.  
  
 2 §1 
  
 Resultatet ska beräknas enligt bokföringsmässiga grunder.  
  
 Vid beräkningen av resultatet ska inkomster tas upp som intäkt  
  
 och utgifter dras av som kostnad det beskattningsår som de hänför  
  
 sig till enligt god redovisningssed, om inte något annat är särskilt  
  
 föreskrivet i lag. Detta gäller även skattskyldiga som inte är  
  
 bokföringsskyldiga.  
  
 Om en enskild näringsidkare  
  
 upprättar ett förenklat årsbokslut  
  
 enligt 6 kap. 10 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078), ska vid beräkningen  
  
 av resultatet inkomster  
  
 tas upp som intäkt och utgifter  
  
 dras av som kostnad det beskattningsår  
  
 som de hänför sig  
  
 till enligt god redovisningssed,  
  
 om inte något annat är särskilt  
  
 föreskrivet i lag, även om detta  
  
 strider mot bokföringsmässiga  
  
 grunder. För räntor gäller detta  
  
 dock endast om de sammanlagda  
  
 ränteinkomsterna eller de  
  
 sammanlagda ränteutgifterna uppgår  
  
 till högst 5 000 kronor.  
  
 För en enskild näringsidkare  
  
 som upprättar årsbokslut, ska  
  
 vid beräkningen av resultatet inkomster  
  
 tas upp som intäkt och  
  
 utgifter dras av som kostnad det  
  
 beskattningsår som de hänför  
  
 sig till enligt god redovisningssed,  
  
 om inte något annat är  
  
 särskilt föreskrivet i lag, även  
  
 om detta strider mot bokföringsmässiga  
  
 grunder. För räntor  
  
 gäller detta dock endast om de  
  
 sammanlagda ränteinkomsterna  
  
 eller de sammanlagda ränteutgifterna  
  
 uppgår till högst 5 000 kronor.  
  
 1 Senaste lydelse 2007:1419.  
  
 80 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 17 kap.  
  
 2 §2 
  
 Med anskaffningsvärde, nettoförsäljningsvärde och återanskaffningsvärde  
  
 avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap. 9 §  
  
 andra–fjärde styckena årsredovisningslagen (1995:1554) eller i  
  
 förekommande fall 4 kap. 5 § lagen (1995:1559) om årsredovisning  
  
 i kreditinstitut och värdepappersbolag eller 4 kap. 4 § lagen  
  
 (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag.  
  
 Med verkligt värde avses i detta kapitel detsamma som i 4 kap.  
  
 14 a § andra stycket årsredovisningslagen.  
  
 Om en enskild näringsidkare  
  
 upprättar ett förenklat årsbokslut  
  
 enligt 6 kap. 10 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078), avses med anskaffningsvärde  
  
 det värde som följer  
  
 av god redovisningssed.  
  
 För en enskild näringsidkare  
  
 som upprättar årsbokslut, avses  
  
 med anskaffningsvärde det värde  
  
 som följer av god redovisningssed.  
  
 4 a §3 
  
 Om en enskild näringsidkare  
  
 upprättar ett förenklat årsbokslut  
  
 enligt 6 kap. 10 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078), behöver något värde  
  
 på lagertillgångarna inte tas upp  
  
 om lagrets sammanlagda värde  
  
 uppgår till högst 5 000 kronor.  
  
 För en enskild näringsidkare  
  
 som upprättar årsbokslut, behöver  
  
 något värde på lagertillgångarna  
  
 inte tas upp om lagrets  
  
 sammanlagda värde uppgår till  
  
 högst 5 000 kronor.  
  
 24 §4 
  
 Inkomsten av de pågående arbetena ska beräknas för  
  
 – arbeten på löpande räkning enligt 26, 31 och 32 §§, och  
  
 – arbeten till fast pris enligt 2732 §§.  
  
 En enskild näringsidkare som  
  
 upprättar ett förenklat årsbokslut  
  
 enligt 6 kap. 10 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078) får tillämpa bestämmelserna  
  
 om arbeten som utförs  
  
 på löpande räkning även på  
  
 arbeten som utförs till fast pris.  
  
 En enskild näringsidkare som  
  
 upprättar årsbokslut får tillämpa  
  
 bestämmelserna om arbeten som  
  
 utförs på löpande räkning även  
  
 på arbeten som utförs till fast  
  
 pris.  
  
 2 Senaste lydelse 2006:908.  
  
 3 Senaste lydelse 2006:908.  
  
 4 Senaste lydelse 2007:1419.  
  
 81 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 18 kap.  
  
 7 §5 
  
 Anskaffningsvärdet för inventarier är utgiften för förvärvet om  
  
 de förvärvas genom köp, byte, egen tillverkning eller på liknande  
  
 sätt. Om inventarierna förvärvas på annat sätt, anses marknadsvärdet  
  
 vid förvärvet som anskaffningsvärde.  
  
 Om en enskild näringsidkare  
  
 upprättar ett förenklat årsbokslut  
  
 enligt 6 kap. 10 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078), avses med anskaffningsvärde  
  
 det värde som följer  
  
 av god redovisningssed.  
  
 För en enskild näringsidkare  
  
 som upprättar årsbokslut, avses  
  
 med anskaffningsvärde det värde  
  
 som följer av god redovisningssed.  
  
 13 §6 
  
 Värdeminskningsavdrag får  
  
 för ett visst beskattningsår göras  
  
 vid räkenskapsenlig avskrivning  
  
 med högst 30 procent och vid  
  
 restvärdesavskrivning med högst  
  
 25 procent per år av avskrivningsunderlaget.  
  
 Om avskrivningsunderlaget  
  
 uppgår till högst  
  
 5 000 kronor, får en enskild  
  
 näringsidkare som upprättar ett  
  
 förenklat årsbokslut enligt 6 kap.  
  
 10 § bokföringslagen (1999:1078) i  
  
 stället göra värdeminskningsavdrag  
  
 med ett belopp som  
  
 motsvarar hela avskrivningsunderlaget.  
  
 Värdeminskningsavdrag får  
  
 för ett visst beskattningsår göras  
  
 vid räkenskapsenlig avskrivning  
  
 med högst 30 procent och vid  
  
 restvärdesavskrivning med högst  
  
 25 procent per år av avskrivningsunderlaget.  
  
 Om avskrivningsunderlaget  
  
 uppgår till högst  
  
 5 000 kronor, får en enskild  
  
 näringsidkare som upprättar årsbokslut  
  
 i stället göra värdeminskningsavdrag  
  
 med ett belopp som  
  
 motsvarar hela avskrivningsunderlaget.  
  
 Avskrivningsunderlaget består av följande:  
  
 1. värdet på inventarierna vid det föregående beskattningsårets  
  
 utgång  
  
 – vid räkenskapsenlig avskrivning värdet enligt balansräkningen,  
  
 och SFS 2006:908  
  
 – vid restvärdesavskrivning det skattemässiga värdet,  
  
 5 Senaste lydelse 2006:908.  
  
 6 Senaste lydelse 2007:1419.  
  
 82 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 2. ökat med anskaffningsvärdet på sådana inventarier som  
  
 anskaffats under beskattningsåret och som vid utgången av detta  
  
 fortfarande tillhör näringsverksamheten,  
  
 3. minskat med avdrag enligt 15 och 16 §§.  
  
 Om beskattningsåret är längre eller kortare än tolv månader, ska  
  
 värdeminskningsavdraget justeras i motsvarande mån.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009 och tillämpas på beskattningsår  
  
 som börjar efter den 30 juni 2010.  
  
 83 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 15 Förslag  
  
 till lag om ändring i lagen (2001:1227) om  
  
 självdeklarationer och kontrolluppgifter  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2001:1227) om självdeklarationer  
  
 och kontrolluppgifter att 3 kap. 9 b § ska ha följande  
  
 lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 3 kap.  
  
 9 b §1 
  
 Den som någon gång under  
  
 beskattningsåret har haft andelar i  
  
 en utländsk juridisk person med  
  
 lågbeskattade inkomster i sådan  
  
 omfattning eller på ett sådant  
  
 sätt som anges i 39 a kap. 2 §  
  
 inkomstskattelagen (1999:1229)  
  
 skall lämna  
  
 Den som någon gång under  
  
 beskattningsåret har haft andelar i  
  
 en utländsk juridisk person med  
  
 lågbeskattade inkomster i sådan  
  
 omfattning eller på ett sådant  
  
 sätt som anges i 39 a kap. 2 §  
  
 inkomstskattelagen (1999:1229)  
  
 ska lämna  
  
 1. identifikationsuppgifter för den juridiska personen,  
  
 2. uppgift om sitt andelsinnehav vid beskattningsårets utgång,  
  
 3. uppgift om röstvärdet för sina andelar vid beskattningsårets  
  
 utgång, och  
  
 4. uppgift om under året inträffade förändringar av andelsinnehavet  
  
 eller av röstvärdet för sina andelar.  
  
 Den som innehar andelarna  
  
 vid beskattningsårets utgång  
  
 skall dessutom lämna resultat och  
  
 balansräkningar för den  
  
 juridiska personen upprättade  
  
 enligt 6 kap. 4 § bokföringslagen  
  
 (1999:1078) med de tilläggsupplysningar  
  
 som anges i 6 kap. 6, 7  
  
 och 11 §§ den lagen. Uppgifterna  
  
 skall lämnas i den juridiska  
  
 personens redovisningsvaluta.  
  
 Den som innehar andelarna  
  
 vid beskattningsårets utgång ska  
  
 dessutom lämna resultat- och  
  
 balansräkningar för den juridiska  
  
 personen upprättade enligt  
  
 2 § lagen (2008:000) om särskilt  
  
 bokslut med de tilläggsupplysningar  
  
 som anges i 4, 5 och 8 §§  
  
 den lagen. Uppgifterna skall  
  
 lämnas i den juridiska personens  
  
 redovisningsvaluta.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 1 Senaste lydelse 2003:1090.  
  
 84 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 16 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (2004:575) om  
  
 europabolag  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2004:575) om europabolag  
  
 att 26 a § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 26 a1 
  
 Om ett europabolag flyttar  
  
 sitt säte, ska lednings- eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta ett  
  
 särskilt bokslut. Det särskilda  
  
 bokslutet ska omfatta den tid  
  
 för vilken årsredovisning inte  
  
 tidigare har upprättats fram till  
  
 den dag då flyttningen av säte  
  
 har blivit gällande enligt arti kel  
  
 8.10 i SE-förordningen.  
  
 Om ett europabolag flyttar  
  
 sitt säte, ska lednings- eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta ett  
  
 särskilt bokslut enligt lagen  
  
 (2008:000) om särskilt bokslut.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 flyttningen av säte har blivit  
  
 gällande enligt artikel 8.10 i SEförordningen 
  
 .  
  
 Om ett aktiebolag deltar i  
  
 bildandet av ett europabolag  
  
 genom fusion enligt artikel 17 i  
  
 SE-förordningen och europabolaget  
  
 får säte i en annan stat  
  
 än Sverige, ska styrelsen för  
  
 aktiebolaget upprätta ett särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europabolaget registreras enligt  
  
 artikel 12 i SE-förordningen.  
  
 Om ett aktiebolag deltar i  
  
 bildandet av ett europabolag  
  
 genom fusion enligt artikel 17 i  
  
 SE-förordningen och europabolaget  
  
 får säte i en annan stat  
  
 än Sverige, ska styrelsen för  
  
 aktiebolaget upprätta ett särskilt  
  
 bokslut enligt lagen om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europabolaget registreras enligt  
  
 artikel 12 i SE-förordningen.  
  
 1 Senaste lydelse 2008:8.  
  
 85 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 86  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 enligt första och andra styckena  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 12 §§  
  
 bokföringslagen (1999:1078). Bokslutet  
  
 ska ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från utgången av  
  
 den period som bokslutet  
  
 omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009. 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 17 Förslag till  
  
 lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551)  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (2005:551) att  
  
 23 kap. 50 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 23 kap.  
  
 50 §1 
  
 Om ett svenskt bolag deltar i  
  
 en gränsöverskridande fusion  
  
 och det övertagande bolaget får  
  
 sitt hemvist i en annan stat än  
  
 Sverige, ska styrelsen i det  
  
 svenska bolaget upprätta ett  
  
 särskilt bokslut. Det särskilda  
  
 bokslutet ska omfatta den tid  
  
 för vilken årsredovisning inte  
  
 tidigare har upprättats fram till  
  
 den dag då rättsverkningarna av  
  
 fusionen inträdde enligt 49 §.  
  
 Om ett svenskt bolag deltar i  
  
 en gränsöverskridande fusion  
  
 och det övertagande bolaget får  
  
 sitt hemvist i en annan stat än  
  
 Sverige, ska styrelsen i det  
  
 svenska bolaget upprätta ett  
  
 särskilt bokslut enligt lagen  
  
 (2008:000) om särskilt bokslut.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 rättsverkningarna av fusionen  
  
 inträdde enligt 49 §.  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 12 §§  
  
 bokföringslagen (1999:1078). Bokslutet  
  
 ska ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från utgången av  
  
 den period som bokslutet  
  
 omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009.  
  
 1 Senaste lydelse 2008:12.  
  
 87 
  
 Författningsförslag SOU 2008:67  
  
 18 Förslag till  
  
 lag om ändring i lagen (2006:595) om  
  
 europakooperativ  
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2006:595) om europakooperativ  
  
 att 32 § ska ha följande lydelse.  
  
 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse  
  
 32 §1 
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, ska lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut. Det  
  
 särskilda bokslutet ska omfatta  
  
 den tid för vilken årsredovisning  
  
 inte tidigare har upprättats fram  
  
 till den dag då flyttningen av  
  
 säte har fått verkan enligt arti kel  
  
 7.10 i SCE-förordningen.  
  
 Om ett europakooperativ  
  
 flyttar sitt säte, ska lednings eller  
  
 förvaltningsorganet upprätta  
  
 ett särskilt bokslut enligt  
  
 lagen (2008:000) om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 flyttningen av säte har fått  
  
 verkan enligt artikel 7.10 i SCEförordningen 
  
 .  
  
 Om en ekonomisk förening  
  
 deltar i bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt  
  
 artikel 19 i SCE-förordningen  
  
 och europakooperativet får säte  
  
 i en annan stat än Sverige, ska  
  
 styrelsen för den ekonomiska  
  
 föreningen upprätta ett särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 Om en ekonomisk förening  
  
 deltar i bildandet av ett europakooperativ  
  
 genom fusion enligt  
  
 artikel 19 i SCE-förordningen  
  
 och europakooperativet får säte  
  
 i en annan stat än Sverige, ska  
  
 styrelsen för den ekonomiska  
  
 föreningen upprätta ett särskilt  
  
 bokslut enligt lagen om särskilt  
  
 bokslut. Det särskilda bokslutet  
  
 ska omfatta den tid för vilken  
  
 årsredovisning inte tidigare har  
  
 upprättats fram till den dag då  
  
 europakooperativet registreras  
  
 enligt artikel 11.1 i SCE-förordningen.  
  
 1 Senaste lydelse 2008:10.  
  
 88 
  
 SOU 2008:67 Författningsförslag  
  
 89  
  
 För det särskilda bokslutet  
  
 enligt första och andra styckena  
  
 gäller bestämmelserna om årsbokslut  
  
 i 6 kap. 4–9 och 12 §§  
  
 bokföringslagen (1999:1078). Bokslutet  
  
 ska ges in till Bolagsverket  
  
 inom en månad från utgången av  
  
 den period som bokslutet omfattar.  
  
 Det särskilda bokslutet ska  
  
 ges in till Bolagsverket inom en  
  
 månad från utgången av den  
  
 period som bokslutet omfattar.  
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2009. 
  
 I Utredningens uppdrag 
  
 1 Bakgrund  
  
 Regelförenkling i syfte att minska företagens administrativa bördor  
  
 och skapa bra villkor för företagen har blivit en allt viktigare fråga i  
  
 många länder. Regelförenkling står även mycket högt på EU:s  
  
 dagordning. Kommissionen presenterade hösten 2005 sitt första  
  
 rullande förenklingsprogram (KOM /2005/ 535, slutlig) som uppdaterades  
  
 genom nya initiativ i november 2006 (KOM /2006/ 689,  
  
 690 och 691, slutliga) för att stärka arbetet med regelförenkling.  
  
 Ett åtgärdsprogram för minskning av företagens administrativa  
  
 bördor antogs av kommissionen i januari 2007 (KOM /2007/ 23,  
  
 slutlig). Vid Europeiska rådets möte i mars 2007 antogs kommissionens  
  
 åtgärdsprogram. Vidare enades Europeiska rådet om att  
  
 administrativa bördor hänförliga till EU:s regelverk bör minskas  
  
 med 25 procent till år 2012. Rådet uppmanade vidare medlemsstaterna  
  
 att sätta motsvarande mål på nationell nivå.  
  
 Den svenska regeringen har som målsättning att de administrativa  
  
 kostnaderna för företagen på grund av de statliga regelverken  
  
 ska minska med 25 procent till år 2010. En del av företagens  
  
 administrativa bördor sammanhänger med de redovisningsregler  
  
 som företagen måste följa.  
  
 På uppdrag av regeringen har Verket för näringslivsutveckling,  
  
 Nutek, gjort en mätning av den administrativa börda som följer av  
  
 årsredovisningslagen (1995:1554), ÅRL, (Näringslivets administrativa  
  
 bördor – Årsredovisningslagen och angränsande lagstiftning,  
  
 R 2005:08). Mätningen avser förhållandena den 1 juli 2004. Enligt  
  
 mätningen uppgår den totala administrativa kostnaden för svenskt  
  
 näringsliv för att uppfylla de krav som ställs i ÅRL till cirka  
  
 1 898 miljoner kronor per år. Nutek har under 2007 gjort en uppdatering  
  
 av mätningen. Uppdateringen som avser de ändringar som  
  
 har gjorts i ÅRL under perioden den 2 juli 2004 till den 31 december  
  
 2006 och som trätt i kraft under denna period visar att de  
  
 administrativa kostnaderna har ökat till 1 909 miljoner kronor  
  
 93 
  
 Bakgrund SOU 2008:67  
  
 (Näringslivets administrativa kostnader – Uppdatering av nollbasmätning  
  
 av Årsredovisningslagen och angränsade lagstiftning).  
  
 Nutek har på regeringens uppdrag även genomfört en undersökning  
  
 av företagens administrativa kostnader till följd av lagstiftningen  
  
 inom området bokföring (Bokföring – Näringslivets  
  
 administrativa kostnader, R 2007:30). Studien är baserad på bokföringslagen  
  
 (1999:1078), BFL, och de ytterligare krav som Bokföringsnämndens  
  
 allmänna råd rörande tillämpningen av reglerna i  
  
 BFL medför. Enligt undersökningen uppgår den totala administrativa  
  
 kostnaden för svenskt näringsliv för att uppfylla de krav som  
  
 ställs i BFL till cirka 22 894 miljoner kronor per år.  
  
 Den 1 januari 2007 ändrades reglerna om bl.a. bokföringsskyldighet  
  
 för mindre företag. Reglerna om löpande bokföring,  
  
 årsbokslut och årsredovisning förenklades då bl.a. genom att mera  
  
 komplicerade bestämmelser blev tillämpliga endast på större företag.  
  
 De gränsvärden som förekommer inom redovisningslagstiftningen  
  
 blev färre och fick en annan utformning (se prop. 2005/06:116  
  
 och bet. 2005/06:Anderson). I lagstiftningsärendet uttalades att ytterligare  
  
 förenklingar i redovisningslagstiftningen skulle övervägas.  
  
 94 
  
 2 Våra direktiv  
  
 Regeringen beslutade den 14 juni 2007 att en särskild utredare  
  
 skulle tillsättas i syfte att överväga ytterligare förenklingar i redovisningslagstiftningen.  
  
 Utredaren samt sakkunniga och experter  
  
 förordnades under juni och juli 2007. Utredningen, som antog  
  
 namnet Utredningen om enklare redovisning, höll sitt första sammanträde  
  
 den 27 september 2007.  
  
 Enligt direktiven (se bilaga 1) ingår följande frågor i utredningsuppdraget:  
  
  Genomförandet av EG:s redovisningsdirektiv i små och medelstora  
  
 företag  
  
  Tilläggsupplysningar till årsredovisningen  
  
  Tidpunkten för bokföringen, m.m.  
  
  Gemensam verifikation  
  
  Reglerna om årsbokslut  
  
  Finansieringsanalys  
  
  Koncerndefinitioner  
  
  Tryggandelagen  
  
  Bokföringsbrott vid för sent upprättad årsredovisning.  
  
 Vi ska i första hand ta upp de frågor som listats ovan men är  
  
 oförhindrade att ta upp även andra frågor om förenkling av redovisningsreglerna  
  
 som aktualiseras under arbetets gång om det  
  
 bedöms motiverat och det finns utrymme för det under utredningstiden.  
  
 Särskild vikt ska läggas vid de små och medelstora  
  
 företagens behov av förenklade redovisningsregler. Vi ska dock inte  
  
 ompröva redovisningslagstiftningens struktur eller dess karaktär av  
  
 ramlagstiftning och inte heller lägga några förslag som kan antas ha  
  
 betydelse för beskattningsunderlaget.  
  
 Vårt arbete ska bedrivas i två etapper. I etapp 1 ska frågorna  
  
 under de första fem punkterna ovan utredas. Det arbetet ska  
  
 95 
  
 Våra direktiv SOU 2008:67  
  
 avrapporteras senast den 30 juni 2008. Resten av arbetet ska  
  
 avrapporteras senast den 1 juni 2009.  
  
 Arbetet i den första etappen kan i sin tur delas in i tre delar. En  
  
 del består i de frågor som hänger samman med genomförandet av  
  
 EG:s direktiv och kraven på tilläggsupplysningar i årsredovisningen  
  
 och berör ÅRL. En annan del handlar om årsbokslut och uppställningsformer  
  
 för balans- och resultaträkning och berör både  
  
 ÅRL och BFL. En tredje del består i frågorna om löpande bokföring,  
  
 verifikationshantering samt arkivering och berör BFL.  
  
 96 
  
 II Allmän motivering 
  
 1 Redovisningslagstiftningens  
  
 struktur och  
  
 Bokföringsnämndens roll  
  
 1.1 Bakgrund  
  
 Redovisningslagstiftningen är avsedd att vara en ramlagstiftning.  
  
 Härmed menas att lagstiftningen bara bör innehålla grundläggande  
  
 principer för redovisningen och minimikrav på utformningen av  
  
 denna medan detaljbestämmelser så långt möjligt bör undvikas  
  
 (jfr prop. 1995/96:10, Del 1, s. 188). Lagreglerna måste sedan  
  
 tolkas och fyllas ut i den praktiska tillämpningen och på så sätt ges  
  
 ett konkret innehåll, anpassat till förhållandena i enskilda företag  
  
 men också till nya företeelser i affärslivet. Vad nu sagts kommer  
  
 framför allt till uttryck i bestämmelserna i 4 kap. 2 § BFL samt  
  
 2 kap. 2 § och 7 kap. 6 § första stycket ÅRL att redovisningsskyldigheten  
  
 ska fullgöras i enlighet med god redovisningssed. I  
  
 ÅRL finns därutöver ett krav på att års- och koncernredovisningen  
  
 ska ge en rättvisande bild av företagets respektive koncernens  
  
 resultat och ställning, 2 kap. 3 § första stycket respektive 7 kap. 6 §  
  
 andra stycket.  
  
 I förarbetena till BFL och ÅRL beskrivs god redovisningssed  
  
 som en allmän rättslig standard som grundas på – utöver lag och  
  
 andra föreskrifter – redovisningspraxis samt rekommendationer  
  
 och uttalanden från vissa myndigheter och organisationer, framför  
  
 allt Bokföringsnämnden, Finansinspektionen och dåvarande Redovisningsrådet  
  
 (prop. 1995/96:10, Del 2, s. 11 och prop. 1998/99:130,  
  
 Del 1, s. 178). Vidare sägs att god redovisningssed innebär att  
  
 företagen normalt ska följa redovisningsnormer som är allmänt  
  
 accepterade även om de inte är reglerade i lag och att allmänna råd  
  
 och rekommendationer från normgivande organ har särskilt stor  
  
 betydelse (prop. 1995/96:10, Del 2, s. 13). Även om sådana uttalan99 
  
 Redovisningslagstiftningens struktur och Bokföringsnämndens roll SOU 2008:67  
  
 den inte utgör bindande föreskrifter i regeringsformens mening så  
  
 är det naturligt att de tillmäts mycket stor betydelse när man tar  
  
 ställning till vad som utgör god redovisningssed (prop. 1998/99:130,  
  
 Del 1, s. 186).  
  
 Att uttalanden från normgivande organ har en stark ställning  
  
 när det gäller att bestämma innehållet i god redovisningssed framgår  
  
 av 2 kap. 3 § andra stycket ÅRL vari stadgas att ett företag som  
  
 avviker från vad som följer av allmänna råd eller rekommendationer  
  
 från normgivande organ ska lämna upplysning om detta och om  
  
 skälen för avvikelsen. Av förarbetena till denna bestämmelse framgår  
  
 att den främst tar sikte på den situationen att ett uttalande från  
  
 normgivande organ i ett enskilt fall inte går att förena med kravet  
  
 på rättvisande bild i paragrafens första stycke (prop. 1996/96:10,  
  
 Del 2, s. 13 f.).  
  
 Numera är det främst Bokföringsnämnden som står för den  
  
 kompletterande normgivningen på redovisningsområdet, såvitt  
  
 gäller företag i allmänhet. Bokföringsnämndens uppgift kommer  
  
 till uttryck i 8 kap. 1 § BFL vari sägs att Bokföringsnämnden  
  
 ansvarar för utvecklandet av god redovisningssed.  
  
 1.2 Överväganden  
  
 1.2.1 God redovisningssed  
  
 God redovisningssed är en rättslig standard som gäller generellt  
  
 och är överordnad övriga bestämmelser i lagstiftningen. Enskilda  
  
 bestämmelser måste alltid tolkas och tillämpas med beaktande av  
  
 detta. God redovisningssed kan givetvis aldrig ges ett innehåll som  
  
 står i strid med lagstiftningen men det finns inget som hindrar att  
  
 god redovisningssed snävar in tillämpningsområdet för enskilda  
  
 lagregler.  
  
 Trots att kravet på god redovisningssed alltid gäller har  
  
 lagstiftaren valt att i enskilda paragrafer upprepa detta krav (se t.ex.  
  
 4 kap. 10 § om värdering av pågående arbeten, 13 a § om kapitalandelsmetoden  
  
 och 14 f § om värdering av bl.a. förvaltningsfastigheter).  
  
 Orsaken till detta är inte alltid helt lätt att förstå men  
  
 möjligen har man velat särskilt markera att bestämmelsen ifråga  
  
 utgör ett undantag från en huvudregel och att den redovisningsskyldige  
  
 ska tänka sig för en extra gång innan han utnyttjar den. Ett  
  
 annat skäl kan stå att finna i det förhållandet att när lagstiftningen  
  
 100 
  
 SOU 2008:67 Redovisningslagstiftningens struktur och Bokföringsnämndens roll  
  
 tillkom i mitten och slutet på 1990-talet så var den kompletterande  
  
 normgivningen inte så utvecklad och heltäckande som den är i dag.  
  
 Vår uppfattning är dock att sådana upprepningar av kravet på god  
  
 redovisningssed inte tillför regleringen något och därmed inte fyller  
  
 någon praktisk funktion. Risken är snarare att den här typen av  
  
 bestämmelser skapar förvirring och osäkerhet beträffande den  
  
 rättsliga standardens räckvidd.  
  
 Bestämmelsen i 2 kap. 3 § andra stycket ÅRL, om informationsplikt  
  
 i det fall ett företag avviker från kompletterande normgivning,  
  
 måste uppfattas som att lagstiftaren anser att det råder en  
  
 presumtion för att den kompletterande normgivningen ger uttryck  
  
 för god redovisningssed. Denna normgivning är alltså inte frivillig,  
  
 även om den rubriceras som allmänna råd eller rekommendationer,  
  
 utan den ska följas i det praktiska redovisningsarbetet om det inte  
  
 finns starka skäl som talar för en avvikelse.  
  
 Som framgår av det föregående är det Bokföringsnämndens  
  
 ansvar att utveckla god redovisningssed. Detta sker bl.a. genom att  
  
 nämnden ger ut allmänna råd och informationsmaterial i redovisningsfrågor.  
  
 En annan uppgift för nämnden är att avge yttranden  
  
 till domstolar om vad god redovisningssed innebär i olika avseenden.  
  
 Det kan konstateras att domstolarna regelmässigt följer dessa  
  
 utlåtanden. Sammantaget med nyss nämnda bestämmelse i 2 kap.  
  
 3 § ÅRL blir slutsatsen att det råder en presumtion för att Bokföringsnämndens  
  
 uttalanden i olika redovisningsfrågor ger uttryck  
  
 för god redovisningssed.  
  
 1.2.2 En ramlagstiftning  
  
 I våra direktiv konstateras att BFL och ÅRL har karaktär av ramlagar  
  
 och att det inte ingår i vårt uppdrag att ompröva lagstiftningens  
  
 struktur.  
  
 Enligt vår mening är det ytterst angeläget att slå vakt om  
  
 lagstiftningens ramlagskaraktär och vi anser att denna karaktär om  
  
 möjligt bör förstärkas. Frågor som lika väl eller t.o.m. bättre kan  
  
 hanteras inom ramen för den kompletterande normgivningen hör  
  
 enligt vår mening också hemma där. Processen med att ta fram  
  
 kompletterande normgivning är betydligt smidigare, snabbare och  
  
 mer flexibel än lagstiftningsprocessen. Att kombinera en strikt  
  
 ramlagstiftning med kompletterande normgivning är en regleringsteknik  
  
 som är särskilt väl lämpad på redovisningsområdet.  
  
 101 
  
 Redovisningslagstiftningens struktur och Bokföringsnämndens roll SOU 2008:67  
  
 Lagstiftaren bör alltså inte ingripa i onödan och lagstiftningen  
  
 bör i huvudsak begränsa sig till sådana bestämmelser som bedöms  
  
 som oundgängligen nödvändiga. Vilken reglering som bedöms nödvändig  
  
 är i sin tur beroende av till vem bestämmelserna riktar sig.  
  
 Vi kan därvid konstatera att ett bokslut eller en årsredovisning inte  
  
 kan upprättas enbart på grundval av bestämmelserna i BFL och  
  
 ÅRL. Regleringen är långt ifrån fullständig och innehåller en  
  
 mängd bestämmelser av fakultativ karaktär och hänvisningar till  
  
 god redovisningssed och rättvisande bild, dvs. bestämmelser som  
  
 förutsätter utfyllnad genom kompletterande normgivning. Det är  
  
 alltså tydligt att lagstiftningen inte i första hand vänder sig till  
  
 företagen utan framför allt till normgivande organ.  
  
 1.2.3 Bokföringsnämndens roll  
  
 Bokföringsnämnden har som nyss nämnts ansvar för att utveckla  
  
 god redovisningssed. I detta ansvar ligger att aktivt verka för att  
  
 redovisningsreglerna utformas på ett sådant sätt att en redovisning  
  
 som upprättas med tillämpning av dem tillgodoser de informationsbehov  
  
 som finns. Detta arbete tar sällan sin utgångspunkt i själva  
  
 lagstiftningen utan mer i redovisningens syften och ändamål. I  
  
 nämndens uppgift ligger alltså inte i första hand att tolka och fylla  
  
 ut lagbestämmelserna utan snarare att utforma god redovisningssed  
  
 på ett sätt som värnar dessa syften och ändamål. Bokföringsnämndens  
  
 verksamhet får givetvis inte leda till en normgivning som  
  
 står i strid med lagen men om nämnden skulle identifiera en  
  
 situation där lagen lägger hinder i vägen för en önskvärd utveckling  
  
 av god redovisningssed så ankommer det på nämnden att verka för  
  
 en lagändring.  
  
 Bokföringsnämnden har genom sin sammansättning – med förankring  
  
 i näringslivet, redovisnings- och revisionsbranschen samt  
  
 berörda myndigheter och departement – möjlighet att snabbt fånga  
  
 upp och behandla redovisningsfrågor som behöver få en lösning.  
  
 Genom nämndens sätt att arbeta med remisser och fortlöpande  
  
 diskussioner med berörda parter säkerställs att frågorna blir  
  
 allsidigt belysta och att olika intressen kommer till tals. Det  
  
 betyder att god redovisningssed, såsom den kommer till uttryck i  
  
 Bokföringsnämndens normgivning, på ett enklare sätt kan förändras  
  
 och anpassas till olika företag beroende på deras storlek och  
  
 102 
  
 SOU 2008:67 Redovisningslagstiftningens struktur och Bokföringsnämndens roll  
  
 intressentkrets än vad som är fallet om förändringar måste ske  
  
 lagstiftningsvägen.  
  
 Lagstiftningen kan som nyss nämnts inte ensam ligga till grund  
  
 för ett bokslut i ett enskilt företag utan företagen är och bör vara  
  
 hänvisade till den kompletterande normgivningen. Vad företagen  
  
 behöver i sitt bokslutsarbete är regelpaket av det slag som Bokföringsnämnden  
  
 håller på att ta fram för företag av olika slag och  
  
 storlek (K-projektet). Man kan säga att Bokföringsnämnden har  
  
 övertagit lagstiftarens regleringsroll gentemot företagen och att  
  
 lagstiftarens uppgift numera främst är att förse nämnden med  
  
 medel och underlag för att utföra detta arbete.  
  
 103 
  
 2 Årsredovisningsfrågor  
  
 2.1 Bakgrund  
  
 ÅRL grundar sig huvudsakligen på två bolagsrättsliga direktiv från  
  
 EG, dels rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om  
  
 årsbokslut (årsredovisning) i vissa typer av bolag, dels rådets sjunde  
  
 direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om sammanställd  
  
 redovisning (koncernredovisning). EG-direktiven har till syfte att i  
  
 medlemsstaterna skapa en minsta gemensam skyddsnivå för delägare,  
  
 borgenärer och andra som träder i förbindelse med ett  
  
 företag.  
  
 I det fjärde direktivet finns regler om årsredovisning och i det  
  
 sjunde direktivet regler om koncernredovisning. I vissa fall kan  
  
 medlemsstaterna undanta företag från en del av de skyldigheter  
  
 som annars följer av redovisningsdirektiven. Det gäller bl.a. direktivens  
  
 krav på notupplysningar, förvaltningsberättelse och offentliggörande  
  
 av årsredovisning. Också andra lättnader kan medges,  
  
 t.ex. upprättande och offentliggörande av en förkortad balans- och  
  
 resultaträkning. Undantags- och lättnadsregler av nu angivna slag  
  
 kan införas för mindre respektive medelstora företag. Vilka gränsvärden  
  
 som avgör om ett företag är ett mindre, ett medelstort eller  
  
 ett större företag framgår av artiklarna 11 och 27 i det fjärde direktivet.  
  
 Artikel 11 kan sägas skilja mellan mindre och medelstora  
  
 företag. Gränsen mellan de båda kategorierna dras med hänsyn till  
  
 tre gränsvärden; balansomslutning 4,4 miljoner euro, nettoomsättning  
  
 8,8 miljoner euro och medelantal anställda 50 personer.1 Om  
  
 företaget överskrider mer än ett av dessa gränsvärden, anses det  
  
 som medelstort. Artikel 27 kan sägas dra gränsen mellan medel1  
  
 Höjningarna av gränsvärdena genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/46/EG  
  
 av den 14 juni 2006 om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG om årsbokslut i vissa typer av  
  
 bolag, 83/349/EEG om sammanställd redovisning, 86/635/EEG om årsbokslut och sammanställd  
  
 redovisning för banker och andra finansiella institut och 91/674/EEG om årsbokslut  
  
 och sammanställd redovisning för försäkringsföretag (ändringsdirektivet) har beaktats.  
  
 105 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 stora och större företag. Avgränsningen sker här på samma sätt  
  
 som enligt artikel 11 men gränsvärdena är; balansomslutning  
  
 17,5 miljoner euro, nettoomsättning 35 miljoner euro och medelantalet  
  
 anställda 250 personer.2 Gränsvärdena för balansomslutning  
  
 och nettoomsättning justeras vart femte år med hänsyn till förändringar  
  
 i penningvärdet.  
  
 EG-direktiven är för närvarande föremål för överväganden inom  
  
 ramen för det arbete som har inletts inom EU med att minska de  
  
 administrativa bördorna för företagen.  
  
 Inom EU har även utarbetats särskilda direktiv om redovisningen  
  
 i banker, försäkringsföretag och andra finansiella företag,  
  
 rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut  
  
 och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella  
  
 institut samt direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om  
  
 årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag.  
  
 Dessa direktiv har genomförts i Sverige genom lagen (1995:1559)  
  
 om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag (ÅRKL)  
  
 och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag  
  
 (ÅRFL).  
  
 2.2 Våra direktiv  
  
 Under rubriken Genomförandet av EG:s redovisningsdirektiv när  
  
 det gäller små och medelstora företag i våra direktiv konstateras  
  
 att direktiven medger att det görs undantag eller införs enklare  
  
 regler för små och medelstora företag och att dessa möjligheter inte  
  
 fullt ut har utnyttjats i ÅRL. Exempel som nämns är kraven på  
  
 tilläggsupplysningar, möjligheten att upprätta s.k. förkortad balansräkning  
  
 samt skyldigheten att upprätta förvaltningsberättelse. Vi  
  
 ska mot den bakgrunden bl.a. överväga vilka undantag och andra  
  
 förenklingar som kan och bör göras i ÅRL.  
  
 Under rubriken Tilläggsupplysningar till årsredovisningen,  
  
 m.m. konstateras vidare att ÅRL innehåller en del krav på tilläggsupplysningar  
  
 som helt saknar motsvarighet i EG-direktiven. Exempel  
  
 som nämns är kraven på uppgifter om taxeringsvärde, sjukfrånvaro  
  
 och könsfördelning bland ledande befattningshavare. Vi  
  
 ska mot den bakgrunden överväga om en del av dessa liksom andra  
  
 2 Höjningarna av gränsvärdena genom ändringsdirektivet har beaktats.  
  
 106 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 krav på tilläggsupplysningar kan tas bort, ändras eller inskränkas till  
  
 att gälla färre företag än i dag.  
  
 2.3 Lagstiftningen i några andra länder  
  
 Vi har tittat på några andra länders lagstiftning på redovisningsområdet.  
  
 De länder vi har undersökt är Danmark, Finland och  
  
 Storbritannien. Den i Danmark gällande bokslutslagen är årsregnskabsloven  
  
 som reviderades i grunden år 2001 och som även  
  
 därefter har ändrats flera gånger. I Finland regleras bokslutet av  
  
 bokföringslagen och bokföringsförordningen från 1997. I Storbritannien  
  
 slutligen finns regler om bokslut i bolag i The  
  
 Companies Act 2006.  
  
