Bo för att leva 
 – seniorbostäder och trygghetsbostäder 
 Vi lever inte för att bo. Vi bor för att leva. Det viktiga med hur vi bor är hur det låter oss leva, hur det påverkar raden av vardagar som lagrar sig till våra liv. 
 (Pruitt, Thomas för att leva) 
 Delbetänkande av Äldreboendedelegationen 
 Stockholm 2007 
 SOU 2007:103 
 SOU och Ds kan köpas från Huerta kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Huerta Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90 
  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på http://www.regeringen.se/remiss 
 Tryckt av Edita Sverige AB 
 Stockholm 2007 
 ISBN  
 978-91-38-22867-8 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Till statsrådet Cantrell, 
 Socialdepartementet 
 Regeringen beslutade den 24 maj 2006 att tillkalla en delegation för utveckling av bostäder och boende för äldre personer med uppgift att följa och analysera behoven av och utvecklingen av boende för äldre (dir. 2006:63). Delegationen ska lämna förslag till åtgärder som kan påverka och stimulera utvecklingen av bostäder och boende anpassade för äldres behov både inom den ordinarie bostads- marknaden och inom särskilda boendeformer. 
 Den 21 december 2006 beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2006:137) som innebär att delegationen ska redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre personer ska få tillgång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Dele- gationen ska också följa och granska effekterna av det investerings- stöd som regeringen har infört från och med 2007. 
 Delegationen har under arbetet med detta delbetänkande haft följande sammansättning: Riksdagsledamoten Cox, särskild utredare/ordförande, riksdagsledamoten och f.d. kommunal- rådet i Göteborgs stad Roberts, kommunstyrelseledamoten och f.d. kommunalrådet  
 Hall, Växjö kommun, kommunalrådet Clarke, Höganäs kommun, kommunfull- mäktigeledamoten Harris, Nordmalings kommun, äldreborgarrådet Saunders, Stockholms kommun fr.o.m. 7 december 2007, handläggaren  
 Clark, Sveriges Kommuner och Landsting, ordföranden i Pensionärernas Riksor- ganisation Wolfe, tf ordföranden i Sveriges Pensionärs- förbund Holloway fr.o.m. 7 december 2006, avdelnings- ordföranden i Svenska Kommunalpensionärernas Förbund Holland, ordföranden i Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO) Andrews t.o.m. den 9 september 2007, enhetschef Stanton, SABO fr.o.m. den 10 september 2007, ordföran- den i HSB Stockholm Saunders, verkställande direktören 
 Walker, Lulebo AB, professorn Harris, arkitekten Gray samt departementssekreterarna Jordan, Socialdepartementet, Marshall, Finansdepartementet t.o.m. 14 augusti 2007 samt Aguilar, Finansdepartementet fr.o.m. 15 augusti 2007. 
 Ware förordnades som sekreterare den 12 augusti 2006 och Maldonado den 5 februari 2007. Skinner för- ordnades den 1 juni 2007 för tiden fram t.o.m. 31 mars 2008 för att tillsammans med Johnson, kommittéservice, ansvara för samhällsekonomiska beräkningar. Ämnessakkunniga Camacho har varit juridisk konsult och har gjort de rättsutredningar som redovisas. En expertgrupp bestående av arkitekten Campbell, Boverket, docenten Mccoy, Socialstyrelsen, enhets- chefen Mcclure, Länsstyrelsen i Stockholms län, avdelnings- chefen Hunter, Hjälpmedelsinstitutet och handläggaren Schwartz, Räddningsverket har bistått delegationen i dess arbete. 
 Delegationen har antagit namnet Äldreboendedelegationen. Utredningen överlämnar härmed sitt delbetänkande  
 Thomas för att 
  
 leva – seniorbostäder och trygghetsbostäder  
 (SOU 2007:103). 
  
 Stockholm i december 2007 
 Cox 
 /Monica Albertsson 
 Maldonado 
 2 
 Innehåll 
  
 Förkortningar och definitioner av använda begrepp 
  
 .................. 9 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 A 
  
 INLEDNING 
  
 1 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning................. 
  
 33 
  
 1.1 
  
 Om utredningsuppdraget och delbetänkandet ...................... 
  
 33 
  
 1.2 
  
 Underlag för delbetänkandet .................................................. 
  
 35 
  
 1.3 
  
 Delbetänkandets disposition................................................... 
  
 36 
  
 1.4 
  
 Äldres boende – en tillbakablick ............................................. 
  
 38 
  
 2 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen................................. 
  
 41 
  
 2.1 
  
 Målen för bostadspolitiken...................................................... 
  
 41 
  
 2.2 
  
 Lagregleringen.......................................................................... 
  
 43 
  
 2.3 
  
 Boendeplanering....................................................................... 
  
 44 
  
 2.4 
  
 Allmännyttiga bostadsföretag................................................. 
  
 45 
  
 2.5 
  
 Blockförhyrning....................................................................... 
  
 46 
  
 2.6 
  
 Ekonomiska förutsättningar ................................................... 
  
 46 
  
 3 
  
 Ansvaret för vård och omsorg....................................... 
  
 51 
  
 3.1 
  
 Från institution till eget boende ............................................. 
  
 51 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2007:103 
  
 3.2 
  
 Kommunernas ansvar för särskilda boendeformer 
  
 ................52 
  
 3.3 
  
 Finansiella aspekter på äldreomsorgen.................................... 
  
 53 
  
 B 
  
 AKTUELL SITUATION 
  
 4 
  
 Bostadsförhållanden ................................................... 
  
 61 
  
 4.1 
  
 Ordinärt boende....................................................................... 
  
 61 
  
 4.2 
  
 Särskilt boende ......................................................................... 
  
 65 
  
 4.3 
  
 Hemlöshet bland seniorer........................................................ 
  
 69 
  
 4.4 
  
 Att bedöma och tillgodose behov ........................................... 
  
 71 
  
 5 
  
 Termer och begrepp.................................................... 
  
 73 
  
 5.1 
  
 Begreppsförvirring ................................................................... 
  
 73 
  
 5.2 
  
 Olika definitioner förekommer............................................... 
  
 74 
  
 5.3 
  
 Begreppen äldre och behov...................................................... 
  
 76 
  
 5.4 
  
 Begrepp inom vård och omsorg .............................................. 
  
 77 
  
 6 
  
 Nuvarande bostadsbestånd .......................................... 
  
 79 
  
 6.1 
  
 Tillkomst och utformning ....................................................... 
  
 79 
  
 6.2 
  
 Möjligheter till och hinder för kvarboende ............................ 
  
 80 
  
 7 
  
 Kommunernas boendeplanering ................................... 
  
 83 
  
 7.1 
  
 Bostadsbyggandets omfattning och inriktning ...................... 
  
 83 
  
 7.2 
  
 Boendeplanering en strategisk viktig fråga............................. 
  
 84 
  
 7.3 
  
 Prioriterade frågor.................................................................... 
  
 86 
  
 8 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende............... 
  
 89 
  
 8.1 
  
 Befolkningsutvecklingen.......................................................... 
  
 89 
  
 8.2 
  
 Hälsoutvecklingen.................................................................... 
  
 91 
  
 6 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2007:103 
  
 8.3 
  
 Ekonomiska förhållanden........................................................ 
  
 92 
  
 8.4 
  
 Teknikutvecklingen ................................................................. 
  
 93 
  
 8.5 
  
 Preferenser och flyttmönster .................................................. 
  
 95 
  
 8.6 
  
 Migration och livsstilsflyttningar.......................................... 
  
 102 
  
 C 
  
 ÖVERVÄGANDEN OCH KONSEKVENSANALYSER 
  
 9 
  
 En enhetlig terminologi............................................. 
  
 107 
  
 9.1 
  
 Begrepp och definitioner som övervägs ............................... 
  
 107 
  
 10 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse.................... 
  
 113 
  
 10.1 
  
 Befolkningsutvecklingen ....................................................... 
  
 115 
  
 10.2 
  
 Hälsoutvecklingen ................................................................. 
  
 116 
  
 10.3 
  
 Att bedöma och möta behov................................................. 
  
 117 
  
 10.4 
  
 Ekonomiska förutsättningar ................................................. 
  
 119 
  
 10.5 
  
 Den tekniska utvecklingen .................................................... 
  
 120 
  
 11 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om 
  
 alternativa lösningar ................................................. 
  
 123 
  
 11.1 
  
 Utgångspunkter ..................................................................... 
  
 123 
  
 11.2 
  
 Bostäder med god tillgänglighet - seniorbostäder ............... 
  
 125 
  
 Alternativ A............................................................................ 
  
 127 
  
 11.3 
  
 Trygghetsbostäder – alternativa lösningar ........................... 
  
 129 
  
 11.4 
  
 Alternativen A, B och C i förhållande till särskilt 
  
 boende..................................................................................... 
  
 135 
  
 11.5 
  
 Stöd- och stimulansåtgärder.................................................. 
  
 137 
  
 12 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser ............................. 
  
 143 
  
 12.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 143 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2007:103 
  
 12.2 
  
 Äldreomsorgens kostnader på lång sikt................................ 
  
 144 
  
 12.3 
  
 Om ändrade regler för BTP och högkostnadsskyddet 
  
 inom äldreomsorgen............................................................... 
  
 144 
  
 12.4 
  
 Kostnadsberäkningar vid ett eventuellt införande av 
  
 hissbidrag ................................................................................ 
  
 148 
  
 12.5 
  
 Legala aspekter ....................................................................... 
  
 150 
  
 12.6 
  
 Prövning av det offentliga åtagandet..................................... 
  
 156 
  
 Särskilt yttrande............................................................... 
  
 159 
  
 Referenser....................................................................... 
  
 163 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv .............................................................. 
  
 167 
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv .................................................................. 
  
 173 
  
 Bilaga 3 Älderomsorgens kostnader på lång sikt........................... 
  
 177 
  
 Bilaga 4 Flyttning till särskilt boende med heldygnsomsorg 
  
 från s.k. serviceboende jämfört med ordinärt boende .... 
  
 195 
  
 Bilaga 5 Utvärdering av omstruktureringen från service- 
  
 lägenhet till seniorlägenhet på Nålmakaren och 
  
 Strigeln ............................................................................... 
  
 221 
  
 Bilaga 6 Tio undersökningar om människors förväntningar på 
  
 sitt boende på äldre da´r................................................ 
  
 245 
  
 8 
 Förkortningar och definitioner av använda begrepp 
 Förkortningar 
  
 ADL 
  
 Aktiviteter i det Dagliga Livet (Activities of 
  
 Daily Living), används för att bedöma en 
  
 persons funktionsförmåga och behov av 
  
 hjälp med olika aktiviteter. Se även IADL 
  
 och PADL. 
  
 BTP 
  
 Bostadstillägg för pensionärer 
  
 FoU 
  
 Forskning och utveckling 
  
 IADL 
  
 Instrumentella Aktiviteter i det Dagliga 
  
 Livet, behov av hjälp med aktiviteter såsom 
  
 städning, tvätt, inköp, matlagning, trans- 
  
 porter m.m. Se även ADL och PADL. 
  
 PADL 
  
 Personliga aktiviteter i det Dagliga Livet, 
  
 behov av hjälp med grundläggande aktivite- 
  
 ter såsom personlig hygien, på- och avkläd- 
  
 ning, intag av mat och dryck, förflyttning 
  
 m.m. Se även ADL och IADL. 
  
 SABO 
  
 Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag 
  
 SBTP 
  
 Särskilt bostadstillägg för pensionärer 
  
 SCB 
  
 Statistiska Centralbyrån 
  
 SKL 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting 
  
 9 
  
 Förkortningar och definitioner av använda begrepp SOU 2007:103 
  
 ULF 
  
 Undersökningarna av levnadsförhållanden 
  
 (SCB) 
  
 Definitioner av använda begrepp 
 Om begreppen finns definierade i Sveriges Officiella Statistik eller Socialstyrelsens termbank redovisas och används dessa definitioner. 
  
 dagverksamhet 
  
 Bistånd som avser insats/åtgärd under dag- 
  
 tid utanför den egna bostaden. 
  
 Kommentar:  
 Kommunen har hälso- och 
  
 sjukvårdsansvar, 
  
 rehabilitering kan t.ex. 
  
 ingå. Däremot avses inte s.k. öppna verk- 
  
 samheter såsom kaféverksamhet och andra 
  
 former av träffpunkter. 
  
 fjärde åldern 
  
 Den sista delen av livet, som karaktäriseras 
  
 av sjuklighet och nedsatt fysisk och/eller 
  
 psykisk funktionsförmåga. Man klarar sig 
  
 inte längre helt själv utan blir på olika sätt 
  
 beroende av andras vård och omsorg. 
  
 funktionshinder 
  
 Begränsning som 
  
 en funktionsnedsättning 
  
 innebär för en person i relation till omgiv- 
  
 ningen. 
  
 funktionsnedsättning 
  
 Nedsättning av fysisk, psykisk eller 
  
 intellektuell funktionsförmåga. 
  
 hemvård 
  
 Vård och omsorg när den ges i den enskildes 
  
 bostad eller motsvarande. 
  
 Kommentar:  
 Avser hemsjukvård, hem- 
  
 tjänst, dagverksamhet och korttidsplats. 
  
 hemsjukvård 
  
 Hälso- och sjukvård när den ges i patients 
  
 bostad eller motsvarande och där ansvaret 
  
 för de medicinska åtgärderna är samman- 
  
 hängande över tiden. 
  
 10 
 SOU 2007:103 Förkortningar och definitioner av använda begrepp 
  
 hemtjänst 
  
 Bistånd i form av service och personlig 
  
 omvårdnad i den enskildes bostad. 
  
 korttidsvård/- 
  
 Stöd enligt socialtjänstlagen i form av tillfälligt 
  
 korttidsboende 
  
 boende i särskilda boendeformer förenat 
  
 med 
  
 behandling, rehabilitering 
  
 och/eller 
  
 omvårdnad för bl.a. avlösning, växelvård och 
  
 eftervård. Korttidsvård kan ges både till 
  
 personer som bor i ordinärt boende med 
  
 behov av t.ex. växelvård eller eftervård och 
  
 till personer som permanent bor i särskilda 
  
 boendeformer där exempelvis rehabiliter- 
  
 ingsresurser saknas. 
  
 omvårdnad 
  
 Insatser enligt socialtjänstlagen 
  
 och/eller 
  
 hälso- och sjukvårdslagen för person som 
  
 inte själv kan tillgodose sina fysiska, 
  
 psykiska och sociala behov. 
  
 ordinärt boende 
  
 Boende i vanliga flerbostadshus, egna hem 
  
 eller liknande till skillnad från särskilda 
  
 boendeformer. 
  
 seniorer 
  
 Personer i åldrarna 55 år och däröver. 
  
 seniorbostäder 
  
 Samlingsbegrepp för de former av ordinärt 
  
 boende som utmärks av god fysisk tillgäng- 
  
 lighet och tillgång till gemensamhetslokaler. 
  
 De boende måste ha uppnått en viss angiven 
  
 ålder för att få flytta in. 
  
 särskilda 
  
 Enligt socialtjänstlagen ska kommunerna 
  
 boendeformer 
  
 inrätta särskilda boendeformer för service 
  
 och omvårdnad för äldre människor med 
  
 behov av särskilt stöd. Vid dessa kan 
  
 omfattande service och vård förekomma 
  
 dygnet runt. Kommunerna har ansvaret för 
  
 såväl sociala som medicinska insatser, 
  
 förutom sådana som ges av läkare.  
 Med 
  
 Permanent boende i särskilda boendeformer 
  
 avses 
  
 stadigvarande boende i 
  
 särskilda 
  
 11 
  
 Förkortningar och definitioner av använda begrepp SOU 2007:103 
 boendeformer i motsats till tillfälligt boende (korttidsvård/korttidsboende). 
  
 tillgänglighet 
  
 Avser den fysiska miljön (bostäder, offent- 
  
 liga lokaler, offentlig utemiljö, allmänna 
  
 kommunikationer). Begreppet avser alltså 
  
 mötet mellan individens funktionella kapa- 
  
 citet 
  
 och 
  
 den 
  
 fysiska 
  
 miljöns 
  
 krav/utformning. 
  
 tredje åldern 
  
 Den period efter pensioneringen som 
  
 karakteriseras av frånvaron av allvarliga 
  
 sjukdomar och funktionsnedsättningar. 
  
 trygghetsbostäder 
  
 En form av bostäder avsedda för äldre som 
  
 känner sig oroliga och otrygga. Bostäderna 
  
 uppfyller höga krav på tillgänglighet, till- 
  
 gång till gemensamhetslokaler, tillgång till 
  
 Ray 
  eller motsvarande och 
  
 trygghetslarm. 
  
 vård 
  
 Åtgärd som innefattar utredning, behand- 
  
 ling, rådgivning eller omvårdnad. 
  
 vård och omsorg 
  
 Åtgärder och insatser till enskilda personer 
  
 gällande socialtjänst, stöd och service till 
  
 personer med funktionsnedsättningar samt 
  
 hälso- och sjukvård enligt gällande lagar. 
  
 vård- och omsorgs- En boendeform för äldre som omfattas av 
  
 boende 
  
 rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen. I 
  
 boendet erbjuds service, personlig omvård- 
  
 nad och hemsjukvård dygnet runt (hel- 
  
 dygnsomsorg). 
  
 Vård- och omsorgsboendet upplåts med 
  
 hyresrätt för dem permanent bor i denna 
  
 boendeform. 
  
 Kommentar:  
 Äldreboendedelegationen 
  
 anser att begreppet vård- och omsorgs- 
  
 boende bör föras in i socialtjänstlagen och 
  
 ersätta begreppet särskilt boende. 
  