 Som framgått tidigare medger EG:s redovisningsdirektiv att  
  
 medlemsländerna gör undantag eller inför enklare regler för mindre  
  
 och medelstora företag. Denna möjlighet har i större eller mindre  
  
 utsträckning utnyttjats i samtliga nu aktuella länder. I dessa länder  
  
 skiljer man således mellan större och mindre företag. I Danmark  
  
 liksom i Storbritannien, skiljer man också mellan medelstora och  
  
 större företag.  
  
 De gränsvärden som används i de undersökta länderna för att  
  
 avgöra om ett företag är ett mindre företag har legat i nivå med  
  
 gränsvärdet i artikel 11 i det fjärde direktivet. Det svenska gränsvärdet  
  
 har däremot lagts väsentligt under denna nivå. Gränsvärdena  
  
 i det fjärde direktivet har nyligen höjts genom det s.k. ändringsdirektivet.  
  
 Ändringsdirektivet ska vara genomfört i medlemsländerna  
  
 senast den 5 september 2008. I Danmark har den danska  
  
 regeringen lagt fram ett lagförslag, L 100 av den 12 mars 2008,  
  
 vilket bl.a. innebär att de danska gränsvärdena anpassas till det nya  
  
 högre gränsvärdet i artikel 11 i det fjärde direktivet. I Storbritannien  
  
 har en sådan lagändring redan trätt i kraft.  
  
 I vilken utsträckning medlemsländerna har utnyttjat de undantagsmöjligheter  
  
 för mindre företag som finns i det fjärde direktivet  
  
 framgår till en del av den studie som kommissionen lät genomföra i  
  
 slutet av 1990-talet över hur direktivet hade införlivats i de  
  
 dåvarande medlemsländerna3 per den 1 januari 1998, Implementation  
  
 of the Fourth Directive in EU Member States Summary of  
  
 3 Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Förenade kungariket (Storbritannien och Nordirland)  
  
 Grekland, Luxemburg, Irland, Italien, Nederländerna, Portugal, Spanien, Sverige,  
  
 Tyskland och Österrike.  
  
 107 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 findings from a study on the implementation of Fourth Directive  
  
 78/660/EEC in the Member States of the European Union As per  
  
 1 January 1998.  
  
 Av studien framgår att vid ingången av år 1998 var det bara  
  
 Sverige, Danmark och Österrike som inte tillät att mindre företag  
  
 upprättade en balansräkning i förkortad form. Sedan dess har  
  
 Danmark infört en sådan möjlighet för mindre företag.  
  
 I Finland behöver mindre företag inte upprätta en förvaltningsberättelse.  
  
 I Danmark behöver sådana företag bara upprätta en  
  
 förvaltningsberättelse vid väsentliga förändringar av företagets  
  
 verksamhet och ekonomiska förhållande. Studien ovan visar att  
  
 dessa länder redan år 1998 tillät mindre företag att inte upprätta en  
  
 förvaltningsberättelse. Vid nämnda tidpunkt accepterade ytterligare  
  
 sex länder att mindre företag inte upprättade en sådan berättelse. I  
  
 Storbritannien måste emellertid både större och mindre företag  
  
 upprätta en förvaltningsberättelse. Upplysningskraven är dock inte  
  
 lika omfattande för mindre företag, och upplysningskraven för  
  
 medelstora företag är mindre omfattande än för större företag.  
  
 I det fjärde direktivet regleras möjligheten att undanta mindre  
  
 företag från vissa av de upplysningskrav som direktivet föreskriver i  
  
 noterna främst av artikel 44. Första punkten i artikeln tar sikte på  
  
 upplysningskrav i artikel 43 och andra punkten på upplysningskrav  
  
 i andra artiklar. I artikel 43 finns bl.a. personalrelaterade upplysningskrav.  
  
 Ett av de upplysningskrav som det är möjligt att göra  
  
 undantag från enligt andra punkten är kravet att företaget ska  
  
 upplysa om förändringar i anläggningstillgångarnas olika poster.  
  
 Med avseende på första punkten i artikel 44 listades i studien  
  
 20 krav som det var möjligt att undanta mindre företag ifrån. Enligt  
  
 studien hade Sverige undantagit mindre företag från fem av kraven.  
  
 Detta medförde att Sverige var det medlemsland som utnyttjat  
  
 undantagsmöjligheterna enligt punkten minst. Danmark hade  
  
 utnyttjat möjligheten till undantag i åtta fall medan Finland och  
  
 Storbritannien hade utnyttjat möjligheten till undantag i tio fall.  
  
 Till detta ska läggas att två av kraven inte var tillämpliga på danska  
  
 förhållanden och att två av kraven inte var tillämpliga på förhållandena  
  
 i Storbritannien.  
  
 Med avseende på andra punkten i artikel 44 listades i studien tio  
  
 krav som det var möjligt att undanta mindre företag ifrån. Enligt  
  
 studien hade Sverige per den 1 januari 1998 undantagit mindre  
  
 företag från sju av kraven och två av kraven var inte tillämpliga på  
  
 svenska förhållanden. Fem av medlemsländerna hade undantagit  
  
 108 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 mindre företag från alla i landet tillämpliga krav. De länder som  
  
 utnyttjat möjligheten till undantag minst var Frankrike med ett  
  
 undantag och Österrike också med ett undantag. Ett av kraven var  
  
 emellertid inte tillämpligt i Frankrike. Danmark hade utnyttjat  
  
 möjligheten till undantag i samma utsträckning som Sverige. Även  
  
 för Danmark var två av kraven inte tillämpliga. Finland hade också  
  
 utnyttjat möjligheten till undantag i samma utsträckning som  
  
 Sverige. Ett av kraven var inte tillämpligt i Finland. Storbritannien  
  
 hade endast utnyttjat möjligheten till undantag med avseende på tre  
  
 av kraven. Tre av kraven var emellertid inte tillämpliga i Storbritannien.  
  
 Utvecklingen efter år 1998 har inte inneburit att de möjligheter  
  
 till undantag som erbjuds enligt det fjärde direktivet utnyttjats i  
  
 mindre utsträckning. Utvecklingen verkar tvärtom vara den motsatta  
  
 i de nu undersökta länderna, jfr arbetet på EU-nivå med att  
  
 minska företagens administrativa kostnader. Som exempel kan  
  
 nämnas att Danmark som år 1998 krävde att även mindre företag  
  
 skulle ange storleken av räkenskapsårets ersättningar till ledamöterna  
  
 i förvaltnings-, lednings- och tillsynsorganen på grund av deras  
  
 arbetsuppgifter inte längre har kvar det kravet. Även i Sverige har  
  
 möjligheten att göra undantag för mindre företag utnyttjats i ytterligare  
  
 några fall sedan studien. Men även med beaktande av detta  
  
 framstår det som om Sverige i jämförelse med de nu undersökta  
  
 länderna varit relativt försiktigt med att utnyttja de möjligheter till  
  
 undantag för mindre företag som ges i det fjärde direktivet.  
  
 2.4 Överväganden och förslag  
  
 En huvuduppgift för oss har varit att analysera vilka undantag och  
  
 andra förenklingar som kan göras i redovisningslagstiftningen inom  
  
 ramen för EG:s redovisningsdirektiv och att överväga om dessa  
  
 förenklingsmöjligheter bör utnyttjas i större utsträckning än som  
  
 redan skett. En annan uppgift har varit att överväga om kraven på  
  
 tilläggsupplysningar i årsredovisningen kan inskränkas till att gälla  
  
 färre företag än i dag eller eventuellt helt tas bort.  
  
 Arbetet har i denna del inriktats på årsredovisningen och några  
  
 koncernredovisningsfrågor har, med något undantag, inte kommit  
  
 upp. Skälet till detta är att vi, som framgår av nästa avsnitt, valt att  
  
 anknyta till definitionen av mindre företag respektive koncerner  
  
 som finns i ÅRL och mindre koncerner är redan undantagna från  
  
 109 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 skyldigheten att upprätta koncernredovisning. Vidare har arbetet  
  
 främst inriktats på de delar av årsredovisningen som innehåller  
  
 tilläggsinformation av olika slag, dvs. notapparaten och förvaltningsberättelsen  
  
 och t.ex. inte berört värderings- och periodiseringsfrågor;  
  
 med ett undantag som dock behandlas i avsnitt 3.4.2.2  
  
 (Beräkning av anskaffningsvärde och avskrivning av anläggningstillgångar).  
  
 Ett annat avsteg från denna huvudlinje gäller frågan om  
  
 s.k. förkortad balansräkning.  
  
 Slutligen har vi inte funnit anledning att särskilt gå in på frågor  
  
 som rör redovisningen i finansiella företag. Skälet till detta är att  
  
 dessa företag ska följa de bestämmelser som gäller större företag  
  
 och större koncerner om inte annat är särskilt föreskrivet, se  
  
 1 kap. 2 § andra stycket ÅRKL och 1 kap. 2 § ÅRFL. En del av de  
  
 förslag vi i det följande lägger fram får emellertid, på grund av de  
  
 hänvisningar som görs i Boyd och Stokes till bestämmelserna i  
  
 ÅRL, genomslag även för de finansiella företagen.  
  
 2.4.1 Små och medelstora företag  
  
 Förslag: Gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL för när ett företag är att  
  
 klassificera som större höjs till den nivå som framgår av artikel  
  
 11 i det fjärde direktivet. Gränsvärdet i 6 kap. 1 § BFL för  
  
 när ett företag ska avsluta den löpande bokföringen med en  
  
 årsredovisning höjs till samma nivå.  
  
 Huvudsyftet med vårt uppdrag är att åstadkomma förenklingar i  
  
 redovisningsreglerna för små och medelstora företag. Den första  
  
 frågan som inställer sig är vad som menas med små och medelstora  
  
 företag. Om detta sägs inget i våra direktiv. I 1 kap. 3 § ÅRL  
  
 definieras större företag som dels företag vars andelar, teckningsoptioner  
  
 eller skuldebrev är upptagna till handel på en reglerad  
  
 marknad eller motsvarande marknad utanför EES-området, dels  
  
 företag som uppfyller mer än ett av följande villkor:  
  
  mer än 50 anställda,  
  
  balansomslutning på mer än 25 miljoner kronor,  
  
  nettoomsättning på mer än 50 miljoner kronor.  
  
 Vid prövningen av frågan om ett företag är att klassificera som  
  
 större beaktas förhållandena under de två senaste räkenskapsåren  
  
 110 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 vilket innebär att ett företag tillfälligtvis kan uppfylla två av  
  
 villkoren utan att därmed klassificeras som större företag. Företag  
  
 som inte är att bedöma som större företag definieras som mindre  
  
 företag. Motsvarande definitioner finns för koncerner.  
  
 Vi har valt att i vårt arbete anknyta till den uppdelning i större  
  
 och mindre företag som görs i ÅRL. Ett skäl till detta är att samma  
  
 uppdelning används för att bestämma vilka företag – utöver vissa  
  
 särskilt uppräknade företagsformer – som är skyldiga att upprätta  
  
 årsredovisning (se 6 kap. 1 § BFL). Ett annat skäl är att vi inte vill  
  
 införa nya gränsvärden i redovisningslagstiftningen och på så sätt  
  
 dela upp företagen i fler kategorier. Till saken hör att innan  
  
 definitionerna av mindre och större företag infördes i ÅRL så  
  
 innehöll lagen två gränsvärden vilket innebar att företagen då  
  
 delades in i tre kategorier, beroende på storlek. En återgång till en  
  
 sådan ordning framstår som klart olämplig.  
  
 Som vi strax återkommer till så har en av våra utgångspunkter  
  
 varit att den svenska lagstiftningen inte bör vara mer långtgående  
  
 än vad som följer av EG:s redovisningsdirektiv och att de möjligheter  
  
 till förenklingar och lättnader för de mindre företagen som  
  
 EG-direktiven medger i princip bör utnyttjas fullt ut. Detta leder  
  
 oss till frågan om gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL bör höjas till den  
  
 nivå som framgår av artikel 11 i det fjärde direktivet. Vad som talar  
  
 emot ett sådant förslag är att gränsvärdet nyligen har genomförts i  
  
 lagstiftningen och att drygt 90 procent av alla företag redan med  
  
 detta gränsvärde är att klassificera som mindre företag. Även utan  
  
 en höjning av gränsvärdet kommer förslag som tar sikte på gruppen  
  
 mindre företag att få mycket stor praktisk betydelse för näringslivet  
  
 som helhet. Det förtjänar att noteras att flera ledande EUländer  
  
 har utnyttjat artikel 11 fullt ut.  
  
 Revisionsutredningen (Ju 2006:11) la i april i år fram sitt  
  
 delbetänkande Avskaffande av revisionsplikten för små företag  
  
 (SOU 2008:32). Utredningen föreslår där att revisionsplikten  
  
 slopas för företag som underskrider det gränsvärde som framgår av  
  
 artikel 11 i det fjärde direktivet. Det betyder att bara företag som  
  
 uppfyller mer än ett av följande villkor omfattas av revisionsplikt:  
  
  mer än 50 anställda,  
  
  balansomslutning på mer än 41,5 miljoner kronor,  
  
  nettoomsättning på mer än 83 miljoner kronor.  
  
 111 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 I dag överensstämmer gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL med det som  
  
 används för att reglera revisionsplikten i vissa företag (eftersom  
  
 revisionsplikten följer med årsredovisningsskyldigheten) liksom  
  
 skyldigheten att ha kvalificerad revisor i t.ex. aktiebolag. Vi anser  
  
 att det finns anledning att även i framtiden använda samma gränsvärde  
  
 inom redovisningen som vid regleringen av revisionsplikten.  
  
 Vi föreslår därför att gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL ändras så att det  
  
 överrensstämmer med revisionsutredningens förslag. Med dagens  
  
 gränsvärde är som nyss nämnts drygt 90 procent av alla företag  
  
 mindre företag. Med den nu föreslagna höjningen kommer enligt  
  
 revisionsutredningens beräkningar cirka 97 procent av aktiebolagen  
  
 att hamna i gruppen mindre företag. Med hänsyn tagen även till  
  
 andra företagsformer, framför allt enskilda näringsidkare och  
  
 handelsbolag, blir siffran sannolikt ännu högre. I konsekvens med  
  
 detta förslag föreslår vi att gränsvärdet i 6 kap. 1 § BFL höjs till  
  
 samma nivå.  
  
 2.4.2 Utgångspunkter för förslagen  
  
 Som framgår av det nyss anförda har vi valt som en utgångspunkt i  
  
 vårt arbete att anknyta till den uppdelning i större och mindre  
  
 företag som finns i ÅRL. Valet av denna utgångspunkt innebär att  
  
 vårt arbete primärt har inriktats på att försöka åstadkomma  
  
 förenklingar i redovisningsarbetet i mindre företag.  
  
 En annan utgångspunkt i vårt arbete har varit att samma regler  
  
 bör gälla för alla företag oavsett vilken juridisk form verksamheten  
  
 bedrivs i. Vi har så långt möjligt velat undvika att företagen indelas  
  
 i olika kategorier. Detta motiveras främst av jämförbarhetsskäl men  
  
 även av konkurrensskäl. För att olika intressenter ska kunna jämföra  
  
 redovisningshandlingar från olika företag är det viktigt att de  
  
 upprättas i standardiserad form och med tillämpning av enhetliga  
  
 redovisningsprinciper. Vidare bör inte i övrigt jämförbara företag  
  
 med ungefär samma ekonomiska förutsättningar underkastas skilda  
  
 regelverk med måhända helt olika kostnader som följd eftersom  
  
 detta kan snedvrida konkurrensen. Även arbetet med den kompletterande  
  
 normgivningen torde underlättas om det grundläggande  
  
 regelverket är någorlunda enhetligt och gemensamt för så  
  
 många företag som möjligt.  
  
 En väsentlig begränsning i allt förenklingsarbete på redovisningsområdet  
  
 utgörs för närvarande av EG:s redovisningsdirektiv.  
  
 112 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 Direktiven omfattar samtliga aktiebolag och vissa handelsbolag.  
  
 Regleringens omfång och detaljeringsgrad kan starkt ifrågasättas  
  
 utifrån de allra minsta bolagens perspektiv men vi är alltså bundna  
  
 av direktiven. Några mer drastiska förenklingsförslag kan således i  
  
 dagsläget inte läggas fram, såvitt gäller de företag som omfattas av  
  
 direktiven. Det ska dock påpekas att det inom EU pågår ett förenklingsarbete  
  
 på detta område. EG-kommissionen har introducerat  
  
 begreppet mikroföretag (micro entities) och föreslagit att  
  
 medlemsstaterna ska ges möjlighet att helt undanta sådana företag  
  
 från direktivens tillämpningsområde. Med mikroföretag avses  
  
 enligt kommissionens förslag företag med färre än tio anställda och  
  
 med en balansomslutning respektive nettoomsättning understigande  
  
 500 000 euro respektive en miljon euro.  
  
 Vi är alltså i dagsläget bundna av EG-direktiven vilket i och för  
  
 sig har begränsat oss i vårt förenklingsarbete. En utgångspunkt i  
  
 vårt arbete har dock varit att den svenska redovisningslagstiftningen  
  
 inte bör vara mer långtgående än vad som följer av direktiven.  
  
 Inte minst konkurrensskäl talar för att lagstiftningen så långt  
  
 möjligt bör ansluta sig till EG:s reglering. Svenska företag verkar i  
  
 allt större utsträckning på en internationell marknad och den  
  
 svenska lagstiftaren bör så långt möjligt undanröja hinder för denna  
  
 konkurrens. Detta innebär att vi har utgått från att de möjligheter  
  
 till förenklingar och lättnader som direktiven medger bör utnyttjas  
  
 fullt ut samt att specifikt svenska upplysningskrav bör utmönstras  
  
 om inte starka skäl talar för en strängare reglering.  
  
 Sammantaget med vad som anförts i det förgående om att  
  
 samma regler så långt möjligt bör gälla alla företag oavsett juridisk  
  
 form innebär vad nu sagts att den minimireglering som följer av  
  
 EG:s redovisningsdirektiv bör vara gemensam för alla företag trots  
  
 att den bara gäller aktiebolag och vissa handelsbolag. Detta gäller  
  
 förutsatt att EG:s minimikrav bedöms som rimliga och lämpliga  
  
 även för andra företagsformer. En sådan minimireglering kan  
  
 naturligtvis komma att uppfattas som alltför lättviktig för en del av  
  
 de företag som ligger i det övre skiktet av gruppen men i sådant fall  
  
 förutsätter vi att Bokföringsnämnden genom kompletterande normgivning  
  
 tillhandahåller den ytterligare reglering som kan behövas.  
  
 Vidare har en utgångspunkt varit att redovisningslagstiftningen  
  
 ska utformas på ett sådant sätt att den, tillsammans med den  
  
 kompletterande normgivningen, tar tillvara de behov av information  
  
 som redovisningens intressenter har. Till redovisningens  
  
 intressenter hänförs främst investerare, kreditgivare och leveran113 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 törer men även företagets kunder och anställda brukar inräknas i  
  
 gruppen. Gemensamt för dessa personer är att de har ingått eller  
  
 överväger att ingå ett avtal med företaget. Avtalet kan t.ex. avse  
  
 kapitaltillskott, kreditgivning, leverans av varor till eller från  
  
 företaget eller anställning. Redovisningsinformationen ska därvid  
  
 fylla funktionen att förse dem med relevant information så att de  
  
 kan bedöma förutsättningarna för sitt engagemang i företaget och  
  
 med vilken grad av säkerhet som företaget kommer att kunna  
  
 uppfylla sin del av det. Enkelt uttryckt kan sägas att redovisningsinformationen  
  
 ska vara utformad på ett sådant sätt att företagens  
  
 externa intressenter kan fatta välgrundade beslut av ekonomisk  
  
 innebörd på basis av den och lagstiftningens uppgift är att säkerställa  
  
 detta. Det säger sig självt att lagstiftningen inte kan tillgodose  
  
 varje enskild intressents behov eller önskemål beträffande informationens  
  
 utformning och innehåll utan måste ta sikte på sådan  
  
 information som typiskt sett är betydelsefull som beslutsunderlag.  
  
 Mot intressenternas önskemål måste vidare ställas företagets kostnader  
  
 för att ta fram informationen och det är viktigt att åstadkomma  
  
 en rimlig balans häremellan.  
  
 Av vad nu sagts följer för det första att det inte är lagstiftarens  
  
 uppgift att tillgodose rent företagsinterna informationsbehov. Det  
  
 förhållandet att redovisningen i ett företag kan spela en roll som  
  
 internt styrmedel och som underlag för att följa upp internt satta  
  
 mål för verksamheten är alltså inget som det finns anledning att ta  
  
 hänsyn till vid utformningen av redovisningslagstiftningen. För det  
  
 andra innebär det sagda att information som måhända är av intresse  
  
 för taxerings- eller statistikändamål inte nödvändigtvis har sin plats  
  
 i företagens årsredovisningar utan bör kunna inhämtas på annat  
  
 sätt. Detsamma gäller sådan information som avkrävs ett företag  
  
 inte för att den har betydelse för företagets utomstående intressenter  
  
 i deras beslutsfattande utan för att informationsgivningen i  
  
 sig syftar till att påverka det redovisningsskyldiga företagets  
  
 beteende i visst hänseende.  
  
 Vi vill samtidigt poängtera vikten av att den sammanlagda  
  
 regelbördan för företagen minskar. Om ett utmönstrande av ett  
  
 visst upplysningskrav i redovisningslagstiftningen medför att det  
  
 dyker upp någon annanstans i lagstiftningen är ju ingenting vunnet.  
  
 Detta är emellertid inte någon fråga som det ankommer på oss att  
  
 lösa utan inriktningen på vårt arbete har varit, och måste vara, att  
  
 åstadkomma en redovisningslagstiftning som framstår som adekvat  
  
 114 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 utifrån dess syften och ändamål och det är inte vår sak att säkerställa  
  
 att andra informationsbehov tillgodoses.  
  
 Vid bedömningen av vilken information som redovisningens  
  
 intressenter kan antas ha behov av anser vi att det kan finnas anledning  
  
 att snegla på den normgivning som ges ut av International  
  
 Accounting Standards Board (IASB). IASB:s standarder är helt  
  
 inriktade på investerarnas behov av redovisningsinformation. Att  
  
 en viss bestämmelse i den svenska lagstiftningen saknar motsvarighet  
  
 i IASB:s normgivning är därmed en omständighet som vi menar  
  
 talar för att bestämmelsen saknar berättigande. Ska bestämmelsen  
  
 trots detta bibehållas måste den kunna motiveras av andra skäl än  
  
 investerarnas informationsbehov.  
  
 Som nämnts tidigare kommer minst 97 procent av alla svenska  
  
 företag att definieras som mindre företag efter den av oss föreslagna  
  
 höjningen av gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL. Det säger sig  
  
 självt att denna grupp av företag inte är homogen utan innehåller  
  
 allt från små extraknäcksföretag utan några anställda och med en  
  
 högst begränsad delägarkrets till företag som med svenska mått  
  
 mätt är tämligen stora med kanske ett femtiotal anställda och  
  
 många delägare. Intressentkretsen skiljer sig därmed avsevärt  
  
 mellan olika företag som ingår i gruppen. Olika intressenter har  
  
 naturligtvis skilda önskemål om och behov av information och det  
  
 är knappast möjligt att åstadkomma en nivå på informationsgivningen  
  
 som fullt ut tillfredsställer samtliga intressenter. Att  
  
 utifrån en intressentmodell utforma gemensamma redovisningsregler  
  
 som bedöms som adekvata och ändamålsenliga för alla dessa  
  
 företag låter sig därmed svårligen göras. Samtidigt är det för  
  
 reglernas efterlevnad av största vikt att bestämmelserna uppfattas  
  
 som legitima och ändamålsenliga av dem som har att tillämpa dem.  
  
 Det kan därför inte komma på fråga att låta informationsintressena  
  
 i de allra största företagen som ingår i gruppen styra förenklingsarbetet,  
  
 lika lite som de allra minsta företagens behov får vara  
  
 tongivande. Vi har strävat efter att hitta en nivå på lagstiftningen  
  
 som kan uppfattas som legitim och ändamålsenlig av så många som  
  
 möjligt av de företag som ingår i gruppen. Det bör sedan ankomma  
  
 på Bokföringsnämnden att genom kompletterande normgivning  
  
 närmare precisera regleringens innebörd och tillämpningen av den i  
  
 olika företag beroende på deras storlek och intressentkrets.  
  
 I sammanhanget förtjänar att upprepas att vårt arbete primärt  
  
 har varit inriktat på tilläggsinformationen i årsredovisningen och  
  
 inte på värderings- eller periodiseringsfrågor vilket naturligtvis  
  
 115 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 påverkar intressentkretsens sammansättning. Sålunda torde t.ex.  
  
 kreditgivarnas och leverantörernas intresse vara mindre för notapparaten  
  
 och förvaltningsberättelsen än för balans- och resultaträkningarna.  
  
 Detta gäller sannolikt både när kreditbedömningen  
  
 görs på grundval av information som inhämtats direkt från företaget  
  
 i fråga och då den baseras på en kreditupplysning.  
  
 För fullständighetens skull bör nämnas att även Skatteverket  
  
 brukar räknas till redovisningens intressenter. Detta gäller givetvis  
  
 den löpande bokföringen och, med den nuvarande kopplingen  
  
 mellan redovisning och beskattning, i värderings- och periodiseringsfrågor.  
  
 Däremot torde verkets intresse i frågor som rör  
  
 årsredovisningens utformning och speciellt tilläggsinformationen i  
  
 den vara mer marginellt i taxeringsarbetet. Visserligen används  
  
 redovisningsinformationen av Skatteverket när det gäller att välja ut  
  
 företag för särskild granskning om verket har bestämt sig för att  
  
 granska en viss företeelse. Att viss information kan vara ett lämpligt  
  
 instrument i Skatteverkets urvalsprocess är emellertid enligt vår  
  
 mening inte ett tillräckligt starkt argument för att via redovisningslagstiftningen  
  
 kräva in den.  
  
 Av Nuteks undersökningar som nämnts i det föregående (se  
  
 Utredningens uppdrag, avsnitt 1 Bakgrund) framgår att det är särskilt  
  
 på två områden som ÅRL:s krav på information, utöver  
  
 balans- och resultaträkningarna, bedöms som särskilt kostnadskrävande  
  
 och där förenklingsförslag alltså kan medföra en påtaglig  
  
 kostnadsminskning. Dessa områden avser dels sådan information  
  
 som handlar om personalen, dels sådan information som ska  
  
 lämnas i förvaltningsberättelsen. Närmast redovisas våra överväganden  
  
 beträffande ÅRL:s krav på tilläggsupplysningar, därefter  
  
 behandlas förvaltningsberättelsens vara eller inte vara i mindre  
  
 företag och slutligen möjligheten att upprätta s.k. förkortad balansräkning.  
  
 2.4.3 Tilläggsupplysningar i årsredovisningen  
  
 Vi har gått igenom samtliga krav på tilläggsupplysningar som finns  
  
 i ÅRL och gjort en bedömning, utifrån de utgångspunkter som  
  
 beskrivits ovan, om de bör vara kvar eller inte. Kraven på  
  
 tilläggsupplysningar finns framför allt i 5 kap. men de dyker även  
  
 upp på andra håll i lagen. De allra flesta följer av EG-direktiven  
  
 men det finns även en del specifikt svenska krav som saknar stöd i  
  
 116 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 direktiven. En del av de krav som har sin grund i EG-direktiven är i  
  
 sin tur sådana att det är möjligt att undanta mindre företag från  
  
 tillämpningen av dem. I flera fall har också lagstiftaren utnyttjat  
  
 denna möjlighet, t.ex. 3 kap. 5, 8, 10 och 13 §§ (uppgift om  
  
 jämförelsetal och specificering av större periodiseringsposter,  
  
 avsättningar och extraordinära poster), 4 kap. 11 § (uppgift om  
  
 väsentlig avvikelse mellan lagrets anskaffningsvärde och dess  
  
 nettoförsäljningsvärde), 5 kap. 4 b, 6, 16 och 17 §§ (uppgifter om  
  
 derivatinstrument, nettoomsättningens fördelning, uppskjuten  
  
 skatt och skattens fördelning på ordinärt och extraordinärt  
  
 resultat). Vidare får mindre företag enligt 3 kap. 11 § upprätta s.k.  
  
 förkortad resultaträkning. Härutöver kan noteras att bara större  
  
 företag behöver upprätta en finansieringsanalys och att uppgifter  
  
 om sjukfrånvaro och om könsfördelning bland ledande befattningshavare  
  
 inte behöver lämnas av företag med högst tio anställda.  
  
 2.4.3.1 Personalrelaterad information  
  
 Förslag: Kravet på uppgift om könsfördelning och om fördelning  
  
 av medelantalet anställda på olika länder i 5 kap. 18 § tas  
  
 bort för samtliga företag och paragrafen i övrigt inskränks till  
  
 att bara gälla större företag.  
  
 5 kap. 18 a och 18 b §§ upphävs.  
  
 Kravet i 5 kap. 19 § på specifikation av årets personalkostnader  
  
 tas bort för mindre företag och ersätts av ett krav på uppgift om  
  
 räkenskapsårets personalkostnader för de företag som tillämpar  
  
 den funktionsindelade resultaträkningen. Tillämpningsområdet  
  
 för 5 kap. 20, 22 och 25 §§ inskränks till att bara gälla större  
  
 företag. Kravet i 20 § på att den information som anges där ska  
  
 lämnas särskilt för varje land som företaget har anställda i tas  
  
 bort.  
  
 Tilläggsinformation som på ett eller annat sätt anknyter till personalen  
  
 finns i 5 kap. 18–20 (medelantalet anställda och könsfördelning,  
  
 sjukfrånvaro, könsfördelning bland ledande befattningshavare,  
  
 personalkostnaderna fördelade på ersättningar respektive  
  
 sociala kostnader samt fördelning av ersättning på ledande  
  
 befattningshavare respektive övriga anställda), 22 § (pensioner och  
  
 117 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 liknande till ledande befattningshavare) och 25 § (avtal om avgångsvederlag).  
  
 Krav på uppgifter om könsfördelning finns i 18 och 18 b §§ och  
  
 saknar motsvarighet i EG-direktiven. I förstnämnda paragraf finns  
  
 därutöver ett krav på uppgift om medelantalet anställda och att  
  
 medelantalet anställda ska anges för varje land som företaget har  
  
 anställda i. Kravet på att medelantalet anställda ska anges har sin  
  
 motsvarighet i det fjärde direktivet men behöver inte tillämpas på  
  
 mindre företag.  
  
 Kraven på uppgift om könsfördelning har införts i syfte att  
  
 främja jämställdhetsarbetet i företagen. Om de har haft avsedd  
  
 effekt går inte att bilda sig någon uppfattning om. Vad som  
  
 däremot torde stå klart är att denna typ av tilläggsinformation  
  
 knappast har någon betydelse för investerare och andra som  
  
 använder redovisningsinformation som underlag för ekonomiska  
  
 beslut av olika slag. Redan av detta skäl bör kraven utmönstras ur  
  
 lagstiftningen för samtliga företag. Till saken hör att årsredovisningen  
  
 ska skrivas under av samtliga styrelseledamöter och, i  
  
 förekommande fall, av den verkställande direktören (2 kap. 7 §).  
  
 Den intresserade läsaren kan alltså själv enkelt bilda sig en  
  
 uppfattning om könsfördelningen i vart fall bland dessa personer.  
  
 Kravet på att uppgift om medelantalet anställda ska anges för  
  
 varje land som företaget har anställda i saknar motsvarighet i EGdirektiven  
  
 och vi ifrågasätter vilken nytta som denna information  
  
 har för ett företags utomstående intressenter. Vi anser därför att  
  
 kravet bör kunna utgå för alla företag, oavsett storlek.  
  
 Bestämmelsen om uppgifter om sjukfrånvaro i 18 a § saknar  
  
 motsvarighet i EG-direktiven. Av förarbetena till bestämmelsen  
  
 framgår bl.a. följande (prop. 2002/03:6, s. 19). En hög sjukfrånvaro  
  
 innebär stora direkta och indirekta kostnader. Särskilt i verksamheter  
  
 i tjänstesektorn eller i s.k. kunskapsföretag kan information  
  
 som är relaterad till personalen vara av särskilt intresse vid  
  
 bedömningen av den ekonomiska ställningen samt av utvecklingsmöjligheterna  
  
 i en verksamhet. En hög sjukfrånvaro kan vara ett  
  
 tecken på att verksamheten inte bedrivs på ett effektivt sätt. Även  
  
 internt inom en verksamhet bör en redovisning av sjukfrånvaro –  
  
 som en del av en intern redovisning eller en extern sådan – också  
  
 leda till ökade insikter hos arbetsgivarna om arbetsmiljöns betydelse  
  
 för de anställdas hälsa.  
  
 Av förarbetena framgår alltså att bestämmelserna om uppgift  
  
 om sjukfrånvaro delvis motiverades av de externa intressenternas  
  
 118 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 informationsbehov. Vi ifrågasätter denna ståndpunkt av följande  
  
 skäl. För det första behöver höga, eller för den delen låga, ohälsotal  
  
 inte alls ha med företagsledningens förmåga att driva verksamheten  
  
 att göra. Ohälsa hos en enskild har många gånger sin grund i helt  
  
 andra omständigheter än arbetet. Att en investerare skulle betrakta  
  
 just uppgifter om sjukfrånvaro bland personalen som en betydelsefull  
  
 indikator på företagets intjäningsförmåga och framtida utvecklingsmöjligheter  
  
 tror vi inte på. Till detta kommer att den redovisningshandling  
  
 som tilldrar sig investerarnas intresse är koncernredovisningen  
  
 och i den handlingen finns inget krav på uppgift om  
  
 sjukfrånvaro (jfr 7 kap. 14 och 32 §§). Såvitt kan utläsas av motiven  
  
 till bestämmelserna var ett syfte med dem att öka företagens  
  
 intresse för arbetsmiljöfrågor. Det får förmodas att avsikten  
  
 härmed var att på så sätt förmå företagen att mer aktivt arbeta med  
  
 dessa frågor och att, vid behov, vidta åtgärder för att förbättra  
  
 arbetsmiljön. Vi är emellertid övertygade om att framför allt  
  
 mindre företag oftast har en mycket god uppfattning om hälsotillståndet  
  
 bland de anställda och att företagen i allmänhet vidtar  
  
 adekvata åtgärder för att komma tillrätta med eventuella hälsoproblem.  
  
 Inte minst ekonomiska skäl talar för denna slutsats  
  
 eftersom arbetsgivarna svarar för den anställdes sjukersättning  
  
 under de första fjorton dagarna i sjukperioden i form av sjuklön  
  
 (7 § lagen [1991:1047] om sjuklön) och först därefter betalar  
  
 Försäkringskassan ut sjukpenning. Företagens omsorg om personalen  
  
 tror vi inte påverkas av att de offentligt måste redovisa  
  
 sjukfrånvaron. Men framför allt anser vi att denna typ av information,  
  
 som alltså avkrävs företagen i syfte att påverka deras beteende,  
  
 inte hör hemma i en årsredovisning. Slutligen kan det konstateras  
  
 att bestämmelserna om uppgift om sjukfrånvaro i den praktiska  
  
 tillämpningen visat sig utomordentligt svåra att få något grepp om  
  
 och att omsätta till vettig information vilket ytterligare talar för att  
  
 de bör upphävas.  
  
 Tilläggsupplysningar om företagets personalkostnader, inklusive  
  
 pensioner och avgångsvederlag, finns i 19, 20, 22 och 25 §§.  
  
 Bestämmelserna har delvis sin motsvarighet i EG-direktiven men i  
  
 sådana fall kan undantag medges för mindre företag.  
  
 Enligt 19 § ska räkenskapsårets personalkostnader specificeras  
  
 på visst sätt. Vi anser inte att det finns skäl att bibehålla detta krav  
  
 för mindre företag. För företag som upprättar den kostnadsslagsindelade  
  
 resultaträkningen framgår de sammanlagda personalkostnaderna  
  
 direkt av räkningen eller av en not till denna (jfr 3 kap. 4 §  
  
 119 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 fjärde stycket). Detta gäller även om företaget upprättar resultaträkningen  
  
 i förkortad form. Motsvarande information saknas i den  
  
 funktionsindelade resultaträkningen. För företag som tillämpar  
  
 denna räkning bör det, för det fall att tillämpningsområdet för 19 §  
  
 inskränks till att bara gälla större företag, därför införas ett krav på  
  
 att uppgift om de sammanlagda personalkostnaderna ska lämnas i  
  
 not.  
  
 Bestämmelserna i 20, 22 och 25 §§ avser att säkerställa att löner  
  
 och andra ersättningar samt pensioner och avtal om avgångsvederlag,  
  
 avseende personer i ledande ställning i företaget synliggörs i  
  
 företagets redovisning. Informationsintresset får anses oomtvistligt  
  
 såvitt gäller noterade aktiebolag. Från tid till annan förs en debatt i  
  
 medierna om ledande befattningshavares förmåner av olika slag och  
  
 aktieägarna har ett berättigat intresse att få kännedom om sådana  
  
 förhållanden. Vi anser därför att det inte bör komma på fråga att  
  
 utmönstra dessa krav för alla företag även om EG-direktiven inte  
  
 skulle lägga hinder i vägen för ett sådant förslag. I och för sig kan  
  
 det finnas skäl att inskränka informationsskyldigheten till de  
  
 noterade aktiebolagen. Med hänsyn till att regelverket nyligen varit  
  
 föremål för en översyn varvid informationskravet tvärtom utvidgades  
  
 något i syfte att öka öppenheten och förbättra informationen  
  
 (prop. 2005/06:186) ser vi dock ingen anledning att lämna något  
  
 förslag av denna innebörd.  
  
 Däremot ifrågasätter vi informationsintresset i mindre företag.  
  
 Vi vill påpeka att de allra flesta företagen inom denna grupp är  
  
 mycket små och ett krav på detaljerade uppgifter om löner och  
  
 andra förmåner kan med fog uppfattas som integritetskränkande.  
  
 Som framhållits i annat sammanhang måste det göras en avvägning  
  
 mellan de informationskrav som bedöms motiverade för å ena sidan  
  
 de största företagen inom gruppen och å andra sidan de allra minsta  
  
 varvid nyttan av informationen måste ställas mot kostnaden för att  
  
 ta fram den. Även om ett krav på information om ledande befattningshavares  
  
 olika förmåner skulle vara motiverat för en del av de  
  
 företag som tillhör det översta skiktet i gruppen anser vi att  
  
 övervägande skäl talar för att det upphävs för samtliga mindre företag.  
  
 Det förtjänar att påpekas att ett avtal om avgångsvederlag i  
  
 förekommande fall ska redovisas som skuld, avsättning eller inom  
  
 linjen i balansräkningen. Ett utmönstrande av det särskilda upplysningskravet  
  
 i 25 § innebär ingen ändring i detta hänseende.  
  
 Av 20 § framgår att den information som ska lämnas enligt den  
  
 paragrafen om löner etc. ska lämnas särskilt för varje land som  
  
 120 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 företaget har anställda i. Detta krav saknar motsvarighet i EGdirektiven  
  
 och vi ifrågasätter vilken nytta som denna information  
  
 har för ett företags utomstående intressenter. Vi anser därför att  
  
 kravet bör kunna utgå för alla företag, oavsett storlek.  
  
 2.4.3.2 Övriga tilläggsupplysningar  
  
 Förslag: 5 kap. 3 § första stycket 2, 3 och 7–10 samt 21 § ska  
  
 bara gälla för större företag, 4 § upphävs och uppställningsformen  
  
 för balansräkningen i bilaga 1 till ÅRL ändras så att det  
  
 framgår att uppdelningen i bundet och fritt eget kapital ska  
  
 göras i balansräkningen. I 4 kap. 3 § slopas kravet på beloppsuppgift  
  
 avseende aktiverad ränta.  
  
 Övriga krav på tilläggsupplysningar i 5 kap. som vi funnit anledning  
  
 att överväga ändringar i är kraven på specificerade uppgifter  
  
 om företagets anläggningstillgångar (3 §), uppgift om taxeringsvärden  
  
 (4 §), uppgift om eget kapital i aktiebolag och ekonomiska  
  
 föreningar (14 och 15 §§) samt upplysning om ersättning till  
  
 företagets revisor (21 §). Slutligen har vi även sett över ett upplysningskrav  
  
 i 4 kap. 3 § avseende aktiverad ränta.  
  
 I 5 kap. 3 § första stycket finns detaljerade krav på tilläggsupplysningar  
  
 beträffande företagets anläggningstillgångar. Kraven har  
  
 sin motsvarighet i det fjärde direktivet men en del av punkterna  
  
 behöver inte tillämpas på mindre företag. I vart fall första stycket 2  
  
 (tillkommande och avgående tillgångar), 3 (överföringar), 7–9  
  
 (ackumulerade av-, ned- och uppskrivningar) och 10 (korrigeringar)  
  
 kan utgå (artikel 44.2). Vi har vid vår genomgång av denna  
  
 paragraf sneglat på motsvarande bestämmelse beträffande årsbokslutet  
  
 i 6 kap. 7 § BFL. Enligt denna bestämmelse behöver anläggningsnoten  
  
 till ett årsbokslut inte innehålla den information som  
  
 framgår av första stycket 2, 3 och 10. Enligt vår mening bör  
  
 anläggningsnoten i årsredovisningen för mindre företag inte vara  
  
 vare sig mer eller mindre omfattande än den som ingår i ett årsbokslut.  
  
 Som framgår av avsnitt 3.4.3 föreslår vi att bestämmelserna  
  
 om vanliga årsbokslut utmönstras ur BFL och att de företag som  
  
 inte upprättar årsredovisning bara ska behöva upprätta vad som i  
  
 dag benämns förenklat årsbokslut. Detta innebär att bl.a. 6 kap. 7 §  
  
 BFL upphävs. Mot denna bakgrund har vi stannat för att föreslå att  
  
 121 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 kraven i 5 kap. 3 § ÅRL anpassas till EG-direktiven vilket innebär  
  
 att mindre företag bara behöver lämna de upplysningar som framgår  
  
 av paragrafens första stycke 1 och 4–6 samt andra och tredje  
  
 styckena.  
  
 Enligt 4 § ska uppgift lämnas om taxeringsvärden för fastigheter  
  
 som är anläggningstillgångar. Kravet är specifikt svenskt och har  
  
 tidigare motiverats av att taxeringsvärdet förr utgjorde tak för  
  
 uppskrivningar. Numera finns inte denna begränsning (jfr 4 kap.  
  
 6 §) vilket talar för att bestämmelsen bör kunna upphävas.  
  
 Ytterligare skäl som talar för detta är att det av naturliga skäl bara  
  
 är fastigheter i Sverige som omfattas av kravet och att uppgift om  
  
 taxeringsvärden inte ger någon rättvisande bild av ett fastighetsbestånds  
  
 reella värde.  
  
 Under arbetets gång har frågan väckts om upplysningskraven i  
  
 14 och 15 §§ bör ändras i något hänseende. I dessa paragrafer föreskrivs  
  
 att aktiebolag och ekonomiska föreningar ska dela upp eget  
  
 kapital i bundet och fritt eget kapital. Av paragraferna framgår  
  
 också vad som hänförs till det ena respektive andra slaget av kapital.  
  
 Enligt huvudregeln i 5 kap. 1 § ska informationen lämnas i not men  
  
 den får lämnas i balansräkningen om det inte försämrar överskådligheten.  
  
 I den praktiska tillämpningen är huvudregeln att  
  
 uppdelningen i bundet och fritt eget kapital görs i balansräkningen  
  
 (se t.ex. FAR SRS rekommendation RedR 1, Årsredovisning i  
  
 aktiebolag, och Bokföringsnämndens utkast till vägledning, Årsredovisning  
  
 i mindre aktiebolag) och vi anser att balansräkningsschemat  
  
 i bilaga 1 till ÅRL bör anpassas till denna praxis. En sådan  
  
 uppställningsform skulle ha klara fördelar och vi kan inte se att  
  
 EG-direktiven lägger några hinder i vägen för att den genomförs  
  
 eftersom den innehåller all den information som föreskrivs i motsvarande  
  
 uppställningsform i det fjärde direktivet (artikel 9). I och  
  
 för sig kan artiklarna 4.1–4.3 i det fjärde direktivet uppfattas på så  
  
 sätt att balansräkningen inte får avvika från direktivets uppställningsform  
  
 såvitt gäller poster som föregås av bokstäver och  
  
 romerska siffror. Å andra sidan kan vi konstatera att det svenska  
  
 balansräkningsschemat innehåller posten B. Obeskattade reserver  
  
 vilken saknar motsvarighet i direktivet. Enligt direktivets uppställningsform  
  
 ska posten B. nämligen utgöras av avsättningar. Som  
  
 skäl för att göra detta avsteg från direktivets uppställningsform  
  
 beträffande en post som föregås av en bokstav anförs i förarbetena  
  
 till ÅRL att artikel 4.1 tillåter att nya poster läggs till såvida deras  
  
 innehåll inte redan täcks av befintliga poster och att posten  
  
 122 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 obeskattade reserver är av så speciellt slag och så nära kopplad till  
  
 strukturen i svensk skattelagstiftning att det inte kan anses oförenligt  
  
 med direktivet att foga dem till direktivets uppställningsform  
  
 (prop. 1995/96:10, Del 2, s. 42). ÅRL innehåller ett krav på att det  
  
 egna kapitalet ska delas upp i bundet och fritt i årsredovisningen.  
  
 Detta är ett specifikt svenskt krav som saknar motsvarighet i EGdirektiven.  
  
 Enligt vår mening kan därmed samma argument som  
  
 anförts beträffande posten Obeskattade reserver anföras som skäl  
  
 för att anpassa balansräkningsschemat i ÅRL till samma lags krav  
  
 på hur det egna kapitalet ska redovisas. Mot denna bakgrund  
  
 föreslår vi att balansräkningens passivsida får följande utseende för  
  
 ett aktiebolag:  
  
 A. Eget kapital  
  
 Bundet eget kapital  
  
 I. Aktiekapital  
  
 II. Uppskrivningsfond  
  
 III. Reservfond  
  
 IV. Kapitalandelsfond  
  
 Fritt eget kapital  
  
 V. Överkursfond  
  
 VI. Fond för verkligt värde  
  
 VII. Övrigt  
  
 VIII. Balanserad vinst eller förlust  
  
 IX. Årets resultat  
  
 Och följande utseende för en ekonomisk förening:  
  
 A. Eget kapital  
  
 Bundet eget kapital  
  
 I. Inbetalda insatser och emissionsinsatser  
  
 1. Medlemsinsatser  
  
 2. Förlagsinsatser  
  
 II. Uppskrivningsfond  
  
 III. Reservfond  
  
 IV. kapitalandelsfond  
  
 123 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 Fritt eget kapital  
  
 V. Fond för verkligt värde  
  
 VI. övrigt  
  
 VII. Balanserad vinst eller förlust  
  
 VIII. Årets resultat  
  
 Däremot anser vi inte att bestämmelserna i 14 och 15 §§ bör  
  
 ändras. Uppdelningen i bundet och fritt eget kapital ligger till  
  
 grund för beslut om utdelning och andra värdeöverföringar från ett  
  
 aktiebolag respektive en ekonomisk förening och är av central  
  
 betydelse inom associationsrätten. Frågan bör enligt vår mening  
  
 uttryckligen regleras i lagtexten och inte bara i en bilaga till lagen.  
  
 Man kan naturligtvis mycket väl tänka sig att frågan, som egentligen  
  
 inte är av redovisningsmässig natur, inte borde regleras i ÅRL  
  
 utan i aktiebolagslagen (2005:551), ABL, respektive lagen (1987:667)  
  
 om ekonomiska föreningar men vi anser inte att det ligger inom  
  
 vårt uppdrag att föreslå en sådan förändring.  
  
 I aktiebolag ska enligt 21 § upplysning lämnas om ersättning till  
  
 bolagets revisorer. Kravet har sin motsvarighet i EG-direktiven men  
  
 behöver inte tillämpas på mindre bolag. Vilket behov en utomstående  
  
 intressent kan ha av denna information är svårt att ha  
  
 någon uppfattning om. Visserligen skulle ett mycket litet arvode  
  
 kunna inge betänkligheter vad gäller revisionens omfattning och  
  
 kvalitet men för de allra flesta läsare av en årsredovisning har  
  
 uppgiften sannolikt ingen betydelse.  
  
 Revisionsutredningen har föreslagit att mindre företag ska  
  
 undantas från revisionsplikt. Om detta undantag genomförs framstår  
  
 ett krav på upplysning om revisionsarvoden som än mer  
  
 omotiverat.  
  
 Av 4 kap. 3 § fjärde stycket ÅRL framgår att ett företag som  
  
 aktiverar ränta ska lämna upplysning om detta samt om det  
  
 räntebelopp som aktiverats. Sistnämnda beloppsuppgift går utöver  
  
 vad som följer av det fjärde direktivet (artikel 35.4) och bör enligt  
  
 vår mening utgå eftersom det saknar informationsvärde. Det kan  
  
 noteras att upplysningskravet saknar motsvarighet i IASB:s rekommendation  
  
 IAS 23, Borrowing costs (se dåvarande Redovisningsrådets  
  
 rekommendation RR 21, Lånekostnader, punkt 34).  
  
 124 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 2.4.3.3 Resultaträkning i förkortad form  
  
 Förslag: Kravet i 3 kap. 11 § på att det ska föreligga konkurrensskäl  
  
 för att få upprätta förkortad resultaträkning slopas. Ett krav  
  
 införs på att ett företag som fått tillstånd av Bolagsverket att  
  
 utelämna uppgift om nettoomsättningen ska lämna upplysning  
  
 om detta.  
  
 Enligt 3 kap. 11 § ÅRL får mindre företag upprätta resultaträkning  
  
 i förkortad form. Med förkortad form menas att vissa poster slås  
  
 samman till en post benämnd bruttovinst eller bruttoförlust. En  
  
 förutsättning för att sådan sammanslagning ska få ske är att det är  
  
 motiverat av konkurrensskäl och ett företag som utnyttjar sammanslagningsmöjligheten  
  
 ska i not lämna upplysning om skälen till  
  
 sammanslagningen. Vidare ska uppgift lämnas om nettoomsättningen.  
  
 Denna uppgift får utelämnas om det är motiverat och  
  
 Bolagsverket medger det. Vad det ska vara motiverat av framgår  
  
 inte av lagtexten men av förarbetena framgår att det även här är  
  
 konkurrensskäl som avses (prop. 1998/99:130, Del 1, s. 302 ff.)  
  
 Bestämmelserna om förkortad resultaträkning är hämtade från  
  
 det fjärde direktivet men kravet på att en sammanslagning ska vara  
  
 motiverad av konkurrensskäl är specifikt svenskt. Bakgrunden till  
  
 detta krav är följande (prop. 1995/96:10, Del 2, s. 31. En redovisning  
  
 helt i enlighet med den funktionsindelade resultaträkningen  
  
 innebär att bolagen tvingas redovisa förhållandet mellan nettoomsättningen  
  
 och bruttoresultatet, definierat som skillnaden  
  
 mellan nettoomsättningen och kostnaden för sålda varor. Även en  
  
 redovisning enligt den kostnadsslagsindelade resultaträkningen ger  
  
 upplysning om förhållandet mellan nettoomsättningen och bruttoresultatet 
  
 . Dessa uppgifter kan vara känsliga från konkurrenssynpunkt  
  
 eftersom de i viktiga delar avslöjar bolagets prissättningspolitik  
  
 och vinstmarginaler.  
  
 När bestämmelserna infördes ansågs det således finnas ett behov  
  
 av att kunna slå samman vissa poster i resultaträkningen men  
  
 regeringen ansåg att uppgifterna inte borde få sammanslås annat än  
  
 i det fall det var befogat av konkurrensskäl. För att säkerställa att  
  
 företagen inte skulle komma att missbruka sammanslagningsmöjligheten  
  
 infördes ett krav på tillstånd från dåvarande Patent och  
  
 registreringsverket. Detta krav togs senare bort och ersattes av  
  
 125 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 det nuvarande dispenskravet om företaget vill utelämna uppgift om  
  
 nettoomsättning.  
  
 Enligt vår mening kan det nuvarande kravet på att en sammanslagning  
  
 ska vara motiverad av konkurrensskäl liksom upplysningsskyldigheten  
  
 om skälen till sammanslagningen ifrågasättas.  
  
 Bestämmelserna är som nämnts specifikt svenska och med  
  
 utgångspunkt i vår strävan att åstadkomma en lagstiftning som inte  
  
 går längre än vad som följer av EG-direktiven om inte berättigade  
  
 informationsintressen åsidosätts har vi stannat för att föreslå att  
  
 bestämmelserna om förkortad resultaträkning ändras i nu nämnda  
  
 hänseenden. En resultaträkning ska alltså kunna upprättas i förkortad  
  
 form oavsett vad företaget må ha för skäl för detta.  
  
 Däremot anser vi inte att det finns skäl att ta bort kravet på  
  
 tillstånd från Bolagsverket för att få utelämna uppgift om nettoomsättning.  
  
 Denna uppgift har ett alltför stort informationsvärde  
  
 för utomstående intressenter. Enligt uppgift från Bolagsverket rör  
  
 det sig om ett fåtal, kanske ett tiotal, ärenden per år. Vidare anser vi  
  
 att ett företag som fått tillstånd av Bolagsverket att utelämna  
  
 uppgift om nettoomsättningen ska upplysa om det i årsredovisningen.  
  
 2.4.3.4 Vissa tilläggsupplysningar i koncernredovisningen  
  
 Förslag: Kravet på att koncernredovisningen ska innehålla  
  
 uppgift om löner och andra ersättningar, pensioner eller  
  
 liknande förpliktelser samt avtal om avgångsvederlag till ledande  
  
 befattningshavare begränsas till att gälla dels sådana befattningshavare  
  
 i moderföretaget, dels personer som ingår i koncernledningen.  
  
 Uppgifterna ska även innefatta ersättningar etc. som  
  
 utges av andra koncernföretag.  
  
 Som påpekats tidigare har vårt arbete inriktats på redovisningen i  
  
 mindre företag och på frågor som rör årsredovisningen. Vi har  
  
 emellertid vid vår genomgång av upplysningskraven i 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ uppmärksammat en fråga med anknytning till koncernredovisningen  
  
 som vi funnit anledning att ta upp ur ett förenklingsperspektiv.  
  
 Av 7 kap. 14 och 32 §§ följer, genom hänvisningar till 5 kap.  
  
 20, 22 och 25 §§, att ett moderföretag i koncernredovisningen  
  
 126 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 måste lämna uppgifter om det sammanlagda beloppet av löner och  
  
 andra ersättningar, pensioner eller liknande förpliktelser samt avtal  
  
 om avgångsvederlag avseende styrelseledamöter, verkställande direktörer  
  
 och motsvarande befattningshavare i samtliga sina dotterföretag.  
  
 Upplysningskraven har delvis sin motsvarighet i det sjunde direktivet  
  
 (artikel 34.12) men går betydligt längre.  
  
 Enligt artikel 34.12 i det sjunde direktivet ska upplysning lämnas  
  
 om  
  
 storleken av räkenskapsårets ersättningar till ledamöterna i moderföretagets  
  
 förvaltnings-, lednings- och tillsynsorgan på grund av deras  
  
 arbetsuppgifter i moderföretaget och dess dotterföretag samt under  
  
 motsvarande förhållanden avtalade eller på annat sätt uppkomna  
  
 pensionsförpliktelser gentemot tidigare ledamöter i dessa organ, med  
  
 uppgift om summan för varje sådan kategori av befattningshavare.  
  
 Av artikeln framgår alltså att upplysning ska lämnas om ersättningar  
  
 och andra förmåner till personer i ledande ställning i moderföretaget.  
  
 Kravet begränsar sig alltså till företeelser i moderföretaget  
  
 och gäller inte för motsvarande företeelser i dotterföretagen.  
  
 Det svenska kravet innebär en omfattande upplysningsskyldighet  
  
 för moderföretag som upprättar koncernredovisning och att ta  
  
 fram informationen innebär höga kostnader. Dessa kostnader  
  
 måste vägas mot nyttan av informationen för investerare och andra  
  
 utomstående intressenter i deras beslutsfattande.  
  
 Enligt vår mening bör informationskravet utformas med  
  
 utgångspunkt i det informationsbehov som moderföretagets ägare och  
  
 presumtiva investerare har. Att dessa personer har ett berättigat  
  
 intresse av att få kännedom om tillämpade belöningssystem och  
  
 olika förmåner som beviljas företagets ledande befattningshavare  
  
 liksom de personer som ingår i koncernledningen är självklart.  
  
 Däremot torde information om ersättningar och andra förmåner  
  
 som utgår till personer som har en ledande befattning i ett dotterföretag  
  
 men som inte fyller denna funktion i koncernen sakna  
  
 betydelse för moderföretagets intressenter.  
  
 Den personkrets som bör omfattas av upplysningskravet är  
  
 alltså ledande befattningshavare i moderföretaget och personer som  
  
 ingår i koncernledningen. Det som har betydelse är alltså den  
  
 funktion som personen har i moderföretaget och/eller koncernen  
  
 och inte i vilket koncernföretag personen i fråga är anställd eller  
  
 vilket företag som betalar ut ersättningen. Härav följer att t.ex. en  
  
 verkställande direktör i ett dotterföretag som dessutom ingår i  
  
 127 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 koncernledningen bör omfattas av upplysningskravet. Vidare följer  
  
 att upplysningskravet bör omfatta även ersättning som betalas ut av  
  
 ett annat koncernföretag än moderföretaget förutsatt att ersättningen  
  
 utgår till en ledande befattningshavare i moderföretaget  
  
 eller koncernen. Om t.ex. den verkställande direktören i moderföretaget  
  
 även är styrelseledamot i ett dotterföretag och uppbär  
  
 ersättning för styrelseuppdraget bör koncernredovisningen innehålla  
  
 uppgift om den sammanlagda ersättningen.  
  
 2.4.4 Förvaltningsberättelsen  
  
 Förslag: Mindre företag undantas från skyldigheten att upprätta  
  
 förvaltningsberättelse men ett företag som utnyttjar detta undantag  
  
 ska i not lämna uppgift om innehav av egna aktier och om  
  
 vinstdisposition samt sådan information som framgår av 6 kap.  
  
 1 § första stycket och andra stycket 1 och 2, dvs. en rättvisande  
  
 översikt över företagets utveckling och om förhållanden som är  
  
 viktiga för bedömningen av denna och om väsentliga händelser.  
  
 Förvaltningsberättelsens innehåll regleras i 6 kap. Mindre företag är  
  
 undantagna från en del av informationskraven men arbetet med att  
  
 upprätta en förvaltningsberättelse uppfattas ändå som betungande  
  
 och kostsamt för företagen.  
  
 Även det fjärde direktivet innehåller ett krav på att förvaltningsberättelse  
  
 ska upprättas men direktivet medger att medlemsstaterna  
  
 undantar mindre företag från skyldigheten under förutsättning att  
  
 vissa upplysningar om förvärv av egna aktier i stället lämnas i not.  
  
 Vi anser att denna undantagsregel bör utnyttjas och att mindre  
  
 företag alltså inte bör vara skyldiga att upprätta någon förvaltningsberättelse.  
  
 Som nyss nämnts kräver EG-direktivet att även mindre aktiebolag  
  
 lämnar information om förvärv och innehav av egna aktier  
  
 oavsett om bolaget upprättar förvaltningsberättelse. Den information  
  
 som i så fall ska lämnas framgår av 1 § andra stycket 6–9.  
  
 Möjligheterna för mindre bolag att förvärva egna aktier är högst  
  
 begränsade i Sverige men de finns (se 19 kap. 5 § ABL). Vidare bör  
  
 förslag till disposition av årets vinst eller förlust alltid lämnas även  
  
 av mindre aktiebolag och ekonomiska föreningar. Ett utmönstrande  
  
 av kravet på förvaltningsberättelse måste alltså kompletteras  
  
 128 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 med ett krav på upplysning om innehav av egna aktier och om  
  
 vinstdisposition på någon annan plats i årsredovisningen.  
  
 Nästa fråga är om det är någon annan information som i dag  
  
 lämnas i förvaltningsberättelsen som även framgent bör lämnas  
  
 även av mindre företag.  
  
 Undersökningar som gjorts pekar på att förvaltningsberättelsen  
  
 i onoterade bolag ofta uppvisar stora brister (se Balans nr 12/2006).  
  
 Det är inte ovanligt att förvaltningsberättelsen bara innehåller en  
  
 beskrivning av företagets verksamhet, en kort flerårsanalys samt en  
  
 vinstdisposition trots att lagen ställer betydligt högre krav. Den  
  
 första fråga som då inställer sig är om detta är något problem. Är  
  
 det inte det finns det ingen anledning att tvinga företagen att uppfylla  
  
 lagens nuvarande krav utan i sådant fall är det lagstiftningen  
  
 som bör ändras så att den inte ställer högre krav än som bedöms  
  
 nödvändigt. Eller uttryckt med andra ord; om kartan inte stämmer  
  
 överens med verkligheten är det kartan som bör ritas om, inte  
  
 verkligheten. Till saken hör att det ofta är svårt för en utomstående  
  
 att bilda sig en uppfattning om den information som lämnas är  
  
 fullständig och adekvat eller inte. Informationen är präglad av en  
  
 hög grad av subjektivitet hos den som upprättar redovisningen och  
  
 en utomstående kan svårligen ha någon välgrundad uppfattning om  
  
 vad som borde ha stått i förvaltningsberättelsen och vad som inte  
  
 borde ha stått i den.  
  
 Enligt vår mening finns det anledning att anta att den information  
  
 som i dag lämnas i balans- och resultaträkningarna och i  
  
 notapparaten inte alltid är tillräcklig som beslutsunderlag för en  
  
 utomstående intressent. Att slopa samtliga krav på information  
  
 som följer av bestämmelserna om förvaltningsberättelse är därmed  
  
 knappast önskvärt eller lämpligt. Informationskravet bör emellertid  
  
 begränsa sig till sådan information som är av betydelse för att en  
  
 utomstående intressent ska kunna bilda sig en realistisk uppfattning  
  
 om företagets verksamhet samt om dess resultat och ställning.  
  
 Som nämnts tidigare ska informationen i en årsredovisning utformas  
  
 på ett sådant sätt att den kan ligga till grund för en bedömning  
  
 av företagets förmåga att uppfylla sin del av gjorda åtaganden men  
  
 också för att ta ställning till om företaget framöver är värt att  
  
 investera i eller ge kredit till. Det är således viktigt att företaget  
  
 lämnar upplysning om vad det bedriver för typ av verksamhet.  
  
 Vidare bör information lämnas om händelser eller förhållanden  
  
 som på något sätt kan påverka företagets fortlevnad och dess förmåga  
  
 att hålla ingångna avtal. I huvudsak handlar det alltså om  
  
 129 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 sådan information som framgår av 6 kap. 1 § första stycket och  
  
 andra stycket 1 och 2. Enligt vår mening bör lagstiftningen inte  
  
 innehålla mer än ett minimum av bestämmelser i detta hänseende  
  
 och i övrigt bör det ankomma på Bokföringsnämnden att genom  
  
 kompletterande normgivning närmare precisera innebörden av lagstiftningens  
  
 krav.  
  
 När det gäller placeringen av informationen i årsredovisningen  
  
 anser vi att det stämmer bäst med lagstiftningens systematik att  
  
 informationen lämnas i not (jfr 5 kap. 1 §). Om revisionsplikten  
  
 bibehålls för mindre företag är en annan ordning sannolikt utesluten  
  
 eftersom informationen ska revideras. Om revisionsplikten  
  
 slopas kan man emellertid tänka sig en annan placering av i vart fall  
  
 en del av informationen, t.ex. i ett inledande avsnitt. Information  
  
 om egna aktier liksom om förslag till vinstdisposition bör dock  
  
 även i ett sådant scenario som huvudregel lämnas i not.  
  
 Vi vill påpeka att ingenting hindrar att ett mindre företag  
  
 upprättar en förvaltningsberättelse frivilligt. I så fall måste dock all  
  
 den information som i dag ingår i en förvaltningsberättelse för ett  
  
 större företag ingå i berättelsen. För en sådan frivillig förvaltningsberättelse  
  
 innebär alltså vårt förslag en utökad informationsskyldighet  
  
 jämfört med dagens reglering.  
  
 2.4.5 Förkortad balansräkning  
  
 Förslag: Mindre företag ges möjlighet att upprätta förkortad  
  
 balansräkning som bara innehåller de poster som föregås av  
  
 bokstäver och romerska siffror.  
  
 Balansräkningens uppställningsform framgår av bilaga 1 till ÅRL.  
  
 Uppställningsformen är hämtad från artikel 9 i det fjärde direktivet  
  
 och är tämligen detaljerad. Av 5 kap. 10 § framgår vidare att för  
  
 fordringar som är omsättningstillgångar och för skulder ska anges  
  
 den del som förfaller till betalning senare än ett år efter balansdagen  
  
 samt, såvitt gäller skulderna, den del som förfaller till betalning  
  
 senare än fem år efter balansdagen. Även dessa specifikationskrav  
  
 är hämtade från det fjärde direktivet.  
  
 Det fjärde direktivet tillåter att medlemsstaterna medger mindre  
  
 företag att upprätta s.k. förkortad balansräkning (artikel 11). En  
  
 sådan behöver bara innehålla de poster som föregås av bokstäver  
  
 130 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 och romerska siffror. En tillämpning av bestämmelsen på balansräkningen  
  
 i ÅRL skulle, med de ändringar i den uppställningsformen  
  
 som vi har föreslagit i det föregående (2.4.3.2), ge följande  
  
 resultat för ett aktiebolag.  
  
 TILLGÅNGAR  
  
 A. Tecknat men ej inbetalt kapital  
  
 B. Anläggningstillgångar  
  
 I Immateriella anläggningstillgångar  
  
 II Materiella anläggningstillgångar  
  
 Finansiella anläggningstillgångar  
  
 C. Omsättningstillgångar  
  
 I Varulager  
  
 II Fordringar  
  
 III Kortfristiga placeringar  
  
 IV Kassa och bank  
  
 SKULDER OCH EGET KAPITAL  
  
 A. Eget kapital  
  
 Bundet eget kapital  
  
 I. Aktiekapital  
  
 II. Uppskrivningsfond  
  
 III. Reservfond  
  
 Fritt eget kapital  
  
 IV. Överkursfond  
  
 V. Fond för verkligt värde  
  
 VI. Övrigt  
  
 VII. Balanserad vinst eller förlust  
  
 VIII. Årets resultat  
  
 B. Obeskattade reserver  
  
 C. Avsättningar  
  
 D. Skulder  
  
 131 
  
 Årsredovisningsfrågor SOU 2008:67  
  
 Kapitalandelsfonden (IV under bundet eget kapital i den fullständiga  
  
 balansräkningen) bortfaller i den förkortade balansräkningen  
  
 eftersom mindre företag inte får tillämpa den metoden.  
  
 För ekonomiska föreningar och andra företag finns krav på motsvarande  
  
 specifikation av det egna kapitalet som för aktiebolag.  
  
 Ett företag som upprättar balansräkning i förkortad form måste  
  
 ange den del av fordringarna under C II på tillgångssidan som  
  
 förfaller till betalning efter mer än ett år och den del av skulderna  
  
 under D på skuldsidan som förfaller till betalning inom ett år  
  
 respektive efter mer än ett år.  
  
 Vidare följer av artikel 44.1 jämfört med artikel 43.1.6 att även  
  
 mindre företag måste ange den del av skulderna som förfaller till  
  
 betalning senare än fem år efter balansdagen liksom uppgift om alla  
  
 skulder för vilka företaget har ställt säkerhet. Sistnämnda upplysningskrav  
  
 har införts i 5 kap. 11 §. Det framgår inte av artikel 44.1  
  
 hur omfattande detta specifikationskrav är för företag som upprättar  
  
 förkortad balansräkningen. Måste en specifikation lämnas för  
  
 varje enskild skuldpost som ingår i posten D. Skulder eller är det  
  
 tillräckligt att specifikationen, på motsvarande sätt som gäller  
  
 skulder som förfaller inom respektive efter ett år, lämnas med ett  
  
 totalbelopp för posten i fråga? Med tanke på att bestämmelserna  
  
 om förkortad balansräkning syftar till att underlätta för mindre  
  
 företag att upprätta balansräkning och att motsvarande förenklingssyfte  
  
 ligger bakom övriga undantag som direktiven medger för  
  
 mindre företag anser vi att övervägande skäl talar för den sistnämnda  
  
 tolkningen. Vår slutsats av direktiven i dessa frågor är  
  
 alltså att den specifikation som direktiven kräver vad gäller förfallotidpunkter  
  
 och ställda säkerheter hänför sig till den sammanlagda  
  
 posten D. Skulder och inte till de enskilda delposterna.  
  
 Vi anser att lagstiftningen inte bör ställa mer långtgående krav  
  
 på balansräkningens utformning och innehåll är vad som följer av  
  
 EG-direktivet. Vi föreslår därför att det införs en möjlighet för  
  
 mindre företag att upprätta balansräkning i förkortad form som  
  
 bara innehåller de poster som föregås av bokstäver och romerska  
  
 siffror. En sådan balansräkning får anses utgöra en miniminivå för  
  
 den information som ett enskilt företag måste lämna.  
  
 Ingenting  
  
 hindrar givetvis ett företag från att lämna mer detaljerad information  
  
 och det kan även tänkas situationer när en sådan ökad  
  
 detaljeringsgrad är motiverad utifrån kravet på att balansräkningen,  
  
 resultaträkningen och noterna ska ge en rättvisande bild av företagets  
  
 ställning och resultat. Vi anser emellertid inte att det är en  
  
 132 
  
 SOU 2008:67 Årsredovisningsfrågor  
  
 fråga för lagstiftaren att ta ställning till i vilka situationer eller för  
  
 vilka företag en sådan ökad informationsgivning kan vara motiverad  
  
 utan frågan bör lämpligen lösas inom den praktiska tillämpningen  
  
 och genom kompletterande normgivning från i första hand  
  
 Bokföringsnämnden.  
  
 Nästa fråga är om 5 kap. 10 och 11 §§ behöver förtydligas så att  
  
 det klart framgår att specifikationskraven hänför sig till posterna II  
  
 Fordringar (under C. Omsättningstillgångar) respektive D. Skulder  
  
 och inte behöver brytas ner på en lägre nivå. Vi anser inte att det  
  
 behövs eftersom detta följer av det förhållandet att ett företag som  
  
 upprättar en förkortad balansräkning bara redovisar en fordringspost  
  
 under Omsättningstillgångar respektive en skuldpost på  
  
 passivsidan. Om företaget skulle välja att dela upp dessa poster på  
  
 delposter blir dock effekten att även sådana delposter måste specificeras.  
  
 133 
  
 3 Årsbokslutsfrågor  
  
 3.1 Inledning  
  
 I 6 kap. BFL regleras hur den löpande bokföringen ska avslutas.  
  
 Aktiebolag, ekonomiska föreningar, handelsbolag som har en eller  
  
 flera juridiska personer som delägare, företag som omfattas av  
  
 ÅRKL eller Stokes samt vissa stiftelser ska avsluta bokföringen  
  
 med en årsredovisning. Detsamma gäller andra företag som uppfyller  
  
 mer än ett av följande villkor: medelantalet anställda i  
  
 företaget har under vart och ett av de två senaste räkenskapsåren  
  
 uppgått till mer än 50, företagets redovisade balansomslutning har  
  
 för vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än  
  
 25 miljoner kronor, företagets redovisade nettoomsättning har för  
  
 vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än  
  
 50 miljoner kronor. Ett moderföretag ska upprätta årsredovisning  
  
 om koncernen uppfyller mer än ett av de angivna villkoren. Gränsvärdena  
  
 i BFL överensstämmer med dem som finns i 3 kap. ÅRL  
  
 och som avgör om ett företag är att anse som mindre eller som  
  
 större.  
  
 Andra företag ska enligt 6 kap. 3 § BFL, om de inte upprättar  
  
 årsredovisning, avsluta den löpande bokföringen med ett årsbokslut.  
  
 Av 4 § framgår att ett årsbokslut ska bestå av en resultaträkning  
  
 och en balansräkning samt upprättas i vanlig läsbar form.  
  
 Beloppen i årsbokslutet ska anges i svenska kronor. Dessutom ska  
  
 vissa bestämmelser i 1–4 kap. ÅRL tillämpas vid upprättandet av  
  
 årsbokslutet. Av 6 kap. 5–9 §§ BFL framgår vilka tilläggsupplysningar  
  
 som ska lämnas.  
  
 Ett företag i vilket den årliga nettoomsättningen normalt uppgår  
  
 till högst tre miljoner kronor och som inte är skyldigt att upprätta  
  
 en årsredovisning får upprätta årsbokslut i förenklad form. I 10 §  
  
 anges att ett förenklat årsbokslut ska bestå av en resultaträkning  
  
 och en balansräkning och att det ska upprättas enligt god redovis135 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 ningssed samt i vanlig läsbar form. Reglerna om förenklat årsbokslut  
  
 infördes genom lagstiftning år 2006 och tillämpas fr.o.m.  
  
 räkenskapsåret 2007. Samtidigt gjordes vissa ändringar i inkomstskattelagen  
  
 (1999:1229), IL, så att ett förenklat årsbokslut ska  
  
 kunna ligga till grund för beskattningen. Dessa ändringar gäller  
  
 dock bara för enskilda näringsidkare. Frågan om även handelsbolag  
  
 ska omfattas av bestämmelserna utreds för närvarande av Utredningen  
  
 om sambandet mellan redovisning och beskattning (Fi 2004:19,  
  
 SamRoB).  
  
 Bokföringsnämnden har gett ut en vägledning om förenklat årsbokslut  
  
 i enskild näringsverksamhet (Enskilda näringsidkare som  
  
 upprättar förenklat årsbokslut, K1).  
  
 3.2 Våra direktiv  
  
 I våra direktiv konstateras att behovet av förenklingar när det gäller  
  
 årsbokslut i stor utsträckning har tillgodosetts genom de nya  
  
 reglerna om förenklat årsbokslut. En fråga som dock bör övervägas  
  
 är om gränsvärdet för möjligheten att upprätta årsbokslut i förenklad  
  
 form bör höjas. Vidare konstateras att reglerna om vanliga  
  
 årsbokslut i några hänseenden framstår som onödigt komplicerade  
  
 och vi ska därför analysera i vilken utsträckning reglerna om sådana  
  
 årsbokslut kan förenklas, t.ex. vad gäller vissa krav på tilläggsupplysningar  
  
 och reglerna om hur anskaffningsvärden för anläggningstillgångar  
  
 och omsättningstillgångar bestäms. En annan fråga  
  
 som nämns i direktiven är uppställningsformerna för balans- och  
  
 resultaträkningar. Det konstateras att uppställningsformerna i ÅRL,  
  
 som också gäller vid upprättande av vanliga årsbokslut, är hämtade  
  
 från EG:s fjärde direktiv och det kan ifrågasättas om kraven på hur  
  
 räkningarna ska utformas i ett vanligt årsbokslut behöver vara så  
  
 detaljerade. Vi ska därför överväga om det är möjligt och lämpligt  
  
 att förenkla de uppställningsformer som finns i ÅRL och  
  
 åstadkomma uppställningsformer som kan användas både i ett  
  
 vanligt årsbokslut och i en årsredovisning. Om detta inte bedöms  
  
 vara möjligt eller lämpligt ska vi överväga om BFL bör kompletteras  
  
 med förenklade uppställningsformer för årsbokslut.  
  
 136 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 3.3 Vad skiljer ett vanligt årsbokslut från ett  
  
 förenklat årsbokslut?  
  
 Som nyss nämnts har Bokföringsnämnden gett ut en vägledning  
  
 om förenklat årsbokslut i enskild näringsverksamhet. En utgångspunkt  
  
 i vägledningen är att reglerna ska vara så enkla som möjligt  
  
 och att det bokföringsmässiga resultatet så långt möjligt ska  
  
 överensstämma med det skattemässiga resultatet. Av vägledningen  
  
 framgår bl.a. följande.  
  
 Vägledningen bygger på att kontantprincipen (5 kap. 2 § tredje  
  
 stycket BFL) tillämpas vid den löpande bokföringen men att  
  
 periodiseringar ska göras i bokslutet. De periodiseringar som ska  
  
 göras är dock inte fullständiga. När det gäller förutbetalda poster  
  
 behöver förskott till leverantörer och från kunder inte tas upp om  
  
 de understiger 5 000 kronor och inte heller räntor som hör till  
  
 räkenskapsåret men som betalas påföljande år behöver tas upp som  
  
 fordran respektive skuld om de understiger nämnda belopp. För  
  
 intäkts- och kostnadsredovisningen gäller att redovisning ska ske  
  
 först när leveransen har ägt rum eller prestationen har utförts och  
  
 faktura har skickats respektive mottagits eller beloppet har betalats.  
  
 När det gäller värderingen av anläggningstillgångar och lager innebär  
  
 vägledningen som huvudregel att endast direkta utgifter som  
  
 framgår av fakturan behöver aktiveras. Detta betyder att indirekta  
  
 utgifter aldrig behöver aktiveras. När det gäller direkta utgifter som  
  
 inte framgår av fakturan gäller att externa utgifter, t.ex. för frakt,  
  
 inte behöver aktiveras om utgifterna understiger 5 000 kronor per  
  
 maskin eller inventarium eller per leverans av varor. Värdet av eget  
  
 eller anställdas arbete ska inte aktiveras. Avskrivning av materiella  
  
 anläggningstillgångar ska vidare göras med samma belopp i bokslutet  
  
 som vid beskattningen och tillgångar vars värde uppgår till  
  
 högst 5 000 kronor får skrivas av direkt. Även utgifter för lager  
  
 som uppgår till högst 5 000 kronor får redovisas som kostnad och  
  
 behöver alltså inte tas upp som tillgång. I övrigt gäller beträffande  
  
 lager att endast inköpta varor som levererats till företaget ska ingå i  
  
 lagret och att sålda varor som lämnat företaget inte ska ingå. Detta  
  
 gäller oavsett om fakturering skett eller inte. Vidare gäller att  
  
 anskaffningsvärdet får beräknas med utgångspunkt i det pris som  
  
 anges på den senast mottagna fakturan och att en schablonmässig  
  
 nedskrivning får göras med tre procent av lagrets sammanlagda  
  
 anskaffningsvärde. Vägledningen innehåller inga krav på tilläggsupplysningar  
  
 bortsett från att det normalt ska finnas en förteckning  
  
 137 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 över företagets anläggningstillgångar som utvisar anskaffningsvärde,  
  
 anskaffningstidpunkt och uppskattad användningstid i företaget  
  
 samt att årsbokslutet ska innehålla upplysning om obeskattade  
  
 reserver i form av t.ex. periodiseringsfonder. Vidare är balans- och  
  
 resultaträkningarna starkt förenklade jämfört med uppställningsformerna  
  
 i ÅRL.  
  