 12 
  
 SOU 2007:103 Förkortningar och definitioner av använda begrepp 
  
 äldreboende 
  
 Uttrycket undviks p.g.a. dess otydlighet. 
  
 äldres boende 
  
 Alla de olika former av bostäder inom sär- 
  
 skilda boendeformer och inom det ordinära 
  
 bostadsbeståndet där det bor äldre personer, 
  
 oberoende av hur bostaden förmedlas och 
  
 vilken upplåtelseform den har. 
  
 äldre/äldre personer 
  
 Avser personer i åldrarna 65 år och däröver. 
  
 Kommentar:  
 När en avgränsad ålders- 
  
 grupp inom detta spann avses anges ålders- 
  
 intervallet, t.ex. 80 år och äldre. 
  
 13 
 Sammanfattning 
  
 Sammanfattande bedömning:  
 Befolkningsutvecklingen fram mot 2050 med en kraftigt ökad andel äldre i befolkningen medför att det behövs fler bostäder och boendemiljöer anpassade till äldre personer. 
 Många äldre vill bo kvar i den bostad och/eller det bostads- område där de redan bor. I dessa fall har insatser för att öka den fysiska tillgängligheten i det ordinarie bostadsbeståndet stor betydelse. 
 En del äldre önskar bo i närheten av andra som befinner sig i samma livssituation som de själva för att ta del av bl.a. den gemenskap som ett sådant boende kan erbjuda. Seniorbostäder med olika upplåtelseformer är för dem, framför allt i tredje åldern, ett sådant alternativ. 
 Andra äldre personer, som upplever att de inte längre känner sig trygga i sina hem, har i vissa fall sökt särskilt boende men nekats sådant eftersom deras behov ansetts kunna tillgodoses på annat sätt. Överväganden om hur dessa äldres behov av bostäder och stöd i vardagslivet ska kunna tillgodoses, när den egna bostaden inte räcker till, redovisas i detta delbetänkande. 
 Seniorbostäder och trygghetsbostäder kan stärka den enskil- des sociala nätverk. Det stöd ett sådant nätverk erbjuder kan underlätta för den enskilde att leva ett aktivt och självständigt liv och även skjuta upp behov av vård och omsorg. 
 Det är också nödvändigt att de som så behöver får tillgång till personal dygnet runt. Men behovet av särskilt boende är på vissa håll i landet för närvarande inte täckt. Det är alltså angelä- get att olika former av bostäder, det ordinarie bostadsutbudet inklusive seniorbostäder, trygghetsbostäder och det särskilda boendet utvecklas för att tillgodose behoven hos de äldre. Seni- orbostäder och trygghetsbostäder ger äldre människor möjlig- heter att utveckla sina sociala nätverk. Starka sociala nätverk och 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 bostäder med god tillgänglighet ger den enskilde bättre förut- sättningar att leva ett aktivt och självständigt liv och kan bidra till att skjuta upp behov av vård och omsorg i institutionslik- nande former. I samband med slutbetänkandet december 2008 återkommer delegationen med sina förslag om hur en sådan utveckling kan stimuleras. 
 I detta delbetänkande överväger Äldreboendedelegationen åtgärder som kan stimulera utvecklingen av bostäder och boendemiljöer anpassade till äldres behov i form av s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Detta görs i enlighet med tilläggsdirektiven (dir. 2006:137). 
 Delegationen förordar inte, i detta skede, något av de alternativ som den övervägt och analyserat. Syftet med betänkandet är att det ska ligga till grund för ytterligare diskussioner på regional och lokal nivå. Delegationen återkommer med ställningstaganden och förslag i sitt slutbetänkande när en närmare analys gjorts även av det särskilda boendet. Äldres bostäder och boende kan då bedömas ur ett hel- hetsperspektiv. Däremot redovisas de bedömningar delegationen gör mot bakgrund av en mängd studier och rapporter från myndig- heter, universitet och högskolor, centrumbildningar för forskning och utvecklingsarbete för vård och omsorg om äldre m.fl. Dessa belyser faktorer som har betydelse för äldres boende. 
 I detta sammanhang bör det också framhållas att Äldreboende- delegationens överväganden i delbetänkandet helt sker utifrån inriktningen av och målen för äldrepolitiken och inte utifrån bostadspolitiken och de olika politiska uppfattningar som finns om mål och inriktning inom detta politikområde. 
 Faktorer av betydelse för delegationens överväganden 
 Befolkningsutvecklingen 
 Från och med 2020 ökar andelen  
 80-åringar 
  och äldre i befolk- ningen. Särskilt kraftig är ökningen bland dem över 85 år. Men det saknas idag bostäder och boendemiljöer väl anpassade till den åld- rande människans behov. Det finns brister i tillgänglighet inom det ordinarie bostadsbeståndet och i ett antal kommuner saknas platser i särskilt boende. 
 16 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 Det behövs alltså fler bostäder och boendemiljöer med god till- gänglighet, bland annat hiss. Men det behövs också boendeformer som kompletterar och erbjuder komplement såväl till det ordinarie bostadsutbudet som till särskilt boende. Sådana bostäder bör erbjuda viss service, möjligheter till gemenskap och medge teknik- stöd. 
 Mångfalden i människors levnadssätt, levnadsvillkor och behov samt kommunernas skilda planeringsförutsättningar innebär att det kommer att behövas bostäder med olika utformning och service. Boendealternativ behöver utvecklas med utgångspunkt i lokala för- hållanden och äldre människors medverkan. Men gemensamt för dem alla och deras närmaste omgivning är vikten av att de är till- gängliga för personer som behöver gångstöd såsom käpp och rol- lator eller är rullstolsburna. En sådan tillgänglighet är bra för alla, t.ex. yngre med fysiska funktionsnedsättningar och barnfamiljer. 
 Hälsoutvecklingen 
 Ökningen av antalet äldre i befolkningen kommer i sig att medföra ökade behov av vård och omsorg. Under vårt åldrande kommer de flesta av oss att få erfara att funktionsförmågan avtar och att vi behöver en omgivning som ger stöd och skapar samband i våra vardagsliv. Vi kommer också med stor sannolikhet att under de sista levnadsåren behöva vård- och omsorgsinsatser för längre eller kortare tid. 
 Att bedöma och möta behov 
 Tröskeln för när människor bedöms vara i behov av särskilt boende är numera oftast hög. I vissa fall anses den för hög och medför att människor är tvungna att bo kvar i sin ursprungliga bostad fast de egentligen inte önskar det. De kan känna sig osäkra och otrygga och önska ett annat boende, som utöver god tillgänglighet också erbjuder viss service och möjligheter till gemenskap. 
 De flesta äldre kan själva bäst avgöra när någon form av anpassat boende är att föredra framför den bostad de redan har. Människor behöver kunna välja ett sådant boende varför det behövs en mång- fald av bostadsalternativ i kommunerna som inte kräver behovs- bedömning. Analyser som gjorts ger också stöd för att bostäder 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 anpassade för äldre med god tillgänglighet och service bidrar till att senarelägga behov av särskilt boende. 
 Plats eller lägenhet i särskilt boende bör även fortsättningsvis erbjudas efter individuell behovsbedömning och omfattas av rätten till bistånd. Det finns två avgörande skäl för en sådan bedömning. Det ena handlar om den enskildes rättstrygghet. För människor med omfattande behov av vård och omsorg är det viktigt att sär- skilt boende är en utkrävbar rättighet som kan överklagas genom förvaltningsbesvär. Det andra handlar om kommunernas möjlig- heter att som sjukvårdshuvudmän följa det beslut riksdagen fattade 1997 om prioriteringar inom hälso- och sjukvården och leva upp till kraven i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, 2 § 2 stycket): Den som har största behovet av hälso- och sjukvård skall ges företräde till vården. 
 Ekonomiska förutsättningar 
 Den stora gruppen  
 40-talister 
  som nu gör sitt inträde i pensions- åldern bidrar till att antalet  
 65–79-åringar 
  fram mot 2015 ökar med ca 450 000 personer. Detta motsvarar mer än hälften av den beräk- nade totala befolkningsökningen. Närmare två tredjedelar av dem bor i småhus. Relativt andra åldersgrupper är de en resursstark grupp. Många av dem, men långt ifrån alla, torde ha bättre ekono- miska förutsättningar än såväl dagens ålderspensionärer som de som går i pension efter 2040 och framåt att efterfråga och välja ett boende anpassat till deras behov. Deras önskemål och agerande på bostadsmarknaden torde komma att påverka denna i stor utsträck- ning. Framväxten av s.k. seniorbostäder är ett tecken på det. 
 Bilden av vad som gäller för ett pensionärskollektiv vid tvär- snittsstudier är emellertid inte densamma som bilden av hur enskilda pensionärers inkomstsituation utvecklas vid longitudinell analys. Även fortsättningsvis kommer det att finnas pensionärer som är mindre resursstarka än sina generationskamrater. Också dessa pensionärer ska ha möjlighet att efterfråga olika former av mellanboendeformer eller trygghetsboende. 
 18 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 Den tekniska utvecklingen 
 Möjligheterna till teknikstöd i boendet utvecklas i snabb takt. Tjänster som leder till ökad trygghet och säkerhet och som under- lättar och stödjer kommunikation och komma ihåg är viktiga för äldre personers möjligheter att leva ett självständigt liv i gemenskap med andra. Nybyggda bostäder borde utformas på ett sådant sätt att de medger teknikstöd. Det skulle t.ex. behövas exempel på både hur bostäder generellt och i synnerhet bostäder anpassade till äldres behov borde planeras och utrustas för att möta framtidens krav på tillgänglighet och hjälpmedel/teknikstöd. Men för att ta fram sådana behövs ytterligare kunskap, bland annat om vilka teknikstöd som kan vara aktuella, om metoder och installationer, vilka kostna- der teknikstöden är förknippade med och hur de ska finansieras samt deras individ- och samhällsnytta. 
 En enhetlig terminologi 
 De termer och begrepp som idag används för olika slag av bostäder avsedda för äldre skapar mer förvirring än klarhet. Det behövs begrepp som bidrar till att göra det offentliga åtagandet tydligare. Kriterier för detta är att begreppen är definierade och används i officiell statistik och att de finns preciserade i lagar och förord- ningar. Begreppen ordinärt boende respektive särskilt boende är också definierade på detta sätt men särskilt boende har inte fått riktigt genomslag och tidigare begrepp används fortfarande. 
 Äldreboendedelegationen anser att det är önskvärt att delvis nya begrepp införs när det gäller äldres boende. Men för att sådana begrepp ska få genomslag måste de upplevas som relevanta, både av dem som är verksamma inom vård och omsorg och av de äldre och deras anhöriga. Mot denna bakgrund och de exempel på olika ord och beteckningar för äldres bostäder som delegationen fångat upp framträder följande begrepp: 
  
 Seniorbostäder  
 är ett vanligt förekommande begrepp. Av delega- tion används det som samlingsbegrepp för alla former av ordinärt boende som utmärks av god tillgänglighet, tillgång till gemensam- hetslokaler och krav på att de boende måste ha uppnått en viss ålder för att få flytta in. Seniorbostäder kommer med stor sanno- likhet att förekomma under många olika namn även fortsättningsvis. För dem som driver utvecklingen och ansvarar för produktionen är 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 det viktigt att profilera sig mot andra boendeformer, önskvärda kvaliteter och målgrupper. 
  
 Trygghetsbostäder  
 är det begrepp Äldreboendedelegationen för- ordar som beteckning för bostäder enligt något av alternativen B eller C, som redovisas i detta betänkande. Bostäder av detta slag ska vara utformade på sådant sätt att de undanröjer hinder och bör ha den högre nivå av tillgänglighet som finns beskriven i svensk stan- dard för bostadsutformning 
  
 1 
  
 . Idag finns inget krav på att en sådan höjd nivå ska finnas i vissa bostäder utan det är den s.k. normal- nivån enligt nämnda standard, som gäller för alla bostäder såväl i det ordinarie bostadsbeståndet som i särskilt boende. Inslag av gemensamhet är tydligt i trygghetsbostäder, vilket kommer till uttryck genom krav på gemensamhetslokal och möjlighet till gemensamma måltider. En trygghetsbostad utmärks alltså av till- gänglighet och tillgång till gemensamhetslokaler samt att det är den enskilde som avgör när hon eller han bör söka en trygghetsbostad. Någon behovsbedömning på motsvarande sätt som till nuvarande särskilt boende ska inte göras. 
 Vård- och omsorgsboende istället för särskilt boende 
 . Vad begrep- pet särskilt boende står för är otydligt. Utvecklingen inom äldre- omsorgen de senaste åren, med en större betoning på kvarboende och en minskning och i vissa fall förändring av platserna i särskilt boende har bidragit till att detta boende fått en annan karaktär jämfört med tidigare. Äldreboendedelegationen anser att begreppet  
 särskilda boendeformer  
 i socialtjänstlagens 5 kap. 5 § borde ersättas med begreppet  
 vård- och omsorgsboende 
 , som bättre speglar den inriktning som verksamheten vid särskilt boende numera har. Det är också ett begrepp som flera kommuner redan använder. 
  
 2  
  
 Äldreboendedelegationen föreslår dock inte i detta delbetänkande någon ändring av begreppen utan återkommer även i denna fråga i slutbetänkandet. 
  
 1 
  
 SS 91 42 21 (svensk standard för bostadsutformning) 
  
 2 
  
 Kommentar:  
 Socialtjänstlagens 5 kap, 5 § skulle t.ex. kunna formuleras på följande sätt: 
 Socialnämnden ska verka för att äldre personer kan erbjudas goda bostäder i det ordinarie bostadsbeståndet genom tillgänglighets- och trygghetsskapande åtgärder och lättåtkomlig service. Socialnämnden ska ge dem som behöver det hemtjänst och/eller hemsjukvård. Kommunen ska inrätta bostäder för vård och omsorg (alternativt: service, personlig omvårdnad och hemsjukvård)för dem som behöver stöd dygnet runt 
 . 
  
 20 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 Överväganden om alternativa lösningar 
 Skapa trygghet tillsammans 
 Den pågående utvecklingen visar att det finns ett utrymme för och en efterfrågan på bostäder och boendeformer som kan komplettera ordinärt boende av traditionellt slag och dagens särskilda boende. Bostäder av detta slag erbjuder viss service och möjligheter till gemenskap utöver att de utmärks av god tillgänglighet. De bidrar till att äldre kan behålla sitt självbestämmande och sin integritet. Den kraft och det engagemang som finns hos dem kan också komma till uttryck i stöd för varandra. Gemenskap uppstår genom ömsesidighet och trygghet skapar man tillsammans. 
 Två huvudspår har övervägts för hur fler bostäder anpassade till äldre människors behov ska kunna tillskapas. Det ena utgår från att alla s.k. seniorbostäder utformas inom ramen för det ordinarie bostadsutbudet, dvs. regleras i lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar (alternativ A) på motsvarande sätt som idag. 
 Det andra huvudspåret handlar om s.k. trygghetsbostäder. Två olika inriktningar av och lösningar för trygghetsbostäder redovi- sas. I det ena fallet är det ett frivilligt åtagande från kommunerna att tillskapa trygghetsbostäder (alternativ B). Lagregleringen kan då ske i en ny lag med lagen (2006:492) om kommunernas befogen- heter att tillhandahålla servicetjänster åt äldre som förebild eller också kan nämnda lag kompletteras med bestämmelser om trygg- hetsbostäder. 
 I det andra fallet är det en skyldighet för kommunerna att erbjuda trygghetsbostäder (alternativ C). Denna skyldighet kan regleras i socialtjänstlagen (2001:453). 
 Alternativ A 
 Detta alternativ innebär att 
  
 seniorbostäder av olika slag ingår i ett breddat utbud av bostä- der och tjänster inom den ordinarie bostadsmarknaden [inom ramen för lagen (2000:1383) om kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen], 
  
 bostäderna upplåts med hyresrätt, bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt, 
  
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 utbudet styrs i huvudsak av byggansvarigas bedömningar av efterfrågan och betalningsförmåga hos den äldre befolkningen men också genom enskilda personers och gruppers initiativ, 
  
 merkostnader för anpassningar i befintlig bebyggelse och vid nyproduktion för att öka tillgänglighet i området och i fastig- heterna liksom kostnader för gemensamhetslokaler kan påverka hyror/avgifter, 
  
 seniorbostad skaffar man på de sätt som redan idag förekommer, dvs. genom bostadsförmedling/bostadskö, köp av bostadsrätt, medlemskap i en kooperativ hyresrättsförening eller kontakt med byggare/motsvarande, 
  
 det är den enskildes ansvar att planera för sitt boende också på äldre dagar. 
  