 3.4 Överväganden och förslag  
  
 Enligt våra direktiv ska vi alltså överväga dels om gränsvärdet för  
  
 möjligheten att upprätta förenklat årsbokslut bör höjas, dels om  
  
 reglerna om vanliga årsbokslut kan förenklas. Vidare ska vi se över  
  
 uppställningsformerna för balans- och resultaträkning i ÅRL.  
  
 3.4.1 Årsredovisning eller årsbokslut i handelsbolag  
  
 Enligt 6 kap. 1 § första stycket 3 BFL ska handelsbolag i vilka en  
  
 eller flera juridiska personer är delägare avsluta den löpande  
  
 bokföringen med en årsredovisning. Bestämmelsen har delvis sin  
  
 motsvarighet i det fjärde direktivet. Enligt artikel 1 i direktivet  
  
 gäller dess bestämmelser nämligen handelsbolag om alla obegränsat  
  
 ansvariga delägare är aktiebolag eller handelsbolag som i sin tur ägs  
  
 av aktiebolag.  
  
 I ett vanligt handelsbolag är samtliga delägare alltid obegränsat  
  
 ansvariga för bolagets förpliktelser, se 2 kap. 20 § lagen (1980:1102)  
  
 om handelsbolag och enkla bolag. Ett kommanditbolag är ett  
  
 särskilt slags handelsbolag som utmärks av att en eller flera bolagsmän  
  
 har förbehållit sig ett begränsat ansvar (kommanditdelägare)  
  
 medan övriga bolagsmän har ett obegränsat ansvar (komplementär),  
  
 1 kap. 2 § samma lag. Samtliga bolagsmän får inte vara  
  
 kommanditdelägare och stiftelser och ideella föreningar får inte  
  
 vara komplementärer, 3 kap. 2 §. Den i praktiken vanligaste formen  
  
 av kommanditbolag har fysiska personer som kommanditdelägare  
  
 medan komplementären är ett aktiebolag. Ett sådant kommanditbolag  
  
 kan jämställas med ett aktiebolag när det gäller delägarnas  
  
 ansvar för bolagets förpliktelser. Detta är sannolikt bakgrunden till  
  
 att kommanditbolag med aktiebolag som komplementär(er) omfattas  
  
 av det fjärde direktivet.  
  
 138 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 Revisionsutredningen har föreslagit att revisionsplikten i  
  
 handelsbolag begränsas till sådana bolag i vilka samtliga bolagsmän  
  
 är juridiska personer eller som överstiger gränsvärdet i artikel 11  
  
 (SOU 2008:32, s. 53 och 280), 2 § första stycket revisionslagen  
  
 (1999:1079). Utredningen har därmed valt att inte uppställa strängare  
  
 krav beträffande revisionsplikten än vad som följer av EG:s regler.  
  
 Förslaget innebär en förändring i beskrivningen av ett revisionspliktigt  
  
 handelsbolags delägarkrets jämfört med paragrafens nuvarande  
  
 lydelse. I dag föreskrivs, genom en hänvisning till 6 kap.  
  
 1 § BFL, revisionsplikt för handelsbolag med minst en juridisk  
  
 person som delägare. Revisionsutredningens förslag väcker därmed  
  
 frågan om även 6 kap. 1 § första stycket 3 BFL bör ändras så att  
  
 delägarkretsen där beskrivs på samma sätt som i förslaget till  
  
 ändring av 2 § revisionslagen.  
  
 Ett skäl till att vi tvekar inför ett sådant förslag är att revisionsutredningens  
  
 förslag till ändrad beskrivning av delägarkretsen  
  
 i revisionspliktiga handelsbolag sannolikt inte kommer att genomföras.  
  
 Revisionsutredningen kan knappast mena att handelsbolag  
  
 som bara har juridiska personer som bolagsmän ska vara revisionspliktiga  
  
 oavsett bolagets storlek utan vad den sannolikt har avsett  
  
 att föreslå är att även handelsbolag, på samma sätt som gäller utredningens  
  
 förslag beträffande aktiebolagen, ska vara revisionspliktiga  
  
 först om de överstiger gränsvärdet i artikel 11 (SOU 2008:32, s. 194).  
  
 Om denna slutsats är korrekt finns det ingen anledning att i 2 §  
  
 revisionslagen införa någon beskrivning av delägarkretsen i revisionspliktiga  
  
 handelsbolag utan det räcker med att gränsvärdet i  
  
 artikel 11 införs. Detta gränsvärde kommer sedan att gälla alla  
  
 handelsbolag, oavsett delägarkretsens sammansättning.  
  
 Vad som, alldeles oavsett revisionsutredningens förslag, talar för  
  
 en ändring i årsredovisningsskyldigheten för handelsbolag enligt  
  
 6 kap. 1 § BFL är att i förstone den synes gå längre än vad som  
  
 följer av det fjärde direktivet. En av våra utgångspunkter har ju  
  
 varit att den svenska lagstiftningen inte bör vara strängare än EGdirektiven.  
  
 Revisionsutredningen har uppenbarligen ansett att det  
  
 är förenligt med det fjärde direktivet att begränsa revisionsplikten,  
  
 och därmed även årsredovisningsskyldigheten, till handelsbolag i  
  
 vilka samtliga bolagsmän är juridiska personer. Vi ifrågasätter  
  
 denna slutsats eftersom direktivet föreskriver årsredovisningsskyldighet  
  
 för handelsbolag i vilka samtliga obegränsat ansvariga  
  
 delägare direkt eller indirekt är aktiebolag. Om revisionsutredningens  
  
 förslag till beskrivning av delägarkretsen används för att  
  
 139 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 definiera vilka handelsbolag som är skyldiga att upprätta årsredovisning  
  
 skulle alltså ett handelsbolag undgå denna skyldighet så  
  
 snart det finns en fysisk person i delägarkretsen, även om samtliga  
  
 obegränsat ansvariga delägare är aktiebolag. En sådan ordning kan  
  
 knappast vara förenlig med direktivet.  
  
 Vi anser i och för sig att det beträffande skyldigheten att  
  
 upprätta årsredovisning i mindre handelsbolag saknas anledning att  
  
 ställa upp strängare krav än som följer av EG-direktivet. Endast  
  
 handelsbolag i vilka samtliga obegränsat ansvariga delägare direkt  
  
 eller indirekt är aktiebolag bör vara skyldiga att upprätta årsredovisning,  
  
 oavsett bolagets storlek. Övriga handelsbolag bör däremot  
  
 omfattas av årsredovisningsskyldigheten på samma sätt som gäller  
  
 andra företagsformer, nämligen i det fall bolaget överstiger gränsvärdet  
  
 i artikel 11 i det fjärde direktivet. Vi tror emellertid att  
  
 denna ordning följer redan av lagtextens nuvarande utformning. I  
  
 huvudsak torde den krets av handelsbolag som omfattas av 6 kap.  
  
 1 § första stycket 3 BFL utgöras av kommanditbolag med aktiebolag  
  
 som komplementär(er). Vi har därför stannat för att inte  
  
 föreslå någon ändring av lagtexten.  
  
 3.4.2 Hur kan reglerna om vanliga årsbokslut förenklas?  
  
 3.4.2.1 Bokföringsnämndens skrivelse juni 2002  
  
 Bokföringsnämnden tog i en skrivelse till Justitiedepartementet i  
  
 juni 2002 upp ett antal frågor som avsåg förenklingar i reglerna om  
  
 årsbokslut. Skrivelsen tog i första hand sikte på bokslut i enskild  
  
 näringsverksamhet och nämnden föreslog att kopplingen mellan  
  
 BFL och ÅRL skulle tas bort för årsbokslut i sådan verksamhet.  
  
 Skrivelsen resulterade så småningom i de nya bestämmelserna om  
  
 förenklat årsbokslut.  
  
 Genom de nya bestämmelserna om förenklat årsbokslut har  
  
 behovet av förenklingar i reglerna om årsbokslut i stor utsträckning  
  
 tillgodosetts. I vårt uppdrag ingår emellertid att fundera på om det  
  
 är möjligt att förenkla reglerna om vanliga årsbokslut, däribland  
  
 uppställningsformerna för balans- och resultaträkningarna. I det  
  
 följande tar vi först upp de frågor som Bokföringsnämnden väckte i  
  
 sin skrivelse år 2002.  
  
 Bokföringsnämnden påpekade i sin skrivelse att reglerna om  
  
 beräkning av anskaffningsvärde för både anläggningstillgångar och  
  
 omsättningstillgångar framstår som onödigt komplicerade för enskilda  
  
 140 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 näringsidkare. Nämnden pekade på att bestämmelserna i 4 kap. 3 §  
  
 andra stycket och 9 § andra stycket innebär att alla direkta utgifter  
  
 för ett förvärv av en anläggningstillgång eller omsättningstillgång  
  
 måste aktiveras. Detta innebär att t.ex. utgifter för frakt, konsult eller  
  
 mäklararvoden samt installationskostnader alltid ska läggas till  
  
 inköpspriset. Enligt nämndens mening borde det vara tillräckligt  
  
 att punktskatter och större externa kostnader aktiveras. Vidare  
  
 pekade Bokföringsnämnden på att bestämmelserna i 3 § tredje  
  
 stycket och 9 § andra stycket innebär att en skälig andel av  
  
 indirekta kostnader måste aktiveras i anskaffningsvärdet för egentillverkade  
  
 tillgångar. Enligt nämnden borde det räcka med aktivering  
  
 av direkta kostnader.  
  
 Bokföringsnämnden tog också upp frågan om kravet på att  
  
 anläggningstillgångar ska skrivas av systematiskt och menade att  
  
 enskilda näringsidkare borde få skriva av anläggningstillgångarna  
  
 med tillämpning av bestämmelserna om räkenskapsenlig avskrivning  
  
 även i årsbokslutet.  
  
 Slutligen tog Bokföringsnämnden upp frågan om en förenklad  
  
 modell för varulagervärdering i enskild näringsverksamhet. Enligt  
  
 den modellen skulle företaget inte behöva beakta t.ex. tull och frakt  
  
 och inte heller göra en först-in-först-ut-beräkning av lagrets anskaffningsvärde 
  
 .  
  
 3.4.2.2 Beräkning av anskaffningsvärde och avskrivning av  
  
 anläggningstillgångar  
  
 Förslag: Kravet på aktivering av indirekta kostnader i ÅRL  
  
 slopas generellt.  
  
 Bestämmelserna i 4 kap. ÅRL om hur anskaffningsvärdet ska beräknas  
  
 är hämtade från det fjärde direktivet. När det gäller årsbokslut  
  
 är vi i och för sig inte bundna av detta direktiv utan vi är fria att  
  
 föreslå de förenklingar eller ändringar i övrigt som vi finner  
  
 lämpliga oavsett innehållet i direktivet. Eftersom det finns ett värde  
  
 i att värderingsreglerna så långt möjligt överensstämmer mellan  
  
 ÅRL och BFL har vi emellertid valt att snegla på EG:s bestämmelser  
  
 i ämnet.  
  
 Enligt artikel 35.2 i fjärde direktivet ingår i anskaffningsvärdet  
  
 för en förvärvad anläggningstillgång utöver inköpspriset även  
  
 141 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 övriga med förvärvet sammanhängande kostnader. Av artikel 35.3  
  
 framgår vidare att tillverkningskostnaderna utgörs av anskaffningskostnaderna  
  
 för råvaror och förnödenheter samt av de övriga  
  
 kostnader som direkt kan hänföras till produkten och att av de  
  
 kostnader som (---) endast indirekt kan hänföras till produkten får  
  
 en skälig andel tillföras tillverkningskostnaden. Motsvarande gäller  
  
 enligt artikel 39.2 för omsättningstillgångar. Något krav på aktivering  
  
 av indirekta kostnader finns alltså inte i EG-direktivet.  
  
 En av våra utgångspunkter i vårt arbete har ju varit att den  
  
 svenska lagstiftningen inte ska ställa högre krav på redovisningen  
  
 än vad som följer av EG-direktiven. En följd av detta ställningstagande  
  
 är att vi anser att det finns skäl att slopa kravet i ÅRL på  
  
 aktivering av indirekta kostnader generellt. Att ett sådant krav kan  
  
 följa av god redovisningssed är en annan sak, se t.ex. RR 2:02,  
  
 Varulager, och RR 12, Materiella anläggningstillgångar samt  
  
 BFNAR 2000:3 och 2001:3. Ett förslag av sådan innebörd medför i  
  
 så fall ingen lättnad eller förenkling för företagen. Men det skulle  
  
 ge Bokföringsnämnden ett ökat utrymme att differentiera kraven  
  
 för olika företag beroende på deras storlek och intressentkrets.  
  
 När det gäller övriga av Bokföringsnämnden framförda förslag  
  
 anser vi att EG-direktiven inte lämnar något större utrymme för  
  
 ändringar i lagstiftningen såvitt gäller företag som omfattas av  
  
 direktiven. Sålunda framgår det som nyss nämns av artiklarna 35.2  
  
 och 35.3 a att med förvärvet sammanhängande kostnader samt  
  
 kostnader som direkt kan hänföras till en tillverkad produkt ska  
  
 aktiveras och detta gäller både anläggningstillgångar och omsättningstillgångar  
  
 (artikel 39.2). Vi delar emellertid Bokföringsnämndens  
  
 uppfattning att bestämmelserna framstår som onödigt  
  
 komplicerade för många företag och att de borde kunna förenklas  
  
 vilket alltså är möjligt för andra företag än de som omfattas av  
  
 direktiven.  
  
 Vidare framgår det av artiklarna 35.1 b och 35.1 d att anläggningstillgångar  
  
 ska skrivas av systematiskt och att skattemässiga  
  
 avskrivningar måste särredovisas. Det är alltså knappast förenligt  
  
 med direktivet att införa en generell möjlighet att skriva av anläggningstillgångar  
  
 i redovisningen på samma sätt som sker vid beskattningen.  
  
 Även i denna fråga ansluter vi oss dock till Bokföringsnämndens  
  
 uppfattning att samma avskrivningar borde få göras i  
  
 redovisningen som vid beskattning utan krav på särredovisning av  
  
 eventuella överavskrivningar. Detta är som framgår möjligt för  
  
 företag som inte omfattas av direktiven.  
  
 142 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 Inte heller Bokföringsnämndens förslag till förenklad modell för  
  
 varulagervärdering förefaller möjlig att fullt ut genomföra utan  
  
 även här lägger EG-direktiven hinder i vägen. Ett frångående av  
  
 först-in-först-ut-principen framstår emellertid knappast som  
  
 oförenlig med dagens regler. I 4 kap. 11 § ÅRL sägs att anskaffningsvärdet  
  
 för varulager av likartade tillgångar får beräknas enligt  
  
 först-in-först-ut-principen, enligt vägda genomsnittspriser eller  
  
 enligt någon annan liknande princip. Vad som menas med annan  
  
 liknande princip har inte närmare preciserats, vare sig i lagtexten  
  
 eller i dess förarbeten. Av författningskommentaren till bestämmelsen  
  
 sägs bara att det bör vara fråga om värderingsmetoder som  
  
 i sina principiella huvuddrag överensstämmer med FIFO-metoden  
  
 eller med en beräkning med hjälp av vägda genomsnittspriser (s.k.  
  
 nominella värderingsprinciper). Lagtexten ger alltså redan i dag  
  
 visst utrymme för avsteg från först-in-först-ut-principen och såvitt  
  
 vi kan bedöma ryms den av Bokföringsnämnden föreslagna värderingsmodellen  
  
 i detta hänseende inom lagens ramar.  
  
 3.4.2.3 Tilläggsupplysningar i årsbokslutet  
  
 I den promemoria från Justitiedepartementet som låg till grund för  
  
 bestämmelserna om förenklat årsbokslut (Förenklade redovisningsregler,  
  
 m.m.) föreslogs att bestämmelsen i 6 kap. 7 § BFL som  
  
 reglerar vilka upplysningar som ska lämnas om företagets anläggningstillgångar  
  
 skulle förenklas väsentligt. Förslaget innebar att ett  
  
 företag som upprättar årsbokslut bara skulle behöva lämna upplysning  
  
 om hur anskaffningsvärdet hade beräknats.  
  
 Förslaget i promemorian genomfördes inte. I propositionen  
  
 (prop. 2005/06:116, s. 76–77) konstateras att behovet av förenklingar  
  
 såvitt gäller årsbokslut i stor utsträckning kunde tillgodoses  
  
 genom de föreslagna bestämmelserna om årsbokslut i förenklad  
  
 form men att bestämmelserna om årsbokslut ändå framstod som  
  
 onödigt komplicerade. Det ansågs därför finnas behov av att  
  
 förenkla också BFL:s regler om vanliga årsbokslut. Bokföringsnämnden  
  
 hade emellertid påtalat att förenklingar av bl.a. reglerna  
  
 om tilläggsupplysningar borde göras i ljuset av och i samband med  
  
 det projekt om redovisningsnormering för olika typer av företag  
  
 som nämnden då arbetade med. Av detta skäl avstod regeringen  
  
 från att lägga fram promemorians förslag för riksdagen och uttalade  
  
 att man avsåg att återkomma med förslag om förenklingar i  
  
 143 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 reglerna om årsbokslut i dessa delar när nämnden hade kommit  
  
 längre i sitt arbete.  
  
 Vi anser att det förslag till krav på tilläggsupplysning beträffande  
  
 anläggningstillgångarnas anskaffningsvärde som lämnades i  
  
 den ovan nämnda promemorian har en detaljeringsgrad som kan  
  
 bedömas som fullt tillräckligt vad gäller lagstiftningens krav på  
  
 innehållet i ett årsbokslut i mindre företag. Det finns ingen anledning  
  
 att tynga lagstiftningen med mer detaljerade föreskrifter utan  
  
 den närmare utformningen av tilläggsupplysningen bör bestämmas  
  
 inom ramen för god redovisningssed.  
  
 3.4.2.4 Uppställningsformer för balans- och resultaträkning  
  
 Enligt våra direktiv ska vi se över uppställningsformerna för balans och  
  
 resultaträkning i ÅRL och överväga om det är möjligt och  
  
 lämpligt att förenkla dem eller om BFL bör kompletteras med  
  
 förenklade uppställningsformer för årsbokslut.  
  
 Vi har i annat sammanhang föreslagit att bestämmelserna om  
  
 förkortad balansräkning i artikel 11 i det fjärde direktivet införs i  
  
 ÅRL och att bestämmelserna om förkortad resultaträkning ändras  
  
 på så sätt att kravet på att det ska föreligga konkurrensskäl för att  
  
 få tillämpa bestämmelserna slopas. Genom dessa båda förslag ökar  
  
 flexibiliteten vad gäller utformningen av uppställningsformerna  
  
 väsentligt. Vi anser inte att det finns skäl att föreslå ytterligare  
  
 förenklingar i uppställningsformerna vare sig för de företag som  
  
 upprättar årsredovisning eller för de som upprättar vanligt årsbokslut.  
  
 3.4.2.5 Utvärdering  
  
 Vi föreslår att kravet på aktivering av indirekta kostnader i  
  
 anskaffningsvärdet för en egentillverkad anläggningstillgång eller  
  
 omsättningstillgång slopas i ÅRL. Någon ytterligare förenkling i  
  
 detta hänseende behövs därmed inte för företag som upprättar  
  
 vanligt årsbokslut. Vidare anser vi att de förslag som vi lägger  
  
 beträffande uppställningsformerna för balans- och resultaträkning  
  
 är tillräckliga även för företag som upprättar vanligt årsbokslut och  
  
 att det inte heller i detta hänseende finns anledning att föreslå  
  
 ytterligare förenklingar.  
  
 144 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 Vi delar vidare Bokföringsnämndens uppfattning att bestämmelserna  
  
 om beräkning av anskaffningsvärde framstår som onödigt  
  
 komplicerade för mindre företag, även efter nyss nämnda förslag  
  
 beträffande indirekta kostnader. Vi håller också med Bokföringsnämnden  
  
 om att mindre företag borde ha möjlighet att skriva av  
  
 sina anläggningstillgångar i räkenskaperna på samma sätt som sker  
  
 vid beskattningen och att någon särredovisning av de skattemässiga  
  
 överavskrivningarna inte borde behöva göras. Dessa synpunkter  
  
 gör sig emellertid enligt vår mening gällande med samma styrka  
  
 beträffande de mindre aktiebolagen. Och som framgått av det  
  
 föregående lägger EG-direktiven hinder i vägen för förändringar i  
  
 dessa hänseenden såvitt gäller aktiebolag och vissa handelsbolag.  
  
 Slutligen anser vi att kravet på tilläggsupplysningar beträffande  
  
 företagets anläggningstillgångar bör kunna förenklas betydligt och  
  
 ställer oss bakom det förslag som lämnades i Justitiedepartementets  
  
 promemoria, Förenklade redovisningsregler, m.m. Även denna  
  
 synpunkt gäller beträffande mindre aktiebolag och handelsbolag  
  
 som omfattas av direktiven.  
  
 Vi anser alltså att det finns skäl att förenkla reglerna om vanliga  
  
 årsbokslut. Hur långt man bör gå i detta förenklingsarbete och på  
  
 vilket sätt det bör bedrivas kan naturligtvis diskuteras. En väg är att  
  
 helt enkelt höja gränsvärdet för möjligheten att upprätta förenklat  
  
 årsbokslut och på så sätt låta fler företag komma i åtnjutande av  
  
 denna möjlighet. En annan är att skriva särskilda regler för årsbokslutet  
  
 i BFL och ta bort kopplingen till ÅRL. Denna metod kan  
  
 givetvis kombineras med en höjning av gränsvärdet.  
  
 Vilken väg man än väljer uppstår gränsdragningsproblem. Oavsett  
  
 vilken nivå som väljs för att singla ut de företag som får upprätta  
  
 ett förenklat årsbokslut kommer den att framstå som mer eller  
  
 mindre godtycklig. Det kommer alltid att finnas företag som hamnar  
  
 på den ena sidan av gränsen men som vid närmare eftertanke  
  
 måhända borde befinna sig på den andra.  
  
 Om man inför särskilda värderings- och periodiseringsregler för  
  
 årsbokslutet i BFL och alltså slopar kopplingen till ÅRL blir vidare  
  
 regelverket än mer komplicerat. Redan i dag har vi tre former av  
  
 bokslut; årsredovisning, vanligt årsbokslut och förenklat årsbokslut.  
  
 Det vanliga årsbokslutet omfattas emellertid i huvudsak av  
  
 samma värderings- och periodiseringsregler som årsredovisningen.  
  
 Redovisningshandlingarna skiljer sig alltså inte åt i dessa hänseenden  
  
 utan det är främst kraven på tilläggsupplysningar som är  
  
 olika. Det betyder att ett företag som växer och passerar gränsen  
  
 145 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 till att behöva upprätta årsredovisning inte nödvändigtvis behöver  
  
 ändra sina redovisningsprinciper för det. Om reglerna för vanliga  
  
 årsbokslut ändras blir däremot skillnaderna mellan ett sådant  
  
 bokslut och en årsredovisning större.  
  
 3.4.3 Reglerna om vanliga årsbokslut slopas  
  
 Förslag: Reglerna om vanliga årsbokslut för företag som inte  
  
 behöver upprätta årsredovisning tas bort. Samtliga sådana företag  
  
 ska omfattas av de nuvarande reglerna om förenklat årsbokslut.  
  
 De företag som får upprätta förenklat årsbokslut är i huvudsak  
  
 enskilda näringsidkare och handelsbolag. Enligt tillgänglig statistik  
  
 ligger cirka 91 procent av alla handelsbolag under gränsvärdet  
  
 medan motsvarande siffra för enskilda näringsidkare är 98 procent.  
  
 Av totalt drygt 900 000 aktiva företag (2006) var cirka 72 500  
  
 handelsbolag eller åtta procent. Sådana handelsbolag som är skyldiga  
  
 att upprätta årsredovisning uppgår inte till fler än 21 145 (se  
  
 SOU 2008:32, s. 122). Vad nu sagts innebär att det är en mycket  
  
 liten grupp av företag som överhuvudtaget omfattas av bestämmelserna  
  
 om vanliga årsbokslut. Det absoluta flertalet får redan i  
  
 dag upprätta årsbokslut i förenklad form.  
  
 Reglerna om vanliga årsbokslut tar alltså sikte på en mycket  
  
 liten grupp av företag. Detta har lett oss till slutsatsen att bestämmelserna  
  
 om vanliga årsbokslut bör kunna utmönstras ur BFL. Vi  
  
 föreslår alltså att bestämmelserna om vanliga årsbokslut upphävs  
  
 och att bara bestämmelserna om förenklat årsbokslut bibehålls.  
  
 Förslaget innebär att den löpande bokföringen ska avslutas på  
  
 ettdera av två sätt; antingen med en årsredovisning eller med ett  
  
 årsbokslut. Årsredovisningarna kan i sin tur skilja sig åt beroende  
  
 på om bestämmelserna för mindre, större eller noterade företag  
  
 tillämpas. Vidare kommer det som en följd av revisionsutredningens  
  
 förslag att i framtiden finnas reviderade respektive icke  
  
 reviderade årsredovisningar.  
  
 Vi vill redan här påpeka att ett utmönstrande av reglerna om  
  
 vanliga årsbokslut inte är avsett att medföra någon generell  
  
 försämring av standarden på redovisningshandlingar från olika  
  
 företag eller sänkning av nivån på informationsgivningen. Årsbok146 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 sluten ska givetvis utformas på ett sådant sätt att de tar tillvara  
  
 olika externa intressenters behov av information. Vi menar dock att  
  
 detta lika väl kan säkerställas genom den kompletterande normgivningen.  
  
 Det närmare innehållet i årsbokslutet anser vi alltså bör  
  
 utformas inom ramen för den kompletterande normgivningen, närmast  
  
 genom allmänna råd från Bokföringsnämnden. Någon  
  
 reducering av reglernas tyngd eller några negativa effekter vad  
  
 gäller efterlevnaden av bestämmelserna ser vi ingen risk för.  
  
 Vi är väl medvetna om att en möjlighet att upprätta ett förenklat  
  
 årsbokslut för en del företag i förstone kan framstå som att ribban  
  
 lagts på en väl låg nivå med risk för att redovisningen kanske inte  
  
 fullt ut motsvarar vad företagets externa intressenter har rätt att  
  
 förvänta sig. För ett företag som ligger nära gränsvärdet för när en  
  
 årsredovisning måste upprättas kan det antagligen vara motiverat  
  
 att höja ribban. Vi menar dock att detta mycket väl kan ske inom  
  
 ramen för god redovisningssed. Man kan alltså mycket väl tänka sig  
  
 att Bokföringsnämnden tar fram dels generella regelpaket för  
  
 företag av olika slag och storlek (K1–K3), dels tilläggspaket med  
  
 tillkommande krav som tar sikte på företag som det finns anledning  
  
 att ställa något högre krav på än vad som följer av grundpaketen.  
  
 Det kan även tänkas att en del företag till följd av utomstående  
  
 intressenters önskemål och förväntningar frivilligt väljer att  
  
 upprätta en årsredovisning. De förenklingar i årsredovisningsreglerna  
  
 för mindre företag som vi föreslår innebär att steget från  
  
 ett vanligt årsbokslut till en årsredovisning inte är så stort. Vi vill  
  
 här särskilt peka på förslagen om förenklingar i uppställningsformerna  
  
 för balans- och resultaträkningarna och kraven på  
  
 tilläggsupplysningar som med våra förslag begränsas väsentligt. Det  
  
 förtjänar att påpekas att en redovisningshandling inte får benämnas  
  
 årsredovisning med mindre än att den uppfyller kraven i ÅRL om  
  
 årsredovisningar (BFNAR 2002:6). Ett företag som väljer att  
  
 upprätta en årsredovisning frivilligt måste alltså följa reglerna om  
  
 årsredovisning fullt ut.  
  
 Vi är också medvetna om att ett förenklat årsbokslut inte fullt  
  
 ut godtas vid beskattningen. Detta innebär att handelsbolag, som  
  
 redan i dag i och för sig får upprätta förenklade årsbokslut, av  
  
 skatteskäl tvingas upprätta ett mer komplicerat bokslut. Förarbetena  
  
 till de nyligen genomförda ändringarna i IL ger ingen  
  
 tydlig bild av skälen till att ändringarna begränsades till enskilda  
  
 näringsidkare. I propositionen (prop. 2005/06:174, s.  
  
 15 och 16)  
  
 konstateras att IL bygger på principen att periodisering ska ske och  
  
 147 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 att en kontantprincip inte kan godtas vid beskattningen. Vidare  
  
 sägs att frågan om sambandet mellan redovisning och beskattning  
  
 ska få en allsidig belysning av SamRoB vilket talar för att inte nu  
  
 ändra de skattemässiga periodiseringsreglerna. Slutligen sägs att  
  
 periodiseringsreglerna för handelsbolag kräver mer ingående överväganden  
  
 än vad som varit möjligt inom ramen för detta lagstiftningsärende  
  
 och att frågan omfattas av Bauer uppdrag.  
  
 Vi kan svårligen förstå varför ett förenklat årsbokslut à la K1  
  
 inte skulle kunna godtas vid beskattningen även för andra företagsformer  
  
 än enskild näringsverksamhet. Att mindre belopp inte  
  
 behöver periodiseras enligt alla konstens regler kan knappast  
  
 påverka skatteutfallet eftersom brister i dessa hänseenden torde  
  
 verka i både höjande och sänkande riktning och därmed jämna ut  
  
 sig i längden. Det förtjänar att påpekas att Finansdepartementet i  
  
 sin promemoria som låg till grund för propositionen hade motsatt  
  
 sig att räntor inte skulle behöva periodiseras fullt ut eftersom det  
  
 finns stora möjligheter att skatteplanera med räntor. Regeringen  
  
 gick emellertid inte på departementets linje i denna fråga utan  
  
 5 000-kronorsgränsen för räntor i K1 infördes alltså även vid  
  
 beskattningen. Att ett förenklat årsbokslut skull kunna medföra  
  
 några kontrollsvårigheter kan vi inte heller se. Och om så vore  
  
 fallet borde det väl inte godtas för enskilda näringsidkare heller?  
  
 För att de förenklade årsboksluten ska kunna få fullt genomslag  
  
 i den praktiska tillämpningen krävs alltså att skattelagstiftningen  
  
 ändras även för andra företagsformer än enskilda näringsidkare. Att  
  
 möjliggöra en tillämpning av förenklade årsbokslut vid beskattningen  
  
 är emellertid inte en fråga för oss utan behandlas inom  
  
 ramen för Strickland arbete.  
  
 Vi är alltså väl medvetna om att vårt förslag att utsträcka  
  
 reglerna om förenklade årsbokslut till samtliga företag som inte  
  
 behöver upprätta årsredovisning inledningsvis inte kommer att få  
  
 fullt genomslag i den praktiska tillämpningen. Det förhållandet att  
  
 redovisningen t.ex. av skatteskäl, eller till följd av att företagets  
  
 externa intressenter kräver mer information, måste vara mer komplicerad  
  
 innebär emellertid inte enligt vår mening att BFL behöver  
  
 tyngas med bestämmelser om andra årsbokslut än det som i dag  
  
 benämns förenklat.  
  
 148 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 3.4.4 Ett eller flera årsbokslut i enskild näringsverksamhet  
  
 Förslag: En enskild näringsidkare som bedriver näringsverksamhet  
  
 dels på egen hand, dels tillsammans med någon annan  
  
 under sådana förhållanden att det föreligger förutsättningar för  
  
 näringsidkaren att ha separata bokföringar för den egna  
  
 verksamheten respektive för den gemensamt bedrivna verksamheten  
  
 bör kunna upprätta ett årsbokslut för varje verksamhet.  
  
 Av 6 kap. 3 § BFL framgår att ett företag som inte upprättar  
  
 årsredovisning ska avsluta den löpande bokföringen med ett årsbokslut.  
  
 Bestämmelsen gäller bl.a. enskilda näringsidkare. Enligt  
  
 definitionen av företag i 1 kap. 2 § jämförd med 2 kap. 6 § avses  
  
 med företag nämligen bl.a. fysisk person som bedriver näringsverksamhet.  
  
 Bestämmelsen i 6 kap. 3 § uppfattas allmänt som att den ställer  
  
 krav på att varje enskild näringsidkare ska upprätta just ett årsbokslut,  
  
 varken mer eller mindre. Med denna tolkning uppstår problem  
  
 i det fall en fysisk person bedriver mer än en verksamhet.  
  
 Näringsidkaren kan t.ex. bedriva en verksamhet på egen hand och  
  
 en tillsammans med en annan person.  
  
 Bestämmelsen om årsbokslut i 6 kap. 3 § ska jämföras med  
  
 bestämmelsen i 4 kap. 4 § om bokföring för flera verksamheter. Av  
  
 den paragrafen framgår att ett företag, t.ex. en enskild näringsidkare,  
  
 som bedriver flera verksamheter ska ha en bokföring som  
  
 omfattar samtliga verksamheter. Huvudregeln är alltså att all  
  
 näringsverksamhet som en person bedriver ska omfattas av en och  
  
 samma löpande bokföring och, på grund av bestämmelsen i 6 kap.  
  
 3 §, av ett enda årsbokslut. Inte ens om företaget bedriver flera  
  
 verksamheter som är fristående från varandra, är det som huvudregel  
  
 tillåtet att dela upp bokföringen (prop. 1998/99:130, Del 1,  
  
 s. 388).  
  
 I andra stycket av 4 kap. 4 § finns ett undantag från huvudregeln  
  
 som säger att ett företag som bedriver flera verksamheter får ha en  
  
 bokföring för varje enskild verksamhet om det finns särskilda skäl  
  
 och är förenligt med god redovisningssed. Enligt Bokföringsnämnden  
  
 (Vägledning om löpande bokföring) kan särskilda skäl  
  
 föreligga när ett företag bedriver dels en verksamhet på egen hand,  
  
 dels en verksamhet tillsammans med någon annan. I övrigt bör  
  
 enligt nämnden graden av samband mellan verksamheterna vara  
  
 149 
  
 Årsbokslutsfrågor SOU 2008:67  
  
 avgörande om separata löpande bokföringar får förekomma eller  
  
 inte. Är verksamheterna att anse som fristående från varandra och  
  
 behovet av att ha en gemensam löpande bokföring för de skilda  
  
 verksamheterna ringa bör verksamheterna löpande kunna bokföras  
  
 separat.  
  
 En annan bestämmelse av betydelse i detta sammanhang är  
  
 4 kap. 5 § där det sägs att ett företag får ha gemensam bokföring  
  
 med någon annan bokföringsskyldig endast för gemensamt  
  
 bedriven verksamhet och endast om det är förenligt med god  
  
 redovisningssed.  
  
 Bestämmelserna i 4 kap. 4 och 5 §§ innebär sammantaget att en  
  
 enskild näringsidkare i vissa fall kan ha flera löpande bokföringar  
  
 varav en eller flera kan vara gemensam med något annat företag.  
  
 Till följd av bestämmelsen i 6 kap. 3 § måste dock en enskild  
  
 näringsidkare som har flera löpande bokföringar upprätta ett enda  
  
 årsbokslut.  
  
 Enligt vår mening bör en enskild näringsidkare som bedriver  
  
 flera verksamheter på egen hand under sådana förhållanden att det  
  
 föreligger förutsättningar att ha flera löpande bokföringar trots  
  
 detta bara upprätta ett årsbokslut. De olika bokföringarna bör alltså  
  
 sammanställas till ett enda bokslut. Annorlunda är situationen då  
  
 en näringsidkare bedriver verksamhet dels på egen hand, dels tillsammans  
  
 med någon annan. I denna situation bör näringsidkaren  
  
 kunna ha två årsbokslut, ett för den egna verksamheten och ett för  
  
 den gemensamt bedrivna verksamheten. Det är oklart om  
  
 lagstiftningen möjliggör detta redan i dag. Det är dock, som nyss  
  
 nämnts, en utbredd uppfattning att så inte är fallet. Lagtexten bör  
  
 därför förtydligas i detta avseende.  
  
 3.4.5 Begreppen årsbokslut och årsredovisning  
  
 Enligt Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2002:6 får en  
  
 redovisningshandling betecknas årsbokslut bara om den uppfyller  
  
 kraven i BFL om årsbokslut. På motsvarande sätt får en redovisningshandling  
  
 benämnas årsredovisning bara om den uppfyller  
  
 kraven i ÅRL om årsredovisningar.  
  
 Revisionsutredningen har i sitt delbetänkande om slopad  
  
 revisionsplikt (SOU 2008:32) väckt frågan om ett slopande av  
  
 revisionsplikten bör medföra en begränsning i skyldigheten att  
  
 upprätta årsredovisning. Utredningen menar att det kan framstå  
  
 150 
  
 SOU 2008:67 Årsbokslutsfrågor  
  
 som förvirrande med årsredovisningar av två olika slag, reviderade  
  
 respektive icke reviderade. Under alla förhållanden menar utredningen  
  
 att alla aktiebolag även i framtiden bör offentliggöra sitt  
  
 bokslut oavsett om det benämns årsredovisning eller årsbokslut.  
  
 Vi har med anledning av revisionsutredningens förslag övervägt  
  
 om en icke reviderad redovisningshandling bör benämnas något  
  
 annat, t.ex. årsbokslut. Vi anser emellertid att man bör utgå från  
  
 innehållet i handlingen ifråga. Redovisningshandlingar som upprättas  
  
 med tillämpning av bestämmelserna om årsredovisning  
  
 bör alltså benämnas årsredovisning oavsett om handlingen ifråga  
  
 har reviderats eller inte. Detta överensstämmer även med  
  
 BFNAR 2002:6.  
  
 151 
  
 4 Bokföringsfrågor 
  
 4.1 Tidpunkten för bokföring  
  
 4.1.1 Bokföringslagen  
  
 Enligt 5 kap. 1 § BFL ska affärshändelserna bokföras så att de kan  
  
 presenteras i registreringsordning (grundbokföring) och i systematisk  
  
 ordning (huvudbokföring). Bokföringen ska ske på ett  
  
 sådant sätt att det är möjligt att kontrollera fullständigheten i bokföringsposterna  
  
 och överblicka verksamhetens förlopp, ställning och  
  
 resultat.  
  
 När det gäller bokföringstidpunkten är huvudregeln enligt  
  
 5 kap. 2 § att kontanta in- och utbetalningar ska bokföras senast  
  
 påföljande arbetsdag och att andra affärshändelser ska bokföras så  
  
 snart det kan ske. För samtliga typer av affärshändelser gäller enligt  
  
 paragrafens andra stycke att bokföring får ske vid en senare tidpunkt  
  
 om det finns särskilda skäl och är förenligt med god  
  
 redovisningssed. Enligt Bokföringsnämnden innebär detta undantag  
  
 dels att alla affärshändelser som har inträffat under en kalendermånad  
  
 ska vara bokförda senast vid utgången av påföljande  
  
 kalendermånad, dels att kontanta in- och utbetalningar ska vara  
  
 grundbokförda senaste påföljande arbetsdag medan huvudbokföringen  
  
 får dröja till nästkommande månad och att längre  
  
 tidsförskjutningar endast kan godtas vid särskilda hinder av tillfällig  
  
 natur (BFNAR 2001:2 punkterna 9–11).  
  
 När det gäller andra affärshändelser än kontanta in- och  
  
 utbetalningar finns den s.k. kontantmetoden i 5 kap. 2 § tredje och  
  
 fjärde styckena. Metoden innebär att företaget får dröja med  
  
 bokföringen tills betalning sker. Metoden får tillämpas dels av  
  
 företag som inte är skyldiga att upprätta årsredovisning och vars  
  
 årliga nettoomsättning normalt understiger tre miljoner kronor,  
  
 dels övriga företag om det endast förekommer ett mindre antal  
  
 153 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 fakturor eller andra handlingar i verksamheten och fordringarna  
  
 och skulderna enligt dessa inte uppgår till avsevärda belopp.  
  
 4.1.2 Mervärdesskattelagen  
  
 Redovisning av mervärdesskatt ska enligt 13 kap. 6 och 16 §§  
  
 mervärdesskattelagen (1994:200), ML, som huvudregel ske enligt  
  
 den s.k. faktureringsmetoden som innebär att redovisningsskyldighet  
  
 inträder när omsättningen eller förvärvet enligt god redovisningssed  
  
 har bokförts eller borde ha bokförts. Som ett alternativ  
  
 till faktureringsmetoden finns enligt ML en möjlighet att redovisa  
  
 mervärdesskatten enligt en kontantmetod. Förutsättningarna för  
  
 att få tillämpa denna metod motsvarar dem som gäller för tillämpning  
  
 av kontantmetoden i BFL. Vid redovisning av mervärdesskatten  
  
 enligt kontantmetoden inträder redovisningsskyldighet för  
  
 den utgående mervärdesskatten när betalning inflyter kontant eller  
  
 på annat sätt kommer den skattskyldige till godo. Den ingående  
  
 skatten ska dras av för den redovisningsperiod under vilken betalning  
  
 har gjorts. I deklarationen för ett beskattningsårs sista redovisningsperiod  
  
 ska redovisning emellertid även ske av mervärdesskatten  
  
 på fordringar och skulder som är obetalda vid årets utgång,  
  
 13 kap. 8 och 18 §§ ML.  
  
 4.1.3 Inkomstskattelagen  
  
 I samband med att reglerna om förenklat årsbokslut infördes  
  
 genom lagstiftning år 2006 gjordes vissa ändringar i IL så att ett  
  
 förenklat årsbokslut ska kunna ligga till grund för beskattningen.  
  
 Dessa ändringar gäller dock bara för enskilda näringsidkare. Frågan  
  
 om även handelsbolag ska omfattas av bestämmelserna utreds för  
  
 närvarande av SamRoB.  
  
 Syftet med ändringarna i IL är att den redovisning som upprättas  
  
 i form av ett förenklat årsbokslut även ska kunna ligga till  
  
 grund för beskattningen. I 14 kap. 2 § IL har ett nytt stycke införts  
  
 som innebär att om en enskild näringsidkare upprättar ett förenklat  
  
 årsbokslut ska vid beräkningen av resultatet inkomster tas upp som  
  
 intäkt och utgifter dras av som kostnad det beskattningsår som de  
  
 hänför sig till enligt god redovisningssed, om inte något annat är  
  
 särskilt föreskrivet i lag, även om detta strider mot bokförings154 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 mässiga grunder. För räntor gäller detta dock endast om de sammanlagda  
  
 ränteinkomsterna eller sammanlagda ränteutgifterna uppgår  
  
 till högst 5 000 kronor.  
  
 4.1.4 Våra direktiv  
  
 Enligt våra direktiv ska vi överväga om reglerna om kontantmetoden  
  
 bör förenklas eller förtydligas. En förutsättning för  
  
 arbetet är att samtliga företagets obetalda fordringar och skulder  
  
 även framdeles ska bokföras vid räkenskapsårets utgång. Vidare är  
  
 en utgångspunkt att reglerna i BFL och ML alltjämt ska vara  
  
 samordnade.  
  
 Vi ska även överväga hur reglerna om när andra affärshändelser  
  
 än kontanta in- och utbetalningar ska bokföras bör vara utformade,  
  
 särskilt när det gäller mindre företag.  
  
 4.1.5 Överväganden och förslag  
  
 4.1.5.1 Kravet på särskilda skäl för senareläggning av  
  
 bokföringen  
  
 Förslag: Kravet i 5 kap. 2 § andra stycket BFL på att det ska  
  
 föreligga särskilda skäl för att affärshändelserna ska få bokföras  
  
 vid en senare tidpunkt än som framgår av paragrafens första  
  
 stycke slopas.  
  
 Kravet i 5 kap. 2 § andra stycket BFL på särskilda skäl för en  
  
 senareläggning av bokföringstidpunkten saknar motsvarighet i 1976  
  
 års bokföringslag (1976:125). Där föreskrevs endast att andra  
  
 affärshändelser än kontanta in- och utbetalningar skulle bokföras så  
  
 snart det kunde ske. I förarbetena anfördes bl.a. följande  
  
 (prop. 1975:104, s. 163–164). Det är knappast möjligt att kräva  
  
 grundbokföring inom någon bestämd tidsperiod eftersom det ofta  
  
 förekommer förhållanden, t.ex. semester, sjukdom, arbetsbelastning  
  
 hos en redovisningsbyrå m.m., som gör det praktiskt svårt eller  
  
 omöjligt att hålla en viss tidsgräns. Redovisningsbyråerna samarbetar  
  
 ofta med dataserviceföretag varigenom tre parter blir  
  
 inblandade innan grundbokföringen kan slutföras, nämligen företaget,  
  
 redovisningsbyrån och dataserviceföretaget och tidsförskjut155 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 ningar kan härigenom lätt uppstå. Så snart ett hinder i form av t.ex.  
  
 sjukdom eller semester upphört, ska naturligtvis grundbokföring  
  
 ske.  
  
 Kravet på särskilda skäl fanns inte heller med i Redovisningskommitténs  
  
 förslag till ny bokföringslag som ligger till grund för  
  
 BFL (SOU 1996:157) utan infördes först under beredningen hos  
  
 Justitiedepartementet. I förarbetena uttalas bl.a. följande (prop.  
  
 1998/99:130, Del 1, s. 107 och 255 ff). Lagen bör utformas så att  
  
 avsteg från huvudregeln kan ske om det finns särskilda skäl och är  
  
 förenligt med god redovisningssed. Härigenom lämnas det till  
  
 praxis och normgivande organ att närmare definiera de situationer  
  
 då en fördröjd bokföring kan accepteras. Exempel på när avsteg  
  
 från huvudregeln kan tillåtas är att det t.ex. kan vara befogat att  
  
 något senarelägga tidpunkten för bokföringen för att kunna  
  
 utnyttja bokföringsbyråers tjänster rationellt (prop. 1998/99:130,  
  
 Del 1, s. 255 ff).  
  
 I Bokföringsnämndens vägledning om löpande bokföring uttalas  
  
 bl.a. följande i frågan om senareläggning av bokföringen. Undantaget  
  
 har främst tillkommit för att möjliggöra ett rationellt  
  
 utnyttjande av redovisningsbyråernas tjänster då det i allmänhet  
  
 förutsätter att de kan bearbeta ett större material vid varje bokföringstillfälle.  
  
 För att inte missgynna de företag som på egen hand  
  
 ombesörjer bokföringen får det anses vara förenligt med god  
  
 redovisningssed att också dessa företag har motsvarande möjlighet  
  
 till fördröjning av bokföringens fullgörande. En fördröjning måste  
  
 emellertid vara motiverad av omständigheterna. Andra exempel på  
  
 situationer som kan motivera en senareläggning av bokföringen är  
  
 sjukdom, semester och arbetsbelastning hos den redovisningsbyrå  
  
 som anlitas för bokföringsarbetet.  
  
 Det kan konstateras att de situationer som anges i förarbetena  
  
 till BFL och som Bokföringsnämnden tar upp i sin vägledning som  
  
 exempel på situationer då en senareläggning av bokföringen kan  
  
 vara motiverad är av samma slag som de som angavs i förarbetena  
  
 till 1976 års bokföringslag. Skillnaden är att situationerna då ansågs  
  
 rymmas inom huvudregeln om att affärshändelserna skulle bokföras  
  
 så snart det kan ske medan de i nuvarande lagstiftningen  
  
 beskrivs som undantag från huvudregeln. Av förarbetena till BFL  
  
 framgår inte att man avsett att inskränka möjligheterna till senareläggning  
  
 av bokföringen i förhållande till vad som gällde enligt  
  
 1976 års bokföringslag. Snarare förefaller det som att någon skill156 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 nad inte var avsedd. Kravet på särskilda skäl kan därmed enligt  
  
 vår mening inte anses ha någon självständig innebörd.  
  
 Enlig vår mening kan även kravet på att en senareläggning ska  
  
 vara förenlig med god redovisningssed ifrågasättas. God redovisningssed  
  
 ska enligt 4 kap. 2 § BFL alltid tillämpas, alldeles  
  
 oavsett vad som står i en enskild paragraf. Vi anser att det närmast  
  
 är ägnat att skapa förvirring att upprepa denna för all redovisning  
  
 fundamentala förutsättning på detta sätt. Det är emellertid en lagstiftningsteknik  
  
 som har valts och som tillämpas på en mängd  
  
 ställen i både BFL och ÅRL. Vi har inte ansett att det ligger inom  
  
 ramen för denna utredning att se över denna teknik och har därför  
  
 stannat för att låta kravet kvarstå i lagen. Det får sedan ankomma  
  
 på i första hand Bokföringsnämnden att via allmänna råd närmare  
  
 precisera innebörden i bestämmelsen.  
  
 4.1.5.2 Kontantmetoden  
  
 Förslag: Kontantmetoden utsträcks till att gälla alla företag som  
  
 understiger gränsvärdet i 5 kap. 2 § tredje stycket BFL och  
  
 fjärde stycket i samma paragraf upphävs.  
  
 Det ingår inte uttryckligen i vårt uppdrag att se över gällande  
  
 gränsvärde (nettoomsättning om tre miljoner kronor) för tillämpning  
  
 av kontantmetoden. Inte minst mot bakgrund av att samma  
  
 gränsvärde gäller enligt ML har vi avstått från att närmare fördjupa  
  
 oss i den frågan. Däremot ser vi inget hinder mot att föreslå förändringar  
  
 vad gäller vilka företagsformer som bör omfattas av  
  
 bestämmelserna.  
  
 Enligt vår mening bör differentieringar i regelverket mellan  
  
 olika företag i första hand ske med utgångspunkt i företagets  
  
 storlek och intressentkrets och inte vara beroende av företagets  
  
 juridiska form. Utgångspunkten bör därför vara att kontantmetoden  
  
 bör tillåtas även för andra företagsformer än de som i dag  
  
 får tillämpa metoden om inte starka skäl talar emot en sådan  
  
 reform. Några sådana skäl är svåra att finna. Att förhållandena i ett  
  
 litet aktiebolag skulle skilja sig åt från vad som gäller i en enskild  
  
 näringsverksamhet av motsvarande storlek på ett sådant sätt att det  
  
 finns anledning att ställa strängare krav på den löpande bokföringen  
  
 i förstnämnda företag är svårt att se.  
  
 157 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 Redan i dag kan även aktiebolag tillämpa kontantmetoden under  
  
 förutsättning att det förekommer ett mindre antal fakturor eller  
  
 andra handlingar i verksamheten och fordringarna och skulderna  
  
 enligt dessa inte uppgår till avsevärda belopp, 5 kap. 2 § fjärde  
  
 stycket BFL. Denna bestämmelse har gett upphov till problem i  
  
 den praktiska tillämpningen. Vad menas t.ex. med avsevärda  
  
 belopp och mindre antal fakturor? Det kan också ifrågasättas  
  
 om denna regel innebär någon reell lättnad i det praktiska bokföringsarbetet.  
  
 Om det bara förekommer ett mindre antal fakturor  
  
 kan detta arbete knappast uppfattas som särskilt betungande.  
  
 En lättnadsregel som tar sikte på verksamheter med många transaktioner  
  
 men som var och en uppgår till ett mindre belopp framstår  
  
 som betydligt mer motiverad. En utökad möjlighet att tillämpa  
  
 kontantmetoden till att gälla alla företag som understiger gränsvärdet  
  
 innebär att bestämmelsen i fjärde stycket kan utmönstras.  
  
 I sammanhanget ska även nämnas att regeringen har tillsatt en  
  
 utredning som bl.a. ska ta ställning till om kravet på lägsta tillåtna  
  
 aktiekapital för privata aktiebolag bör sänkas, Utredningen om ett  
  
 enklare aktiebolag (Ju 2007:15). Trenden i Europa är att sänka eller  
  
 slopa kraven på aktiekapital för bolagsformer som motsvarar det  
  
 svenska privata aktiebolaget. Utredningen har i maj 2008 lämnat ett  
  
 delbetänkande (SOU 2008:49). Utredningens huvudförslag är att  
  
 kravet på minsta aktiekapital i privata aktiebolag sänks från  
  
 100 000 kronor till 50 000 kronor. Utredningen lämnar även ett  
  
 alternativt förslag om successiv inbetalning av aktiekapitalet vid  
  
 nybildning av ett privat aktiebolag. Om utredningens förslag  
  
 genomförs kommer det att bli lättare att bilda ett aktiebolag.  
  
 Härigenom blir aktiebolaget sannolikt ett mer attraktivt alternativ  
  
 för enskilda personer som bedriver näringsverksamhet. Ett bibehållande  
  
 av nuvarande regler om tillämpning av kontantmetoden  
  
 skulle däremot kunna utgöra en omständighet som medför att  
  
 aktiebolagsformen väljs bort. En ökad användning av denna företagsform  
  
 kan å andra sidan, med nuvarande reglering av kontantmetoden  
  
 i BFL, leda till ett ökat tryck på undantagsregeln i 5 kap.  
  
 2 § fjärde stycket BFL, en regel som i den praktiska tillämpningen  
  
 visat sig svår att hantera.  
  
 Avslutningsvis förtjänar att påpekas att när gränsvärdet för att få  
  
 tillämpa kontantmetoden höjdes den 1 januari 2007 uttalades i  
  
 förarbetena att kontantmetoden dittills inte hade visat sig medföra  
  
 några påtagliga nackdelar från ett kontrollperspektiv (prop.  
  
 2005/06:116, s. 66 f).  
  
 158 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 Under utredningens gång har frågan om en s.k. rak kontantmetod  
  
 väckts. Med rak kontantmetod menas att metoden även får  
  
 tillämpas över ett årsskifte. Av våra direktiv framgår emellertid  
  
 uttryckligen att en utgångspunkt för arbetet är att alla obetalda  
  
 fordringar och skulder ska bokföras vid räkenskapsårets utgång. Vi  
  
 har därmed sett oss förhindrade att gå in på frågan. Frågan är  
  
 emellertid även uppe i SamRoB och beroende på vad den utredningen  
  
 kommer fram till kan det finnas anledning för oss att  
  
 återkomma till frågan i nästa etapp av arbetet.  
  
 4.2 Gemensam verifikation  
  
 4.2.1 Bokföringslagen  
  
 Huvudregeln i 5 kap. 6 § BFL är att det för varje affärshändelse ska  
  
 finnas en verifikation. Flera likartade affärshändelser får dokumenteras  
  
 genom en gemensam verifikation och vid försäljning av  
  
 varor och tjänster mot kontant betalning får även inbetalningarna  
  
 under en dags försäljning dokumenteras genom en gemensam  
  
 verifikation om det skulle vara förenat med svårigheter att upprätta  
  
 verifikationer för de olika affärshändelserna. Den gemensamma  
  
 verifikationen får då utgöras av uppgifter från en kassaapparat,  
  
 kassarapport eller annan uppgift som anger summan av mottagna  
  
 betalningar.  
  
 En verifikation ska enligt 7 § innefatta uppgift om när den har  
  
 sammanställts, när affärshändelsen har inträffat, vad denna avser,  
  
 vilket belopp den gäller och vilken motpart den berör. Dessa  
  
 uppgifter får dock enligt 8 § utelämnas om det är förenat med  
  
 svårigheter att låta uppgiften ingå i verifikationen och ett utelämnande  
  
 är förenligt med god redovisningssed.  
  
 I förarbetena till BFL anförs att bruket av gemensam verifikation  
  
 är särskilt naturligt i fråga om visst slag av kontanthandel,  
  
 där det bör vara tillåtet att som gemensam verifikation använda  
  
 sådana uppgifter som sammanställs med hjälp av ett kassaregister  
  
 (prop. 1998/99:130, Del 1, s. 250–251). Vidare sägs att bestämmelserna  
  
 om gemensam verifikation i allt väsentligt överensstämmer  
  
 med 5 § tredje stycket i 1976 års bokföringslag men att vissa  
  
 tidigare detaljföreskrifter inte överförts till den nya lagen (s. 396).  
  
 I förarbetena till 1976 års bokföringslag anges vilka försäljningssituationer  
  
 som bör omfattas av undantaget med gemensam veri159 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 fikation vid kontanthandel. Där anförs att det är lämpligt att ta  
  
 fasta på de förhållanden som ger anledning till att man använder  
  
 eller kan använda kassaapparat i en rörelse. Sådana apparater  
  
 används i branscher där man gör ett stort antal kontantaffärer som i  
  
 regel rör mindre belopp. Det är i sådana fall ofta praktiskt omöjligt  
  
 att utfärda kvitton i annan form. Vidare anges att om gemensam  
  
 verifikation ska kunna få användas bör försäljningen ske under  
  
 sådana omständigheter att enskild verifikation med uppgift om  
  
 motparts namn, försäljningens belopp etc. inte kan åstadkommas  
  
 på ett enkelt sätt. Frågan om det kan anses vara svårt att upprätta  
  
 fullständiga kvitton eller fullständiga verifikationer får främst  
  
 bedömas med hänsyn till antalet transaktioner. Detta antal får då  
  
 sättas i relation till företagets verksamhet och resurser (prop.  
  
 1975:104, s. 158).  
  
 Av förarbetena till BFL framgår vidare att en gemensam  
  
 verifikation ska innefatta samma information som andra verifikationer.  
  
 I vilken utsträckning information får utelämnas får  
  
 bedömas enligt samma kriterier som gäller för andra verifikationer  
  
 (prop. 1998/99:130, Del 1, s. 396).  
  
 BFN har i rekommendationen BFN R 2 Gemensam verifikation  
  
 behandlat frågan när affärshändelser får verifieras genom en gemensam  
  
 verifikation. Vid kontantförsäljning uppställs, förutom lagens  
  
 krav på att det ska vara förenat med svårigheter att upprätta en  
  
 verifikation för varje affärshändelse, som förutsättning att kundkretsen  
  
 ska vara i huvudsak anonym, kunderna ska köpa för enskilt  
  
 bruk och det ska handla om mindre belopp (punkt 14). Den  
  
 gemensamma verifikationen ska i dessa fall (punkterna 20–22) utgöras  
  
 av antingen kontrollremsa och tömningskvitto från kassaapparat  
  
 (mindre företag som använder endast ett fåtal kassaapparater),  
  
 kassarapport och tömningskvitto från varje kassaregister  
  
 (företag med flertal kassaapparater och god intern kontroll) eller  
  
 enbart kassarapport (företag som saknar kassaapparat).  
  
 4.2.2 Taximålet (NJA 2005, s. 252)  
  
 Högsta domstolen har i ett avgörande från år 2005 det s.k. taximålet  
  
 prövat om ett taxiföretag brutit mot bestämmelserna i BFL  
  
 om bevarande av räkenskapsinformation genom att uppgifter om  
  
 de enskilda köruppdragen klippts bort från taxameterns körpassrapport  
  
 (NJA 2005, s. 252). Högsta domstolen bedömde att  
  
 160 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 förutsättningen enligt BFL för att medge användning av en gemensam  
  
 verifikation – att det är förenat med svårigheter att upprätta en  
  
 verifikation för varje affärshändelse – inte hade varit uppfylld i det  
  
 aktuella fallet; uppgifter om de enskilda körningarna hade varit  
  
 dokumenterade i körpassrapporten. Uttalandet har uppfattats så att  
  
 en gemensam verifikation endast kan användas vid kontant försäljning  
  
 som inte registrerats i ett kassaregister.  
  
 Bokföringsnämnden har med anledning av domen från Högsta  
  
 domstolen hos Justitiedepartementet hemställt om att lagen ändras  
  
 så att en gemensam verifikation får användas även vid kontant  
  
 försäljning som registreras i ett kassaregister (Hemställan om lagändring  
  
 – gemensam verifikation, dnr 130/05). Bokföringsnämnden  
  
 uppfattar Högsta domstolens uttalande som att om uppgifterna om  
  
 de enskilda affärshändelserna finns, såsom är fallet när de är  
  
 registrerade i en taxameter eller i ett kassaregister, så kan gemensam  
  
 verifikation inte användas. Det skulle medföra att gemensam  
  
 verifikation endast skulle kunna användas vid kontantförsäljning  
  
 som inte registreras i ett kassaregister. Det är en förändring i  
  
 förhållande till vad som gällt hittills då kontant försäljning under en  
  
 dag har kunnat dokumenteras i en gemensam verifikation. Företag  
  
 med en god intern kontroll har som gemensam verifikation kunnat  
  
 använda kassarapport och tömningskvitto från varje kassaregister.  
  
 Andra företag har varit skyldiga att spara även kontrollremsorna  
  
 men dessa har tillsammans med tömningskvitto från kassaapparat  
  
 utgjort en gemensam verifikation för dagens kontantförsäljning.  
  
 Om varje registrering skulle anses utgöra en verifikation skulle  
  
 konsekvensen bli att varje registrering från alla kassaregister måste  
  
 arkiveras. Det skulle för större företag innebära stora merkostnader.  
  
 4.2.3 Lagen om kassaregister m.m.  
  
 Genom den nya lagen (2007:592) om kassaregister m.m. vilken i  
  
 huvudsak träder i kraft den 1 januari 2010 införs en skyldighet för  
  
 näringsidkare som säljer varor och tjänster mot kontant betalning  
  
 att registrera försäljningen i ett certifierat kassaregister (2, 9 och  
  
 12 §§). Med kassaregister avses kassaapparat, kassaterminal, kassasystem  
  
 och liknande apparatur för registrering av försäljning av  
  
 varor och tjänster mot kontantbetalning (5 §). Kassaregistret ska på  
  
 ett tillförlitligt sätt visa alla registreringar som gjorts och ett kvitto  
  
 161 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 ska alltid tas fram ur kassaregistret och erbjudas kunden (9 och  
  
 10 §§). Vissa verksamheter är undantagna från lagens tillämpningsområdet  
  
 bl.a. torg- och marknadshandel samt taxitrafik (3 §).  
  
 Anledningen till att taxitrafik undantagits från lagens tillämpningsområde  
  
 är att taxinäringen redan är ett reglerat område när det  
  
 gäller taxametrar. En taxameter mäter körsträcka och beräknar pris  
  
 för körningar, men fungerar också som kassaregister genom att den  
  
 lagrar registrerade belopp, skriver ut kvitto och producerar underlag  
  
 till bokföringen (prop. 2006/07:105, s. 19 och 39).  
  
 Genom den nya lagen om kassaregister m.m. kommer i princip  
  
 all kontantförsäljning att vara underkastad ett krav på registrering i  
  
 ett kassaregister. Som framgått torde dock den nu aktuella domen  
  
 från Högsta domstolen medföra att gemensam verifikation endast  
  
 får användas av den som inte använder sig av ett kassaregister.  
  
 Detta är sannolikt inte något problem om antalet affärshändelser är  
  
 begränsat. Vad som är kännetecknande för kontantbranscher är  
  
 emellertid att antalet affärshändelser regelmässigt är mycket stort.  
  
 4.2.4 Våra direktiv  
  
 Vi ska enligt våra direktiv överväga behovet av att utvidga möjligheten  
  
 att använda gemensam verifikation vid kontant försäljning  
  
 och konsekvenserna av en sådan utvidgning.  
  
 4.2.5 Överväganden och förslag  
  
 Förslag: Kravet i 5 kap. 6 § tredje stycket BFL på att det ska  
  
 vara förenat med svårigheter att upprätta verifikationer för de  
  
 olika affärshändelserna för att få använda gemensam verifikation  
  
 vid kontantförsäljning tas bort. Terminologin i paragrafen  
  
 anpassas till den som används i lagen om kassaregister m.m.  
  
 Begreppen kassaapparat och kassarapport ersätts därför av  
  
 termen kassaregister.  
  
 Som framgått har reglerna om gemensam verifikation vid kontant  
  
 försäljning tillkommit för att det ansetts vara svårt att ta fram  
  
 fullständiga verifikationer i kontantbranscher. I 5 kap. 6 § tredje  
  
 stycket BFL föreskrivs därför som villkor för att få använda  
  
 gemensam verifikation att det ska vara förenat med svårigheter att  
  
 162 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 upprätta verifikationer för de olika affärshändelserna. Den tekniska  
  
 utvecklingen har emellertid medfört att det av de uppgifter en  
  
 verifikation ska innehålla enligt 5 kap. 7 § BFL i dag endast är  
  
 uppgiften om motpart som saknas vid registrering i ett kassaregister.  
  
 Trots att denna uppgift saknas medför en tillämpning av  
  
 undantagsregeln i 5 kap. 8 § BFL att det ändå är möjligt att upprätta  
  
 en verifikation för varje affärshändelse. Man kan alltså inte  
  
 längre tala om att det är förenat med svårigheter att upprätta en  
  
 verifikation för varje affärshändelse som registreras i ett kassaregister.  
  
 Kännetecknande för kontantbranscher är som tidigare anförts  
  
 att det sker ett stort antal affärstransaktioner. Vidare är kundkretsen  
  
 i huvudsak anonym. I de fall ett kassaregister används är  
  
 kontrollmöjligheterna i efterhand trots det goda. Används inte ett  
  
 kassaregister är möjligheterna till efterkontroll naturligtvis inte lika  
  
 goda. En tolkning av Högsta domstolens ovan angivna dom ger  
  
 emellertid vid handen att det paradoxalt nog endast är i det senare  
  
 fallet som gemensam verifikation numera får användas. Detta kan  
  
 framstå som logiskt om man enbart ser till hur svårt det är att  
  
 upprätta en enskild verifikation. Men de skilda förutsättningarna  
  
 för efterkontroll leder ändå till slutsatsen att förhållandet borde  
  
 vara det omvända, dvs. gemensam verifikation bör normalt tillåtas i  
  
 företag som registrerar affärshändelserna i ett kassaregister eller  
  
 liknande apparatur, t.ex. taxameter.  
  
 Bestämmelserna om gemensam verifikation vid kontant försäljning  
  
 i 5 kap. 6 § tredje stycket BFL tar främst sikte på företag som  
  
 använder kassaregister i sin verksamhet. Högsta domstolens dom  
  
 har kullkastat detta och numera är uppfattningen att alla  
  
 affärshändelser som registreras i ett kassaregister ska dokumenteras  
  
 med en enskild verifikation. Detta är naturligtvis en orimlig  
  
 ordning, inte minst mot bakgrund av den nya lagen om kassaregister  
  
 som innebär att så gott som all kontantförsäljning i  
  
 framtiden kommer att registreras i kassaregister. Vi anser därför att  
  
 läget måste återställas till det som var före Högsta domstolens  
  
 dom. Detta kan lämpligen ske på så sätt att kravet på att det ska  
  
 vara förenat med svårigheter att upprätta en enskild verifikation tas  
  
 bort. Förslaget är inte avsett att utöka möjligheterna att använda  
  
 gemensam verifikation utan bara att komma tillrätta med de  
  
 problem som Högsta domstolens dom har medfört. Vi vill understryka  
  
 att användningen av gemensam verifikation måste vara  
  
 förenlig med kravet på god redovisningssed i 4 kap. 2 § BFL. Detta  
  
 163 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 krav gäller generellt och vi anser inte att det uttryckligen behöver  
  
 upprepas i detta sammanhang. De närmare förutsättningarna för att  
  
 få använda gemensam verifikation bör lämpligen överlämnas till  
  
 Bokföringsnämnden att precisera.  
  
 4.3 Räkenskapsinformation  
  
 4.3.1 Bokföringslagen  
  
 I 1 kap. 2 § första stycket 8 BFL finns en uppräkning av vad som är  
  
 räkenskapsinformation. Med räkenskapsinformation avses dels  
  
 sammanställningar av uppgifter, t.ex. grundbokföring och huvudbokföring  
  
 samt årsredovisning och årsbokslut, dels avtal och andra  
  
 handlingar av särskild betydelse för att belysa verksamhetens  
  
 ekonomiska förhållanden och dels sådana uppgifter i övrigt som är  
  
 av betydelse för att det ska gå att följa och förstå de enskilda  
  
 bokföringsposternas behandling i bokföringen.  
  
 Enligt 7 kap. 1 § första stycket BFL ska räkenskapsinformation  
  
 bevaras i vanlig läsbar form (dokument), mikroskrift som kan läsas  
  
 med förstoringshjälpmedel, eller annan form som kan läsas, avlyssnas  
  
 eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel  
  
 (maskinläsbart medium) och som genom omedelbar utskrift kan  
  
 tas fram i sådan form som avses i vanlig läsbar form eller mikroskrift 
  
 .  
  
 I 7 kap. 1 § andra stycket första meningen BFL föreskrivs att  
  
 material med räkenskapsinformation som företaget har tagit emot  
  
 från någon annan ska bevaras i det skick materialet hade när det  
  
 kom till företaget och att material med räkenskapsinformation som  
  
 företaget självt har upprättat ska bevaras i det skick materialet fick  
  
 när räkenskapsinformationen sammanställdes. Av 6 § framgår dock  
  
 att ett maskinläsbart medium får förstöras om informationen på ett  
  
 betryggande sätt överförs till något annat material. Om informationen  
  
 har tagits emot från någon annan och är av det slag som  
  
 företaget normalt bevarar elektroniskt får detta ske först fr.o.m.  
  
 det fjärde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades. Slutligen framgår av 2 § att material som används för att  
  
 bevara räkenskapsinformation ska bevaras fram t.o.m. det tionde  
  
 året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades.  
  
 164 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 4.3.2 Skattebetalningslagen  
  
 Särskilda regler om arkivering av fakturor finns i 14 kap. 2 a och  
  
 2 b §§ skattebetalningslagen (1997:483), SBL. Reglerna motsvaras  
  
 av bestämmelser i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november  
  
 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt.  
  
 I 14 kap. 2 a § första stycket SBL anges att den som enligt ML  
  
 ska säkerställa att faktura utfärdas även är skyldig att säkerställa att  
  
 ett exemplar av fakturan bevaras. Skyldigheten att bevara ett  
  
 exemplar av fakturan gäller även fakturor som en näringsidkare  
  
 tagit emot. Av andra stycket framgår att den som avses i första  
  
 stycket även ska säkerställa att uppgifterna i fakturor som lagras i  
  
 elektronisk form är oförändrade och läsbara under hela lagringstiden.  
  
 I tredje stycket anges att med bevarande av fakturor på  
  
 elektronisk väg avses bevarande av data via kabel, radio, optisk  
  
 teknik eller andra elektromagnetiska hjälpmedel.  
  
 I 14 kap. 2 b § första stycket SBL erinras om att det i BFL finns  
  
 bestämmelser om arkivering av räkenskapsinformation för fysiska  
  
 och juridiska personer som är bokföringsskyldiga. I andra stycket  
  
 föreskrivs att, för den som inte är bokföringsskyldig men som  
  
 omfattas av skyldigheten att bevara fakturor enligt 2 a §, ska  
  
 bestämmelserna om former för bevarande av fakturor i 7 kap. 1 §  
  
 andra stycket och 6 § BFL tillämpas.  
  
 Utöver nu nämnda bestämmelser om bevarande av fakturor  
  
 finns i 2 § ett krav på att den som är deklarationsskyldig enligt  
  
 lagen i skälig omfattning genom räkenskaper, anteckningar eller på  
  
 annat lämpligt sätt ska se till att det finns underlag för fullgörandet  
  
 av deklarationsskyldigheten. Detta underlag ska bevaras under sju  
  
 år efter utgången av det kalenderår som underlaget avser.  
  
 4.3.3 Begreppet räkenskapsinformation  
  
 Begreppet räkenskapsinformation används i BFL som en gemensam  
  
 beteckning för vissa i bokföringen förekommande sammanställningar  
  
 av information. Det är räkenskapsinformationen som  
  
 sådan som avses och inte det material eller medium som är bärare  
  
 av informationen eller som kan användas för att ta fram informationen  
  
 (se prop. 1998/99:130, Del 1, s. 244–245 och 395). Den  
  
 omständighet att det i BFL ställs krav på att räkenskapsinformationen  
  
 ska bevaras i sitt ursprungliga skick betyder alltså  
  
 165 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 inte att även själva bäraren av informationen är att betrakta som  
  
 räkenskapsinformation, dvs. pappret eller hårddisken där informationen  
  
 finns lagrad är inte räkenskapsinformation.  
  
 4.3.4 Former för bevarandet av räkenskapsinformation  
  
 Räkenskapsinformationen ska i princip bevaras i sin ursprungliga  
  
 form. I förarbetena till BFL utvecklas detta närmare enligt följande  
  
 (prop. 1998/99:130, Del 1, s. 405).  
  
 Om en verifikation från början kom till uttryck i ett pappersbaserat  
  
 dokument, avser kravet på bevarande således just detta  
  
 dokument. Det dokumentet får inte ersättas med något annat  
  
 dokument t.ex. en fotostatkopia. Det får inte heller ersättas med  
  
 lagring i annan form, såsom elektronisk lagring åstadkommen  
  
 genom scanning. Samma princip gäller om företaget har erhållit en  
  
 optisk skiva som innehåller en verifikation; kravet på bevarande  
  
 avser den mottagna skivan. Har företaget i stället tagit emot en  
  
 elektronisk faktura som vid överföringstillfället inte hade antagit  
  
 någon fysisk form, ska informationen bevaras i elektronisk form så  
  
 att den kan presenteras på det sätt det från början var tänkt.  
  
 Bestämmelsen är dock inte avsedd att förhindra företaget från att  
  
 anpassa (konvertera) på detta sätt mottagen maskinläsbar räkenskapsinformation  
  
 till sitt eget informationssystem. En förutsättning  
  
 för detta är naturligtvis att räkenskapsinformationen inte  
  
 förändras (jfr BFN U 94:2). Bestämmelsen ställer inte heller något  
  
 krav på bevarande av den maskinella utrustningen och de andra  
  
 fysiska föremål som ursprungligen användes för att spara informationen.  
  
 Tillgången på maskinvara kan göra det nödvändigt att  
  
 använda annan utrustning än den som användes från början. Det  
  
 som nu sagts gäller i motsvarande mån för sådan räkenskapsinformation  
  
 som har upprättats inom företaget.  
  
 4.3.5 Maskinläsbar räkenskapsinformation  
  
 7 kap. 6 § BFL behandlar överföring av räkenskapsinformation från  
  
 maskinläsbart medium till annan form. Fram till den 1 januari 2007  
  
 gällde enligt paragrafen att maskinläsbara medier med räkenskapsinformation  
  
 som företaget hade tagit emot från någon annan fick  
  
 förstöras först från och med det fjärde året efter utgången av det  
  
 166 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 kalenderår då räkenskapsåret avslutades. Sedan år 2007 är emellertid  
  
 fyraårsregeln bara tillämplig på sådan räkenskapsinformation  
  
 som företaget normalt bevarar på ett maskinläsbart medium. Är det  
  
 däremot fråga om räkenskapsinformation av sådant slag som företaget  
  
 normalt bevarar på annat sätt än på ett maskinläsbart medium  
  
 får alltså det maskinläsbara mediet förstöras och ersättas med  
  
 någon annan lagringsform, t.ex. en utskrift på papper.  
  
 Vid den remisshantering som föregick ändringen av 7 kap.  
  
 6 § BFL den 1 januari 2007 anförde Finansinspektionen att om det  
  
 redan vid mottagandet av räkenskapsinformationen blir möjligt att  
  
 överföra den från elektronisk form till vanlig läsbar form eller  
  
 mikroskrift, kan konsekvensen bli att källan till informationen inte  
  
 kan hittas (prop. 2005/06:116, s. 99). Med anledning av kritiken  
  
 anförde regeringen följande (a.a., s. 99–100).  
  
 Vad Finansinspektionen har uttalat utgör dock enligt vår  
  
 mening inte anledning att inte genomföra förslaget. Visserligen  
  
 finns det en viss risk för att någon avsiktligt eller oavsiktligt ändrar  
  
 den maskinläsbara räkenskapsinformationen på ett sådant sätt att  
  
 hela eller delar av informationen går förlorad. Detta är emellertid  
  
 en risk som finns redan i dag; maskinläsbar räkenskapsinformation  
  
 som består av uppgifter som företaget har tagit emot från någon  
  
 annan får föras över till vanlig läsbar form efter tre år. Detta har  
  
 hittills inte visat sig vara förenat med några egentliga nackdelar.  
  
 Förslaget är också villkorat på så sätt att överföring till vanlig läsbar  
  
 form endast får ske om det går att göra på ett betryggande sätt. Till  
  
 det kommer BFL:s krav på att en verifikation alltid ska innehålla  
  
 uppgift om vilken motpart en affärshändelse berör (se 5 kap.  
  
 7 § BFL). Dessa krav får anses vara tillräckliga för att i rimlig  
  
 omfattning säkerställa att information inte går förlorad.  
  
 En av remissinstanserna föreslog att skyldigheten att bevara  
  
 räkenskapsinformation som hade mottagits i maskinläsbar form i  
  
 den form den hade när den mottogs helt och hållet skulle tas bort.  
  
 Som svar på detta förslag anförde regeringen följande (a.a., s. 100).  
  
 En på det sättet utformad bestämmelse skulle undanröja eventuella  
  
 tillämpningsproblem. Detta måste emellertid ställas mot de  
  
 motiv som ligger bakom den begränsade möjligheten att förstöra  
  
 maskinläsbar räkenskapsinformation. Vid tillkomsten av BFL  
  
 ansågs det att myndigheter med rimliga kostnader skulle kunna  
  
 genomföra kontrollinsatser.  
  
 Myndigheter använder sig ofta av  
  
 företagens maskinläsbara medier och kan därigenom på maskinell  
  
 väg göra granskningar som – om materialet i stället hade varit i  
  
 167 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 vanlig läsbar form – hade krävt omfattande manuella insatser. Att  
  
 helt och hållet ta bort skyldigheten att bevara maskinläsbar räkenskapsinformation  
  
 i den form den hade när den mottogs skulle  
  
 enligt vår uppfattning allvarligt kunna försvåra myndigheternas  
  
 möjlighet att göra kontrollinsatser.  
  