 Motiv för att alternativ A skulle vara tillräckligt för att tillgodose behovet av alternativa boendeformer kan sökas i den pågående utvecklingen på bostadsmarknaden. Den visar att det finns en efterfrågan på seniorbostäder, som byggföretag och fastighetsägare försöker möta. Under de senaste sex åren har antalet seniorbostä- der ökat från ca 11 000 till ca 28 000. Äldre personer kan välja en sådan bostad under förutsättning att de uppfyller eventuella ålders- kriterier. Men det kommer även fortsättningsvis att finnas många, framför allt äldre kvinnor och personer med utländsk bakgrund, som av ekonomiska skäl har svårt att efterfråga en bostad som de anser är lämplig och önskvärd. Samhället bör stödja dem i deras strävanden att finna en bra bostad. 
 I alternativ A ligger tyngdpunkten i det offentliga åtagandet att utforma och driva en bostadspolitik som stimulerar utvecklingen av tillgängliga bostäder och boendemiljöer, som tillhandahåller en inf- rastruktur med goda kommunikationer och som medger teknik- stöd i boendet. Men kommunerna kan också inom ramen för t.ex.  
 social-, 
  kultur- och fritidsnämndernas kompetensområden stödja verksamheter i seniorbostäder och deras omgivningar. Exempel på detta finns redan idag. 
 Alternativen B och C 
 Ur kommunens perspektiv kan det vara värdefullt att tillhandahålla trygghetsbostäder med närhet till servicecentra, goda kommunika- 
 22 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 tioner och vårdpersonal i en situation när antalet mycket gamla människor ökar kraftigt. Väl utformade trygghetsbostäder kan bidra till att skjuta upp mer omfattande behov av vård och omsorg. Ansvariga för kommunens boendeplanering och företrädare för socialnämnden bör samverka vid planering och bedömning av sådana bostäder. Det är en viktig uppgift för socialnämnden inom ramen för dess uppsökande verksamhet och medverkan i samhälls- planeringen (3 kap., 2 § socialtjänstlagen) att uppmärksamma behov av trygghetsbostäder och medverka till att sådana tillskapas. 
 Gemensamma inslag i alternativen B och C 
 Gemensamt för trygghetsbostäder enligt alternativen B respektive C är 
  
 att bostäderna upplåts med hyresrätt och med begränsningar i överlåtelse, 
  
 att det finns tillgång till gemensamhetslokaler, 
  
 att hyresgästerna själva beslutar om hur gemensamhetsloka- lerna får användas, när kostnaderna för dessa lokaler slås ut på hyrorna, 
  
 att kommunen kan välja att subventionera gemensamhetsloka- ler och på så sätt också låta dem vara tillgängliga för andra som bor i närområdet, 
  
 att det i gemensamhetslokalerna också är möjligt att äta tillsam- mans, 
  
 att hyresgästernas eventuella behov av vård och omsorg tillgodoses av behovsprövad hemtjänst och/eller hemsjukvård på motsvarande sätt som i ordinärt boende, 
  
 att personal som resurs till alla hyresgäster bör finnas tillgänglig vissa tider och dagar i veckan för gemenskapsbefrämjande och aktiverande insatser, 
  
 att kostnaderna för personal som är en resurs för alla hyresgäs- ter bekostas av kommunen som en förebyggande och stödjande insats, 
  
 att bostäderna är tillgängliga och uppfyller de högre kraven i svensk standard för bostadsutformning. 
  
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skillnader mellan alternativen B och C 
 Det som framförallt skiljer alternativen B och C från varandra är 
  
 om det ska vara ett frivilligt åtagande för kommunerna att kunna erbjuda trygghetsbostäder  
  
 (B-alternativet) 
  eller om det ska vara en skyldighet för dem  
 (C-alternativet), 
  
 om kriterier för att få ansöka om trygghetsbostäder skulle fast- ställas är detta, vid alternativ B en uppgift för respektive kom- mun och vid alternativ C en uppgift för staten, 
  
 lagregleringen av respektive alternativ. 
  
 Motiv för och reglering av alternativ B 
 Trygghetsbostäder bör vara ett frivilligt åtagande för kommunerna för att det ska vara möjligt att ta hänsyn till lokala behov och förut- sättningar. Skillnaderna är mycket stora mellan små och stora kommuner, mellan kommuner som utmärks av glesbygd respektive tätort, mellan inflyttnings- respektive utflyttningskommuner m.m. Bostadsmarknaden är också utpräglat lokal till sin karaktär. 
 Ett sätt att reglera trygghetsbostäder enligt detta alternativ kunde vara att göra det i en egen lag med lagen (2006:492) om kommunal befogenhet att tillhandahålla servicetjänster åt äldre som förebild. Denna lag ger alltså kommunerna befogenhet men ingen skyldighet att tillhandahålla vissa tjänster åt personer som fyllt 67 år. En viktig grund för regeringens och riksdagens ställningstagan- den till denna lag var vikten av att kommunerna har lagliga möjlig- heter att på ett enkelt sätt, utan föregående behovsprövning, till- handahålla servicetjänster för att förebygga skador, olyckor och ohälsa. Ett motsvarande resonemang kan föras när det gäller trygg- hetsbostäder. För den som känner sig ensam, isolerad eller otrygg kan det vara mycket betydelsefullt att få bo i en bostad som erbjuder möjligheter till gemensamma aktiviteter i en tillgänglig miljö och med grannar som befinner sig i motsvarande livscykel. Ett sådant boende torde också kunna förebygga skador, olyckor och ohälsa. 
 Ett frivilligt åtagande för kommunerna innebär att respektive kommun fastställer om och i så fall vilka kriterier som ska gälla för att en enskild person ska kunna söka en trygghetsbostad. Kommu- nen avgör också på vilket sätt dessa lägenheter förmedlas och om ansökan om trygghetsbostad ställs till socialtjänsten i kommunen, 
 24 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 till en kommunal bostadsförmedling eller på annat sätt anpassat till den lokala samhällsorganisationen. 
 Motiv för och reglering av alternativ C 
 Det främsta argumentet för att det skulle vara en skyldighet för kommunerna att erbjuda trygghetsbostäder är att det offentliga åtagandet bör vara detsamma i hela landet. Oavsett var i landet man bor ska man alltså ha möjlighet att söka en trygghetsbostad utan att behöva flytta från sin hemkommun. En sådan skyldighet skulle kunna regleras i socialtjänstlagen (2001:453) utan att omfattas av rätten till bistånd. Rätten till bistånd förutsätter individuell behovsprövning och någon sådan ska inte ske. 
 Kommunens skyldighet att tillhandahålla trygghetsbostäder skulle t.ex. kunna regleras genom ett tillägg i 5 kap. 4 § vars nuva- rande lydelse är: Socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållan- den och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. 
 Ett kompletterande andra stycke skulle kunna utformas enligt följande: Kommunen ska verka för inrättande av trygghetsbostä- der. Med trygghetsbostad avses ett boende som ger äldre personer förutsättningar till ett självständigt och aktivt liv i gemenskap med andra. 
 Trygghetsbostäder är ett komplement till bostäder inom det ordinära bostadsbeståndet och till särskilda boendeformer 
  
 3  
  
 enligt 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453). 
 Eftersom det inte sker någon individuell behovsbedömning vid fördelning av trygghetsbostäder bör man överväga att införa krite- rier för när enskilda personer kan ansöka om/ställa sig i kö för en trygghetsbostad. Äldreboendedelegationen har också diskuterat och övervägt flera kriterier i samband med alternativ C. Delegatio- nen har emellertid inte funnit något av de diskuterade kriterierna tillfredsställande. Det som bör vara utslagsgivande för att få flytta till en trygghetsbostad är den enskildes egen upplevelse av oro och otrygghet oavsett om denna har sin grund i fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar eller brist på sociala kontakter till följd av ålder. 
  
 3  
 Alternativ benämning av särskilt boende skulle kunna vara vård- och omsorgsboende. 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 För att få benämnas trygghetsbostad ska bostaden uppfylla vissa krav på tillgänglighet och en gemensamhetslokal ska finnas till förfogande med möjligheter för de boende att äta tillsammans. I övrigt är det varje kommun som bestämmer omfattningen av trygghetsskapande åtgärder som riktar sig till alla dem som bor i dessa bostäder. Merkostnaderna för sådana trygghetsskapande och förebyggande åtgärder finansieras i huvudsak av kommunen. Väl utformade trygghetsbostäder kan bidra till att skjuta upp mer omfattande behov av vård och omsorg. 
 Stöd- och stimulansåtgärder 
 Insatser från stat och kommun som kan stimulera tillkomsten av fler bostäder anpassade till äldres människors behov liksom äldres möjligheter att efterfråga dem kan vara desamma oavsett vilket av alternativen A, B eller C som eventuellt kommer till stånd. Utvecklingen av seniorbostäder inom ramen för den ordinarie bostadsmarknaden (alternativ A) kommer med största sannolikhet att fortsätta så länge det finns en efterfrågan. Men även trygghets- bostäder borde vara attraktiva sett såväl ur den enskilda äldre män- niskans perspektiv som ur ett kommunalekonomiskt perspektiv. Det offentliga åtagandet för ett sådant boende borde därför ges en legal utformning. Utöver detta bör såväl staten som kommunerna genom stimulansinsatser stödja utvecklingen av seniorbostäder och trygghetsbostäder. 
 Statliga stimulansåtgärder 
 Bostadstillägg för pensionärer och särskilt bostadstillägg för pensionärer 
 Alla äldre som så önskar borde ha ekonomiska möjligheter att efterfråga seniorbostäder eller trygghetsbostäder. Regeringen för- ordar konsumtionsstöd snarare än olika former av produktionsstöd för att nå de bostadspolitiska målen. 
 Äldreboendedelegationen menar att ett stöd riktat direkt till ekonomiskt svagare grupper bland pensionärerna i detta samman- hang är mer effektivt än ett generellt stöd till alla. Många, men långt ifrån alla, bland dem som nu pensioneras är i jämförelse med andra grupper förhållandevis resursstarka. Dessa personer har möj- 
 26 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 ligheter att efterfråga seniorbostäder och trygghetsbostäder utan några särskilda ekonomiska stödinsatser. För att stödja dem med en svagare ekonomi har delegationen övervägt möjligheten att höja bostadstillägget för pensionärer (BTP) och det särskilda bostads- tillägget för pensionärer (SBTP), vilket skulle kunna finansieras genom ett något högre tak för avgiftsuttaget i högkostnadsskyddet i äldreomsorgen. 
 Hissbidrag 
 Även om hissinstallation är en av de mest kostnadskrävande åtgär- derna för att skapa bättre tillgänglighet är den också en av de effektivaste. Erfarenheterna från tidigare hissbidrag har visat att intresset för sådana bidrag varit stort och också bidragit till att his- sar installerats. Utan subvention kan fastighetsägarna möta mot- stånd hos hyresgästerna när de önskar installera hiss eftersom detta medför ökade hyreskostnader. 
 Enligt Boverket har bestämmelserna om att hiss ska installeras vid större ombyggnader lett till att fastighetsägare i vissa fall und- vikit att bygga om. Att åter införa ett hissbidrag borde därför leda till att fler ombyggnader genomförs. I sin tur skulle detta kunna bidra till att fler lägenheter byggs om och moderniseras och på så sätt bli mer tillgängliga för personer med rörelsehinder och öka möjligheterna till kvarboende. Ytterligare en sannolik och förvän- tad effekt är att behoven av bostadsanpassningsbidrag skulle minska. 
 Kommunala stimulansåtgärder 
 Inventeringar som grund för en bra boendeplanering 
 För en kommun är det viktigt att kunna erbjuda ett attraktivt utbud av bostäder och boendemiljöer. Inventeringar av det bostadsbestånd som finns är en grund för arbetet att forma en strategi för hur boendet i olika delar av kommunen ska utvecklas. Att alla berörda parter är involverade i och samverkar vid en strategi för kommunens bostadsförsörjning är också av central betydelse. För att fler äldre ska få tillgång till bostäder som underlättar och stödjer deras vardagsliv är det särskilt viktigt att kommunernas 
 27 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 tekniska och sociala nämnder samverkar, liksom samverkan med fritids- och kulturnämnderna. 
 Policy för markanvisning 
 Genom planmonopolet och som markägare har kommunen att betydande inflytande i byggprocessen. Möjligheten att anvisa kommunal mark anses vara ett effektivt instrument att påverka och styra bostadsförsörjningen både vad gäller dess inriktning och mot lägre bygg- och boendekostnader. Många kommuner skulle kunna utveckla sitt arbete med att skapa en policy för markanvisning. Men förutsättningarna för att hantera markfrågan skiljer sig självfallet åt beroende på om kommunerna har överskott, balans eller under- skott på bostäder. 
 Gemensamhetslokaler 
 Gemensamhetslokaler i bostäder för äldre kan vara värdefulla för de boendes sociala liv. I existerande seniorbostäder används lokalen för att de boende ska lära känna varandra och för att stärka sam- manhållningen. Gemensamma måltider, studiecirklar, bridge- eller bingospel och andra former av samvaro ordnas. Kostnaden för gemensamhetslokalen ingår i den hyra eller månadsavgift som de boende betalar. Därmed är det också de som bestämmer hur loka- len kan och får användas. 
 För att gemensamhetslokaler av dessa och liknande slag ska kunna användas av fler äldre personer än de som bor i det hus där gemensamhetslokalen är inrymd skulle kommunen kunna gå in och subventionera hela eller delar av hyreskostnaden och stimulera till gemensamma aktiviteter. På så sätt utökas dessutom de äldres möj- ligheter att skapa nätverk och att få variation i de aktiviteter som kan bedrivas. Även om det ur administrativ synpunkt kanske vore enklast att kommunen i en sådan situation står för hela kostnaden är det också möjligt att låta kommun, fastighetsägare och hyres- gäster/motsvarande dela på kostnaderna. 
 28 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sammanfattning 
  
 Samhällsekonomiska konsekvensanalyser 
 Äldreomsorgens kostnader på lång sikt 
 Enbart som en följd av att alltfler i befolkningen uppnår högre ålder fördubblas i det närmaste kostnaderna för äldreomsorgen fram till 2050. Men detta innebär inte att äldreomsorgens andel av BNP ökar – inte ens vid en förhållandevis måttlig ökning av BNP. 
 Kostnaderna inom äldreomsorgen är mycket löneintensiva. Även relativt måttliga reallöneökningar får därmed till följd att äld- reomsorgens andel av BNP ökar betydligt. Även andra faktorer kommer sannolikt att bidra till att kostnaderna ökar fram mot 2050. Sammantaget förväntas kostnaderna öka kraftigt. Faktorer som kan verka tillbakahållande för en sådan utveckling är att äldre personer får en förbättrad hälsa och att deras funktionsförmåga kan utvecklas och stödjas. 
 Som följd av kostnadsutvecklingen torde trycket på skattefinan- siering av äldreomsorgen öka. Det kan också bli nödvändigt att överväga en högre andel privat finansiering av äldreomsorgen, vil- ket i sin tur kan förväntas leda till ökade fördelningsproblem. 
 Om ändrade regler för BTP och högkostnadsskyddet i äldreomsorgen 
 Ett sätt att stimulera tillkomsten av fler seniorbostäder och trygg- hetsbostäder är att öka efterfrågan. Förmånligare regler för bostadstillägg för pensionärer (BTP) och särskilt bostadstillägg för pensionärer (SBTP) skulle t.ex. kunna bidra till att fler äldre efter- frågade sådana bostäder. Äldreboendedelegationen har också låtit undersöka de ekonomiska konsekvenserna för statens del av för- månligare regler och på vilket sätt de ökade utgifterna skulle kunna finansieras. 
 Redan vid förhållandevis små regeländringar inom BTP skulle det vara möjligt att substantiellt förstärka subventionerna till boendet för äldre med låga inkomster. Sådana förstärkningar skulle ha budgeteffekter på några hundratals miljoner kronor och kunna finansieras med ett måttligt höjt tak för avgiftsuttaget i äldreom- sorgen. Den del av äldreomsorgen som idag finansieras av egenav- gifter är låg, knappt fyra procent, varför det borde finnas ett utrymme för en högre andel egenavgifter. 
 29 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2007:103 
  
 Om hissbidrag 
 När det gäller ett eventuellt införande av hissbidrag har delegatio- nen inte, i detta skede, gjort några egna kostnadsanalyser utan utgått från beräkningar från Boverket. Att installera hiss är en av de mest tillgänglighetsskapande åtgärderna, som har stor betydelse för möjligheterna att bo kvar – något som de flesta äldre säger att de önskar. Men kostnaderna för att installera hiss är höga, varför ett hissbidrag kan förväntas ha begränsad räckvidd med tanke på det stora antalet fastigheter som saknar hiss. Om ett hissbidrag skulle införas torde effekten av det förbättras om bidrag prövas och läm- nas med utgångspunkt från inventeringar av bostadsbestånden i kommunerna. På så sätt skulle det bli möjligt att installera hiss i de områden/fastigheter där nyttan av installationen vore störst. 
 30 
 A 
 INLEDNING 
  