 4.3.6 Arkiveringstiden  
  
 I dag ställs krav på att räkenskapsinformationen ska bevaras fram  
  
 till och med det tionde året efter utgången av det kalenderår då  
  
 räkenskapsåret avslutades (7 kap. 2 § BFL). I förarbetena till lagen  
  
 anförde regeringen bl.a. följande om arkiveringstiden (prop.  
  
 1998/99:130, Del 1, s. 265–266).  
  
 Syftet med bestämmelserna om bevarande av räkenskapsinformation  
  
 är att säkerställa framtida åtkomst av informationen  
  
 när tidigare affärshändelser i verksamheten behöver kontrolleras  
  
 eller på annat vis följas upp. De tekniska och praktiska problem  
  
 som i de enskilda fallen kan tala för att räkenskapsinformationen  
  
 bevaras enbart under en kortare tid måste därför vägas mot behovet  
  
 av att ha tillgång till erforderlig räkenskapsinformation i samband  
  
 med olika slag av kontroll, exempelvis taxeringsrevision eller utredning  
  
 om misstänkt brott. Flera omständigheter talar härvid för att  
  
 tiden för bevarande av räkenskapsinformation liksom i dag bör vara  
  
 tio år. En sådan omständighet är att vanliga fordringar preskriberas  
  
 först efter tio år. Av särskild betydelse är det förhållandet att  
  
 ekonomisk brottslighet ofta tar lång tid att utreda och att t.ex.  
  
 grova skattebedrägerier preskriberas först efter tio år. Av betydelse  
  
 är också att, om en skattskyldig blir åtalad för skattebrott, eftertaxering  
  
 kan ske också efter utgången av den femårstid som  
  
 normalt gäller för eftertaxering. Vid utredning av skatte- och  
  
 förmögenhetsbrott kan det också visa sig vara av vikt att ha räkenskapsinformation  
  
 tillgänglig även för tiden innan det att brottet  
  
 inträffade. Det torde visserligen vara endast mera sällan som äldre  
  
 bokföringsmaterial efterfrågas; kortare arkiveringstider skulle likväl  
  
 få allvarliga verkningar i fråga om möjligheterna att beivra mera  
  
 allvarlig ekonomisk brottslighet.  
  
 Som framgår av förarbetena är skälet till att vi har en tioårig  
  
 arkiveringstid bl.a. att preskriptionstiden för fordringar och vissa i  
  
 sammanhanget relevanta brott uppgår till tio år. Den tid som  
  
 168 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 Skatteverket har på sig för eftertaxering uppgår emellertid, förutom  
  
 i undantagsfall, endast till sex år efter räkenskapsåret.  
  
 Som framgått tidigare gäller enligt SBL en skyldighet att bevara  
  
 underlag för deklarationsskyldigheten, t.ex. i form av räkenskaper, i  
  
 sju år efter utgången av det kalenderår som underlaget avser.  
  
 4.3.7 Våra direktiv  
  
 Vi ska enligt våra direktiv analysera reglerna om bevarande av  
  
 räkenskapsinformation och ta ställning till om de bör ändras i  
  
 något avseende. När det gäller frågan om tiden för bevarande av  
  
 räkenskapsinformation ska vi väga de tekniska och praktiska  
  
 problem som kan tala för en kortare arkiveringstid mot behovet av  
  
 att ha tillgång till behövlig räkenskapsinformation i samband med  
  
 olika kontroller, bl.a. taxeringsrevision och utredning om misstänkt  
  
 brott. Vi ska särskilt överväga frågan om bevarande av räkenskapsinformation  
  
 efter konkurs.  
  
 4.3.8 Överväganden och förslag  
  
 4.3.8.1 Former för bevarande av räkenskapsinformation  
  
 Förslag: En generell bestämmelse införs av innebörd att  
  
 material som används för att bevara räkenskapsinformation får  
  
 förstöras om informationen på ett betryggande sätt överförs till  
  
 något annat material. Sådan förstöring får ske tidigast fr.o.m.  
  
 det tredje året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret  
  
 avslutades. Bestämmelsen bör införas i 7 kap. 1 § BFL och  
  
 förslaget innebär att 7 kap. 6 § upphävs.  
  
 Huvudregeln i dag är att all räkenskapsinformation ska bevaras i sin  
  
 ursprungliga form. I 7 kap. 6 § BFL ges dock en möjlighet att förstöra  
  
 ett maskinläsbart medium som används för att bevara  
  
 räkenskapsinformation förutsatt att informationen på ett betryggande  
  
 sätt överförs till någon annan form. Vad gäller information  
  
 som mottagits från någon annan och är av det slag som företaget  
  
 normalt bevarar elektroniskt får det maskinläsbara mediet dock  
  
 förstöras först från och med det fjärde året efter utgången av  
  
 räkenskapsåret. Ett företag som tar emot en elektronisk faktura  
  
 169 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 och normalt inte lagrar räkenskapsinformation elektroniskt får  
  
 alltså omedelbart skriva ut fakturan på papper. Före den 1 januari  
  
 2007 gällde fyraårsregeln för all maskinläsbar information som  
  
 mottagits från någon annan, oavsett företagets rutiner. Som tidigare  
  
 nämnts är anledningen till att tidsgränsen inte helt tagits bort  
  
 farhågor för att myndigheternas kontrollinsatser i så fall skulle  
  
 kunna försvåras eftersom myndigheterna använder sig av företagens  
  
 maskinläsbara medier vid sina kontroller.  
  
 Vi har övervägt att föreslå att fyraårsgränsen i 7 kap. 6 § slopas  
  
 för alla företag. De nyss nämnda farhågorna måste givetvis tas på  
  
 största allvar men i sammanhanget måste frågan ställas vilket  
  
 intresse ett seriöst företag har av att föra över räkenskapsinformation  
  
 på ett maskinläsbart medium till ett dokument om företaget  
  
 normalt bevarar denna information elektroniskt. I de allra flesta fall  
  
 torde ett företag i en sådan situation föredra att bevara informationen  
  
 elektroniskt med tanke på att en sådan förvaring kräver  
  
 mindre utrymme och är lättare att hantera än en pappersbaserad  
  
 arkivering. Att ta bort den kvarvarande tidsgränsen framstår vidare  
  
 som ett mindre avsteg från huvudregeln att räkenskapsinformation  
  
 ska bevaras i sin ursprungliga form än den ändring av tillämpningsområdet  
  
 för tidsgränsen som trädde i kraft den 1 januari 2007.  
  
 Ytterligare ett skäl för att ta bort den kvarvarande tidsgränsen är  
  
 att den kan ställa till problem för konkursförvaltare. En konkursförvaltare  
  
 är enligt 7 kap. 19 § konkurslagen (1987:672) skyldig att  
  
 ta hand om den räkenskapsinformation som hör till konkursboet.  
  
 En konkursförvaltare vill regelmässigt sälja konkursboets datorer.  
  
 Det kan vara så att datorerna är leasade och kostsamma för boet.  
  
 Om informationen är sådan som företaget normalt bevarar på ett  
  
 maskinläsbart medium är det inte tillåtet att bevara informationen i  
  
 pappersform förrän efter fyra år. Konkursförvaltaren tvingas därför  
  
 bevara dyr datautrustning. Tar man bort tidsgränsen skulle konkursförvaltaren  
  
 kunna sälja utrustningen (jfr skrivelse från EBM  
  
 den 3 mars 2003, dnr 900 2003/0106).  
  
 I detta sammanhang finns det anledning att ta upp frågan om  
  
 det finns skäl att tillåta att räkenskapsinformation förs över från ett  
  
 dokument till en annan form utan att dokumentet bevaras. Finns  
  
 det anledning att tillåta att ett pappersdokument scannas in för att  
  
 därefter förstöras? Intresset av en sådan möjlighet ska ställas mot  
  
 den nuvarande arkiveringstiden som är tio år. Räkenskapsinformation  
  
 som bevaras i pappersform kräver utrymme och ett skäl  
  
 som brukar anföras för en förkortning av arkiveringstiden är de  
  
 170 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 svällande arkivmassorna i företagen som det kostar pengar att ta  
  
 hand om. Det är ur detta perspektiv en fördel om arkiveringen kan  
  
 ske elektroniskt.  
  
 Utgångspunkten måste vara att en mottagen faktura i pappersform  
  
 har ett bättre bevisvärde än en kopia. Det kan av detta skäl  
  
 knappast komma på fråga att tillåta att en faktura som företaget tar  
  
 emot omedelbart scannas in och därefter slängs utan huvudregeln  
  
 bör vara att en mottagen handling ska sparas i vart fall någon tid. I  
  
 och för sig kan hävdas att en möjlighet till scanning inte innebär  
  
 något förbud att spara dokumentet och att det bör överlåtas till  
  
 företaget självt att avgöra om ett visst dokument ska sparas eller  
  
 inte. Vi anser emellertid att en obegränsad möjlighet att fritt välja  
  
 form för bevarande av räkenskapsinformation kan leda tanken fel  
  
 och invagga ett företag i tron att en kopia, elektronisk eller på  
  
 papper, är ett lika gott bevismedel som originaldokumentet. Vi har  
  
 förvisso full respekt för argumentet att pappersdokument är  
  
 skrymmande att bevara vilket skulle kunna utgöra ett skäl att tillåta  
  
 scanning. Detta problem anser vi dock bättre löses genom en  
  
 förkortning av arkiveringstiden, vilket vi återkommer till i nästa  
  
 avsnitt. En förkortning av arkiveringstiden är alltså att föredra som  
  
 medel för att minska företagens behov av arkiveringsutrymme och  
  
 därmed sammanhängande kostnader för arkivering av dokument än  
  
 en regel om överföring av räkenskapsinformation från dokument  
  
 till någon annan form.  
  
 Vi anser inte att det bör vara uteslutet att föra över information  
  
 som finns lagrad i pappersform till elektronisk form eller mikroskrift  
  
 och att efter viss tid förstöra det ursprungliga dokumentet.  
  
 Överföringen som sådan bör få ske när som helst under arkiveringstiden.  
  
 Däremot bör det inte vara tillåtet att förstöra det  
  
 ursprungliga dokumentet omedelbart utan vi anser att denna handling  
  
 bör bevaras någon tid. Frågan är därmed hur länge ett  
  
 pappersdokument bör bevaras. Innan vi går över till den frågan vill  
  
 vi återgå till frågan om överföring av räkenskapsinformation från  
  
 elektronisk form till papper.  
  
 Sedan år 2007 gäller som tidigare nämnts att elektroniskt lagrad  
  
 information som företaget tar emot från någon annan omedelbart  
  
 får skrivas ut på papper om företaget inte normalt bevarar informationen  
  
 elektroniskt. I så fall får utskrift ske först efter fyra år. Före  
  
 år 2007 gällde att alla företag måste bevara mottagen elektronisk  
  
 information i denna form under fyra år. Enligt vår mening finns det  
  
 egentligen ingen anledning att behandla elektronisk information på  
  
 171 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 annat sätt än sådan som bevaras på papper. Elektroniska fakturor  
  
 blir allt mer vanliga i affärslivet och kommer i framtiden sannolikt  
  
 att konkurrera ut pappersfakturorna. Med hänsyn till att mottagna  
  
 uppgifter som regel får anses utgöra bästa bevis för en affärshändelse  
  
 framstår den nuvarande möjligheten att förstöra elektroniskt  
  
 lagrad information som mottagits utifrån som alltför generös.  
  
 Huvudregeln bör enligt vår mening vara att även elektroniskt  
  
 lagrad information som tas emot utifrån bör bevaras i det skick det  
  
 hade när företaget tog emot den.  
  
 Vi anser således att all räkenskapsinformation, både mottagen  
  
 och egenupprättad, som huvudregel ska bevaras i den form informationen  
  
 hade när den togs emot respektive fick när den sammanställdes.  
  
 Att bara föra över informationen till något annat material  
  
 bör vara tillåtet när som helst och hur många gånger som helst  
  
 under arkiveringstiden. Däremot bör det inte vara tillåtet att  
  
 förstöra det ursprungliga materialet förrän viss tid har förflutit.  
  
 Vidare bör en överföring som görs i avsikt att ersätta det ursprungliga  
  
 materialet bara få ske i ett led. Ett dokument som har scannats  
  
 in får alltså inte vid en senare tidpunkt skrivas ut för att ersätta den  
  
 inscannade informationen. Elektroniskt lagrad information som  
  
 har skrivits ut får inte därefter scannas in och skrivas ut för att  
  
 ersätta den elektroniskt lagrade informationen.  
  
 När det gäller att bestämma den tid under vilken räkenskapsinformation  
  
 bör bevaras i sin ursprungliga form anser vi att det  
  
 finns anledning att ta hänsyn till den tid inom vilken Skatteverket  
  
 får fatta ett omprövningsbeslut till nackdel för den skattskyldige.  
  
 Denna tid är enligt 4 kap. 14 § taxeringslagen (1990:324) året efter  
  
 taxeringsåret, dvs. två år efter beskattningsåret eller räkenskapsåret.  
  
 Två år anser vi mot denna bakgrund är en minimitid under vilken  
  
 räkenskapsinformationen bör bevaras i ursprungligt skick. Inte  
  
 minst intresset av en effektiv skattekontroll talar för att denna tid  
  
 bör förlängas något och vi har stannat för att föreslå tre år.  
  
 Vi inser att detta förslag inte löser de problem som konkursförvaltarna  
  
 ibland ställs inför och som redovisats ovan. Det finns  
  
 emellertid som vi ser det inget som hindrar att frågan om bevarande  
  
 av räkenskapsinformation efter konkurs uttryckligen regleras i  
  
 konkurslagen. Sålunda kan 7 kap. 19 § konkurslagen förses med en  
  
 särskild bestämmelse som möjliggör för konkursförvaltaren att  
  
 överföra räkenskapsinformation i vidare omfattning än vad som  
  
 gäller enligt BFL.  
  
 Vi har emellertid av tidsskäl ansett oss förhindrade  
  
 att närmare gå in på denna fråga.  
  
 172 
  
 SOU 2008:67 Bokföringsfrågor  
  
 4.3.8.2 Arkiveringstiden  
  
 Förslag: Arkiveringstiden kortas till sju år.  
  
 Redan Redovisningskommittén anförde i sitt slutbetänkande  
  
 (SOU 1995:157) att vad den erfarit efterfrågades räkenskapsinformation  
  
 som var äldre än sex år sällan eller aldrig. Efter utgången av  
  
 den tid som gäller för eftertaxering förlorade enligt kommittén  
  
 räkenskapshandlingarna i huvudsak betydelse som underlag för  
  
 kontroll av en verksamhet.  
  
 Ett argument som brukar anföras som skäl för att korta ner  
  
 arkiveringstiden är de svällande arkivmassorna som företagen  
  
 tvingas ta hand om men som sällan efterfrågas av någon utomstående,  
  
 t.ex. Skatteverket. Ett skäl mot en förkortning är intresset  
  
 av att kunna utreda och beivra ekonomisk brottslighet. I likhet med  
  
 Redovisningskommittén kan vi konstatera att det är ytterst sällan  
  
 som räkenskapsinformation äldre än sex år efterfrågas. Att sådan  
  
 information kan ha betydelse för att utreda ekonomisk brottslighet  
  
 där preskriptionstiden är längre utgör inte något tillräckligt starkt  
  
 skäl för att bevara den nuvarande tioåriga arkiveringstiden. Enligt  
  
 vår mening är det viktigt att vid utformningen av redovisningsreglerna,  
  
 inklusive bestämmelserna om bevarande av räkenskapsinformation,  
  
 göra en lämplig avvägning mellan de olika intressen  
  
 som gör sig gällande. Här ska ställas företagens kostnader för att  
  
 bevara gammal räkenskapsinformation mot de brottsbekämpande  
  
 myndigheternas intresse av att kunna utreda och beivra brott. I det  
  
 sammanhanget är det viktigt att komma ihåg att det stora flertalet  
  
 företag aldrig blir föremål för någon brottsutredning eller ens  
  
 eftertaxering men måste trots det spara en mängd information som  
  
 aldrig efterfrågas av någon utomstående. Det anförda talar för att  
  
 tiden nu är mogen för att förkorta arkiveringstiden. Med hänsyn  
  
 till bestämmelsen i 14 kap. 2 § SBL om skyldighet att bevara  
  
 underlag för deklarationsskyldigheten i sju år, har vi stannat för att  
  
 föreslå en sänkning av arkiveringstiden till sju år.  
  
 4.3.8.3 Gallring av uppgifter i en verifikation  
  
 Utöver de uppgifter en faktura lagligen ska innehålla, kan den även  
  
 innehålla annan information. Det kan t.ex. vara fråga om reklam  
  
 eller personliga hälsningar. Fråga har uppkommit om det är möjligt  
  
 173 
  
 Bokföringsfrågor SOU 2008:67  
  
 att rensa elektroniska fakturor som används som verifikationer från  
  
 sådan information.  
  
 Av 1 kap. 8 § första stycket 8 BFL framgår att räkenskapsinformation  
  
 är sådana sammanställningar som avses i bl.a. 5 kap. 6 §  
  
 (verifikation) samt sådana uppgifter i övrigt som är av betydelse för  
  
 att det ska gå att följa och förstå de enskilda bokföringsposternas  
  
 behandling i bokföringen. Av 5 kap. 6 § framgår vilka uppgifter  
  
 som en verifikation ska innehålla, nämligen uppgift om när den har  
  
 sammanställts, när affärshändelsen har inträffat, vad denna avser,  
  
 vilket belopp den gäller och vilken motpart den berör. Härutöver  
  
 finns det bestämmelser i 11 kap. 8 § ML om vad en faktura ska  
  
 innehålla.  
  
 Bedömningen av om det är tillåtet att rensa mottagna fakturor  
  
 från viss information måste göras mot bakgrund av nyss nämnda  
  
 bestämmelser om vad en verifikation ska innehålla och vad som  
  
 utgör räkenskapsinformation. Vid denna prövning framstår det  
  
 som närmast självklart att information av typen företagslogotyp,  
  
 personliga hälsningar och reklam inte utgör räkenskapsinformation  
  
 och därmed kan rensas bort. Detta menar vi följer av regleringen av  
  
 vad som utgör räkenskapsinformation i 1 kap. 8 §. Om det skulle  
  
 behövas något klarläggande i denna fråga anser vi att det närmast är  
  
 en fråga för Bokföringsnämnden och inte lagstiftaren.  
  
 174 
  
 5 Konsekvenser av våra förslag  
  
 5.1 Effekter för företagen  
  
 Antalet aktiva företag i SCB:s företagsregister år 2006 uppgick till  
  
 917 568. Som aktiva räknas juridiska personer samt fysiska personer  
  
 som antingen är registrerade för mervärdesskatt, som arbetsgivare,  
  
 eller, i ej mervärdesskattepliktiga branscher, för F-skatt.  
  
 Som angetts tidigare är i dag drygt 90 procent av alla företag att  
  
 klassificera som mindre företag. Om gränsvärdena höjs kommer  
  
 denna andel att bli än högre, se avsnitt 2.4.1. Våra förslag innebär  
  
 förenklingar framför allt för de mindre företagen. Det är också  
  
 främst denna kategori som har varit målgruppen för utredningen,  
  
 men en del av våra förslag medför förenklingar även för större  
  
 företag.  
  
 Nutek arbetar med att på regeringens uppdrag mäta hur mycket  
  
 det kostar företagen att följa de administrativa krav som finns i  
  
 lagstiftningen. Som framgått har Nutek inom ramen för detta  
  
 uppdrag mätt företagens administrativa kostnader till följd av  
  
 lagstiftningen på redovisningsområdet. Mätresultaten samlas i en  
  
 databas, Morrow. Databasen uppdateras årligen. Den möjliggör simuleringar  
  
 på data från mätningarna för att kunna se och värdera  
  
 förändringar av företagens administrativa kostnader med anledning  
  
 av ändrade regler eller ändrad tillämpning av regler. På vårt uppdrag  
  
 har Nutek gjort en sådan simulering med utgångspunkt i våra  
  
 förslag till ändringar i ÅRL och BFL. Nutek har kompletterat  
  
 simuleringarna med manuella beräkningar.  
  
 Med administrativa kostnader menas i detta sammanhang de  
  
 kostnader företagen har för att upprätta, lagra eller överföra  
  
 information eller uppgifter som orsakas av krav i lagar, förordningar,  
  
 föreskrifter eller anvisningar i allmänna råd. Den valda  
  
 avgränsningen av vad som är en administrativ kostnad innebär att  
  
 inte alla våra förslag som upplevs som en lättnad av företagen bidrar  
  
 175 
  
 Konsekvenser av våra förslag SOU 2008:67  
  
 till att den administrativa kostnaden minskar. Exempel härpå är  
  
 vårt förslag att minska arkiveringstiden till sju år.  
  
 Vad avser våra förslag att begränsa upplysningsskyldigheten  
  
 enligt 5 kap. 20–22 och 25 §§ ÅRL till större företag saknas tillräckligt  
  
 detaljerat jämförelsematerial i Morrow för att kunna göra en  
  
 mätning av vilka effekter förslagen har på de administrativa kostnaderna.  
  
 Vad gäller koncernredovisningen saknas siffermaterial i  
  
 Morrow. Det är därför inte möjligt att mäta vilken effekt våra förslag  
  
 på detta område har på de administrativa kostnaderna.  
  
 Totalt visar Nuteks beräkning kommer de administrativa  
  
 kostnaderna till följd av våra förslag till ändringar i ÅRL att minska  
  
 med omkring 400 miljoner kronor, vilket motsvarar en cirka 20 procentig  
  
 minskning av de administrativa kostnaderna.  
  
 Nutek har därvid varit försiktig i sina beräkningar. Troligtvis  
  
 kommer de administrativa kostnaderna att minska med än mer.  
  
 Den största minskningen medför vårt förslag att begränsa kraven  
  
 på personalrelaterad information (cirka 215 miljoner kronor) följt  
  
 av förslaget att avskaffa skyldigheten för mindre företag att  
  
 upprätta en förvaltningsberättelse (cirka 140 miljoner kronor).  
  
 Våra förslag till ändringar i ÅRL påverkar till en del de företag  
  
 som har att tillämpa ÅRKL och Stokes. Dessa lagar hänvisar i stor  
  
 utsträckning till bestämmelserna i ÅRL. Även om ÅRKL och  
  
 ÅRFL inte omfattas av Nuteks beräkning står det därför klart att  
  
 även kostnaderna för de företag som omfattas av dessa lagar  
  
 kommer att minska.  
  
 Enligt Nuteks beräkningar medför våra förslag till ändringar i  
  
 BFL en minskning av de administrativa kostnaderna med totalt  
  
 cirka 78 miljoner kronor. Minskningen hänför sig här till vårt förslag  
  
 att slopa reglerna om vanliga årsbokslut.  
  
 5.2 Offentligfinansiella effekter  
  
 Våra förslag innebär att redovisningslagstiftningens karaktär av  
  
 ramlagstiftning förstärks. Förslagen innebär också att vi vill ge  
  
 Bokföringsnämnden en stärkt roll som normgivare på redovisningsområdet 
  
 . Flera av våra förslag förutsätter att nämnden fyller  
  
 ut lagstiftningen med allmänna råd och vägledningar i olika frågor.  
  
 Detta leder till att nämnden, som i dag har en budget på cirka åtta  
  
 miljoner kronor, kommer att behöva förstärkas i olika avseenden  
  
 och att nämnden behöver tilldelas ökade anslag för sin verksamhet.  
  
 176 
  
 SOU 2008:67 Konsekvenser av våra förslag  
  
 Detta kostar givetvis pengar och frågan är hur en förstärkning av  
  
 nämndens kansli kan finansieras.  
  
 Syftet med våra förslag är att det ska blir enklare för framför allt  
  
 de mindre företagen att sköta sin bokföring och sitt bokslutsarbete.  
  
 Detta kommer att leda till minskade administrativa  
  
 kostnader för företagen vilket i sin tur leder till ökade vinster och  
  
 därmed skatteintäkter. I och för sig kan det tänkas att en del  
  
 företag som i dag vänder sig till en redovisningsbyrå för att få hjälp  
  
 med sin bokföring avstår från detta när regelverket blir enklare  
  
 vilket i sin tur kan leda till något minskade intäkter för en del  
  
 sådana byråer. Sammantaget är det emellertid vår bestämda uppfattning  
  
 att våra förenklingsförslag kommer att leda till ökade skatteintäkter.  
  
 Hur stora belopp det handlar om är omöjligt att säga. Vi  
  
 noterar dock att företagens administrativa kostnader för att  
  
 uppfylla BFL:s krav i dag enligt beräkningar av Nutek kan uppskattas  
  
 till cirka 23 miljarder kronor. Denna uppskattning är i och  
  
 för sig förenad med stor osäkerhet men det står trots det klart att  
  
 det rör sig om mycket stora belopp. Vid en skattesats på 28 procent  
  
 skulle det alltså räcka att företagens kostnader för detta arbete  
  
 minskade med så lite som två promille, eller 45–50 miljoner kronor,  
  
 för att effekterna av våra förslag med råge ska finansiera en  
  
 fördubbling av Bokföringsnämndens resurser.  
  
 En del av våra förenklingsförslag gäller även de finansiella  
  
 företagen som står under Finansinspektionens tillsyn och följer  
  
 dess normgivning. De eventuella kostnader som inspektionen kan  
  
 komma att vidkännas av våra förslag bedöms emellertid som  
  
 försumbara.  
  
 I övrigt är det två förslag som kan få smärre effekter vid  
  
 beskattningen. Det är dels förslaget att ta bort kravet på aktivering  
  
 av indirekta tillverkningskostnader i 4 kap. 3 § tredje stycket ÅRL,  
  
 dels förslaget att slopa bestämmelserna om vanliga årsbokslut.  
  
 Det första förslaget innebär att frågan om aktivering av  
  
 indirekta kostnader i anskaffningsvärdet för en tillgång får avgöras  
  
 inom ramen för god redovisningssed och kommer sannolikt att  
  
 medföra att framför allt riktigt små företag inte behöver aktivera  
  
 sådana kostnader utan kan resultatföra dem direkt. Därmed blir  
  
 kostnaderna även omedelbart avdragsgilla. Detta är emellertid  
  
 enbart en fråga om periodisering, dvs. i vilken form kostnaderna  
  
 ska dras av – direkt eller genom värdeminskningsavdrag. Beskattningseffekterna  
  
 blir enligt vår mening därmed högst marginella.  
  
 Till  
  
 detta hör att det bör ankomma på Bokföringsnämnden att närmare  
  
 177 
  
 Konsekvenser av våra förslag SOU 2008:67  
  
 reglera frågan om aktivering av indirekta utgifter i mindre företag  
  
 och eftersom både Skatteverket och Finansdepartementet är representerade  
  
 i nämnden är vi övertygade om att eventuella skattekonsekvenser  
  
 kommer att bli noggrant utredda och belysta.  
  
 Det andra förslaget innebär att fler enskilda näringsidkare  
  
 kommer att upprätta vad som i dag benämns förenklat årsbokslut  
  
 och därmed att omfattas av de speciella skatteregler som finns i  
  
 bl.a. 14 kap. 2 § tredje stycket, 17 kap. 2 § tredje stycket och  
  
 18 kap. 7 § andra stycket IL. Såvitt vi kan bedöma rör det sig  
  
 emellertid om ett ytterst begränsat antal företag, högst ett par  
  
 procent (se avsnitt 3.4.3, Reglerna om vanliga årsbokslut slopas).  
  
 Eventuella skattekonsekvenser torde därmed även i detta fall att bli  
  
 högst marginella. Vi vill dock åter erinra om Bokföringsnämndens  
  
 uppgift som normgivare på området och möjligheten för nämnden  
  
 att i sitt normgivningsarbete differentiera kraven beroende på  
  
 företagets storlek och intressentkrets. I detta arbete utgår vi från  
  
 att även berättigade krav från beskattningssynpunkt kommer att  
  
 beaktas.  
  
 178 
  
 6 Ikraftträdande  
  
 Våra förslag innebär i huvudsak förenklingar och andra lättnader  
  
 för företagen i det praktiska redovisningsarbetet. Detta talar för att  
  
 lagändringarna bör träda ikraft så snart som möjligt. Med hänsyn  
  
 tagen till sedvanlig remissrunda och erforderlig beredning inom  
  
 berörda departement bedömer vi det dock inte som realistiskt med  
  
 ett tidigare ikraftträdande än den 1 juli 2009. Nästa fråga är vilket  
  
 räkenskapsår som bör vara det första som ändringarna får tillämpas.  
  
 Förändringar i redovisningslagstiftningen brukar i regel träda ikraft  
  
 ett visst datum och tillämpas på räkenskapsår som inleds samma  
  
 dag eller senare. Vi anser emellertid att det beträffande en del av  
  
 våra förslag finns anledning att avvika från denna princip.  
  
 6.1 Årsredovisningslagen  
  
 En stor del av våra förslag innebär lättnader i kraven på tilläggsupplysningar  
  
 i års- och koncernredovisningen, däribland kravet på  
  
 förvaltningsberättelse i mindre företag. Valet av tillämpningstidpunkt  
  
 för den här typen av ändringar bör enligt vår mening inte  
  
 behöva vara beroende av räkenskapsårets förläggning i tiden. Vi ser  
  
 inga praktiska hinder mot att ett slopande av ett visst upplysningskrav  
  
 får genomslag i en redovisningshandling som upprättas  
  
 efter ett visst datum oavsett när räkenskapsåret inleddes. Detsamma  
  
 gäller förslagen om förkortad balansräkning och den  
  
 utökade möjligheten att upprätta förkortad resultaträkning liksom  
  
 förslaget till ändring av uppställningsschemat för balansräkningen i  
  
 bilaga 1 till ÅRL eftersom det förslaget endast innebär en kodifiering  
  
 av gällande praxis. Vad nu sagts innebär att företag med  
  
 kalenderår som räkenskapsår bör få tillämpa de nya reglerna redan  
  
 på räkenskapsåret 2009. Däremot bör vid ikraftträdandetidpunkten  
  
 avslutade räkenskapsår omfattas av bestämmelserna i dess äldre  
  
 179 
  
 Ikraftträdande SOU 2008:67  
  
 lydelse även om års- eller koncernredovisningen inte skulle ha upprättats  
  
 vid denna tidpunkt.  
  
 I två avseenden anser vi att det finns skäl för en annan ordning  
  
 än den nyss föreslagna och det gäller förslagen att ta bort kravet på  
  
 aktivering av indirekta kostnader i 4 kap. 3 § tredje stycket samt att  
  
 höja gränsvärdet i 1 kap. 3 §. Ett slopande av kravet på aktivering av  
  
 indirekta kostnader medför, för de företag som i enlighet med god  
  
 redovisningssed väljer att avstå från en aktivering, ett byte av redovisningsprincip.  
  
 Sådana byten bör inte genomföras under ett  
  
 löpande räkenskapsår. Av det skälet anser vi att detta förslag bör  
  
 gälla först för räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni  
  
 2009. Vidare bör vårt förslag att höja gränsvärdet i 1 kap. 3 § ÅRL  
  
 av praktiska skäl samordnas med revisionsutredningens förslag om  
  
 slopad revisionsplikt. Detta innebär att vi föreslår att bestämmelsen  
  
 tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds närmast efter  
  
 den 30 juni 2010.  
  
 6.2 Bokföringslagen  
  
 Vi föreslår att reglerna om vanliga årsbokslut slopas och att alla  
  
 företag som inte upprättar årsredovisning får upprätta vad som i  
  
 dag benämns ett förenklat årsbokslut. Detta förslag, sammantaget  
  
 med förslaget att höja gränsvärdet för mindre företag i 6 kap. 1 §,  
  
 innebär att många företag kommer att gå från att upprätta en  
  
 fullständig årsredovisning till ett förenklat årsbokslut. Vi har i  
  
 samband med detta förslag understrukit vikten av kompletterande  
  
 normgivning från i första hand Bokföringsnämndens sida och vi  
  
 tror att nämnden kommer att behöva viss tid på sig för att åstadkomma  
  
 detta. Av detta skäl föreslår vi att den utökade möjligheten  
  
 att upprätta förenklat årsbokslut tillämpas första gången vid samma  
  
 tidpunkt som höjningen av gränsvärdet för mindre företag, dvs. för  
  
 räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni 2010. Förslaget  
  
 att utöka möjligheten att använda kontantmetoden i 5 kap. 2 § bör  
  
 tillämpas första gången för det räkenskapsår som inleds närmast  
  
 efter den 30 juni 2009.  
  
 Förslaget om gemensam verifikation är inte avsett att innebära  
  
 någon förändring av nuvarande ordning utan syftar uteslutande till  
  
 att komma tillrätta med den osäkerhet beträffande bruket av sådan  
  
 verifikation som uppstått till följd av en dom av Högsta domstolen.  
  
 Av detta skäl anser vi att förslaget bör gälla omedelbart, dvs. även  
  
 180 
  
 SOU 2008:67 Ikraftträdande  
  
 för det räkenskapsår som pågår vid ikraftträdandetidpunkten.  
  
 Detsamma anser vi bör gälla de förslag som innebär lättnader i  
  
 arkiveringsskyldigheten, dvs. förslagen till ändring av 7 kap. och  
  
 2 §§. När det gäller arkiveringstiden innebär vad nu sagts följande.  
  
 Ett företag som har kalenderår som räkenskapsår får när de nya  
  
 reglerna träder ikraft gallra räkenskapsinformation som hänför sig  
  
 till räkenskapsåret 2001 och tidigare. Ett företag vars räkenskapsår  
  
 löper ut den 30 juni kan gallra information som hänför sig till det  
  
 räkenskapsår som löpte ut den 30 juni 2001 och tidigare räkenskapsår.  
  
 Den föreslagna treårsregeln i 1 § innebär på motsvarande  
  
 sätt att mottaget material som avser räkenskapsåret 2005 får  
  
 förstöras omedelbart vid ikraftträdandet om företaget har kalenderår  
  
 som räkenskapsår. Om företagets räkenskapsår löper ut den 30  
  
 juni får material från det räkenskapsår som löpte ut den 30 juni  
  
 2005 omedelbart förstöras. Slutligen anser vi att även förslaget i  
  
 6 kap. 3 § första stycket att tillåta att den löpande bokföringen i en  
  
 gemensamt bedriven näringsverksamhet avslutas med ett särskilt  
  
 årsbokslut bör kunna gälla omedelbart. De företag som berörs av  
  
 förslaget är i huvudsak enskilda näringsidkare som ska ha kalenderår  
  
 som räkenskapsår. En omedelbar tillämpning av förslaget innebär  
  
 därmed att dessa näringsidkare redan för räkenskapsåret 2009  
  
 får upprätta mer än ett årsbokslut för den händelse de bedriver mer  
  
 än en näringsverksamhet, förutsatt att en av dem bedrivs gemensamt  
  
 med någon annan.  
  
 6.3 Övriga lagförslag  
  
 Övriga förslag som vi lägger fram har närmast karaktär av  
  
 följdändringar och bör därför genomföras på samma sätt och vid  
  
 samma tidpunkt som huvudförslagen. Ett undantag är den föreslagna  
  
 lagen om särskilt bokslut som föreslås träda i stället för  
  
 bestämmelserna om årsbokslut i BFL och som mycket väl kan  
  
 börja tillämpas vid en tidigare tidpunkt. Lagen om särskilt bokslut  
  
 bör sålunda träda ikraft den 1 juli 2009 och tillämpas första gången  
  
 för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 30 juni samma  
  
 år. Detsamma gäller de lagförslag som bara innefattar en hänvisning  
  
 till denna lag.  
  
 181 
  
 III Författningskommentar 
  
 Författningskommentar  
  
 1 Förslaget till lag (2008:000) om särskilt bokslut  
  
 1 §  
  
 Ett flertal lagar uppställer krav på att ett särskilt bokslut ska  
  
 upprättas när ett företags redovisningsskyldighet förändras till  
  
 följd av att företaget får sin hemvist i en annan stat än Sverige. Ett  
  
 sådant krav finns i lagen (1972:262) om understödsföreningar,  
  
 lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, lagen (1995:1570) om  
  
 medlemsbanker, lagen (2004:575) om europabolag, aktiebolagslagslagen  
  
 (2005:551) och lagen (2006:595) om europakooperativ.  
  
 Det föreskrivs i dessa lagar att det särskilda bokslutet ska upprättas  
  
 med tillämpning av bestämmelserna om årsbokslut i 6 kap. BFL.  
  
 Vårt förslag att reglerna om vanliga årsbokslut ska slopas medför  
  
 emellertid att dessa bestämmelser kommer att upphävas. Som en  
  
 konsekvens av detta förslag har bestämmelser motsvarande de i  
  
 6 kap. BFL samlats i en ny lag om särskilt bokslut.  
  
 2–8 §§  
  
 Paragraferna motsvarar 6 kap. 4–9 och 12 §§ BFL.  
  
 2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:262)  
  
 om understödsföreningar  
  
 107 §  
  
 Paragrafen innehåller krav på att ett särskilt bokslut ska upprättas i  
  
 vissa fall. För det särskilda bokslutet gäller enligt tredje stycket  
  
 bestämmelserna om årsbokslut i 6 kap. 4–9 och 11 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första och  
  
 185 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 andra styckena har föreskrifter i stället införts om att det särskilda  
  
 bokslutet ska upprättas med tillämpning av den nya lagen om  
  
 särskilt bokslut. Bakgrunden till ändringen framgår av kommentaren  
  
 till 1 § lagen om särskilt bokslut.  
  
 Förevarande paragraf trädde i kraft den 18 augusti 2006. Den vid  
  
 den tidpunkten gällande bestämmelsen i 11 § i 6 kap. BFL fick den  
  
 1 januari 2007 benämningen 12 §. Hänvisningen i förevarande paragraf  
  
 justerades emellertid inte. Genom att regeln i den nuvarande  
  
 12 § förs över till den nya lagen om särskilt bokslut rättas detta till.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om  
  
 ekonomiska föreningar  
  
 12 kap. 40 §  
  
 I paragrafen regleras frågan om ett särskilt bokslut när en svensk  
  
 förening deltar i en gränsöverskridande fusion och den övertagande  
  
 föreningen har sin hemvist i en annan stat än Sverige.  
  
 För det särskilda bokslutet gäller enligt andra stycket bestämmelserna  
  
 om årsbokslut i 6 kap. 4–9 och 12 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första stycket har  
  
 föreskrifter i stället införts om att det särskilda bokslutet ska  
  
 upprättas med tillämpning av den nya lagen om särskilt bokslut.  
  
 Bakgrunden till ändringen framgår av kommentaren till 1 § lagen  
  
 om särskilt bokslut.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 4 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen  
  
 (1987:672)  
  
 7 kap. 19 §  
  
 Paragrafen innehåller bestämmelser om konkursförvaltares bokföringsskyldighet.  
  
 I andra stycket har, som en konsekvens av vårt  
  
 förslag att begränsa arkiveringstiden i BFL till sju år, den tidsperiod  
  
 under vilken förvaltaren måste bevara räkenskapsmaterial satts ner  
  
 till sju år.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 186 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160)  
  
 om utländska filialer m.m.  
  
 14 §  
  
 I tredje stycket 1 har hänvisningarna till 6 kap. 4–11 §§ BFL med  
  
 undantag för hänvisningen till 11 § ersatts med en hänvisning till  
  
 lagen om särskilt bokslut. Bakgrunden till ändringen framgår av  
  
 kommentaren till 1 § lagen om särskilt bokslut.  
  
 Regeln i tredje stycket trädde i kraft den 1 januari 2002. De då  
  
 gällande bestämmelserna i 10 och 11 §§ i 6 kap. BFL fick den 1  
  
 januari 2007 benämningarna 11 respektive 12 §§. Hänvisningarna i  
  
 förevarande paragraf justerades emellertid inte. Genom att regeln i  
  
 6 kap. 12 § BFL förs över till den nya lagen om särskilt bokslut  
  
 samtidigt som hänvisningen till 6 kap. 11 § BFL kvarstår rättas  
  
 detta till.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 6 Förslaget till lag om ändring i  
  
 mervärdesskattelagen (1994:200)  
  
 13 kap. 8  
  
 Av paragrafen framgår under vilka förutsättningar ett företag får  
  
 tillämpa den s.k. kontantmetoden i sin mervärdesskatteredovisning.  
  
 Bestämmelserna motsvarar sakligt sett 5 kap. 2 § tredje och fjärde  
  
 styckena BFL.  
  
 En förutsättning enligt första stycket för att få tillämpa kontantmetoden  
  
 är i dag att företaget inte är skyldigt att upprätta  
  
 årsredovisning. Denna begränsning har tagits bort. Det innebär att  
  
 alla företag vars årliga nettoomsättning normalt understiger tre  
  
 miljoner kronor kan tillämpa kontantmetoden i sin mervärdesskatteredovisning.  
  
 Enligt tredje stycket kan även vissa företag som inte uppfyller  
  
 förutsättningarna i första stycket tillämpa kontantmetoden. Till  
  
 följd av ändringen i första stycket har denna bestämmelse ansetts  
  
 kunna utgå.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 187 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 7 Förslaget till lag om ändring i stiftelselagen  
  
 (1994:1220)  
  
 3 kap. 2 §  
  
 Av paragrafen framgår vad som gäller för stiftelser som inte är  
  
 bokföringsskyldiga enligt BFL. I tredje stycket föreskrivs i dag att  
  
 räkenskapsmaterial ska bevaras under minst tio år från utgången av  
  
 det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet avser. De lagändringar  
  
 vi föreslår i BFL innebär att stiftelser som är bokföringsskyldiga  
  
 endast kommer att vara skyldiga att bevara räkenskapsinformation i  
  
 sju år. Det finns inte skäl att kräva att stiftelser som inte är bokföringsskyldiga  
  
 ska bevara räkenskapsmaterial längre än så. Tidsperioden  
  
 för bevarande av räkenskapsmaterial har därför satts ner  
  
 till sju år.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 8 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen  
  
 (1995:1554)  
  
 1 kap. 3 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.1.  
  
 Ändringarna i första stycket 4 och 6 innebär att de gränsvärden  
  
 som avgör om ett företag eller en koncern är att klassificera som  
  
 större delvis har höjts så att de överensstämmer med motsvarande  
  
 gränsvärden i artikel 11 i det fjärde direktivet.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 2 kap. 1 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.4.  
  
 Av paragrafen framgår vilka delar en årsredovisning ska bestå av.  
  
 Kravet på att en förvaltningsberättelse ska ingå i årsredovisningen  
  
 har inskränkts till att bara gälla större företag. Som framgår av  
  
 författningskommentaren till 5 kap. 1 a, 14 a, 14 b och 15 a §§ samt  
  
 6 kap. 1 § införs i stället krav på att ett företag som inte upprättar  
  
 någon förvaltningsberättelse ska lämna en del ytterligare  
  
 information i noterna, bl.a. förslag till vinstdisposition och upplysningar  
  
 om innehav av egna aktier.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 188 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 3 kap. 3 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.5.  
  
 Paragrafen reglerar vilken uppställningsform som ska användas  
  
 för balansräkningen och resultaträkningen. Balansräkningens  
  
 uppställningsform framgår av bilaga 1 till lagen och är hämtad från  
  
 artikel 9 i det fjärde direktivet. Enligt direktivet får medlemsstaterna  
  
 tillåta mindre företag att upprätta s.k. förkortad balansräkning  
  
 (artikel 11). Genom ett tillägg i första stycket har denna möjlighet  
  
 utnyttjats. Tillägget innebär att balansräkningen i ett mindre företag  
  
 bara behöver innehålla de poster i bilagan som föregås av  
  
 bokstäver och romerska siffror. Uppställningsformen har också  
  
 ändrats på så sätt att uppdelningen av eget kapital i bundet respektive  
  
 fritt eget kapital framgår direkt av bilagan (se avsnitt 2.4.3.2).  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 3 kap. 11 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.3.  
  
 Av första stycket framgår att mindre företag får upprätta resultaträkning  
  
 i förkortad form varmed menas att vissa poster slås  
  
 samman till en post benämnd bruttovinst eller bruttoförlust.  
  
 Bestämmelsen är hämtad från artikel 27 i det fjärde direktivet. I dag  
  
 gäller som förutsättning för en sådan sammanslagning att den är  
  
 motiverad av konkurrensskäl. Detta krav saknar motsvarighet i  
  
 direktivet och har tagits bort.  
  
 I andra stycket har kravet att företaget i not ska ange skälen för  
  
 sammanslagningen tagits bort. Kravet, som saknar motsvarighet i  
  
 det fjärde direktivet, framstår som omotiverat efter nyss nämnda  
  
 ändring i första stycket. Av andra stycket framgår vidare att företag  
  
 som slår samman poster enligt första stycket ska lämna uppgift om  
  
 nettoomsättningen och att denna uppgift får utelämnas om det är  
  
 motiverat och Bolagsverket medger det. Av förarbetena framgår att  
  
 ett utelämnande ska vara motiverat av konkurrensskäl (prop.  
  
 1998/99:130, Del 1, s. 464). Andra stycket har ändrats så att denna  
  
 förutsättning framgår av lagtexten. Vidare har ett krav införts på att  
  
 ett företag som fått tillstånd av Bolagsverket att utelämna uppgift  
  
 om nettoomsättningen ska lämna upplysning om detta i en not.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 189 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 4 kap. 3 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.2, 3.4.2.1 och 3.4.2.5.  
  
 Kravet i tredje stycket på aktivering av indirekta tillverkningskostnader  
  
 i anskaffningsvärdet för en tillgång har tagits bort. Om  
  
 och i vilken utsträckning en sådan aktivering fortsättningsvis bör  
  
 ske är en fråga som får lösas inom ramen för god redovisningssed.  
  
 Av fjärde stycket framgår att ett företag som aktiverar ränta ska  
  
 lämna upplysning om detta samt om det räntebelopp som har  
  
 aktiverats. Kravet på att uppgift om räntebeloppet ska lämnas har  
  
 slopats. Upplysningskravet saknar motsvarighet i det fjärde direktivet  
  
 och framstår som omotiverat från informationssynpunkt.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 5 kap. 1 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.4.  
  
 I paragrafen, som är ny, föreskrivs att ett företag som inte  
  
 upprättar förvaltningsberättelse i stället i not ska lämna sådana  
  
 upplysningar som framgår av 6 kap. 1 § första stycket och andra  
  
 stycket 1 och 2. Förslaget är föranlett av vårt förslag att slopa  
  
 kravet på förvaltningsberättelse i mindre företag.  
  
 5 kap. 3 och 3 a §§  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.2.  
  
 5 kap. 3 § innehåller krav på tilläggsupplysningar beträffande  
  
 företagets anläggningstillgångar. Upplysningskraven i första stycket  
  
 1–10 har sin motsvarighet i det fjärde direktivet, artiklarna  
  
 15.3 a 33.1 tredje stycket och 35.1 c cc. Med avseende på kraven i  
  
 artikel 15.3 a är det möjligt att göra undantag för mindre företag  
  
 (artikel 44.2). Upplysningskraven i första stycket 2 (tillkommande  
  
 och avgående tillgångar), 3 (överföringar), 7–9 (ackumulerade av-,  
  
 ned- och uppskrivningar) och 10 (korrigeringar) behöver inte  
  
 tillämpas av mindre företag. Dessa upplysningskrav har inskränkts  
  
 till att enbart gälla större företag. Detta framgår av en ny 3 a §.  
  
 5 kap. 14 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.4.  
  
 Paragrafen är ny. Ett aktiebolag ska enligt 6 kap. 2 § i förvaltningsberättelsen  
  
 lämna förslag till dispositioner beträffande bolagets  
  
 190 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 vinst eller förlust. I förevarande paragraf föreskrivs att ett aktiebolag  
  
 som inte upprättar någon förvaltningsberättelse i fortsättningen  
  
 i stället i not ska lämna förslag till dispositioner beträffande  
  
 bolagets vinst eller förlust. Förslaget är föranlett av att vi vill slopa  
  
 kravet på förvaltningsberättelse i mindre företag.  
  
 5 kap. 14 b §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.4.  
  
 I paragrafen, som är ny, föreskrivs att ett aktiebolag som inte  
  
 upprättar förvaltningsberättelse i stället i not ska lämna sådana  
  
 upplysningar om förvärv och innehav av egna aktier som framgår av  
  
 6 kap. 1 § andra stycket 6–9. Förslaget är föranlett av att vi vill  
  
 slopa kravet på förvaltningsberättelse i mindre företag.  
  
 5 kap. 15 a §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.4.  
  
 Paragrafen är ny. I dag ska en ekonomisk förening i förvaltningsberättelsen  
  
 enligt 6 kap. 2 § lämna förslag till dispositioner  
  
 beträffande föreningens vinst eller förlust. Om föreningen är  
  
 moderföretag ska uppgift dessutom lämnas om belopp som enligt  
  
 årsredovisningarna för företag inom koncernen ska föras över från  
  
 fritt eget kapital i koncernen till bundet eget kapital. I förevarande  
  
 paragraf föreskrivs att en ekonomisk förening som inte upprättar  
  
 någon förvaltningsberättelse i fortsättningen i stället i not ska  
  
 lämna förslag till dispositioner beträffande föreningens vinst eller  
  
 förlust. Förslaget är föranlett av att vi vill slopa kravet på förvaltningsberättelse  
  
 i mindre företag.  
  
 5 kap. 18 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.1.  
  
 I paragrafen föreskrivs att uppgift ska lämnas om medelantalet  
  
 under räkenskapsåret anställda personer. Kravet har sin motsvarighet  
  
 i artikel 43.1.9 i det fjärde direktivet. Det är möjligt att undanta  
  
 mindre företag från kravet (artikel 44.1). Ändringarna innebär att  
  
 upplysningsskyldigheten har inskränkts till att enbart omfatta  
  
 större företag. Det därutöver tillkommande kravet på att fördelningen  
  
 mellan kvinnor och män ska anges har tagits bort. Likaså  
  
 har det krav som uppställs i det fall företaget har anställda i flera  
  
 191 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 länder på att medelantalet anställda och fördelningen mellan  
  
 kvinnor och män ska anges för varje land slopats. De borttagna  
  
 kraven saknar motsvarighet i det fjärde direktivet och upplysningarna  
  
 bedöms sakna informationsvärde.  
  
 5 kap. 19 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.1.  
  
 Enligt paragrafen ska räkenskapsårets personalkostnader  
  
 specificeras i not med avseende på löner och andra ersättningar,  
  
 och sociala kostnader med särskild uppgift om pensionskostnader.  
  
 Paragrafen har sin motsvarighet i artikel 43.1.9 i det fjärde  
  
 direktivet. Det är möjligt att undanta mindre företag från uppgiftsskyldigheten  
  
 (artikel 44.1). Upplysningsskyldigheten har nu begränsats  
  
 till att bara gälla större företag.  
  
 För företag som upprättar den kostnadsslagsindelade resultaträkningen  
  
 framgår företagets sammanlagda personalkostnader direkt av  
  
 resultaträkningen eller av en not till denna (jfr 3 kap. 4 § fjärde  
  
 stycket). Motsvarande information saknas i den funktionsindelade  
  
 resultaträkningen. Med anledning av att tillämpningsområdet för  
  
 paragrafen har inskränkts till större företag har ett nytt första stycke  
  
 införts med krav på att mindre företag som upprättar en funktionsindelad  
  
 resultaträkning ska lämna uppgift om räkenskapsårets  
  
 personalkostnader i not. Med personalkostnader avses summan av  
  
 de poster som anges i paragrafens andra stycke.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 5 kap. 20 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.1.  
  
 Paragrafen motsvarar delvis artikel 43.1.12 i det fjärde direktivet.  
  
 Av artikeln följer att i noterna ska anges storleken av räkenskapsårets  
  
 ersättningar till ledamöterna i förvaltnings-, lednings och  
  
 tillsynsorganen på grund av deras arbetsuppgifter. Det är  
  
 möjligt att undanta mindre företag från tillämpningen av artikeln  
  
 (artikel 44.1). Genom ändringen i paragrafen har upplysningsskyldigheten  
  
 inskränkts till att enbart gälla större företag. Kravet  
  
 att företag med anställda i flera länder ska lämna de uppgifter som  
  
 anges i paragrafen särskilt för varje land har tagits bort. Kravet  
  
 192 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 saknar motsvarighet i det fjärde direktivet och upplysningarna  
  
 bedöms sakna informationsvärde.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 5 kap. 21, 22 och 25 §§  
  
 Förslagen har behandlats i 2.4.3.1 och 2.4.3.2.  
  
 Tillämpningsområdet för paragraferna har inskränkts till att bara  
  
 gälla större företag. Paragraferna har vidare justerats språkligt.  
  
 5 kap. 27 §  
  
 Hänvisningen till 5 kap. 18 b § har tagits bort eftersom den paragrafen  
  
 förslås bli upphävd. Övriga ändringar är språkliga.  
  
 6 kap. 1 §  
  
 Vi föreslår att kravet på förvaltningsberättelse inskränks till att bara  
  
 gälla större företag (se 2 kap. 1 § ). Som en följd härav har femte,  
  
 tillika sista, stycket i förevarande paragraf där det föreskrivs att  
  
 vissa av bestämmelserna i paragrafen inte är tillämpliga på mindre  
  
 företag utgått. Mindre företag ska dock även i fortsättningen lämna  
  
 sådana upplysningar som framgår av 6 kap. 1 § första stycket och  
  
 andra stycket 1 och 2. Upplysningarna ska emellertid fortsättningsvis  
  
 lämnas i not (se 5 kap. 1 a §). Aktiebolag som inte upprättar  
  
 förvaltningsberättelse ska vidare i fortsättningen i not lämna  
  
 sådana upplysningar om förvärv av egna aktier som framgår av  
  
 6 kap. 1 § andra stycket 6–9 (5 kap. 14 b §). Vidare ska förslag till  
  
 vinstdisposition lämnas i not i det fall företaget inte upprättar  
  
 någon förvaltningsberättelse (5 kap. 14 a och 15 a §§).  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 14 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 2.4.3.4.  
  
 I paragrafen anges vilka bestämmelser om tilläggsupplysningar  
  
 som ska tillämpas vid upprättandet av koncernredovisningen.  
  
 I första stycket har hänvisningen till 5 kap. 18 b § tagits bort  
  
 eftersom denna paragraf föreslås bli upphävd.  
  
 Av artikel 34.12 i det sjunde direktivet framgår bl.a. att upplysning  
  
 ska lämnas om ersättningar m.m. till personer i ledande ställning  
  
 i moderföretaget. Kravet begränsar sig till företeelser i moder193 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 företaget och gäller inte för motsvarande företeelser i dotterföretagen.  
  
 De svenska upplysningskraven i förevarande paragraf går  
  
 dock längre. Genom hänvisningarna till 5 kap. 20, 22 och 25 §§  
  
 måste ett moderföretag i koncernredovisningen lämna uppgifter  
  
 om det sammanlagda beloppet av löner och andra ersättningar,  
  
 pensioner eller liknande förpliktelser samt avtal om avgångsvederlag  
  
 avseende styrelseledamöter, verkställande direktörer och motsvarande  
  
 befattningshavare i samtliga sina dotterföretag. Genom ändringen  
  
 av andra stycket har upplysningskraven enligt 5 kap. 20, 22  
  
 och 25 §§ inskränkts till att gälla enbart ledande befattningshavare i  
  
 moderföretaget och personer som ingår i koncernledningen.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 31 §  
  
 I paragrafen föreskrivs att förvaltningsberättelse och finansieringsanalys  
  
 för koncernen ska upprättas med tillämpning av bestämmelserna  
  
 i 6 kap. Enligt sista meningen ska vad som sägs i 6 kap. 1 §  
  
 om mindre företag vid tillämpningen av nämnda paragraf istället  
  
 avse mindre koncerner. I 6 kap. 1 § anges i dag i femte stycket att  
  
 vissa av bestämmelserna i paragrafen inte gäller för mindre företag.  
  
 Vi har föreslagit att sådana företag inte ska behöva upprätta en  
  
 förvaltningsberättelse, se kommentaren till 2 kap. 1 §. Till följd härav  
  
 har vad som sägs om mindre företag i 6 kap. 1 § tagits bort, se  
  
 kommentaren till 6 kap. 1 §. Sista meningen i förevarande paragraf  
  
 har ändrats så att det direkt av paragrafen framgår vilka av  
  
 bestämmelserna i 6 kap. 1 § som inte gäller för mindre koncerner.  
  
 Skrivningen motsvarar den som i dag finns i femte stycket i 6 kap.  
  
 1 § och innebär ingen ändring i sak.  
  
 7 kap. 32 §  
  
 Paragrafen innehåller en uppräkning av de bestämmelser som ska  
  
 tillämpas av de företag som omfattas av artikel 4 i EG:s s.k. IASförordning.  
  
 Av uppräkningen framgår att dessa företag ska tillämpa  
  
 7 kap. 14 §, bl.a. vad gäller hänvisningarna till 5 kap. 20, 22 och  
  
 25 §§. Det innebär att de inskränkningar av upplysningskraven  
  
 enligt dessa bestämmelser som vi föreslagit i 7 kap. 14 § får genomslag  
  
 här också, se kommentaren till 7 kap. 14 §. Av uppräkningen  
  
 framgår vidare att de nu aktuella företagen ska tillämpa 7 kap. 14 §  
  
 även vad gäller hänvisningarna till 5 kap. 4 och 18 b §§. Eftersom vi  
  
 194 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 föreslagit att dessa paragrafer ska upphävas har hänvisningarna till  
  
 dem tagits bort.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 8 kap. 15 §  
  
 Sista stycket har utgått som en följd av våra förslag att slopa de  
  
 upplysningskrav i 5 kap. 18, 18 b och 20 §§ som nämns i stycket.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559)  
  
 om årsredovisning i kreditinstitut och  
  
 värdepappersbolag  
  
 5 kap. 1 §  
  
 Paragrafen innehåller en uppräkning av de bestämmelser i ÅRL om  
  
 tilläggsupplysningar som ska tillämpas. I paragrafen har hänvisningarna  
  
 till 5 kap. 4, 18 a och 18 b §§ ÅRL tagits bort eftersom  
  
 dessa bestämmelser föreslås bli upphävda.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 6 kap. 1 §  
  
 I paragrafen anges vilka bestämmelser i 6 kap. ÅRL som ska  
  
 tillämpas. I paragrafen har orden första–fjärde styckena i hänvisningen  
  
 till 6 kap. 1 § ÅRL tagits bort. Detta med anledning av att vi  
  
 har föreslagit att femte tillika sista stycket i den paragrafen ska tas  
  
 bort.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 4 §  
  
 I paragrafen finns en uppräkning av bestämmelser som i tillämpliga  
  
 delar gäller för koncernredovisningen. Föreskriften i första stycket 4  
  
 om att 5 kap. 18 a § ÅRL inte gäller för koncernredovisningen har  
  
 tagits bort med anledning av att vi föreslår att den paragrafen ska  
  
 upphävas. Ändringen i andra stycket är av motsvarande slag som i  
  
 7 kap. 14 § ÅRL, se kommentaren till den paragrafen.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 195 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 7 kap. 7 §  
  
 Paragrafen innehåller en uppräkning av bestämmelser som ska  
  
 tillämpas av företag som omfattas av artikel 4 i EG:s s.k. IASförordning.  
  
 Hänvisningarna till 5 kap. 4 och 18 b §§ ÅRL har tagits  
  
 bort eftersom dessa bestämmelser föreslås bli upphävda. Ett nytt  
  
 andra stycke har införts. Genom den nya bestämmelsen i andra  
  
 stycket har upplysningskraven enligt 5 kap. 20, 22 och 25 §§ ÅRL  
  
 inskränkts till att enbart gälla ledande befattningshavare i moderföretaget  
  
 och personer som ingår i koncernledningen. Ändringen är  
  
 av motsvarande slag som i 7 kap. 14 § andra stycket ÅRL, se kommentaren  
  
 till den paragrafen.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560)  
  
 om årsredovisning i försäkringsföretag  
  
 5 kap. 1 §  
  
 Paragrafen innehåller en uppräkning av de bestämmelser i ÅRL om  
  
 tilläggsupplysningar som ska tillämpas. Hänvisningarna till 5 kap. 4,  
  
 18 a och 18 b §§ ÅRL har tagits bort eftersom dessa bestämmelser  
  
 föreslås bli upphävda.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 6 kap. 1 §  
  
 I paragrafen anges vilka bestämmelser i 6 kap. ÅRL som ska  
  
 tillämpas. I paragrafen har orden första–fjärde styckena i hänvisningen  
  
 till 6 kap. 1 § ÅRL tagits bort. Detta med anledning av att vi  
  
 har föreslagit att femte tillika sista stycket i nämnda paragraf ska  
  
 utgå.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 4 §  
  
 I paragrafen finns en uppräkning av bestämmelser som i tillämpliga  
  
 delar gäller för koncernredovisningen. Föreskriften i första stycket 4  
  
 om att 5 kap. 18 a § ÅRL inte gäller för koncernredovisningen har  
  
 tagits bort med anledning av att vi föreslår att den paragrafen ska  
  
 196 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 upphävas. Ändringen i andra stycket är av motsvarande slag som i  
  
 7 kap. 14 § ÅRL, se kommentaren till den paragrafen.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 5 §  
  
 Paragrafen innehåller en uppräkning av bestämmelser som ska  
  
 tillämpas av företag som omfattas av artikel 4 i EG:s s.k. IASförordning.  
  
 Hänvisningarna till 5 kap. 4 och 18 b §§ ÅRL i första  
  
 stycket 4 b har tagits bort eftersom dessa bestämmelser föreslås bli  
  
 upphävda. Genom den nya bestämmelsen i andra stycket har upplysningskraven  
  
 enligt 5 kap. 20, 22 och 25 §§ ÅRL inskränkts till  
  
 att enbart gälla ledande befattningshavare i moderföretaget och  
  
 personer som ingår i koncernledningen. Ändringen är av motsvarande  
  
 slag som i 7 kap. 14 § andra stycket ÅRL, se kommentaren  
  
 till den paragrafen.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570)  
  
 om medlemsbanker  
  
 1 a kap. 28 §  
  
 Paragrafen innehåller krav på att ett särskilt bokslut ska upprättas i  
  
 vissa fall. För det särskilda bokslutet gäller enligt tredje stycket  
  
 bestämmelserna om årsbokslut i 6 kap. 4–9 och 11 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första och  
  
 andra styckena har föreskrifter i stället införts om att det särskilda  
  
 bokslutet ska upprättas med tillämpning av den nya lagen om särskilt  
  
 bokslut. Bakgrunden till ändringen framgår av kommentaren  
  
 till 1 § lagen om särskilt bokslut.  
  
 Förevarande paragraf trädde i kraft den 18 augusti 2006. Den då  
  
 gällande bestämmelsen i 11 § i 6 kap. BFL fick den 1 januari 2007  
  
 benämningen 12 §. Hänvisningen i förevarande paragraf justerades  
  
 emellertid inte. Genom att regeln i den nuvarande 12 § förs över till  
  
 den nya lagen om särskilt bokslut rättas detta till.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 197 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 12 Förslaget till lag om ändring i  
  
 skattebetalningslagen (1997:483)  
  
 14 kap. 2 a §  
  
 Vi har föreslagit att 7 kap. 6 § BFL ska upphävas. Hänvisningen i  
  
 förevarande paragraf till nämnda bestämmelse har därför tagits  
  
 bort.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 13 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen  
  
 (1999:1078)  
  
 5 kap. 2 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 4.1.5.1 och 4.1.5.2  
  
 I paragrafen finns bestämmelser om tidpunkten för bokföringen  
  
 av olika affärshändelser. Huvudregeln är att kontanta in- och  
  
 utbetalningar ska bokföras senast påföljande arbetsdag och att  
  
 andra affärshändelser ska bokföras så snart det kan ske. I andra  
  
 stycket finns ett undantag från denna regel som innebär att affärshändelserna  
  
 under vissa förutsättningar får bokföras vid en senare  
  
 tidpunkt. Kravet på att det ska föreligga särskilda skäl för en sådan  
  
 senareläggning har slopats eftersom det inte kan anses ha någon  
  
 självständig betydelse. Någon ändring i sak är inte avsedd.  
  
 Bestämmelsen i tredje stycket innebär att vissa företag får  
  
 tillämpa den s.k. kontantmetoden. Det gäller företag som uppfyller  
  
 två kriterier. För det första ska företagets nettoomsättning normalt  
  
 uppgå till högst tre miljoner kronor. För det andra ska företaget  
  
 inte omfattas av bestämmelserna om årsredovisning i 6 kap. 1 §.  
  
 Genom ändringen i stycket har sistnämnda krav för att få tillämpa  
  
 kontantmetoden tagits bort. Alla företag vars nettoomsättning  
  
 uppgår till högst tre miljoner kronor, kommer således i fortsättningen  
  
 att få tillämpa kontantmetoden. Enligt fjärde stycket kan  
  
 även vissa företag som inte uppfyller förutsättningarna i tredje  
  
 stycket tillämpa kontantmetoden. Till följd av ändringen i tredje  
  
 stycket har denna bestämmelse ansetts kunna utgå.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 198 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 5 kap. 6 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 4.2.5.  
  
 Av tredje stycket framgår när ett företag får använda sig av  
  
 gemensam verifikation vid försäljning av varor och tjänster mot  
  
 kontant betalning. Kravet på att det ska vara förenat med svårigheter  
  
 att upprätta verifikationer för de olika affärshändelserna för  
  
 att få använda gemensam verifikation har slopats. Någon ändring i  
  
 sak är inte avsedd utan ändringen syftar uteslutande till att undanröja  
  
 den osäkerhet beträffande bruket av gemensam verifikation  
  
 som en dom av Högsta domstolen har medfört. Det bör ankomma  
  
 på Bokföringsnämnden att närmare precisera under vilka förutsättningar  
  
 som en gemensam verifikation får användas (jfr BFN R 2  
  
 Gemensam verifikation).  
  
 Tredje stycket har vidare anpassats till den nya lagen (2007:592)  
  
 om kassaregister m.m., vilken i huvudsak träder i kraft den  
  
 1 januari 2010. Genom denna lag införs en skyldighet för näringsidkare  
  
 som säljer varor och tjänster mot kontant betalning att  
  
 registrera försäljningen i ett certifierat kassaregister. I dag föreskrivs  
  
 att en gemensam verifikation får utgöras av uppgifter från en  
  
 kassaapparat, kassarapport eller annan uppgift som anger summan  
  
 av mottagna handlingar. Genom våra ändringar ersätts begreppet  
  
 kassaapparat med termen kassaregister. En taxameter är i detta  
  
 sammanhang att betrakta som ett kassaregister. Begreppet kassarapport  
  
 faller in under uttrycket annan uppgift som anger summan  
  
 av mottagna betalningar och har därför utgått. Det bör ankomma  
  
 på Bokföringsnämnden att närmare precisera vilken form den  
  
 gemensamma verifikationen ska ha och vilken betydelse företagets  
  
 interna kontroll har i sammanhanget.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 6 kap. 1 §  
  
 Av paragrafen framgår vilka företag som ska avsluta den löpande  
  
 bokföringen med en årsredovisning. Vissa företagsformer ska alltid  
  
 avsluta sin redovisning med en årsredovisning medan andra endast  
  
 behöver avsluta redovisningen med en sådan om vissa gränsvärden  
  
 som uppställs i paragrafen överskrids. Dessa gränsvärden överensstämmer  
  
 med de som finns i 1 kap. 3 § ÅRL och som avgör om ett  
  
 företag är att anse som ett mindre eller större företag. I konsekvens  
  
 199 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 med förslaget att höja gränsvärdena i 1 kap. 3 § ÅRL har gränsvärdena  
  
 i förevarande paragraf höjts till samma nivå.  
  
 6 kap. 3 och 4 §§  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 3.4.2.5, 3.4.3 och 3.4.4.  
  
 Vi föreslår att bestämmelserna om vanliga årsbokslut slopas  
  
 och att alla företag som inte behöver upprätta en årsredovisning ska  
  
 få upprätta vad som i dag benämns förenklat årsbokslut. Av 4 §  
  
 framgår vad ett sådant årsbokslut ska innehålla. Paragrafen  
  
 överensstämmer med nuvarande 10 §. Att årsbokslutet ska upprättas  
  
 i svenska kronor följer av 4 kap. 6 §.  
  
 I 3 § har första stycket kompletterats med en ny mening. Genom  
  
 den nya meningen förtydligas att ett företag i fall som avses i 4 kap.  
  
 5 § får ha flera årsbokslut, dels ett för den egna verksamheten, dels  
  
 ett för varje gemensamt bedriven verksamhet. Andra stycket har  
  
 utgått med anledning av vårt förslag att de nuvarande reglerna om  
  
 förenklat årsbokslut, ska gälla för alla företag som inte upprättar  
  
 årsredovisning.  
  
 6 kap. 12 §  
  
 I paragrafen föreskrivs att poster i en balansräkning i vissa fall ska  
  
 specificeras. Genom ändringarna har tillämpningsområdet för  
  
 paragrafen inskränkts till att enbart gälla i de fall balansräkningen  
  
 ska ingå i en årsredovisning.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 1 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 4.3.8.1.  
  
 Paragrafen innehåller föreskrifter om i vilken form räkenskapsinformation  
  
 ska bevaras. I andra stycket föreskrivs att materialet  
  
 med räkenskapsinformation ska bevaras i ursprungligt skick.  
  
 Stycket har kompletterats med en föreskrift om att materialet med  
  
 räkenskapsinformation inte behöver bevaras efter utgången av  
  
 tredje året efter det kalenderår då räkenskapsåret avslutades om  
  
 räkenskapsinformationen på ett betryggande sätt överförs till något  
  
 annat material. Samtidigt föreslår vi att bestämmelserna i 6 § om  
  
 överföring av räkenskapsinformation från maskinläsbart medium  
  
 till annan form upphävs.  
  
 200 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 Sammantaget innebär våra förslag att ett företag måste spara  
  
 räkenskapsinformation, både mottagen och egenupprättad, i den  
  
 form informationen hade när den togs emot respektive fick när den  
  
 sammanställdes. Först efter tre år är det tillåtet att förstöra det  
  
 ursprungliga materialet och ersätta det med något annat som  
  
 informationen har överförts till. En sådan överföring, som alltså  
  
 görs i avsikt att ersätta det ursprungliga materialet, får vidare bara  
  
 ske en gång under arkiveringstiden. Detta följer av att det är just  
  
 det ursprungliga materialet (mottaget eller egenupprättat) som  
  
 enligt paragrafens ordalydelse får förstöras.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 7 kap. 2 §  
  
 Förslaget har behandlats i avsnitt 4.3.8.2.  
  
 I paragrafen anges hur länge ett företag ska spara material som  
  
 används för att bevara räkenskapsinformation. Den tid materialet  
  
 ska bevaras har satts ner till sju år.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 14 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen  
  
 (1999:1229)  
  
 14 kap. 2 §  
  
 Tredje stycket har ändrats med anledning av att vi har föreslagit att  
  
 reglerna om vanliga årsbokslut i 6 kap. BFL ska tas bort och att  
  
 de nuvarande reglerna om förenklat årsbokslut ska gälla för alla  
  
 företag som inte upprättar årsredovisning. Genom ändringarna har  
  
 bestämmelsen gjorts tillämplig på alla enskilda näringsidkare som  
  
 upprättar årsbokslut, oavsett företagets storlek.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 17 kap. 2, 4 a, 24 §§ samt 18 kap. 7 och 13 §§  
  
 Se författningskommentaren till 14 kap. 2 §.  
  
 201 
  
 Författningskommentar SOU 2008:67  
  
 15 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:1227)  
  
 om självdeklarationer och kontrolluppgifter  
  
 3 kap. 9 b §  
  
 Av paragrafen framgår att den som innehar andelar i en utländsk  
  
 juridisk person med lågbeskattade inkomster i vissa fall ska lämna  
  
 resultat- och balansräkningar för den juridiska personen. Räkningarna  
  
 ska upprättas med tillämpning av 6 kap. 4, 6, 7 och 11 §§ BFL.  
  
 Dessa paragrafer i BFL kommer, med vårt förslag att slopa  
  
 bestämmelserna om vanliga årsbokslut, att upphävas. Som framgår  
  
 av författningskommentaren till 1 § lagen om särskilt bokslut  
  
 föreslår vi att bestämmelser motsvarande de i 6 kap. BFL samlas i  
  
 en ny lag om särskilt bokslut. Reglerna i de paragrafer i 6 kap. BFL  
  
 som förevarande paragraf hänvisar till motsvaras av 2, 4, 5 och 8 §§  
  
 nämnda lag. Hänvisningarna i tredje stycket har därför ändrats till  
  
 att avse nämnda paragrafer.  
  
 Förevarande paragraf trädde i kraft den 1 januari 2004. Den då  
  
 gällande bestämmelsen i 11 § i 6 kap. BFL fick den 1 januari 2007  
  
 benämningen 12 §. Hänvisningen i tredje stycket justerades emellertid  
  
 inte. Genom att regeln i den nuvarande 12 § förs över till den nya  
  
 lagen om särskilt bokslut rättas detta till.  
  
 Paragrafen har vidare justerats språkligt.  
  
 16 Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:575)  
  
 om europabolag  
  
 26 a §  
  
 I paragrafen anges vissa fall då ett särskilt bokslut ska upprättas.  
  
 Det föreskrivs i tredje stycket att för det särskilda bokslutet  
  
 gäller bestämmelserna i 6 kap. 4–9 och 12 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första och andra  
  
 styckena har föreskrifter istället införts om att det särskilda bokslutet  
  
 ska upprättas med tillämpning av den nya lagen om särskilt  
  
 bokslut. Bakgrunden till ändringen framgår av kommentaren till 1 §  
  
 lagen om särskilt bokslut.  
  
 202 
  
 SOU 2008:67 Författningskommentar  
  
 17 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen  
  
 (2005:551)  
  
 23 kap. 50 §  
  
 I paragrafen regleras frågan om ett särskilt bokslut när ett svenskt  
  
 bolag deltar i en gränsöverskridande fusion och det övertagande  
  
 bolaget får sitt hemvist i en annan stat än Sverige.  
  
 Det föreskrivs i andra stycket att för det särskilda bokslutet  
  
 gäller bestämmelserna i 6 kap. 4–9 och 12 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första stycket har en  
  
 föreskrift istället införts om att det särskilda bokslutet ska upprättas  
  
 med tillämpning av den nya lagen om särskilt bokslut. Bakgrunden  
  
 till ändringen framgår av kommentaren till 1 § lagen om  
  
 särskilt bokslut.  
  
 18 Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:595)  
  
 om europakooperativ  
  
 32 §  
  
 I paragrafen anges vissa fall då ett särskilt bokslut ska upprättas.  
  
 Det föreskrivs i tredje stycket att för det särskilda bokslutet  
  
 gäller bestämmelserna i 6 kap. 4–9 och 12 §§ BFL. Hänvisningarna  
  
 till bestämmelserna i 6 kap. har tagits bort. I första och andra  
  
 styckena har föreskrifter istället införts om att det särskilda bokslutet  
  
 ska upprättas med tillämpning av den nya lagen om särskilt  
  
 bokslut. Bakgrunden till ändringen framgår av kommentaren till 1 §  
  
 lagen om särskilt bokslut.  
  
 203 
  
 Bilaga 1  
  
 Kommittédirektiv  
  
 Ytterligare förenklingar av redovisnings reglerna  
  
 m.m.  
  
 Dir.  
  
 2007:78  
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 14 juni 2007  
  
 Sammanfattning av uppdraget  
  
 En särskild utredare ska se över vissa redovisningsfrågor.  
  
 I utredarens uppdrag ingår att överväga om Sverige i större  
  
 utsträckning än hittills bör utnyttja de möjligheter till lättnader och  
  
 undantag för små och medelstora företag som EG:s redovisningsdirektiv  
  
 erbjuder.  
  
 Även vissa andra frågor som gäller redovisningslagstiftningen  
  
 ska utredas, däribland om möjligheterna att använda gemensamma  
  
 verifikationer vid kontant försäljning bör utvidgas, om reglerna om  
  
 vanliga årsbokslut kan förenklas och om vissa krav på bl.a.  
  
 tilläggsupplysningar till årsredovisningen kan tas bort eller inskränkas  
  
 till att gälla färre företag än i dag. Även vissa frågor om  
  
 tidpunkten för den löpande bokföringen och om arkivering av  
  
 räkenskapsinformation ska övervägas.  
  
 I uppdraget ingår också att se över koncerndefinitionerna i  
  
 årsredovisningslagen och andra författningar samt att överväga vissa  
  
 redovisningsfrågor med avseende på pensionsutfästelser. Dessutom  
  
 ska utredaren överväga vissa straffrättsliga frågor.  
  
 Utredaren ska lämna de författningsförslag som översynen ger  
  
 anledning till.  
  
 Utredaren ska i ett delbetänkande senast den 30 juni 2008  
  
 redovisa resultatet av sina överväganden om genomförande av EG:s  
  
 redovisningsdirektiv, tidpunkten för bokföringen, gemensam verifikation,  
  
 årsbokslut och tilläggsupplysningar. Uppdraget i övrigt  
  
 ska redovisas senast den 1 juni 2009.  
  
 205 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 Bakgrund  
  
 Regeringens målsättning är att de administrativa kostnaderna för  
  
 företagen på grund av de statliga regelverken ska minska med  
  
 25 procent till år 2010 (se prop. 2006/07:1, utg.omr. 24).  
  
 En del av företagens administrativa börda sammanhänger med  
  
 de redovisningsregler som företagen måste följa.  
  
 Enligt en mätning som Verket för näringslivsutveckling  
  
 (Nutek) gjorde åren 2004 och 2005 på regeringens uppdrag uppgår  
  
 den totala kostnaden för svenskt näringsliv för att uppfylla de krav  
  
 som ställs i årsredovisningslagen (1995:1554) till omkring 1 645 miljoner  
  
 kr per år (se nedan).  
  