 1 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 1.1 
  
 Om utredningsuppdraget och delbetänkandet 
  
 Regeringen beslutade den 24 maj 2006 att tillkalla en särskild dele- gation med uppdrag att följa och analysera behoven av och utveck- lingen av boende för äldre (dir. 2006:63). Delegationen ska lämna förslag till åtgärder som kan stimulera utvecklingen av bostäder och boendemiljöer anpassade till äldres behov både inom den ordinarie bostadsmarknaden och inom särskilda boendeformer. Eventuella hinder i regelsystemet som försvårar utvecklingen av bostäder och boende anpassade för den åldrande befolkningens behov ska iden- tifieras och om så behövs ska delegationen föreslå författningsänd- ringar. Delegationen ska också analysera och föreslå åtgärder för att stimulera utvecklingen av särskilda boendeformer för personer med omfattande omvårdnadsbehov. 
 Det egna boendet är en viktig del av äldrepolitiken. Fler mo- derna och tillgängliga bostäder, bidrag till bostadsanpassning, färd- tjänst och utbyggd hemtjänst och hemsjukvård gör det möjligt för de allra flesta att bo kvar i sina hem även när vård- och omsorgsbe- hoven är omfattande. Men det finns också äldre personer som vill förändra sitt boende. 
 Vid regeringssammanträdet den 21 december 2006 beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2006:137), vilket bland annat innebar att uppdraget utökades. Delegationen ska senast den 31 december 2007 i ett delbetänkande redovisa alternativa bedöm- ningar och förslag till hur fler äldre personer ska få tillgång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Delega- tionen ska också följa och granska effekterna av det investerings- stöd som regeringen har infört från och med 2007. 
 Delegationen har antagit namnet Äldreboendedelegationen. Den redovisar i detta delbetänkande, i enlighet med tilläggsdirekti- 
 33 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 SOU 2007:103 
  
 ven (dir. 2006:137), sina överväganden och konsekvensanalyser när det gäller s.k. mellanboendeformer och trygghetsboende. Äldre- boendedelegationen förordar i detta skede inte något av de alterna- tiv som den övervägt och analyserat, utan anser att delbetänkandet bör ligga till grund för ytterligare diskussioner på regional och lokal nivå. Delegationen har för avsikt att återkomma med ställnings- taganden och förslag i sitt slutbetänkande. Ett sådant ska lämnas senast vid utgången av december månad 2008. Då har även en när- mare analys av det särskilda boendet gjorts och äldres bostäder och boende kan bedömas ur ett helhetsperspektiv. Utvecklingen av det särskilda boendet behandlas alltså inte i detta delbetänkande utom mycket kortfattat när diskussioner om mellanboendeformer och trygghetsboende behöver ställas i relation till det ordinarie bo- stadsbeståndet och till särskilt boende. 
 Den boendeplanering och det bostadsbyggande som sker i dag ska bidra till bostäder och boendemiljöer som är funktionella under årtionden framöver. Hur behov och efterfrågan ser ut i dag men också hur det kan förväntas se ut när antalet personer 80 år och äldre ökar kraftigt omkring 2020 finns det därför anledning att be- lysa, liksom sådana faktorer som äldres hälsoutveckling och tek- nikutvecklingen för stöd i boendet. Välfärdssamhällets ekonomiska förutsättningar att erbjuda service, stöd och vård till äldre och äldre personers möjligheter att själva bidra till en god tillvaro under sin ålderdom är viktiga aspekter. Att delegationen ur ett samhällseko- nomiskt perspektiv ska jämföra olika lösningar framhålls i direkti- ven (dir. 2006:63). 
 Inte minst inom den sociala sektorn är det angeläget att tydlig- göra det offentliga åtagandets omfattning. Äldreboendedelegatio- nens ambition är att bidra till att så sker när det gäller bostäder och boende för äldre personer. Tydlighet och långsiktighet i det offent- liga åtagandet ger den enskilda människan möjlighet att förutse vad hon kan förvänta sig. Det är den plattform hon behöver för att kunna fatta väl avvägda beslut om hur hon vill bo som äldre. Med detta delbetänkande vill Äldreboendedelegationen också stimulera den debatt som pågår i kommunerna om den kommunala bostads- servicen. 
 34 
  
 SOU 2007:103 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 1.2 
  
 Underlag för delbetänkandet 
  
 Den demografiska utvecklingen i Sverige har starkt bidragit till att stort intresse under de senaste decennierna har riktats mot äldre människors levnadsförhållanden. Det finns också, vilket bland annat framgår av den litteratursökning som gjorts, en mängd studier och rapporter från myndigheter, universitet och högskolor, centrumbildningar för forskning och utvecklingsarbete för vård och omsorg om äldre m.fl. inom detta område. Material som bedömts vara relevant har bidragit till Äldreboendedelegationens underlag. Mycket av det som gjorts har fokus på äldre personers behov av vård och omsorg och i det sammanhanget har det sär- skilda boendet uppmärksammats. Men frågor om vad som är bra bostäder och boendemiljöer för äldre tenderar, eller har tenderat, att falla mellan stolarna – mellan en ordinarie bostadsförsörj- ningsplanering som riktar sig till något slags snitthushåll och sär- lösningar för äldre personer och personer med funktionsned- sättningar i behov av vård och omsorg. Eftersom fler än nio av tio personer över 65 år bor i det ordinära bostadsbeståndet är emeller- tid bostadsförsörjningen för äldre personer också, och framför allt, en fråga för den generella boendeplaneringen. 
 Till grund för delbetänkandet ligger vidare de förslag till åtgär- der som diskuterats av tidigare utredningar. Det gäller framförallt den parlamentariska äldreberedningens slutbetänkande Äldrepolitik för framtiden (SOU 2003:91) med åtföljande remissvar och konse- kvensbedömningar. Andra underlag av vikt är rapporter som Soci- alstyrelsen, Boverket och Hjälpmedelsinstitutet har publicerat inom sina respektive ansvarsområden liksom Statistiska central- byråns rapporter om befolkningsutvecklingen och äldres levnads- förhållanden. Staten stödjer genom stimulansbidrag utbyggnaden av  
 FoU-center 
  inom äldreområdet och det finns numera ett flertal sådana i landet. Från dessa har också värdefull kunskap inhämtats, t.ex. från Stiftelsen Äldrecentrum i Stockholms län, Smith, Kalmar län och  
 FoU-enheterna 
  i Malmö stad och Västmanlands län. 
 Kvarboende, dvs. att kunna bo kvar i den bostad eller en mot- svarande bostad inom det område där man redan bor även när behoven av vård och omsorg ökar, är en av målsättningarna i de nationella målen för äldrepolitiken. Det pågår också en omstruktu- rering av äldreomsorgen, där antalet personer med hemtjänst ökar medan antalet platser i särskilt boende minskar. Denna utveckling har bland annat lett till en diskussion om kvarboendeprincipen och 
 35 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 SOU 2007:103 
  
 huruvida den har drivits för långt. Vissa äldre kan uppleva att de saknar alternativ till det särskilda boendet eller bedömer att de alternativ som erbjuds är sämre än det de redan har. De är då hän- visade till en bostad som de helst skulle vilja lämna. I dessa sam- manhang har de flyttstudier som gjorts bidragit med värdefullt un- derlag. 
 Boendeplanering handlar om att analysera och bedöma behovet av förändringar i bostadsbeståndet efter hur de samlade önske- målen och behoven i olika delar av befolkningen utvecklas. TEMO har på uppdrag av Senior 2005 och SABO gjort riksomfattande undersökningar, som bidragit till fördjupad kunskap om vilka för- väntningar människor har och hur de önskar bo när de blir äldre. Men riksomfattande enkäter om äldres preferenser och flyttmöns- ter är av begränsat värde i den lokala boendeplaneringen. Det be- hövs ett lokalt framtaget underlag om dels befolkningen och den förväntade befolkningsutvecklingen med hänsyn till åldersstruktur, hushållssammansättning, in- och utflyttning etc., dels om bostads- beståndet i olika delar av kommunen, bostädernas skick och till- gänglighet, avstånd till service och kommunikationer m.m. Allt fler kommuner inventerar också sitt bostadsbestånd. 
 I ett brett bostadsförsörjningsperspektiv behöver man i kom- munerna diskutera hur invånarnas skiftande behov och önskemål om sitt boende under olika skeden i livet kan tillgodoses. En bostadsförsörjningsplanering för äldre, en annan för medelålders och en tredje för yngre personer bör undvikas. 
 Flera kommuner har inom ramen för sin bostadsförsörjnings- planering undersökt i vilken utsträckning kommuninvånare i vissa åldersgrupper funderar över och/eller planerar för att förändra sitt boende när de åldras och vilka önskemål och förväntningar de har på ett nytt boende. Även sådana undersökningar har utgjort underlag för delegationens överväganden om en åldrande befolk- nings önskemål om och förväntningar på sitt framtida boende. 
  
 1.3 
  
 Delbetänkandets disposition 
  
 Betänkandet är indelat i fyra huvudsakliga delar efter sammanfatt- ning och ordförklaringar, A. Inledning, B. Aktuell situation, C. Överväganden och konsekvensanalyser. 
 A. Inledning omfattar tre kapitel. I det första redovisas bland annat delbetänkandets inriktning och de underlag som betänkandet 
 36 
  
 SOU 2007:103 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 bygger på och som Äldreboendedelegationen utgått från i sitt arbete. Hur frågor om äldre personers boende har hanterats under  
 1900-talet 
  sammanfattas kortfattat i en tillbakablick. I följande kapitel redovisas den huvudsakliga lagstiftning som styr bostads- försörjningen och kommunernas agerande inom detta område lik- som socialtjänstlagens (2001:453) bestämmelser om socialnämn- dens ansvar för äldres boende. 
 I del B. Aktuell situation redogörs för hur seniorers och äldre personers bostadssituation ser ut i dag och de termer och begrepp som förekommer i sammanhanget. Det nuvarande bostadsbestån- dets tillkomst och utformning och hur detta i sin tur gör det möj- ligt eller försvårar för äldre människor att bo kvar i sina bostads- områden redovisas också. Boendeplanering är en strategiskt viktig fråga för kommunerna och av kapitel 7 framgår hur de arbetar med sin boendeplanering och vilka frågor som de prioriterar i detta arbete. Faktorer som har betydelse för den framtida bostads- försörjningen när det gäller äldre personer belyses i kapitel 8. Dessa faktorer återkommer Äldreboendedelegationen till i sina över- väganden, dvs. betänkandets del 3. I detta sammanhang finns det anledning att påminna om delbetänkandets inriktning, dvs. att i enlighet med tilläggsdirektiven (dir. 2006:137) redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre personer ska få tillgång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. 
 De bedömningar Äldreboendedelegationen gör av de faktorer som har betydelse för äldre personers bostads- och boendeförhål- landen i kapitel 9 ligger till grund för de överväganden delegationen redovisar i kapitel 10. Till grund för dessa överväganden ligger också tre promemorior som i helhet bifogas detta betänkande som bilagor. Bilaga 3 Äldreomsorgens kostnader på lång sikt är ett för- sök att med olika metoder belysa hur kostnaderna för vård och omsorg om äldre kan komma att utvecklas fram till 2050. 
 Med utgångspunkt från tillgängliga data från den s.k. SNAC 
  
 1 
  
 - studien belyses i bilaga 4 vad som tycks vara utlösande faktorer när äldre personer flyttar till särskilt boende med tillgång till personal dygnet runt. I sammanhanget har det varit av särskilt intresse att uppmärksamma skillnader mellan flyttningar från ordinärt boende och flyttningar från särskilt boende med särskilt biståndsbeslut (serviceboende), liksom faktorer som ökar möjligheten att bo kvar i ordinärt boende respektive serviceboende. 
  
 1  
 SNAC – The Swedish National Study on Ageing and Care är en långsiktig nationell studie av åldrandet och vården och omsorgen om de äldre som regeringen initierade 2001. 
 37 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 SOU 2007:103 
  
 Flera kommuner har omvandlat och omvandlar en del av sina särskilda bostäder till s.k. seniorboende eller seniorbostäder. En av dessa kommuner är Eskilstuna som påbörjade ett sådant arbete 2004 och som också löpande har följt upp och utvärderat omvand- lingsarbetet. Rapporten Utvärdering av omstruktureringen från servicelägenhet till seniorlägenhet på Nålmakaren och Strigeln återfinns i sin helhet i bilaga 5. 
  
 1.4 
  
 Äldres boende – en tillbakablick 
  
 Bostäder för de äldre i samhället har varit en aktuell fråga ända sedan början av förra århundradet. Men orsakerna till varför sådana bostäder har behövts har förändrats över tid. 
 Under  
 1900-talet 
  förändrades drivkrafterna bakom människors flyttningar till speciella boenden avsedda för äldre personer påtag- ligt (Moore  Sjöberg 2005). I början av detta århundrade sak- nade många äldre möjligheter att försörja sig om de inte togs om- hand av sina barn. För att lösa försörjningsproblemen för dessa, vid inflyttningen friska, personer inrättades ålderdomshem. Ålder- domshemmen var vid denna tidpunkt avskydda och fruktade, där man blandade fattiga, gamla och sjuka personer. 
 Bättre pensionsförmåner och bostadstillägg gjorde det ekono- miskt möjligt för allt fler äldre att bo kvar i sina egna hem. Men den dåvarande bostadsstandarden utgjorde ibland ett hinder och många tvingades flytta till ålderdomshem på grund av omoderna eller halvmoderna bostäder. Det s.k. miljonprogrammet 
  
 2 
  
 , då ca 100 000 lägenheter och småhus per år byggdes under åren  
 1965–1974, 
  fick stor betydelse för äldre människors möjligheter att bo kvar hemma, liksom särskilda bostadsanpassningar och utveckling av hjälpmedel av olika slag. Men dessa insatser var inte tillräckliga för att till- godose äldre personers behov av bra bostäder och tillgång till ser- vice, varför kommunerna i mitten av  
 1970-talet 
  började bygga sär- skilda servicehus. Servicehusen var avsedda för personer som i stort sett kunde klara sig själva. För sjuka personer med stora funktions- nedsättningar byggde landstingen ungefär samtidigt sjukhem. Den ansvarsfördelning som rådde mellan kommuner och landsting och som kom att kallas kompetensprincipen innebar att kommunen hade ett socialt ansvar och landstinget ett medicinskt ansvar. 
  
 2  
 Målet för miljonprogrammet var att hela befolkningen ska beredas sunda, rymliga, väl- planerade och ändamålsenligt utrustade bostäder av god kvalitet till rimliga kostnader. 
 38 
  
 SOU 2007:103 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 Även om försörjnings- och bostadsproblemen kunde lösas behövde många äldre hjälp med skötseln av hemmet för att kunna bo kvar. Under 1960- och  
 1970-talen 
  ökade såväl antalet hem- hjälpstimmar som antalet personer som fick sådan hjälp kraftigt. Efterhand kom hjälpen att omfatta alltmer personlig omvårdnad och under  
 1980-talet 
  byggdes hemtjänsten ut med bland annat trygghetslarm, kvälls- och nattpatruller. Detta innebar att inte bara friska, men skröpliga, äldre personer kunde bo kvar hemma utan också de som led av kronisk sjukdom. Hemtjänstinsatserna per mottagare ökade. Den ansvarsfördelning som enligt kompetens- principen skulle råda mellan kommuner och landsting blev med denna utveckling allt mindre relevant och ledde 1992 fram till ädel- reformens genomförande. 
 Med ädelreformen förändrades det ursprungliga syftet med såväl sjukhemsplatsen som servicehuset. Vi bär emellertid fortfarande med oss bilderna av och förväntningarna på de olika formerna av särskilda boenden. Detta kommer bland annat till uttryck genom att ursprungliga beteckningar såsom sjukhem, ålderdomshem och servicehus, vilka i realiteten hade olika syften och vände sig till olika målgrupper, fortfarande används på vissa håll. Men alla dessa former av särskilda boenden riktar sig numera i huvudsak till män- niskor som behöver tillsyn och hjälp dygnet runt, dvs. oftast per- soner med bristande orienteringsförmåga (demens) och med behov av hjälp vid oregelbundna och inte förutsägbara intervall (ofta per- soner med flera sjukdomsdiagnoser, s.k. multisjuka). De ursprung- liga beteckningarna i kombination med socialtjänstlagens formule- ring i femte kapitlets femte paragraf 
  
 3  
  
 bidrar till förväntningar om att många fler äldre med mindre behov av vård och omsorg än de som i dag bor där ska kunna erbjudas plats i särskilt boende. 
 Under hela  
 1900-talet 
  var människor hänvisade till samhällets beslut om de skulle flytta in i de speciella boenden som var avsedda för äldre eller ej. Detta var fallet vare sig den enskilde varit tvungen att flytta till följd av bristande försörjningsförmåga eller om beslu- tet om inflyttning grundades på en bedömning av den enskildes behov av vård och omsorg. Dagens och morgondagens äldre har andra krav och förväntningar som många, men långt ifrån alla, har ekonomiska möjligheter att förverkliga. De seniorbostäder som sedan  
 1990-talet 
  börjat byggas har också i huvudsak stimulerats av enskilda personers efterfrågan eller initiativ och engagemang. 
  
 3  
 Socialtjänstlagen (2001:453) 5 kap., 5 §, 2:a stycket: Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. 
 39 
  
 Betänkandets utgångspunkter och inriktning 
  
 SOU 2007:103 
  
 Senare har också kommunerna kommit att omvandla s.k. service- hus till seniorbostäder men då av andra skäl. Men för att värna dem som har omfattande vård och omsorgsbehov behöver också vissa bostäder upplåtas efter behovsbedömning. 
 40 
  
 2 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 Stat och kommun delar ansvaret för bygg- och bostadsfrågorna. Staten formulerar de övergripande bostadspolitiska målen och styr i riktning mot dessa mål genom lagreglering, myndighetsstyrning och ekonomiska insatser (Statskontoret 2006). De sistnämnda är mycket mindre omfattande i dag jämfört med för tjugo år sedan, men de har tidigare varit statens viktigaste verktyg för att främja bostadsförsörjningen. 
 Kommunerna har det övergripande ansvaret för bostadsförsörj- ningen på lokal nivå och deras agerande är avgörande för om de bo- stadspolitiska målen ska nås. De medel som står till kommunernas förfogande är ansvaret för den fysiska planeringen, planmonopolet, den kommunala markpolitiken och de allmännyttiga bostadsföreta- gen. 
 I svensk bostadspolitik svarar alltså staten för de rättsliga och finansiella förutsättningarna, medan kommunerna har ansvaret för planering och genomförande. 
  