 Den 1 januari 2007 ändrades reglerna om bl.a. bokföringsskyldighet  
  
 för mindre företag. Reglerna om löpande bokföring,  
  
 årsbokslut och årsredovisning förenklades då bl.a. genom att mera  
  
 komplicerade bestämmelser blev tillämpliga endast på större företag.  
  
 De gränsvärden som förekommer inom redovisningslagstiftningen  
  
 blev färre och fick en annan utformning (se prop.  
  
 2005/06:116 och bet 2005/06:Anderson). I lagstiftningsärendet uttalades  
  
 att ytterligare förenklingar i redovisningslagstiftningen skulle  
  
 övervägas. En särskild utredare bör nu ges i uppdrag att göra sådana  
  
 överväganden.  
  
 Mätning av administrativa kostnader  
  
 På uppdrag av regeringen har Nutek gjort en mätning av den  
  
 administrativa börda som följer av årsredovisningslagen (Näringslivets  
  
 administrativa bördor – Årsredovisningslagen och angränsande  
  
 lagstiftning, R 2005:08). Även om mätningen i första hand är  
  
 avsedd som ett verktyg för regelförbättring och syftar till att  
  
 identifiera var i lagstiftningen de administrativa bördorna finns ger  
  
 den också en bild av hur stora de administrativa bördorna för  
  
 företagen kan vara.  
  
 Enligt mätningen uppgår den totala kostnaden för svenskt  
  
 näringsliv för att uppfylla de krav som ställs i årsredovisningslagen  
  
 till cirka 1 645 miljoner kr per år. Företag med upp till nio anställda  
  
 bedöms använda omkring tio timmar per år för att uppfylla de krav  
  
 som ställs i årsredovisningslagen. Trots att detta kan anses vara en  
  
 ganska begränsad tidsåtgång beräknar Nutek att kostnaden uppgår  
  
 till omkring 973 miljoner kr per år för denna grupp av företag.  
  
 206 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 Nutek har inom ramen för undersökningen intervjuat företagare  
  
 som ska tillämpa reglerna om årsredovisning samt redovisningskonsulter  
  
 och revisorer. De personer som intervjuats upplever att  
  
 kraven på tilläggsupplysningar om personalen är tidskrävande och  
  
 besvärliga och många ser inte syftet med att lämna dessa  
  
 upplysningar i årsredovisningen. Den totala kostnaden för upplysningar  
  
 om antal anställda, sjukfrånvaro, könsfördelning bland  
  
 ledande befattningshavare samt löner, ersättningar, m.m. uppgår –  
  
 enligt Nuteks mätning – till 185 miljoner kr per år. Detta motsvarar  
  
 11 procent av den administrativa börda som följer av en  
  
 tillämpning av årsredovisningslagen. Kostnaderna kan, när det  
  
 gäller publika aktiebolag, antas öka till följd av de regler om redovisning  
  
 av ersättning till ledande befattningshavare som nyligen har  
  
 införts på grundval av en rekommendation från EG-kommissionen  
  
 (prop. 2005/06:186 och bet. 2005/06:LU31).  
  
 Den 21 december 2006 beslutade regeringen att ge Nutek i  
  
 uppdrag att genomföra en ny mätning av företagens administrativa  
  
 kostnader till följd av krav i lagar, förordningar och myndigheters  
  
 föreskrifter eller anvisningar i allmänna råd. Mätningarna ska  
  
 omfatta bl.a. regelverket kring företagens bokföring. Uppdraget  
  
 ska redovisas senast den 31 december 2007 (dnr N2006/11217/NL).  
  
 Redovisningsreglerna  
  
 Ett företag har vanligen olika intressenter som har ett behov av att  
  
 kunna följa hur verksamheten i företaget utvecklas. Detta behov  
  
 tillgodoses bl.a. genom regler om löpande bokföring, årsbokslut,  
  
 årsredovisning, koncernredovisning och delårsrapport.  
  
 Bestämmelser om löpande bokföring finns i bokföringslagen  
  
 (1999:1078). Bestämmelserna syftar till att tillgodose de behov som  
  
 det bokföringsskyldiga företagets borgenärer, ägare, medlemmar  
  
 och anställda samt det allmänna kan ha av att kunna följa upp  
  
 företagets förhållanden. Den räkenskapsinformation som ingår i  
  
 den löpande bokföringen sammanställs i årsbokslut och årsredovisningar  
  
 samt, i vissa fall, koncernredovisningar och delårsrapporter.  
  
 Ett årsbokslut – som inte är någon offentlig handling –  
  
 sammanfattar de affärshändelser som har ägt rum under året.  
  
 Bestämmelser om årsbokslut finns i bokföringslagen. Också årsredovisningar,  
  
 koncernredovisningar och delårsrapporter utgör  
  
 sammanfattningar av den verksamhet som förevarit under en viss  
  
 207 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 period. Deras syfte är framför allt att ge information till företagets  
  
 externa intressenter. Det finns därför särskilda bestämmelser om  
  
 att handlingar av dessa slag ska offentliggöras. De grundläggande  
  
 bestämmelserna om vad dessa handlingar ska innehålla och hur de  
  
 ska offentliggöras finns i årsredovisningslagen.  
  
 De svenska reglerna om årsredovisning och koncernredovisning  
  
 grundar sig huvudsakligen på EG:s redovisningsdirektiv (rådets  
  
 fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 om årsbokslut i  
  
 vissa typer av bolag, EGT L 222, 14.8.1978, s. 11, Celex 31978L0660 och  
  
 rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 om  
  
 sammanställd redovisning, EGT L 193, 18.7.1983, s. 1, Celex  
  
 31983L0349; det fjärde respektive det sjunde bolagsrättsliga direktivet) 
  
 . Dessa direktiv är f.n. föremål för överväganden inom ramen  
  
 för det arbete som har inletts inom EU med att minska de  
  
 administrativa bördorna för företagen.  
  
 Uppdraget  
  
 Allmänt  
  
 Utredaren ska i första hand ta upp de frågor som anges nedan.  
  
 Utredaren får dock ta upp även andra frågor om förenkling av  
  
 redovisningsreglerna som aktualiseras under utredningsarbetet, om  
  
 det bedöms motiverat och det finns utrymme för det under  
  
 utredningstiden.  
  
 Särskild vikt ska läggas vid de små- och medelstora företagens  
  
 behov av förenklade redovisningsregler.  
  
 Bokföringslagen och årsredovisningslagen har karaktär av ramlagar  
  
 och innehåller i huvudsak endast de grundläggande normerna.  
  
 Det ingår inte i utredarens uppdrag att ompröva lagstiftningens  
  
 struktur.  
  
 Genomförandet av EG:s redovisningsdirektiv när det gäller små och  
  
 medelstora företag  
  
 Som redan sagts grundar sig de svenska redovisningsreglerna till  
  
 stor del på EG:s redovisningsdirektiv. På ett flertal punkter medger  
  
 direktiven att det görs undantag eller införs enklare regler för små  
  
 och medelstora företag liksom för koncerner. Sverige får t.ex.  
  
 undanta fler företag än vad som skett från skyldigheten att lämna  
  
 vissa tilläggsupplysningar i årsredovisningen.  
  
 208 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 När redovisningsdirektiven genomfördes i svensk rätt gjordes  
  
 den bedömningen att i huvudsak samma redovisningsregler borde  
  
 gälla för större och mindre företag. Av det skälet har redovisningsdirektivens  
  
 möjligheter att införa enklare redovisningsregler  
  
 för små och medelstora företag eller att helt undanta sådana företag  
  
 från vissa krav inte utnyttjats i den utsträckning som är möjligt.  
  
 Direktiven medger sålunda att det görs ytterligare förenklingar i  
  
 redovisningslagstiftningen. Förenklingsmöjligheter finns t.ex. när  
  
 det gäller skyldigheten att lämna vissa tilläggsupplysningar, möjligheten  
  
 att upprätta förkortad balansräkning och skyldigheten att  
  
 upprätta förvaltningsberättelse.  
  
 Utredaren ska därför  
  
  belysa hur svenska redovisningsregler förhåller sig till reglerna i  
  
 övriga nordiska länder och i de utomnordiska länder som  
  
 Sverige brukar jämföra sig med och som utredaren bedömer vara  
  
 av intresse,  
  
  följa det arbete i fråga om regelförenkling på redovisningsområdet  
  
 som pågår inom EU,  
  
  analysera vilka undantag och andra förenklingar som kan göras i  
  
 redovisningslagstiftningen inom ramen för redovisningsdirektiven,  
  
  överväga om Sverige bör utnyttja dessa förenklingsmöjligheter,  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag, och  
  
  allsidigt belysa konsekvenserna av författningsförslagen. I  
  
 arbetet ska särskilt belysas vilka förenklingsvinster som uppkommer  
  
 och hur dessa förhåller sig till de effekter förenklingarna  
  
 har för företagens intressenter, särskilt nä det gäller  
  
 borgenärsskyddet, skattekontrollen och möjligheterna att utreda  
  
 ekonomisk brottslighet.  
  
 Andra redovisningsfrågor  
  
 Tidpunkten för bokföringen, m.m.  
  
 Reglerna om bokföringsskyldighet för mindre företag har nyligen  
  
 setts över. Översynen ledde till vissa förenklingar i reglerna om  
  
 bl.a. löpande bokföring och arkivering av räkenskapsinformation  
  
 (se prop. 2005/06:116 och bet. 2005/06:Anderson). Vid ett samrådsmöte  
  
 som Gallagher anordnade i april 2007 framkom  
  
 emellertid att reglerna alltjämt i vissa fall anses vara svåra att  
  
 överblicka och att små företag kan ha svårt att tillämpa dem.  
  
 209 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 En fråga som togs upp vid samrådsmötet var användningen av den  
  
 s.k. kontantmetoden. Företag som inte behöver upprätta en  
  
 årsredovisning och vars årliga nettoomsättning normalt uppgår till  
  
 högst 3 miljoner kr kan numera vänta med att bokföra affärshändelser  
  
 till dess betalning sker. Detsamma gäller andra företag,  
  
 under förutsättning att det förekommer endast ett mindre antal  
  
 fakturor eller andra handlingar i verksamheten och fordringarna  
  
 och skulderna enligt dessa inte uppgår till avsevärda belopp (se  
  
 5 kap. 2 § fjärde stycket bokföringslagen). Vid mötet föreslogs att  
  
 lagens kriterium avsevärda belopp ska preciseras. Dessutom  
  
 väcktes frågan om inte förutsättningarna för att få använda kontantmetoden  
  
 borde vara desamma för alla typer av företag.  
  
 En annan fråga som togs upp var innebörden av att andra  
  
 affärshändelser än kontanta in- och utbetalningar ska bokföras så  
  
 snart det kan ske och den praktiska tillämpningen av bestämmelsen  
  
 (5 kap. 2 första stycket bokföringslagen).  
  
 Även vissa frågor om arkivering av räkenskapsinformation,  
  
 särskilt elektronisk sådan, togs upp vid samrådsmötet. Det föreslogs  
  
 bl.a. att tiden för bevarande av räkenskapsinformation ska  
  
 kortas ned (jfr 7 kap. 2 § bokföringslagen). Även frågan om vilka  
  
 uppgifter en verifikation ska innehålla togs upp (jfr 5 kap. 7 och  
  
 8 §§ bokföringslagen).  
  
 Utredaren ska därför  
  
  överväga om reglerna i 5 kap. 2 § tredje och fjärde styckena  
  
 bokföringslagen om kontantmetoden bör förenklas eller förtydligas  
  
 (jfr prop. 2005/06:116, s. 67),  
  
  överväga hur reglerna om när andra affärshändelser än kontanta  
  
 in- och utbetalningar ska bokföras bör vara utformade, särskilt  
  
 när det gäller mindre företag,  
  
  undersöka om reglerna om löpande bokföring och verifikationer  
  
 i övrigt bör förenklas eller förtydligas,  
  
  analysera reglerna om bevarande av räkenskapsinformation och  
  
 ta ställning till om de bör ändras i något avseende,  
  
  när det gäller frågan om tiden för bevarande av räkenskapsinformation  
  
 väga de tekniska och praktiska problem som  
  
 kan tala för en kortare arkiveringstid mot behovet av att ha tillgång  
  
 till behövlig räkenskapsinformation i samband med olika  
  
 kontroller, bl.a. taxeringsrevision och utredning om misstänkt  
  
 brott,  
  
  särskilt överväga frågan om bevarande av räkenskapsinformation  
  
 efter konkurs (jfr 7 kap. 19 § konkurslagen [1987:672]),  
  
 210 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag, och  
  
  allsidigt belysa konsekvenserna av författningsförslagen för  
  
 företagen och för företagens intressenter, bl.a. i mervärdesskattehänseende.  
  
 En förutsättning för arbetet i fråga om användningen av kontantmetoden  
  
 är att samtliga företagets obetalda fordringar och skulder  
  
 även framdeles ska bokföras vid räkenskapsårets utgång.  
  
 Redovisningslagstiftningen har betydelse för redovisningen av  
  
 mervärdesskatt. Kontantmetoden för redovisning av mervärdesskatt  
  
 (se 13 kap. 8 § mervärdesskattelagen [1994:200]) bygger  
  
 sålunda på reglerna i 5 kap. 2 § bokföringslagen. Av betydelse för  
  
 utredarens arbete är vidare att mervärdesskattelagen, som grundas  
  
 på EG-direktiv, innehåller bestämmelser om fakturering (se 11 kap.  
  
 mervärdesskattelagen). Utredaren ska i sitt arbete utgå från att  
  
 reglerna i bokföringslagen och mervärdesskattelagen alltjämt ska  
  
 vara samordnade.  
  
 Gemensam verifikation  
  
 Enligt bokföringslagen ska ett bokföringsskyldigt företag se till att  
  
 det finns verifikationer för alla bokföringsposter (4 kap. 1 §).  
  
 Huvudregeln i lagen är att det ska finnas en verifikation för varje  
  
 enskild affärshändelse. För likartade affärshändelser får dock en  
  
 gemensam verifikation användas. Detsamma gäller vid en dags försäljning  
  
 av varor eller tjänster mot kontant betalning, om det skulle  
  
 vara förenat med svårigheter att upprätta verifikationer för de olika  
  
 affärshändelserna. Den gemensamma verifikationen får då utgöras  
  
 av uppgifter från kassaapparat, kassarapport eller annan uppgift  
  
 som anger summan av mottagna betalningar (se 5 kap. 6 §).  
  
 En verifikation ska innehålla uppgift om när den har sammanställts,  
  
 när affärshändelsen inträffat, vad den avser, vilket belopp  
  
 den gäller och vilken motpart den berör (5 kap. 7 §).  
  
 Högsta domstolen har i ett avgörande prövat om ett taxiföretag  
  
 brutit mot bokföringslagens bestämmelser om bevarande av  
  
 räkenskapsinformation genom att uppgifter om de enskilda köruppdragen  
  
 klippts bort från taxameterns körpassrapport (NJA 2005,  
  
 s. 252). Högsta domstolen bedömde att förutsättningen enligt  
  
 bokföringslagen för att medge användning av en gemensam verifikation  
  
 – att det är förenat med svårigheter att upprätta en veri211 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 fikation för varje affärshändelse – inte hade varit uppfylld i det  
  
 aktuella fallet; uppgifter om de enskilda körningarna hade varit  
  
 dokumenterade i körpassrapporten. Uttalandet har uppfattats så att  
  
 en gemensam verifikation endast kan användas vid kontant försäljning  
  
 som inte registrerats i ett kassaregister. Bokföringsnämnden  
  
 har därför hemställt att lagen ändras så att en gemensam  
  
 verifikation, under vissa förutsättningar, får användas även vid  
  
 kontant försäljning som registreras i ett kassaregister. Fråga har  
  
 också väckts om hur grundbokföringsskyldigheten ska fullgöras  
  
 och hur affärshändelserna ska presenteras i redovisningen när  
  
 försäljningen under en dag inte får bokföras genom en gemensam  
  
 verifikation.  
  
 Utredaren ska därför  
  
  analysera gällande rätt,  
  
  överväga behovet av att utvidga möjligheten att använda  
  
 gemensamma verifikationer vid kontant försäljning och konsekvenserna  
  
 av en sådan utvidgning,  
  
  i sina överväganden beakta vad som sägs i den av riksdagen nyligen  
  
 antagna propositionen med förslag till lag om kassaregister (se  
  
 prop. 2006/07:105, bet. 2006/07:SkU18, rskr. 2006/07:182), och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 Reglerna om årsbokslut  
  
 Bokföringslagen innehåller regler om hur den löpande bokföringen  
  
 ska avslutas. På vilket sätt detta ska ske beror främst på vilken form  
  
 affärsverksamheten bedrivs i och hur omfattande den är. Sålunda  
  
 ska bl.a. alla företag med ett begränsat ägaransvar – såsom aktiebolag  
  
 – alltid upprätta och offentliggöra en årsredovisning. Andra  
  
 företag – som enskilda näringsidkare – får oftast i stället avsluta den  
  
 löpande bokföringen med en intern handling som inte behöver  
  
 offentliggöras, dvs. ett årsbokslut eller, för vissa små verksamheter,  
  
 ett förenklat årsbokslut.  
  
 Reglerna om förenklat årsbokslut, som är nya, kan tillämpas  
  
 från den 1 januari 2007. Genom de nya reglerna har behovet av  
  
 förenklingar när det gäller årsbokslut i stor utsträckning tillgodosetts.  
  
 En fråga som dock bör övervägas är om gränsvärdet för  
  
 möjligheten att upprätta årsbokslut i förenklad form bör höjas så  
  
 att de förenklade reglerna omfattar flera företag än i dag. Reglerna  
  
 om vanliga årsbokslut framstår dessutom i några avseenden som  
  
 onödigt komplicerade för de företag som inte kan använda sig av  
  
 212 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 ett förenklat årsbokslut. Det finns därför ett behov av att förenkla  
  
 också bokföringslagens regler om vanliga årsbokslut. I Justitiedepartementets  
  
 promemoria Förenklade redovisningsregler, m.m.  
  
 (Ju2004/10672/L1) föreslogs vissa sådana förenklingar, bl.a. när det  
  
 gäller vissa krav på tillläggsupplysningar till årsbokslut och bestämmande  
  
 av anskaffningsvärden. Det ansågs emellertid att förenklingar  
  
 i reglerna om vanliga årsbokslut borde anstå och göras i  
  
 ljuset av och i samband med det projekt om redovisningsnormering  
  
 för olika kategorier av företag som Bokföringsnämnden arbetar  
  
 med (jfr prop. 2005/06:116, s. 76 f.). Bokföringsnämnden har nu  
  
 kommit så långt i sitt arbete att det bör övervägas vilka förenklingar  
  
 som kan göras i reglerna om vanliga årsbokslut. Dessa  
  
 överväganden bör inte begränsas till de frågor som togs upp i den  
  
 nyssnämnda promemorian.  
  
 En annan fråga gäller uppställningsformerna för resultat- och  
  
 balansräkningar.  
  
 Enligt årsredovisningslagen ska resultat- och balansräkningarna  
  
 upprättas enligt uppställningsformer som anges i bilagor till lagen.  
  
 Byte av uppställningsform får ske endast under vissa i lagen angivna  
  
 villkor. Även möjligheterna att avvika från de föreskrivna uppställningsformerna  
  
 är reglerade (3 kap. 3 och 4 §§). De ganska  
  
 omfattande och strikta regler som gäller för utformningen av  
  
 resultat- och balansräkningarna går tillbaka på det fjärde bolagsrättsliga  
  
 direktivet. När det gäller företag som inte är skyldiga att  
  
 upprätta årsredovisning kan det dock ifrågasättas om kraven på hur  
  
 resultat- och balansräkningarna ska ställas upp i årsbokslutet  
  
 behöver vara så detaljerade. Direktivet är inte tillämpligt på  
  
 årsbokslut. Dessutom riktar sig informationen i ett årsbokslut –  
  
 vilket ju, som framgått, utgör en intern redovisningshandling –  
  
 endast till en begränsad krets av intressenter. I Justitiedepartementets  
  
 promemoria Förenklade redovisningsregler, m.m. diskuterades  
  
 möjligheten att komplettera bokföringslagen med förenklade  
  
 uppställningsformer för årsbokslut. Övervägande skäl  
  
 ansågs dock tala emot att göra en sådan förändring. Några särskilda  
  
 uppställningsformer avsedda för vanliga årsbokslut föreslogs  
  
 därför inte. Det uttalades däremot att det på sikt kunde finnas  
  
 anledning att se över de uppställningsformer som finns i årsredovisningslagen  
  
 i syfte att åstadkomma nya, förbättrade uppställningsformer  
  
 som kan användas både i vanliga årsbokslut och i en  
  
 årsredovisning.  
  
 213 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 Utredaren ska därför  
  
  överväga om gränsvärdet för möjligheten att upprätta årsbokslut  
  
 i förenklad form bör höjas,  
  
  analysera i vilken utsträckning reglerna om vanliga årsbokslut  
  
 kan förenklas,  
  
  överväga om det är möjligt och lämpligt att förenkla de uppställningsformer  
  
 som finns i årsredovisningslagen och åstadkomma  
  
 uppställningsformer som kan användas både vid vanligt årsbokslut  
  
 och i en årsredovisning,  
  
  om detta inte bedöms vara möjligt eller lämpligt, överväga om  
  
 bokföringslagen bör kompletteras med förenklade uppställningsformer  
  
 för årsbokslut, och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 En utgångspunkt för översynen ska vara att reglerna även i  
  
 framtiden ska vara tillräckligt detaljerade för att säkerställa en  
  
 rättvisande redovisning. Det är dock givet att behovet av information  
  
 och jämförbarhet inte är lika påtagligt som när det gäller  
  
 årsredovisningar; årsbokslutet är inte en offentlig handling och de  
  
 företag som det här är frågan om är normalt av en mera begränsad  
  
 omfattning. Det är angeläget att föreslagna författningsändringar  
  
 inte motverkar Bokföringsnämndens strävanden att genom t.ex. en  
  
 utökad användning av schablonmässig värdering förenkla för  
  
 mindre företag.  
  
 Finansieringsanalys  
  
 I årsredovisningen för större företag ska det ingå en finansieringsanalys  
  
 (2 kap. 1 § årsredovisningslagen). Finansieringsanalysens  
  
 syfte är att upplysa om den finansierings- och investeringspolitik  
  
 som ett företag har fört. I analysen ska det därför redovisas hur  
  
 företagets verksamhet har finansierats och vilka kapitalinvesteringar  
  
 som har gjorts under räkenskapsåret (6 kap. 5 §).  
  
 Den internationella utvecklingen har inneburit att synen på vad  
  
 analysen ska innehålla delvis har förändrats och att analysen  
  
 numera oftast benämns kassaflödesanalys. Denna utveckling har sin  
  
 bakgrund i att god redovisningssed i Sverige har kommit att återspegla  
  
 innehållet i de internationella redovisningsstandarder som  
  
 ges ut av den privaträttsliga organisationen International Accounting  
  
 Standards Board (IASB). När det gäller kassaflödesanalyser är  
  
 särskilt International Accounting Standard 7 (IAS 7) av intresse.  
  
 214 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 Fokus ligger i dag mer på företagets in- och utbetalningar, dvs.  
  
 kassaflödet, än på företagets finansiering och kapitalinvesteringar.  
  
 Utredaren ska därför  
  
  överväga om bestämmelserna om innehållet i och benämningen  
  
 på finansieringsanalysen ska ändras, och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 Tilläggsupplysningar till årsredovisningen, m.m.  
  
 Som redan framgått grundar sig redovisningsreglerna till stor del på  
  
 EG:s redovisningsdirektiv. I vissa avseenden innehåller svensk lag  
  
 emellertid regler som saknar motsvarighet i direktiven. Det gäller  
  
 framförallt olika krav på uppgiftslämnande. Som exempel kan  
  
 nämnas krav i 5 kap. årsredovisningslagen om att uppgift ska lämnas  
  
 om taxeringsvärde (4 §), sjukfrånvaro (18 a §) och könsfördelning  
  
 bland ledande befattningshavare (18 b §). Någon utvärdering  
  
 av den nytta kravet på upplysningar medför i förhållande till de  
  
 kostnader som reglerna medför har inte skett.  
  
 Utredaren ska därför  
  
  analysera vilken betydelse uppgiften om könsfördelning har,  
  
 särskilt för jämställdhetsarbetet,  
  
  analysera vilken betydelse uppgiften om sjukfrånvaro har,  
  
 särskilt för att få företagen att vidta åtgärder för att minska  
  
 sjukfrånvaron,  
  
  analysera vilken betydelse uppgiften om taxeringsvärde har vid  
  
 bedömningen av ett företags finansiella ställning,  
  
  ta ställning till om de ovan nämnda kraven på tilläggsupplysningar  
  
 och andra upplysningskrav motiverar  
  
  den kostnad som de medför för företagen,  
  
  såvitt gäller könsfördelning och sjukfrånvaro föreslå de ändringar  
  
 i regelverket som krävs för att ta bort upplysningsskyldigheten  
  
 eller inskränka den till att gälla färre företag än i  
  
 dag,  
  
  överväga om upplysningskraven i övrigt kan tas bort, ändras  
  
 eller inskränkas till att gälla färre företag än i dag,  
  
  överväga om de upplysningskrav som gäller för koncernredovisningen  
  
 bör begränsas eller förtydligas,  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 215 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 Koncerndefinitioner  
  
 Den koncerndefinition som finns i årsredovisningslagen (se 1 kap.  
  
 4 §) grundar sig på det sjunde bolagsrättsliga direktivet såsom det  
  
 var utformat vid tillkomsten av årsredovisningslagen. Noterade  
  
 företag ska sedan år 2005 – i stället för nationell rätt som grundar  
  
 sig på det sjunde direktivet – tillämpa en EG-förordning när de  
  
 upprättar sin koncernredovisning (Europaparlamentets och rådets  
  
 förordning [EG] nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning  
  
 av internationella redovisningsstandarder, EGT L 243, 11.9.2002,  
  
 s. 1, Celex 32002R1606; IAS-förordningen). Enligt förordningen är  
  
 alla europeiska noterade företag skyldiga att upprätta sina  
  
 koncernredovisningar i enlighet med de IAS/IFRS (International  
  
 Financial Reporting Standards) och tillhörande tolkningsmeddelanden  
  
 som har utfärdats eller antagits av International Accounting  
  
 Standards Committee (IASC) eller, efter namnbyte, International  
  
 Accounting Standards Board (IASB) och som har antagits av  
  
 Europeiska kommissionen för tillämpning inom gemenskapen.  
  
 IAS 27 Koncernredovisning och separata finansiella rapporter  
  
 innehåller en koncerndefinition som delvis skiljer sig från den  
  
 definition som finns i bl.a. årsredovisningslagen. IAS 27 har med  
  
 stöd av IAS-förordningen införlivats i EG-rätten.  
  
 Det är definitionen i årsredovisningslagen som är bestämmande  
  
 för när ett börsnoterat företag är moderföretag i en koncern och  
  
 därmed skyldigt att upprätta en koncernredovisning, men det är  
  
 IAS 27 som avgör vilka företag som ska omfattas av koncernredovisningen.  
  
 Eftersom koncerndefinitionerna skiljer sig åt, kan  
  
 koncernredovisningen således komma att omfatta en annan krets av  
  
 företag än de som utgör en koncern enligt årsredovisningslagen.  
  
 Det sjunde bolagsrättsliga direktivet har ändrats för att göra det  
  
 möjligt för medlemsstaterna att i sin nationella rätt införa en  
  
 koncerndefinition som överensstämmer med den som finns i  
  
 IAS 27. Det är mot den bakgrunden som IAS-utredningen föreslog  
  
 att koncerndefinitionen i årsredovisningslagen skulle anpassas till  
  
 IAS 27 (jfr SOU 2003:71 s. 114 f.). En sådan ändring skulle dock  
  
 ha fått konsekvenser även för tillämpningen av andra lagar.  
  
 Regeringen ansåg därför att koncerndefinitionerna i årsredovisningslagen  
  
 och andra författningar borde ses över i ett sammanhang.  
  
 Förslaget ledde alltså inte till lagstiftning (prop. 2004/05:24,  
  
 s. 87 f.). Den aviserade översynen bör nu komma till stånd.  
  
 216 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 Utredaren ska därför  
  
  med utgångspunkt i IAS-utredningens förslag i alltjämt aktuella  
  
 delar och remissvaren över utredningens betänkande föreslå hur  
  
 koncerndefinitionen i årsredovisningslagen ska anpassas till IAS,  
  
  ta ställning till om koncerndefinitionen i aktiebolagslagen (2005:551)  
  
 och andra berörda författningar bör ändras med anledning av  
  
 anpassningen,  
  
  beskriva konsekvenserna av ändrade definitioner, och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 Tryggandelagen  
  
 Lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse, m.m.  
  
 (tryggandelagen) innehåller regler om hur en arbetsgivares utfästelser  
  
 om pension till arbetstagare eller arbetstagares efterlevande kan  
  
 tryggas genom särskild redovisning av pensionsskuld eller avsättning  
  
 till pensionsstiftelse.  
  
 Försäkringsbolaget Pensionsgaranti, ömsesidigt (FPG) och  
  
 Pensionsregistreringsinstitutet (PRI) har i en skrivelse begärt vissa  
  
 ändringar i lagstiftningen när det gäller redovisningen av pensionsutfästelser  
  
 (dnr Ju1997/2636/L1). Även Bokföringsnämnden har i  
  
 en skrivelse begärt vissa ändringar i redovisningsreglerna. Nämnden  
  
 har också tagit upp frågan om beräkningen av pensionsutfästelsers  
  
 kapitalvärde (Ju2005/8822/L1).  
  
 Utredaren ska därför  
  
  överväga behovet av att ändra reglerna om hur pensionsutfästelser  
  
 ska beräknas och redovisas, och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 Bokföringsbrott vid för sent upprättad årsredovisning  
  
 Den som genom att underlåta att bokföra affärshändelser eller  
  
 bevara räkenskapsinformation eller genom att lämna oriktiga  
  
 uppgifter i bokföringen eller på annat sätt uppsåtligen eller av  
  
 oaktsamhet åsidosätter sin bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen  
  
 döms, om rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller  
  
 ställning till följd härav inte kan i huvudsak bedömas med ledning  
  
 av bokföringen, för bokföringsbrott (11 kap. 5 § brottsbalken). Bestämmelsen  
  
 ändrades senast den 1 juli 2005 (se prop. 2004/05:69).  
  
 217 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 Som redan har nämnts har ett företags olika intressenter ett  
  
 behov av att följa hur verksamheten i företaget utvecklas. Ett  
  
 väsentligt inslag i regelverket är de tidsfrister som har ställts upp. I  
  
 t.ex. ett aktiebolag ska styrelsen lägga fram årsredovisningen på en  
  
 ordinarie bolagsstämma som inte får hållas senare än sex månader  
  
 från räkenskapsårets utgång (7 kap. 10 § aktiebolagslagen).  
  
 Frågan om i vilka fall bristande efterlevnad av skyldigheten att  
  
 upprätta och offentliggöra en årsredovisning respektive att upprätta  
  
 ett årsbokslut kan komma att utgöra ett bokföringsbrott har  
  
 varit föremål för diskussion. Högsta domstolen har i ett avgörande  
  
 år 2004 konstaterat att underlåtenhet att inom föreskriven tid  
  
 upprätta en årsredovisning i ett aktiebolag utgör ett sådant brott  
  
 (se NJA 2004, s. 618). I avgörandet uttalas att rörelsens ekonomiska  
  
 resultat och ställning i ett aktiebolag inte kan i huvudsak  
  
 bedömas utan årsredovisningen och att det av hänsyn till de olika  
  
 intressenter som är beroende av årsredovisningen måste krävas att  
  
 årsredovisningen verkligen föreligger inom föreskriven tid.  
  
 FAR SRS och Sveriges advokatsamfund har begärt att lagstiftningen  
  
 ändras så att det inte utgör ett bokföringsbrott att  
  
 upprätta en årsredovisning alltför sent (dnr Ju2005/5793/L1).  
  
 Högsta domstolens avgörande har också diskuterats i den juridiska  
  
 litteraturen. Det har där hävdats att det finns vissa otydligheter  
  
 i straffansvaret, bl.a. när det gäller den straffrättsligt relevanta  
  
 tidpunkten för en årsredovisnings upprättande och hur det s.k.  
  
 huvudsaklighetskriteriet i straffbestämmelsen förhåller sig till  
  
 årsredovisningen.  
  
 Bestämmelsen om bokföringsbrott i 11 kap. 5 § brottsbalken är  
  
 ett s.k. blankettstraffbud, vars innehåll, t.ex. när det gäller kretsen  
  
 av bokföringsskyldiga och innehållet i bokföringsskyldigheten,  
  
 bestäms av innehållet i annan lagstiftning, särskilt bokföringslagen.  
  
 De närmare omständigheter som medför att en gärning utgör ett  
  
 bokföringsbrott framgår således inte av stadgandet i brottsbalken.  
  
 Som utgångspunkt bör denna ordning gälla även i fortsättningen.  
  
 Som framgår av bl.a. Högsta domstolens avgörande är det  
  
 visserligen mycket viktigt att reglerna om upprättande av årsredovisning  
  
 och årsbokslut respekteras. Regeringen anser emellertid att  
  
 det bör övervägas om det är ändamålsenligt att knyta en straffsanktion  
  
 till skyldigheten att upprätta årsredovisning och årsbokslut  
  
 inom de tidsfrister som gäller i dag eller om intresset av att  
  
 informationen redovisas kan tillgodoses på annat sätt. Mot bakgrund  
  
 även av att andra sanktioner än straffrättsliga i stor utsträckning  
  
 bör kunna användas inom associationsrätten finns det därför  
  
 218 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 skäl att överväga den fråga som FAR SRS och Sveriges advokatsamfund  
  
 har väckt. Även de övriga frågor som nämnts förtjänar att  
  
 belysas.  
  
 Utredaren ska därför  
  
  analysera gällande rätt och belysa fördelar och nackdelar med  
  
 den nuvarande ordningen,  
  
  beskriva de icke straffrättsliga sanktioner som kan riktas mot  
  
 företag som inte upprättar och offentliggör sin årsredovisning i  
  
 tid respektive företag som inte upprättar sitt årsbokslut i tid,  
  
  överväga om det finns anledning att, med beaktande av de  
  
 intressen som ligger till grund för skyldigheten att upprätta  
  
 årsredovisning och årsbokslut, inskränka eller ta bort straffansvaret  
  
 i något avseende, särskilt för de fall där åsidosättandet  
  
 av bokföringsskyldigheten består enbart i att en årsredovisning  
  
 eller ett årsbokslut inte har upprättats eller har upprättats för  
  
 sent,  
  
  undersöka om eventuella ändringar av straffansvarets innehåll  
  
 lämpligen kan ske genom ändringar i det civilrättsliga regelverket,  
  
  om straffansvaret föreslås ändrat, analysera vilka konsekvenser  
  
 detta kan få,  
  
  överväga om det bör göras lagändringar som skulle kunna  
  
 underlätta tillämpningen och öka förutsebarheten i regelverket,  
  
 och  
  
  utarbeta nödvändiga författningsförslag.  
  
 Det ingår inte i uppdraget att föreslå några ändringar i de grundläggande  
  
 förutsättningarna för straffansvar för bokföringsbrott.  
  
 Övriga frågor  
  
 Ett flertal skrivelser och brev har kommit in till Justitiedepartementet  
  
 med synpunkter på redovisningsreglerna. De ärenden som  
  
 sålunda finns i departementet och som kommer in till departementet  
  
 under utredningstiden kommer i den mån det bedöms  
  
 lämpligt och efter samråd med utredaren att överlämnas till denne.  
  
 219 
  
 Bilaga 1 SOU 2008:67  
  
 Arbetets bedrivande  
  
 Utredaren ska göra de internationella jämförelser som anses  
  
 befogade. Situationen i länder som är jämförbara med Sverige ska  
  
 särskilt beaktas. Utredaren bör samråda med EG-kommissionen  
  
 när det är lämpligt.  
  
 Utredaren ska i sitt arbete föra en dialog med och inhämta  
  
 synpunkter från Bokföringsnämnden, Ekobrottsmyndigheten,  
  
 Skatteverket, FAR SRS, Sveriges Redovisningskonsulters Förbund  
  
 SRF, Näringslivets regelnämnd, Företagarna och Svenskt Näringsliv.  
  
 En dialog bör även föras med andra parter som kan bedömas bli  
  
 särskilt berörda av förslagen.  
  
 En särskild utredare har fått i uppdrag att analysera i vilken  
  
 utsträckning sambandet mellan redovisning och beskattning ska  
  
 bestå (dir. 2004:146; Utredningen om sambandet mellan redovisning  
  
 och beskattning [SamRoB]). Sambandet innebär att värderingsreglerna  
  
 i redovisningslagstiftningen i vissa fall har en direkt  
  
 betydelse för hur ett företag ska beskattas. Utredningens arbete  
  
 bör inte föregripas. Utredaren ska därför inte lämna några förslag  
  
 som kan antas ha betydelse för beskattningsunderlaget såvida inte  
  
 regeringen, innan uppdraget ska slutredovisas, har tagit ställning i  
  
 frågan om sambandet mellan redovisning och beskattning.  
  
 Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta det arbete  
  
 med att ta bort revisionsplikten för små företag som f.n. bedrivs  
  
 inom Utredningen om revisorer och revision (dir. 2006:96 och  
  
 2006:128), det arbete som bedrivs av SamRoB och det arbete som  
  
 pågår inom Regeringskansliet med att genomföra de ändringar i  
  
 redovisningsdirektiven som antogs den 14 juni 2006.  
  
 Utredaren ska även följa och beakta redovisningen av det  
  
 uppdrag som regeringen den 21 december 2006 gav till Nutek om  
  
 att mäta företagens administrativa kostnader på bokföringsområdet.  
  
 Utredaren ska redovisa konsekvenserna för näringslivet och för  
  
 det allmänna av de förslag som läggs fram. Vid bedömningen av  
  
 förslagens påverkan på företagens administrativa kostnader ska  
  
 utredaren ta hjälp av Nutek. Om förslagen kan bedömas medföra  
  
 ökade kostnader eller intäktsminskningar för det allmänna, ska  
  
 utredaren föreslå en finansiering.  
  
 220 
  
 SOU 2008:67 Bilaga 1  
  
 Utredaren ska i ett delbetänkande senast den 30 juni 2008 redovisa  
  
 resultatet av sina överväganden i anslutning till avsnitten ovan  
  
 om  
  
  Genomförandet av EG:s redovisningsdirektiv när det gäller små  
  
 och medelstora företag,  
  
  Tidpunkten för bokföringen, m.m.,  
  
  Gemensam verifikation,  
  
  Reglerna om årsbokslut, och  
  
  Tilläggsupplysningar till årsredovisningen, m.m.  
  
 Uppdraget i övrigt ska redovisas senast den 1 juni 2009. Om  
  
 utredaren finner det lämpligt, får dessa delar av uppdraget redovisas  
  
 i ett eller flera delbetänkanden.  
  
 (Justitiedepartementet) 
  
 221