 2.1 
  
 Målen för bostadspolitiken 
  
 Den 15 mars 2007 överlämnade regeringen till riksdagen proposi- tionen 2006/07:61 Vissa bostadspolitiska frågor. I denna redovisade regeringen sin syn på bostadsfrågorna och angav riktlinjerna för den fortsatta bostadspolitiken. Dessa innebär att långsiktigt stabila villkor för ägande och byggande av bostäder ska etableras. Bostads- politiken ska präglas mindre av hämmande reglering och skadliga produktionssubventioner och mer av konkurrens, valfrihet och kommunalt självbestämmande. Regeringen framhöll vidare bety- delsen av marknadens funktion och statens uppgift att skapa goda 
 41 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 SOU 2007:103 
  
 och långsiktiga marknadsvillkor så att bostadsbyggandet kan Jones ras på konsumenternas efterfrågan. 
 Regeringen har i budgetpropositionen för 2008 (prop. 2007/08:1) föreslagit att målen enligt riksdagens beslut med anled- ning av budgetpropositionen för 2007 (prop. 2006/07:1) upphävs och att politikområdet Bostadspolitik ges två mål; ett för bostads- frågor och ett för samhällsbyggande enligt följande: 
 Målet för bostadsfrågor är långsiktigt väl fungerande bostads- marknader där konsumenternas efterfrågan möter ett utbud av bostäder som svarar mot behoven. Målet för samhällsbyggande är en ändamålsenlig samhällsplanering och ett hållbart samhälls- byggande som ger alla människor en från social synpunkt god livs- miljö där en långsiktigt god hushållning med mark, vatten, natur- resurser och energi samt ekonomisk tillväxt och utveckling främjas. Som följd avser regeringen att återkomma till riksdagen med förslag om att dela upp politikområdet Bostadspolitik i två politikområden. 
 Målet för bostadsfrågor ska, menar regeringen, utgå från den enskilde bostadskonsumenten. Rätten att bestämma över sitt eget liv är grundläggande. En mångfald av boendeformer, som ger val- frihet och möjlighet att uppfylla behov av och önskemål om att bo och arbeta där man önskar, är central. Därför måste det finnas goda förutsättningar för att bygga, förvalta och äga bostäder och att underlätta för bostadsmarknaderna att fungera på ett sätt som inkluderar alla människor. Bostadsbeståndet ska hålla hög kvalitet och boende och förvaltning av bostäder ska bidra till en hållbar utveckling. 
 Regeringen framhåller att det nya, föreslagna målet för Sam- hällsbyggande har en central roll för att öka förståelsen för plane- ringens, byggandets och fastighetssystemets betydelse för landets utveckling, såväl ekonomiskt och miljömässigt som socialt. 
 De mål som för närvarande gäller verksamhetsområdet Bostads- försörjning handlar om väl fungerande bostadsmarknader med långsiktigt stabila regelverk, valfrihet på bostadsmarknaden, kon- kurrens inom byggsektorn, låga bygg- och boendekostnader i bostäder med god kvalitet, att en större andel hushåll ska vara eta- blerade på bostadsmarknaden och om integration i boendet. 
 42 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 2.2 
  
 Lagregleringen 
  
 De lagar som reglerar kommunernas ansvar för bostads- försörjningen är kommunallagen (1991:900), lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar och socialtjänstlagen (2001:453). 
 Bestämmelser i kommunallagen begränsar kommunernas verk- samhet till den egna kommunen (lokaliseringsprincipen), förbjuder särbehandling av vissa grupper (likställighetsprincipen) och sätter en övre gräns för kommunala avgifter (självkostnadsprincipen). 
 Enligt lagen om bostadsförsörjning ska kommunerna planera för bostadsförsörjningen så att alla i kommunen kan bo bra. Hur denna planering ska ske preciseras inte, men däremot dess syfte – främja att ändamålsenliga åtgärder förbereds och genomförs. Det kan t.ex. handla om underlag för en strategisk markpolitik och en god planberedskap. Riktlinjer för bostadsförsörjningen, som utgår från en lokal bedömning av de långsiktiga behoven, ska utarbetas. Dessa ska antas av kommunfullmäktige minst en gång per mandat- period. Vad riktlinjerna ska omfatta eller på vilket sätt de ska dokumenteras finns inte reglerat. Det viktiga är att riktlinjerna för- ankras väl i den lokala politiska debatten. 
 I framför allt storstadsregionerna, där flera kommuner kan utgöra en gemensam arbets- och bostadsmarknad behövs ett regi- onalt perspektiv på bostadsfrågorna. Kommunerna ska också, om så behövs, samråda med andra kommuner som berörs av plane- ringen. Länsstyrelserna ska ge råd, information och underlag till kommunerna för deras planering för bostadsförsörjningen. Läns- styrelserna kan också på olika sätt arbeta för ett mellankommunalt samarbete. 
 Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta slås fast i socialtjänstlagen (2001:453), vilken också ger kommunerna ett särskilt ansvar för boendet för äldre personer med behov av sär- skilt stöd (kap. 5, § 5), liksom för att inrätta bostäder med särskild service för dem som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring (kap. 5, § 7). 
 43 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 SOU 2007:103 
  
 2.3 
  
 Boendeplanering 
  
 Boendeplanering 
  
 1  
  
 handlar om att analysera och bedöma behovet av förändringar i bostadsbeståndet till följd av hur de samlade önske- målen från befolkningen i kommunen förväntas att utvecklas och hur den framtida efterfrågan kan tänkas se ut. Det handlar såväl om omfattning och inriktning av eventuell nyproduktion som om anpassningar av det befintliga bostadsbeståndet. Det är viktigt att kunna erbjuda ett attraktivt utbud av bostäder och boendemiljöer både för att kommunen ska få del av befolkningstillväxten och för invånarnas välfärd. Att det finns bostäder av god kvalitet, som människor har råd att efterfråga är betydelsefullt. Varje kommun bör därför ha en genomtänkt strategi för hur förutsättningarna för boendet i olika delar av kommunen ska utvecklas och förbättras. Vid utformningen av en sådan strategi bör kommunens tekniska och sociala förvaltningar och nämnder samverka. Men också andra aktörer bör involveras i detta arbete, främst fastighetsägare, bygg- herrar och arkitekter. En viktig uppgift för kommunen är att kon- tinuerligt analysera läget på bostadsmarknaden och skapa förut- sättningar för att utvecklingen går i den riktning man önskar. 
 Som markägare, genom planmonopolet och som aktör på bostadsmarknaden har kommunen ett betydande inflytande i bygg- processen, som påverkar bostadsbyggandet. Hur kommunen agerar när den t.ex. sätter markpris får effekter på produktions- och boendekostnaderna. Detta påverkar i sin tur möjligheterna att bygga bostäder till rimliga kostnader som kan efterfrågas av bredare inkomst- och hushållsgrupper. Men förutsättningarna för att han- tera markfrågan skiljer sig åt beroende på om kommunerna har överskott, balans eller underskott på bostäder. 
 Långa handläggningstider och bristande planberedskap är de vanligaste klagomålen mot kommuners sätt att hantera planfrå- gorna (Statskontoret 2006). Eftersom kommunernas resurser inte är dimensionerade för konjunktursvängningar uppstår problem när byggandet ökar. När det byggs i centrala lägen i kommunerna blir det dessutom ofta många överklaganden och längre handläggnings- tider. Den s.k.  
 PBL-kommittén 
  förslag som presenterats i betän- kande Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77) ligger till grund för regeringens proposition (prop. 2006/07:122) Ett första steg för en enklare plan- och bygglag. Denna överlämna- des till riksdagen i maj månad 2007. Propositionens förslag handlar 
  
 1  
 Boverket föredrar denna benämning framför begreppet bostadsförsörjningsplanering. 
 44 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 om ändringar i lagens bestämmelser om allmänna intressen som ska beaktas, om översiktsplan och detaljplan, om bygglov samt om påföljder och överklagande. Regeringen har också tillsatt en sär- skild utredare för att bland annat se över tillsyns- och kontroll- systemet, (dir. 2007:136). Uppdraget ska slutredovisas senast vid utgången av maj månad 2008. 
  
 2.4 
  
 Allmännyttiga bostadsföretag 
  
 I de flesta kommuner är de allmännyttiga bostadsföretagen bety- dande aktörer på bostadsmarknaden. Dessa bostadsföretag är oftast aktiebolag med mål för verksamheten som bestäms av kommunen. En stor del av allmännyttans bostäder tillkom inom det s.k. miljon- programmet, som utformades med hänsyn till den efterfrågan som då fanns. Den grundläggande tanken är att allmännyttan ska vara en boendeform tillgänglig för alla oavsett social, ekonomisk, etnisk eller annan bakgrund. För närvarande arbetar en utredning (M 2005:04) med frågor som rör allmännyttans villkor (dir. 2005:116, dir. 2007:18, dir. 2007:73). En angelägen uppgift för utredningen är att bedöma vilka förändringar som kan krävas i den svenska lag- stiftningen med hänsyn till  
 EG-rätten. 
  Uppdraget ska redovisas senast den 31 mars 2008. 
 När det blev allt vanligare att seniorbostäder började byggas under andra hälften av  
 1980-talet 
  var det framför allt privata bygg- herrar som uppförde dessa med bostadsrätt som upplåtelseform. Numera är hyresrätt den vanligaste formen av upplåtelse. De all- männyttiga bostadsföretagen, ofta i nära samarbete med kommu- nen, har uppmärksammat och uppmärksammar i allt högre ut- sträckning behovet av bostäder som är anpassade till den åldrande människans behov, i vissa fall till följd av en uttalad målsättning från kommunens sida. Flera kommuner har minskat antalet platser/ bostäder i särskilda boendeformer till förmån för boendeformer, ofta kallade seniorbostäder, som tar emot såväl personer som ännu inte uppnått pensionsåldern som mycket gamla personer. De som har behov av vård och omsorg från kommunen får hemtjänst- insatser eller hemsjukvård efter biståndsbedömning på motsva- rande sätt som andra bostäder i det ordinarie bostadsbeståndet. På så sätt vill man möta såväl människors önskemål om ett bekvämare och tryggare boende som behoven hos den framtida kraftigt ökande andelen äldre personer. 
 45 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 SOU 2007:103 
  
 2.5 
  
 Blockförhyrning 
  
 Flera kommuner blockförhyr lägenheter för att kunna erbjuda t.ex. seniorbostäder. Blockuthyrning är en särskild form av andrahands- uthyrning. Den innebär att en fastighetsägare hyr ut flera – minst tre – bostadslägenheter till en hyresgäst, t.ex. en kommun, som i sin tur hyr ut lägenheterna i andra hand 
  
 2 
  
 . I sådana situationer finns möjlighet att mellan fastighetsägaren och förstahandshyresgästen avtala bort hyreslagens tvingande regler för bostadshyresgäster under förutsättning att detta inte strider mot bestämmelserna om lokaler och inte heller avser rätten till förlängning av avtalet eller grunderna för att fastställa hyresvillkoren i samband med en sådan förlängning. Parterna kan alltså avtala om att förstahandshyres- gästen ska ansvara för underhållet av lägenheterna. På motsvarande sätt kan ekonomiska föreningar med kooperativ hyresrätt block- förhyra en fastighet eller delar av en sådan. 
 Ett avtal om blockuthyrning ska godkännas av hyresnämnden om inte staten eller kommunen är hyresvärd. 
 Andrahandshyresgästernas rättigheter påverkas inte av dessa regler. Vid blockuthyrning har de t.o.m. en starkare ställning gent- emot förstahandshyresgästen jämfört med övriga andrahands- hyresgäster genom att de har besittningsskydd redan från hyres- förhållandets början. Detta kan jämföras med de två år som gäller vid annan andrahandsuthyrning. 
  
 2.6 
  
 Ekonomiska förutsättningar 
  
 Ekonomiska förutsättningar har varit starka medel för staten att främja bostadsförsörjningen, inte minst när det gäller framväxten av bostäder för äldre. Men numera är de av mycket mindre omfatt- ning än för 25 år sedan. De håller också, till viss del, på att avveck- las. 
  
 2  
 1 § sjätte stycket hyreslagen (= 12 kap. Jordabalken) 
 46 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 Statligt stöd till bostadsbyggande 
 Sedan 1993 och framåt har statliga stöd till bostadsbyggande läm- nats i form av räntebidrag och ett antal tillfälligt riktade invester- ingsstöd. Statliga kreditgarantier och reducerad fastighetsskatt förekommer också. 
 Den statliga bostadsbyggnadssubventionen enligt  
 1993-års 
  ränte- bidragssystem (1992:986)  
 har fungerat som en huvudförfattning till vilken olika tillfälliga former av bostadsstöd knutits. Detta har gjorts för att garantera att de bostäder som får stöd är permanenta och uppfyller samhällskraven enligt plan- och bygglagen (1987:10). 
  
 Riksdagen har beslutat att räntebidraget bara får lämnas för ny- eller ombyggnad som har påbörjats före den 1 januari 2007. Från och med detta trappas det räntebidrag som beviljats före den 1 januari 2007 ned för att helt upphöra efter en period av fem år. Bidraget trappas ned årsvis och efter 2011 beräknas inget ränte- bidrag. 
 Räntebidrag har lämnats till ny- eller ombyggnad av hyres- och bostadsrättshus, oavsett antal lägenheter, för att reducera ränte- kostnaden. För bostäder som upplåts med hyresrätt ska också självständigt boende garanteras genom hyresavtal av normalt slag eller av hyresavtal för kooperativ hyresrätt. Det har varit möjligt att göra avsteg från självständighetskravet om bostäderna varit avsedda för speciella ändamål eller om det funnits särskilda skäl. Under  
 1990-talet 
  kunde även egnahem få räntebidrag, men denna möjlig- het upphörde i princip vid millennieskiftet. 
 Investeringsbidrag för byggande av hyresbostäder i områden med bostadsbrist (2001:531)  
 infördes den 1 augusti 2001 för att stimu- lera nyproduktionen av främst små eller medelstora hyreslägen- heter i områden med bostadsbrist. Flera prognoser hade visat på ett ökat byggande de kommande åren, men att andelen hyresrätter i nyproduktion tenderade att sjunka. I stort gällde samma regler för investeringsbidraget som för investeringsstimulansen för byggande av hyresbostäder och studentlägenheter (2003:506) förutom att det för den sistnämnda också krävdes att det skulle gälla ett tillväxt- område (se nedan). 
  
 Investeringsbidrag fick inte lämnas till att bygga bostäder som var avsedda för en viss kategori av boende, inte heller för student- bostäder. 
 Investeringsbidraget var tillfälligt och rambegränsat, 2,5 miljar- der kronor under  
 2002–2006. 
  Det upphörde i princip 2006 efter- 
 47 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 SOU 2007:103 
  
 som sista dagen för att starta nya projekt var den 31 december 2006. 
 Investeringsstimulans för byggande av hyresbostäder och student- lägenheter (2003:506)  
 infördes för att tillfälligt minska produk- tionskostnaden för nya bostäder med den uttalade målsättningen att bidra till utbyggnaden av bostäder med rimliga hyresnivåer/ boendekostnader. Stimulansen kunde sökas av fastighetsägare eller tomträttsinnehavare för att anordna hyreslägenheter på högst 70 kvm i tillväxtområden där det rådde bostadsbrist eller för att anordna studentbostäder på eller i anslutning till en universitets- eller högskoleort. Stimulansen, som gavs genom en kreditering på skattekontot, motsvarade en sänkning av momskostnaderna från 25 till 6 procent med ett högsta belopp per lägenhet, beroende på i vilken region lägenheterna anordnades. Sista dagen för att starta ett projekt med investeringsstimulans var den 31 december 2006. 
  
 De som ansökte om investeringsstimulans förband sig att för- medla de bostäder som byggdes via den kommunala bostadsför- medlingen eller i samarbete med kommunen. De förband sig också att under minst tio år använda bostäderna för det ändamål och i enlighet med de villkor som förutsattes om stimulansen beviljades och att under samma tid inte överlåta bostäderna till någon som avsåg att använda dem för annat ändamål. 
  
 Syftet med  
 Bidrag för installation av hiss m.m. i flerbostadshus (2004:685) 
 , var att förbättra tillgängligheten för de boende genom installation av hiss eller annan lyftanordning, i eller i anslutning till flerbostadshus. Bidragsbeloppet var en fjärdedel av kostnaden för installationen, dock högst 250 000 kronor. Bidraget var rambegrän- sat och kunde således bara ges så länge det fanns tillgängliga medel. Sammanlagt hade genom riksdagens beslut 30 miljoner kronor avsatts, vilka hade förbrukats redan vid halvårsskiftet samma år som hissbidraget infördes, dvs. 2004. 
  
 Under perioden  
 1984–1986 
  fanns också ett tillfälligt rambidrag för hissinstallationer i flervåningshus, framför allt trevåningshus. Syftet med bidraget var att öka tillgängligheten i bostadsbeståndet. Enligt riksdagsbeslut betalades 100 miljoner kronor ut för vart och ett av åren (totalt 300 miljoner kronor). Men eftersom medlen inte utnyttjades fullt ut under dessa år utbetalades bidrag till 1990. 
 Statsbidrag lämnades framför allt för ombyggnad, men också för åtgärder i samband med tillbyggnad. För att bidrag skulle beviljas skulle huset huvudsakligen innehålla bostäder. Andra tillgänglig- hetsåtgärder än installation av hiss kunde vara bidragsberättigade, 
 48 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 t.ex. att anordna handikappvänliga entréer, åtgärder för att det för- sta våningsplanet skulle bli tillgängligt eller att anordna lyftplattor. Bidrag för hissinstallationer i hus med fler än tre våningar krävde särskilda skäl t.ex. att kostnaden för hissen blev relativt hög per ytenhet. 
 Bidrag lämnades med högst 30 procent av den kostnad som kommunen godkände och uppgav i ansökan. Kommunen skulle i sin tur lämna ett bidrag på minst 20 procent av kostnaden. Bidra- gen täckte således ungefär 50 procent av kostnaden. Godkänd om- byggnadskostnad för installation av hiss var 500 000 kronor. Stats- bidraget ledde till att omkring 1 900 hissinstallationer subventione- rades. Ca 18 000 lägenheter berördes. 
  
 Det finns också ett  
 Bidrag till allmänna samlingslokaler (1996:1593)  
 som beviljas för nybyggnad, ombyggnad, standard- höjande reparationer, köp eller handikappanpassning av allmänna samlingslokaler. En allmän samlingslokal är en lokal som ägs eller disponeras av ideella organisationer och är öppen och tillgänglig för föreningslivets möten, studie- eller kulturell verksamhet, förströ- else, fritidssysselsättning eller annan liknande verksamhet. Aktie- bolag, stiftelser eller föreningar utan vinstsyfte kan få bidrag. Det måste också finnas ett varaktigt behov av lokalen på orten. Lokalen ska vara öppen för organisationer och grupper i rimlig omfattning och på skäliga villkor. Det ska även finnas goda ekonomiska förut- sättningar att driva lokalen. 
  
 Bidrag lämnas i mån av tillgång på medel, högst upp till 50 pro- cent av godkänt bidragsunderlag. För att få bidrag krävs att kom- munen lämnar bidrag till samlingslokalen på minst 30 procent av bidragsunderlaget 
  
 3 
  
 . Under 2007 finns det 23,5 miljoner kronor att fördela. Bidraget till allmänna samlingslokaler kan dock inte lämnas till kommunala företag eller sökande som inte är fristående från kommunen. Detta innebär att kommunala allmännyttiga bostads- bolag inte kan söka bidrag, medan stiftelser som t.ex. driver alter- nativa bostäder för äldre kan göra det. 
  
 3  
 Man kan få bidrag för handikappanpassning upp till hela kostnaden, dock högst 165 000 kronor. Om ansökan gäller bidrag för endast handikappanpassning finns inget krav på att kommunen också ska ge bidrag till projektet. 
 49 
  
 Ansvaret för bostadsförsörjningen 
  
 SOU 2007:103 
  
 Statliga stöd till byggande av bostäder för äldre 
 Ända sedan första hälften av  
 1900-talet 
  har staten stimulerat byg- gande av bostäder för äldre såsom ålderdomshem och pensionärs- hem. Fattigvårdslagen från 1918 förpliktade kommunerna att in- rätta ålderdomshem, men ingen lagstiftning tvingade kommunerna att uppföra pensionärshem. Från och med 1939 utbetalades dock ett statligt bidrag för uppförande av pensionärshem, som senare kom att benämnas servicehus. Även vid byggandet av ålderdoms- hem ansökte kommunen om bidrag från staten. Bidraget till ålder- domshem upphörde dock 1965 (Wånell  Schön 2005). 
 Under  
 1970-talet 
  skedde en förhållandevis snabb framväxt av olika former av servicebostäder då kommunerna kunde få stats- bidrag till personal. Det fanns dock inga bidrag till byggande av bostäder för äldre under den tiden. 
 Det senaste statliga stödet för att stimulera byggandet av sär- skilda boendeformer för äldre är  
 investeringsstöd till äldrebostäder m.m.  
 (2007:159 
 ) 
 . Riksdagen har beslutat att under 2007 lämna ett investeringsstöd till särskilda boenden om ca 500 miljoner kronor. Regeringen avser att ett motsvarande stöd ska lämnas årligen till och med 2011. Stödet betalas ut till den som vid tidpunkten för utbetalningen står som fastighetsägare, tomträttsinnehavare eller annan som angivits som bidragsmottagare. 
 Äldreboendedelegationen ska i en särskild rapport till reger- ingen redovisa effekterna av investeringsstödet. Rapporten ska lämnas senast den sista januari 2008. 
 50 
 3 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 3.1 
  
 Från institution till eget boende 
  
 Genom ädelreformen 1992 flyttades omfattande verksamheter över från landstingen till kommunerna. Kommunerna blev sjukvårds- huvudmän med ansvar för alla särskilda boendeformer (inklusive de tidigare lokala och centrala sjukhemmen) och hälso- och sjuk- vårdsinsatser, exklusive läkarvård, i dessa och i dagvård. Den möj- lighet för kommunerna att ta över ansvaret även för hemsjukvård i eget boende som samtidigt infördes har resulterat i att mer än hälften av landets kommuner i dag har ett sådant avtal med berörda landsting. Under  
 1980-talet 
  introducerades kvälls- och nattpatruller 
 – en verksamhet som tillsammans med bland annat trygghetslarm och mer tillgängliga bostäder påtagligt förbättrade möjligheterna att ge vård och omsorg i hemmet. 
 Landstingens sjukvård har förändrats. Den avveckling av sluten- vårdsplatser som påbörjades under  
 1970-talet 
  skedde i snabbare takt under  
 1990-talet. 
  Nya behandlingsmetoder och kommunernas betalningsansvar för s.k. utskrivningsklara patienter (ursprungligen benämnda medicinskt färdigbehandlade patienter) har medfört väsentligt förkortade vårdtider. Tillsammans med besparingskrav har detta resulterat i en kraftig minskning av antalet slutenvårds- platser. Inom akutsjukvården halverades antalet vårdplatser under åren 1992 till 2003 samtidigt som antalet personer i åldrarna 80 år och däröver ökade med 22 procent. 
 Som följd av denna utveckling förbehålls platserna i särskilt bo- ende i allt ökande utsträckning personer med mycket omfattande vårdbehov och behov av tillgång till kvalificerad vård och omsorg dygnet runt (Moore  Persson 2006; Engström 2006; Social- styrelsen 2006). Det gäller 
  
 äldre personer med somatisk multisjuklighet, 
  
 äldre personer med funktionsnedsättning till följd av demens, 
  
 51 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 SOU 2007:103 
  
 äldre med behov av kvalificerad omvårdnad under kort tid i livets slutskede. 
  
 Utvecklingen från institution till s.k. eget boende har varit omda- nande. I mitten av  
 1980-talet 
  fanns det sammantaget i somatisk långtidssjukvård och ålderdomshem 332 vårdplatser per 1 000 invå- nare 80 år och äldre. Då är inte de platser medräknade som inom den slutna psykiatrin användes för långvarig vård av äldre personer med psykiska funktionsnedsättningar. I dag vårdas inga personer långvarigt inom landstingens vårdinrättningar. Den omsorg som kan erbjudas äldre människor dygnet runt är därmed särskilt bo- ende, som numera omfattar ca 205 platser per 1 000 personer 80 år och äldre. 
  
 3.2 
  
 Kommunernas ansvar för särskilda boendeformer 
  
 I socialtjänstlagens 5 kap. 5 § anges följande:  
 Socialnämnden ska verka för att äldre människor får goda bostäder och ska ge dem som behöver det stöd i hemmet och annan lättåtkomlig service. 
  
 Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och om- vårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. 
 Särskilt boende omfattas av rätten till bistånd och bostäderna fördelas efter behovsprövning, s.k. individuell biståndsbedömning. Socialtjänstlagen (2001:453) kan betecknas som en målinriktad ramlag och Socialstyrelsen har befogenhet att ge föreskrifter och allmänna råd om dess tillämpning. Till skillnad från hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), som räknas till skyldighetslagarna 
  
 1 
  
 , har socialtjänstlagen inslag av rättighetslagstiftning genom bestämmel- sen om rätten till bistånd, som regleras i lagens 4 kap. 1 §:  
 Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. 
  
 Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnads- nivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möj- ligheter att leva ett självständigt liv. 
 Grundläggande kriterier för en rättighet är dels att den precise- ras i lag, dels att den ska kunna utkrävas, dvs. den enskilde ska 
  
 1  
 Med skyldighetslagar avses sådana lagar där huvudmannens ansvar definieras och där besluten normalt överklagas i enlighet med kommunallagens bestämmelser om laglighets- prövning. 
 52 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 kunna få sin lagstadgade rätt prövad genom att anföra förvaltnings- besvär. I sista hand är det alltså förvaltningsdomstolarna som avgör de olika bestämmelsernas närmare räckvidd. Regeringsrättens avgö- randen är därför av stor betydelse för att fastställa gränserna för specialkompetensen. 
  
 3.3 
  
 Finansiella aspekter på äldreomsorgen 
  
 Kostnader för vård och omsorg 
 Kostnaderna för vården och omsorgen av äldre var 2004 ca 158 miljarder, vilket är 6,5 procent av Sveriges bruttonationalprodukt (Socialstyrelsen 2007b). Vård och omsorg om äldre bedrivs av både kommunerna och landstingen. Kommunernas vård- och omsorgs- insatser till äldre omfattar hemtjänst och hälso- och sjukvård i sär- skilt boende exklusive läkarinsatser. I drygt hälften av landets kommuner ansvarar dessa också för hemsjukvård i ordinärt boende t.o.m. sjuksköterskeinsatser. Landstingen har ansvaret för övrig hälso- och sjukvård. 
 Äldreomsorgen i kommunerna kostade ca 80 miljarder kronor 2004. Uppgifter om landstingens kostnader saknas på nationell nivå, men utgående från Region Skånes uppgifter har Socialstyrel- sen uppskattat landstingens kostnader till ungefär 79 miljarder kronor 2004. Landstingens kostnader för hälso- och sjukvård till äldre var alltså nästan lika stora som kommunernas kostnader för äldreomsorgen. Sedan 2002 har dock kommunernas äldreomsorgs- kostnader minskat medan landstingens kostnader har fortsatt att öka. 
 Drygt 235 000 personer (drygt 15 procent) av dem som var 65 år och äldre fick hjälp i form av hemtjänst eller bodde i särskilt boende 2005 (Socialstyrelsen 2007). Omfattningen av den offent- liga äldreomsorgen var i stort sett oförändrad mellan åren 2000 och 2005. Fler personer fick dock hemtjänst (en ökning med drygt 9 procent) och färre bodde i särskilt boende (en minskning med drygt 11 procent). Det totala antalet platser i särskilt boende har också minskat de senaste åren, medan det totala antalet personer som får hemtjänst har ökat i ungefär samma omfattning. I ett lokalt perspektiv är utvecklingen inte lika entydig. 
 Behoven av insatser ökar med åldern. De flesta som får vård- och omsorgsinsatser är 80 år och äldre. År 2005 fick närmare 37 
 53 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 SOU 2007:103 
  
 procent (drygt 178 000 personer) av dem hemtjänst eller särskilt boende. 
 Ökat antal äldre påverkar kostnaderna 
 Enligt Statistiska centralbyråns (SCB) beräkningar kommer antalet personer i åldrarna 65 år och äldre att öka med drygt 20 procent det närmaste årtiondet när de stora födelsekullarna från  
 1940-talet 
  når pensionsåldern (SCB 2006). Antalet kommer att öka från 1,5 mil- joner 2005 till 1,9 miljoner 2015. Ökningen fortsätter sedan fram till 2040 då antalet personer som är 65 år och äldre uppgår till ca 2,4 miljoner. 
 I åldersgruppen  
 65–79 
  år förväntas antalet personer öka från 1,1 miljoner till 1,4 miljoner mellan åren 2005 och 2015. Antalet per- soner som är 80 år och äldre kommer däremot att vara konstant under det närmaste decenniet för att på  
 2020-talet 
  kraftigt öka när fyrtiotalisterna når den äldsta åldersgruppen. 
 Med utgångspunkt från SCB:s befolkningsprognoser och under förutsättning att äldreomsorgen de kommande decennierna organi- seras på samma sätt som i dag kommer kostnaderna för denna omsorg att öka kraftigt. Om samma andel av dem som är 65 år och äldre får insatser i form av hemtjänst eller särskilt boende 2040 blir kostnaderna för särskilda boendeformer, i  
 2005-års 
  siffror, ungefär 74 miljarder kronor (jämfört med drygt 48 miljarder 2005) och 53 200 nya platser skulle behöva anskaffas. Kostnaden för hem- tjänstinsatser skulle öka från knappt 19 miljarder till drygt 28 mil- jarder och mottagarna av insatser skulle då vara 71 400 fler. Sam- manlagt skulle kostnaderna för särskilt boende och hemtjänst öka från ca 67 miljarder kronor till nästan 103 miljarder kronor (se bilaga 3 för en fördjupad analys). Det är också värt att notera att befolkningsprognoserna de senaste årtiondena genomgående har slagit fel eftersom livslängden har ökat mer än beräknat. Det är alltså möjligt att antalet äldre personer kommer att öka ännu mer än förväntat. 
 Den ökade livslängden, dess samband med sjuklighet och de konsekvenser detta kan få både för hälso- och sjukvården och för vården och omsorgen har diskuterats flitigt bland forskare. Hur de sista åren i livet gestaltar sig, om de är friska år eller år fyllda av sjuklighet och därmed resurskrävande, är väsentliga frågor ur plane- ringssynpunkt. Men en genomgång av aktuell svensk och interna- 
 54 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 tionell forskning visar att olika studier kommer till olika slutsatser när det gäller utvecklingen av äldres hälsa (SCB 2006). Den positiva hälsoutveckling som man kunde se hos de äldre under 1970- och  
 1980-talen 
  verkar inte ha hållit i sig under  
 1990-talet 
  och därefter. Andelen självrapporterade symtom och hälsobesvär har ökat över tid. Även om orsakerna till utvecklingen inte är fastställda kan efterfrågan på hälso- och sjukvård och vård och omsorg förväntas öka mer framöver än om man bara skulle beakta befolknings- förändringarna. 
 I Långtidsutredningen 2003/04 (SOU 2004:19) analyseras för- utsättningarna för att tillmötesgå den ökande efterfrågan på och behovet av välfärdstjänster, bland annat av vård och omsorg, fram- över. Utredningen bedömer att efterfrågan på välfärdstjänster med tiden kommer att överstiga vad som kan tillhandahållas genom oförändrade skatter. För att välfärdstjänsterna ska kunna utvecklas i takt med efterfrågan krävs antingen att fler välfärdstjänster kan produceras med en given mängd resurser eller att resurserna för denna produktion ges möjlighet att växa. Det finns, enligt långtids- utredningen, viss möjlighet till produktivitetsförbättringar i offentlig verksamhet, men inte i sådan omfattning att den ensam kan medverka till att välfärdstjänsterna utvecklas i takt med efter- frågan. 
 Ett resurstillskott kommer att bli nödvändigt. Ett av huvud- budskapen i långtidsutredningen är att det kommer att bli allt svå- rare att tillhandahålla resurstillskotten genom skatter. Fortsatta skattehöjningar kan inte finansiera en utveckling av välfärdstjäns- terna på lång sikt. Ökad sysselsättning i näringslivet skulle dock inverka positivt på den offentliga ekonomin. Långtidsutredningen bedömer att det på sikt kommer att krävas förändringar av välfärds- systemen. 
 Kvarboende eller särskilt boende – en kostnadsfråga? 
 De flesta äldre bor i eget boende och klarar sig själva. Av social- tjänststatistiken för 2005 framgår att drygt sex procent (ca 100 400 personer) av dem som är 65 år och äldre bor i särskilt boende och knappt nio procent (ca 135 000 personer) har hemtjänst (Social- styrelsen 2007). Kommunernas kostnader för särskilt boende upp- går till 64 procent av kostnaderna för äldreomsorg, medan motsva- 
 55 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 SOU 2007:103 
  
 rande siffra för vård och omsorg i ordinärt boende är 34 procent. Resterande andelar går till s.k. öppen verksamhet 
  
 2 
  
 . 
 De senaste åren har det skett en omfördelning av kostnaderna för vård och omsorg i ordinärt respektive särskilt boende. Kostna- derna för insatser i ordinärt boende har ökat medan kostnaderna för särskilt boende har minskat. Denna trend tycks också fortsätta framöver. En förklaring torde vara att inriktningen mot ett ökat kvarboende har lett till att alltfler vårdkrävande personer bor kvar hemma eller i ordinärt boende, vilket följaktligen påverkar kostna- derna för vården och omsorgen i hemmet. Samtidigt minskar anta- let platser i särskilt boende. 
 Om kommunerna ska kunna leva upp till socialtjänstlagens krav när det gäller äldres livsvillkor, utan att erbjuda särskilt boende, måste behoven av vård och omsorg kunna tillgodoses i den egna bostaden (Boverket  Socialstyrelsen 2004). I många fall betyder det att hemtjänsten och hemsjukvården måste utökas och utvecklas ytterligare. Ett kvarboende för personer med behov av tillgång till vård och omsorg dygnet runt kan också innebära högre kostnader för kommunen än en plats i särskilt boende. 
 Det finns stora kommunala skillnader när det gäller kostnaderna för äldreomsorg. Kostnaden 2005 för särskilt boende varierade i landets kommuner mellan 227 700 kronor och 770 000 kronor per person och för enbart hemtjänstinsatser mellan 70 000 och 312 000 kronor per person (Socialstyrelsen 2007). 
 Sett till medianvärdet är kostnaderna för en person i särskilt boende mer än dubbelt så stor som kostnaderna för en person i ordinärt boende även när man utöver hemtjänst inkluderar hem- sjukvård, korttidsboende och dagverksamhet för personer med insatser i ordinärt boende (Socialstyrelsen 2007). Men det finns också situationer då det skulle vara mindre kostsamt att erbjuda en plats i särskilt boende. Många kommuner är emellertid beredda att sträcka sig mycket långt för att tillmötesgå människors önskan att bo kvar hemma. Ur strikt kommunalekonomiskt hänseende kan också ett ökat kvarboende vara värdefullt och innebära färre inve- steringar i särskilda boendeformer, även om det medför att den som ska bo kvar i ordinärt boende behöver extrainsatser. I särskilt boende ingår en del insatser som inte alla behöver. Det finns t.ex. en grundbemanning för att systemet ska vara tryggt och säkert oav- 
  
 2  
 öppen verksamhet = generellt riktade verksamheter där deltagande inte förutsätter biståndsbeslut 
 56 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 sett om det behövs i alla lägen eller ej. Bemanningen varierar natur- ligtvis beroende på de boendes vårdbehov. 
 Dåvarande Svenska kommunförbundet och SABO undersökte i ett gemensamt projekt 2003 om och när åtgärder för ökad tillgäng- lighet i det egna/ordinära boendet är samhällsekonomiskt lönsamt (SABO  Svenska kommunförbundet 2004). Fem tidstypiska bostadsområden inventerades av en arkitekt, som sedan lämnade förslag till åtgärder för att öka tillgängligheten. Fokus låg på att tillgänglighetsanpassa det befintliga bostadsbeståendet. Utgångs- punkten var att en person med rollator eller rullstol ska klara av att bo och leva i bostadsområdet. Man jämförde de kommunala kost- naderna för en person som inte kan bo kvar i sin lägenhet utan måste flytta till ett särskilt boende med de sammanlagda kostna- derna för de åtgärder som krävs för att personen ifråga ska kunna bo kvar i lägenheten, dvs. kommunens kostnader, bostadsföreta- gets kostnader för ombyggnad samt kommunens och bostadsföre- tagets kostnader för tillgänglighetsåtgärder i närområdet. 
 Resultaten visade att de åtgärder som krävs för att öka tillgäng- ligheten och möjliggöra ett kvarboende ofta är stora. Men inte alla bostadsområden lämpar sig för tillgänglighetsåtgärder. Många äldre bostadsområden kräver långtgående åtgärder för att anpassa bosta- den och boendemiljön, vilket innebär mycket höga kostnader. Det är investeringar i områden där det bor många äldre personer till- sammans med åtgärder av mindre omfattning som ger positiva samhällsekonomiska effekter. Det är alltså viktigt att det finns till- räckligt många äldre personer i området. I annat fall är det svårt att se några samhällsekonomiska effekter, i varje fall utifrån de förut- sättningar som gavs i detta projekt. Men när större ingrepp i husen ändå ska göras, t.ex. i samband med stambyte och andra stora reno- veringar, blir kostnaderna för att också skapa god tillgänglighet be- gränsade. Den jämförelse som gjordes i studien visar att det kostar betydligt mer att bygga ett nytt särskilt boende med 34 lägenheter än att göra fem bostadsområden tillgängliga utvändigt och att till- gänglighetsanpassa 340 lägenheter. 
 Skillnader i kostnader för äldreomsorgen 
 Enligt den undersökning som Svenska kommunförbundet och SABO (se ovan) genomförde var skillnaderna stora mellan kom- munernas kostnader när det gällde såväl ordinärt som särskilt bo- 
 57 
  
 Ansvaret för vård och omsorg 
  
 SOU 2007:103 
  
 ende. Skillnaderna berodde till stor del på att andelen äldre över 80 år varierade, att fördelning mellan män och kvinnor skilde sig åt liksom andelen ensamstående och sammanboende. Även de äldres tidigare yrkesbakgrund samt social och geografisk struktur hade betydelse. Olika politiska mål och ambitioner samt skillnader i hur väl resurserna användes spelade också in även om ingen av dessa variabler ensam förklarade skillnaderna. 
 Socialstyrelsen har också analyserat de kommunala skillnaderna i kostnaderna för äldreomsorgen. Skillnaderna är mycket stora och större än man förväntade sig utifrån officiell statistik inom vård- och omsorgsområdet. Enligt Socialstyrelsen beror de kommunala skillnaderna inte bara på äldre människors olika behov av vård och omsorg eller på strukturella och geografiska förhållanden (Social- styrelsen 2007b). Man menar istället att kostnadsskillnaderna tyder på att det kan finnas möjligheter att driva vården och omsorgen om äldre på ett mer kostnadseffektivt sätt. Genom att förbättra effek- tiviteten bör man alltså kunna minska kostnaderna utan att dra ner på verksamheten. 
 Kostnaden för äldreomsorgen (per invånare över 65 år) var 2003 ungefär dubbelt så stor i kommunen med högst kostnad som i den med lägst kostnad. Trots att Socialstyrelsen studerade i stort sett all nationell statistik som finns tillgänglig för kommunerna fann man mycket svaga samband mellan de variabler man testade och kostna- derna för äldreomsorgen. Men statistiken på området är mycket bristfällig; uppgifter saknas och kvaliteten brister. Nationell stati- stik innehåller endast mängduppgifter om verksamheten och kost- nader kan inte relateras till enskilda individer. Socialstyrelsen har emellertid ett regeringsuppdrag att ta fram personnummerbaserad statistik för bland annat personer med äldreomsorg. 
 58 
 B 
 AKTUELL SITUATION 
 4 Bostadsförhållanden 
 Den absoluta majoriteten av befolkningen i åldrarna 65 år och äldre bor i det ordinära bostadsbeståndet. Ca sex procent, vilket motsva- rar ungefär 100 400 personer, bor i särskilt boende och de allra flesta av dem är över 80 år. Men ungefär 400 000 personer i åldrarna 80 år och däröver bor alltså i vanliga bostäder (Socialstyrelsen 2007). 
  
 4.1 
  
 Ordinärt boende 
  
 Bostadstyp och tillgänglighet 
 Många medelålders och äldre människor bor i småhus 
  
 1 
  
 . Mer än två tredjedelar av befolkningen i åldersgruppen  
 55–64 
  år bor i denna typ av bostad och knappt en tredjedel i flerbostadshus. I åldrarna 65 år och däröver är det en betydligt större andel män än kvinnor som bor i småhus (Larsson 2006). Män har i regel bättre ekono- miska möjligheter att bo kvar i sina hus, men också bättre praktiska förutsättningar genom att de flesta är gifta med en något yngre kvinna och bor med sin maka till livets slut. Vid 80 års ålder och däröver bor fortfarande hälften av männen i småhus, medan drygt en tredjedel av kvinnorna i samma åldersgrupp bor så (tabell 4.1). 
 Tabell 4.1 Boendeform bland personer i ordinärt boende, per åldersklass och kön (%), 2002/03 
  
 Boendeform 
  
 55–64 
  
 65–79 
  
 80+ 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Småhus 
  
 69 
  
 63 
  
 67 
  
 51 
  
 50 
  
 34 
  
 Flerbostadshus 
  
 31 
  
 37 
  
 33 
  
 49 
  
 50 
  
 66 
  
 Källa 
 : Larsson 2006. 
  
 1  
 Med småhus menas villa, kedjehus eller radhus. 
 61 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 SOU 2007:103 
  
 Personer med utländsk bakgrund bor betydligt oftare än infödda svenskar i hyreslägenheter och oftast i den kommunala hyressek- torn. Personer med utländsk bakgrund är också klart underrepre- senterade som ägare till bostadsrätter och småhus. Detta gäller i särskilt hög grad personer med utomeuropeisk bakgrund. Av en studie om segmenteringen på bostadsmarknaderna i Stockholm och Uppsala framgår bland annat att mer än en tredjedel av de boende i allmännyttan hade utländsk bakgrund (Integrationsverket 2006). 
 Med stigande ålder ökar andelen personer med rörelsehinder. I åldersgruppen  
 65–79 
  år uppgav en femtedel av de intervjuade i  
 ULF-undersökningen 
  2002/03 att de inte kunde springa en kortare sträcka, stiga upp på en buss eller ta en kortare promenad. I ålders- gruppen 80 år och däröver uppgav drygt hälften att de hade rörel- sehinder av dessa slag. Närmare hälften i denna åldersgrupp bodde också i en bostad med bristande tillgänglighet genom att den inte var belägen i bottenvåningen och saknade hiss till våningsplanet. Ca 70 procent bodde i bostäder som inte var tillgängliga för personer i rullstol (tabell 4.2) 
  
 2 
  
 . 
 Tabell 4.2 Personer i det ordinära bostadsbeståndet som bor i bostäder med bristande tillgänglighet, per åldersklass, 2002/03 
  
 55–64 
  
 65–79 
  
 80+ 
  
 Antal 
  
 % 
  
 Antal 
  
 % 
  
 Antal 
  
 % 
  
 Belägen över bottenvåningen utan hiss till 
  
 634 000 
  
 58 
  
 570 000 
  
 54 
  
 180 000 
  
 47 
  
 våningsplanet 
  
 Trappsteg inom- eller utomhus 
  
 837 000 
  
 76 
  
 802 000 
  
 76 
  
 271 000 
  
 70 
  
 Källa 
 : Larsson 2006. 
 Hushållssammansättning 
 Kvinnors längre medellivslängd i kombination med att de oftast är något eller några år yngre än de män, som de gifter sig med, gör att de i större utsträckning lever i ensamhushåll när de är gamla (Larsson 2006). I åldrarna 80 år och däröver lever åtta av tio kvin- nor i ensamhushåll jämfört med ca fyra av tio män (tabell 4.3). 
  
 2  
 Enligt uppgifter från SCB fanns det 2004/05 ca 53 000 personer i åldrarna över 80 år som var rullstolsburna inom- eller utomhus. 
 62 
 SOU 2007:103 Bostadsförhållanden 
  
 Tabell 4.3 
  
 Civilstånd och hushållstyp, per åldersklass och kön (%), 
  
 2002/03. 
  
 Ensamboende 
  
 Sammanboende 
  
 Ensamstående* 
  
 Ej gifta 
  
 Gifta 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 55–64 
  
 20 
  
 27 
  
 3 
  
 4 
  
 14 
  
 9 
  
 63 
  
 60 
  
 65–79 
  
 23 
  
 42 
  
 2 
  
 2 
  
 7 
  
 4 
  
 68 
  
 52 
  
 80+ 
  
 40 
  
 78 
  
 2 
  
 5 
  
 3 
  
 1 
  
 55 
  
 16 
  
 * Änka/änkling, frånskild eller ogift som bor tillsammans med exempelvis barn eller syskon.  
 Källa 
 : Larsson 2006. 
 Skillnaderna i medellivslängd mellan män och kvinnor har dock successivt minskat. Detta har bidragit till att andelen äldre utan partner (make/maka eller sambo med gemensamma barn) minskat över tid (figur 4.1). Högst andel ensamhushåll fanns 2004 i Norr- lands inland och i Stockholms innerstad. 
 Figur 4.1 Andel personer 80 år och äldre utan partner 
  
 Källa 
 : Stenflo 2006. 
 63 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 SOU 2007:103 
  
 Seniorbostäder 
 Seniorbostäder är bostäder i det ordinära bostadsbeståndet som är avsedda för personer i vissa åldrar, oftast 55 år och däröver. Det finns ingen strikt vedertagen definition av begreppet seniorbostad och därmed inte heller några generella krav på hur de ska vara ut- formade. Men i allmänhet avses, utöver krav på att de boende måste vara över en viss ålder för att få flytta in, bostäder som utmärks av tillgång till gemensamhetslokaler och god tillgänglighet. De som bor där ska kunna bo kvar även vid omfattande vårdbehov. 
 Seniorbostäder började i större skala att byggas under senare delen av  
 1980-talet. 
  År 2005 beräknades antalet seniorbostäder till ca 19 000. Enligt en förnyad inventering av förhållandena i februari 2007 fanns det närmare 28 000 lägenheter i seniorboenden i de 251 kommuner som svarade på de frågor som ställdes. Andelen senior- bostäder i kommunala bostadsbolag har ökat från 24 till 50 procent mellan 2000 och 2007 (tabell 4.4). Detta beror dels på att kommu- nerna omvandlat särskilda boenden, framför allt s.k. servicehus, till seniorbostäder, dels på att kommunala bostadsföretag på motsva- rande sätt förändrat lägenheter i det befintliga bostadsbeståndet. 
 Tabell 4.4 Andel seniorbostäder 2000 och 2007 per kategori fastighetsägare 
  
 Fastighetsägare 
  
 2000 
  
 2007 
  
 Andel (n=11 373) 
  
 Andel (n=27 974) 
  
 Bostadsrättsföreningar 
  
 40 
  
 17 
  
 Privata fastighetsägare, bolag eller liknande 
  
 9 
  
 12 
  
 Kommunala bolag 
  
 24 
  
 50 
  
 Stiftelser 
  
 9 
  
 14 
  
 Annat (bl.a. kooperativ) 
  
 3 
  
 7 
  
 Går ej att utläsa 
  
 15 
  
 - 
  
 Källa 
 : Sveriges Kommuner och landsting 2007. 
 Utvärderingar av omvandlingar av servicehus till seniorbostäder runt om i landet visar att utvecklingen skiljer sig åt mellan olika kommuner. Det är vanligt att man försöker behålla de gemen- samma lokalerna, även om ytorna ofta krymps. I vissa fall inrättar kommunen verksamheter som är öppna för pensionärer även i kringliggande områden, i andra fall bekostar kommunen lokalhyran 
 64 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 men överlåter till ideella krafter att driva verksamheten vidare. Vissa kommuner behåller hemtjänstlokaler, driver restaurang etc., medan andra helt överlåter driften till bostadsföretaget (SABO 2007). 
  
 4.2 
  
 Särskilt boende 
  
 Termen särskilt boende infördes i socialtjänstlagen i samband med ädelreformen 1992 som samlingsbeteckning för bostäder och institutioner som kommuner och landsting tidigare tillhandahöll för personer med vård- och/eller omvårdnadsbehov. Särskilt bo- ende beviljas efter individuell behovsbedömning, som bistånd en- ligt socialtjänstlagen (2001:453). 
 På lokal nivå används på sina håll de traditionella benämningarna och inte samlingsnamnet särskilt boende. Det förekommer därför en mängd olika begrepp för de bostäder som regleras enligt samma lagrum (5 kap., 5 § SoL) och det är i många fall stora skillnader i utformning och bostadsstandard. De mest frekventa benämning- arna är gruppboende, äldreboende, servicehus, sjukhem och ålder- domshem. Andra benämningar är vårdboende/vårdbostäder, de- mensboende, servicelägenheter, omsorgsboende, gemensamhets- boende, omvårdnadsboende, vårdhem, psykboende m.fl. (Social- styrelsen 2001). 
 Ålderdomshem som begrepp introducerades i vårt land 1896 och fram till  
 1950-talet 
  var de den helt dominerande formen för service till och vård av äldre. Ett statsbidrag infördes 1953 för att ytterligare stimulera utbyggnaden av ålderdomshem. Statsbidraget upphörde 1965, men antalet platser i ålderdomshem fortsatte att öka fram till mitten av  
 1970-talet. 
  Det fanns vid denna tidpunkt sammanlagt 60 000 platser i landet (SOU 1977:40). 
 De flesta ålderdomshem hade låg boendestandard och var inte anpassade till människor med funktionsnedsättning. Närmare nio av tio ålderdomshem hade byggts före 1970 och fler än fyra av tio före 1960. Behovet av upprustning var stort. 
 I mitten av  
 1980-talet 
  var ålderdomshemmen fortfarande den mest omfattande (dåvarande) institutionsformen för service till och vård av äldre människor. Av de sammanlagt 49 400 boende var över tre fjärdedelar i åldrarna 80 år och däröver. 
 I slutet av  
 1960-talet 
  byggdes de första servicehusen och i mit- ten av  
 1970-talet 
  kom en omfattande produktion igång. En tanke 
 65 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 SOU 2007:103 
  
 vid tillkomsten var att äldre personer skulle kunna söka och flytta in i en lägenhet i servicehus redan som vital pensionär för att sedan bo kvar när behov av stödinsatser uppstod eller ökade. Utveck- lingen gick dock i en annan riktning och ansökan om servicebostad blev ofta aktuell först när behovet av omvårdnad var ganska om- fattande. 
 Gruppboenden för äldre personer började inrättas under 1980- talet, främst för dem med demenssjukdomar. Gruppboendet kan vara en fristående enhet eller utgöra en avskild del i en byggnad. 
 Sjukhemmen var t.o.m. 1991 organisatoriskt en del av landsting- ens hälso- och vård. Man skiljde mellan centrala och lokala sjuk- hem. Centrala sjukhem hade stora upptagningsområden för soma- tisk långtidssjukvård i regel organisatoriskt underordnade lång- vårdsklinik, dvs. länssjukvård. Lokala sjukhem hörde vanligen till primärvården och hade ett lokalt begränsat upptagningsområde. 
 I den officiella statistiken används endast begreppet särskilt boende. Man kan därför inte utläsa vilken verksamhetsinriktning som olika särskilda boenden har – endast korttidsboende redovisas separat. En kartläggning från 2001 visar att det är vanligt att de sär- skilda boendena inrymmer verksamheter med olika inriktningar. Omkring hälften av boendena hade t.ex. särskilda platser eller bostäder för omsorg om personer med demenssjukdom, för reha- bilitering, avlösning/växelvård etc. (Socialstyrelsen 2001). 
 Sedan 2000 har antalet personer i särskilda boendeformer mins- kat med nästan 22 700 (Socialstyrelsen 2007c). Många platser, men långt ifrån alla, har omvandlats till seniorbostäder. Under perioden  
 2000–2007 
  har antalet seniorbostäder ökat med 16 600. En del av denna ökning beror på att många kommuner avvecklar lägenheter i särskilt boende och gör om dem till seniorbostäder. Hur denna omvandling kan gå till har bland annat SABO beskrivit (SABO 2007). Enligt Boverkets Bostadsmarknadsenkät för år  
 2006–2007 
  kommer omvandlingen att fortsätta de närmaste åren och ytter- ligare ett par tusen servicebostäder kommer att omvandlas till seni- orbostäder (Boverket 2006). 
 Till viss del beror minskningen av antalet platser i särskilda bo- endeformer också på förbättrad boendestandard. Antalet boende i rum utan kokmöjligheter och utan WC, dusch/bad har minskat från närmare 6 900 personer 2003 
  
 3 
  
 , till drygt ca 4 600 personer 2006 (en minskning med ca 33 procent). Även antalet boende i rum 
  
 3  
 Uppgifter om boendestandarden i särskilda boendeformer finns endast i statistiken fr.o.m. 2003. 
 66 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 utan kokmöjlighet men med WC, dusch/bad har minskat och 2006 bodde drygt 700 färre i sådana rum jämfört med 2003 (Socialstyrel- sen 2007c). 
 Antalet boende som delar bostad med någon annan än sin maka/make/samboende/anhörig 
  
 4  
  
 har också minskat. Mellan 2003 och 2006 har antalet personer som delade bostad med någon annan än en anhörig i det närmaste halverats och uppgick 2006 till drygt 1 800 personer (Socialstyrelsen 2007c). 
 Sammanlagt har drygt 4 800 av platserna i särskilda boendefor- mer avvecklats på grund av låg boendestandard. 
 De boende 
 Andelen personer som bor i särskilt boende har minskat även i de äldsta åldersgrupperna under de senaste decennierna,. År 1980 bodde 28 procent av befolkningen som var 80 år eller äldre i särskilt boende. År 2000 var motsvarande andel 20 procent (SOU 2000:38; Socialstyrelsen 2006b). Denna utveckling har fortsatt även under  
 2000-talet, 
  vilket innebär att antalet boende i särskilt boende under de senaste fem åren minskat med närmare 18 000 personer (tabell 4.5). Till en del är denna utveckling en följd av förbättringar i den äldre befolkningens hälsa, framför allt bland yngre ålderspensionä- rer (Larsson 2006, Batljan  Lagergren 2000). Men kommunerna har också successivt höjt tröskeln för att få flytta till särskilt bo- ende. Det krävs numera att den enskilde har omfattande vård- och omsorgsbehov för att hon eller han ska beviljas en sådan bostad. 
  
 4  
 Delad bostad = alla typer av bostäder i särskilda boendeformer som delas med annan/andra än maka/make/samboende eller annan nära anhörig, dvs. del i lägenhet, delat flerbäddsrum etc. 
 67 
 Bostadsförhållanden SOU 2007:103 
  
 Tabell 4.5 
  
 Antal och andel personer som bodde permanent i särskilt 
  
 boende  
 2000–2005. 
  
 65–79 
  år 
  
 80+ år 
  
 65+ år 
  
 Patton. 
  
 Andel av 
  
 Patton. 
  
 Andel av 
  
 Patton. 
  
 Andel av 
  
 boende 
  
 befolkningen 
  
 boende 
  
 befolkningen 
  
 boende 
  
 befolkningen 
  
 (%) 
  
 (%) 
  
 (%) 
  
 2000 
  
 27 000 
  
 3 
  
 91 300 
  
 20 
  
 118 300 
  
 8 
  
 2001 
  
 25 800 
  
 2 
  
 92 800 
  
 20 
  
 118 600 
  
 8 
  
 2002 
  
 24 600 
  
 2 
  
 90 900 
  
 19 
  
 115 500 
  
 8 
  
 2003 
  
 23 200 
  
 2 
  
 87 700 
  
 18 
  
 110 900 
  
 7 
  
 2004 
  
 21 500 
  
 2 
  
 83 300 
  
 17 
  
 104 800 
  
 7 
  
 2005 
  
 20 000 
  
 2 
  
 80 500 
  
 17 
  
 100 400 
  
 6 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsen 2006b. 
 Den övervägande delen av de drygt 100 000 personer som bodde i särskilt boende i oktober 2005 var 80 år eller äldre. Var femte bo- ende var mellan 65 och 79 år. Majoriteten, ca 70 procent, av de bo- ende var kvinnor. Andelen kvinnor var också högre än andelen män i alla åldersgrupper (figur 4.2). Uppgifter från 2006 visar att utvecklingen fortsätter. Detta år var det än fler kvinnor i särskilda boendeformer, då de utgjorde nästan 74 procent av de boende. Andelen kvinnor tenderar öka med ålder och är följaktligen störst bland dem som är 95 år och över (Socialstyrelsen 2007c). Ensamboende personer med funktionsnedsättningar har svårare att klara av att bo kvar i ordinärt boende jämfört med sammanboende i motsvarande situation. Både svensk och internationell forskning har visat att samboende skyddar mot flyttning till institution (Duarte  Thorslund 2002; Szebehely 1999). 
 68 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 Figur 4.2 Andel kvinnor och män permanent boende i särskilda boendeformer i oktober 2005 
  
 Källa 
 : Socialstyrelsen 2006b. 
  
 4.3 
  
 Hemlöshet bland seniorer 
  
 En rad samhällsförändringar under de senaste decennierna har befa- rats kunna leda till ökad hemlöshet. Till dessa förändringar hör avinstitutionaliseringen av den psykiatriska vården, omstrukture- ringen av missbrukarvården, ökad arbetslöshet, ökad psykisk ohälsa, avregleringen av bostadspolitiken och en förändrad bo- stadsmarknad. 
 På regeringens uppdrag kartlade Socialstyrelsen 2005 omfatt- ningen av och karaktären på hemlösheten i Sverige (Socialstyrelsen 2006c). Personer som betraktades som hemlösa hänfördes till fyra olika situationer. Situation 1 var den mest akuta – personer som var uteliggare eller var hänvisade till akutboende och härbärge. Ca 3 600 av de hemlösa befann sig i denna situation. Av dessa var ca 430 i åldrarna  
 56–64 
  år och ca 110 mellan 65 och 75 år, dvs. sam- manlagt 450 personer i åldersspannet  
 56–75 
  år. 
 I situation 2 befann sig personer som saknade bostad och inom tre månader skulle skrivas ut från någon form av institution eller 
 69 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 SOU 2007:103 
  
 stödboende. Det rörde sig om knappt 2 000 personer av vilka 180 var i åldrarna  
 56–75 
  år. 
 På institution eller i stödboende men utan planerad utskrivning, situation 3, befann sig ungefär 6 400 personer. Här återfanns den högsta andelen personer över 55 år, 22 procent, vilket innebar drygt 1 400 personer. Av dessa var ca 30 personer 76 år eller äldre. I de övriga situationerna befann sig inga personer som var i åldrarna 76 år eller äldre. 
 Ytterligare 4 700 personer levde under osäkra boendeförhållan- den, t.ex. tillfälligt och kontraktslöst hos anhöriga eller bekanta, tillfälligt inneboende eller hade andrahandskontrakt på högst tre månader, situation 4. 
 Över 95 procent av de hemlösa i de redovisade situationerna var mellan 18 och 64 år. Mycket få personer var över 65 år. De flesta av dem vistades i någon form av institution eller stödboende utan någon planerad utskrivning. 
 Många fler män än kvinnor är hemlösa. Men andelen kvinnor hade ökat jämfört med en tidigare inventering 1999. Kvinnorna var yngre än männen och hade varit hemlösa kortare tid. 
 Personer födda i Sverige var i majoritet bland de hemlösa, men i förhållande till sin andel i befolkningen var de utrikes födda kraf- tigt överrepresenterade. Personer födda utanför Europa befann sig främst i situation 4, dvs. deras boendeförhållanden var osäkra, men även bland uteliggarna och de härbärgesboende fanns en relativt stor andel personer födda utanför Europa. 
 Hemlöshet i landets kommuner 
 Hemlöshet har en koppling till bostadsmarknaden. Det är sällan någon bostadsbrist i de kommuner där det inte finns några hem- lösa. Under en vecka 2005 fanns det hemlösa personer i 249 av lan- dets kommuner. Flest antal hemlösa per 10 000 invånare fanns i Göteborg och Stockholm, men även mindre kommuner rapporte- rade att det fanns personer som var hemlösa. Kommuner med rela- tivt sett många hemlösa uppgav också att de hade svårt att tillgo- dose behovet av bostäder för dessa personer. 
 70 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 4.4 
  
 Att bedöma och tillgodose behov 
  
 Behov är ett mångfacetterat och undflyende begrepp. Definitio- nen av begreppet varierar beroende på i vilket sammanhang det används. Behov kan beskrivas som egenskaper hos individen, vilket är vanligt inom medicin och psykologi, medan man inom sociologi och socialantropologi försöker sätta individens behov i ett samhäl- leligt sammanhang. Att hänvisa till existerande behov i samhället används också för att vinna legitimitet för olika politiska strävan- den (Ramirez  Larsson 2002). 
 Inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården och därmed inom vård och omsorg om äldre är behov ett centralt begrepp. Men vare sig i förarbeten eller kommentarer till socialtjänstlagen (2001:453) 
  
 5  
  
 respektive hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) finns det närmare preciserat vad som avses med behov. En del av för- klaringen till detta torde vara att förarbetena till dessa lagar utfor- mades i en tid när den ekonomiska tillväxten i landet var mycket god och tillät en kraftig expansion av den offentliga sektorn. Några prioriteringsdiskussioner med ekonomiska förtecken förekom knappast. Om frågor om prioriteringar över huvud diskuterades handlade de snarare om vad som kunde betraktas som god service och vård, utbyggnadstakt med hänsyn till tillgänglig personal, byggnader m.m. än om ekonomiska förutsättningar. De olika parti- erna var också förhållandevis överens om förhållningssätt och vär- deringar inom den sociala sektorn. 
 Sedan ädelreformen genomfördes är kommunerna också sjuk- vårdshuvudmän. Av hälso- och sjukvårdslagen (1982:783, 2 §, 2 stycket) framgår att den med de största behoven av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Som ledning för ställnings- taganden om vem som har störst behov finns riksdagens beslut med anledning av regeringens proposition 1996/97:60 Priorite- ringar inom hälso- och sjukvården. Tre principer ligger till grund för sådana prioriteringar. Dessa principer är 
  
 människovärdesprincipen – alla människor har lika värde och samma rätt oberoende av personliga egenskaper och funktioner i samhället, 
  
 behovs-solidaritetsprincipen 
  
  – resurserna fördelas efter behov, 
  
 5  
 Sedan socialtjänstlagen trädde i kraft den 1 januari 1982 har den ändrats flera gånger. Nya bestämmelser har tillkommit och gamla har utgått. Men de övergripande målen för social- tjänsten och de demokratiska principer som verksamheten utgår från har inte ändrats. 
 71 
  
 Bostadsförhållanden 
  
 SOU 2007:103 
  
 kostnadseffektivitetsprincipen – vid val mellan olika verksam- heter eller åtgärder bör en rimlig relation mellan kostnader och effekt, mätt i förhöjd hälsa och förhöjd livskvalitet, eftersträvas. 
  
 Självbestämmandeprincipen och efterfrågeprincipen är enligt riks- dagens beslut mindre lämpade som underlag för prioriteringar inom hälso- och sjukvården. Respekt för patientens självbestäm- mande och integritet är dock en del av god vård och spelar en viktig roll i hälso- och sjukvården. Men det finns en konflikt mellan å ena sidan självbestämmandeprincipen samt människovärdesprincipen,  
 behovs-solidaritetsprincipen 
  och kostnadseffektivitetsprincipen å den andra. Alla som har behov av vård är inte alltid medvetna om sina behov och personer medvetna om sina behov har inte alltid kraft att framföra dem. Men det är heller inte givet att allt som efterfrågas bottnar i reella behov. 
 Palliativ vård och vård i livets slutskede liksom vård av männi- skor med nedsatt autonomi, t.ex. de som lider av demens, tillhör enligt riksdagens beslut prioriteringsgrupp 1. Allt fler av dem som kan hänföras till denna prioriteringsgrupp bor under sin sista lev- nadstid i särskilda boendeformer. Det är därmed kommunerna som tillgodoser deras behov av hälso- och sjukvård, exklusive läkarinsat- ser. Kommunerna måste då också genom individuell behovs- bedömning ha möjligheter att prioritera dem som har störst behov av vård och omsorg till plats i särskilt boende. 
 De senaste åren har antalet ej verkställda beslut enligt social- tjänstlagen ökat kraftigt (Socialstyrelsen  Länsstyrelserna 2007). Mellan åren 2001 och 2006 har de fördubblats. Ökningen gäller både för särskilt boende och hemtjänst. Antalet avslag trots be- dömt behov av särskilt boende har däremot minskat med drygt 70 procent under perioden. Även antalet ej verkställda domar enligt socialtjänstlagen har minskat (med drygt 40 procent). 
 72 
 5 Termer och begrepp 
 Boende- och avgiftsutredningen hade i uppdrag (dir. 1997:111) att analysera socialtjänstlagens begrepp särskild boendeform och före- slå förändringar som skulle leda till bättre samordning mellan för- fattningar inom olika samhällsorgan med anknytning till det sär- skilda boendet. I betänkandet Thomas tryggt – Betala rätt (SOU 1999:33) föreslog den särskilda utredaren dels att begreppet sär- skilda boendeformer reserveras att enbart vara samlingsbegrepp för äldreboende, korttidsboende och bostäder med särskild ser- vice, dels att det särskilda boendet för äldre jämlikt 20 § SoL föreslås benämnas äldreboende. Förslaget har inte genomförts. 
  
 5.1 
  
 Begreppsförvirring 
  
 Det saknas en enhetlig terminologi när vi diskuterar bostäder för äldre. Samma begrepp uppfattas olika av skilda personer och defini- eras ibland olika beroende på vem som definierar och i vilket sam- manhang. Det sker också förändringar av eller glidningar i ordens innebörd. Ett exempel på detta är institution och institutions- boende. Med institutioner inom äldreomsorgen avsågs för tjugo år sedan ålderdomshem, sjukhem och långvårdskliniker till skillnad från självständigt boende i servicehus och ordinärt boende. En av- sikt med ädelreformen var att jämställa olika boendeformer. Insti- tutionsplatser skulle avvecklas och de institutioner som fanns kvar skulle omvandlas till självständiga boenden med hyreskontrakt. Detta har också till stor del skett även om standarden fortfarande varierar kraftigt. 
 Ännu i dag omnämns ibland det särskilda boendet, i varje fall delar av det, som institutioner. Sannolikt är det, utöver den histo- riska kopplingen till begreppens innebörd, de boendes ofta omfat- tande vård och omsorgsbehov som ligger till grund för detta och de 
 73 
  
 Termer och begrepp 
  
 SOU 2007:103 
  
 konsekvenser det ibland får för den miljö de bor och lever i. Begreppet institutionsboende används också i  
 ULF-undersökning- 
  arna. 
 Begreppen självständigt respektive institutionellt boende har också en legal dimension av betydelse för den enskilde och för kommunerna, som utredningen kan ha anledning att återkomma till. Det gäller om särskilda boendeformer ska klassificeras som icke skattepliktiga specialbyggnader enligt fastighetstaxeringslagen, FTL, (1979:1152) 
  
 1 
  
 . Regeringsrätten har i två avgöranden från 1985 (RÅ85 1:91 1I och II) ansett att ett servicehus ska klassificeras som hyreshus även om det i viss utsträckning används som hem åt per- soner som behöver institutionell vård och tillsyn. Av två avgö- randen från regeringsrätten 1995 (RÅ 1995 ref.25 och RÅ 1995 not. 241) framgår att rättsfallen från 1985 fortfarande är gällande praxis. Regeringsrätten ansåg att införandet av ädelreformen inte gav anledning till någon annan principiell bedömning. 
  
 2 
  
 5.2 
  
 Olika definitioner förekommer 
  
 Definitioner i officiell statistik 
 I Sveriges officiella statistik görs, utöver korttidsvård/korttids- boende, bara åtskillnad mellan ordinärt boende och särskilda bo- endeformer. Dessa begrepp definieras på följande sätt: 
  
 Ordinärt boende 
 : Boende i vanliga flerbostadshus, egna hem eller liknande till skillnad från särskilda boendeformer. 
  
 Särskilda boendeformer 
 : Enligt socialtjänstlagen ska kommu- nerna inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor med behov av särskilt stöd. Vid dessa kan omfat- tande service och vård förekomma dygnet runt. Kommunerna har ansvaret för såväl sociala som medicinska insatser, förutom sådana som ges av läkare. 
  
 Med  
 Permanent boende i särskilda boendeformer  
 avses stadig- varande boende i särskilda boendeformer i motsats till tillfälligt bo- ende (korttidsvård/korttidsboende). 
  
 Korttidsvård/korttidsboende:  
 Stöd enligt socialtjänstlagen i form av tillfälligt boende i särskilda boendeformer förenat med behandling, 
  
 1 
  
 Socialdepartementet har till utredningen överlämnat ett ärende om denna fråga. 
  
 2 
  
 Boende- och avgiftsutredningen föreslog (SOU 1999:33) att de särskilda boendeformerna skulle behandlas på ett enhetligt sätt i FTL, lämpligen som vårdbostäder. Förslaget har inte lett till någon ändring av 2 kap. 2 § FTL. 
  
 74 
  
 SOU 2007:103 
  
 Termer och begrepp 
  
 rehabilitering och/eller omvårdnad för bl.a. avlösning, växelvård och eftervård. Korttidsvård kan ges både till personer som bor i ordinärt boende med behov av t.ex. växelvård eller eftervård och till personer som permanent bor i särskilda boendeformer där exem- pelvis rehabiliteringsresurser saknas. 
 Definitioner i Senior 2005 
 Senior 2005 angav i sitt slutbetänkande Äldrepolitiken för fram- tiden (SOU 2003:91) följande indelning och definitioner: 
 Ordinärt boende: Alla boendeformer som inte förutsätter ett beslut om bistånd från kommunen. 
 Seniorboende: En form av ordinärt boende där de boende måste vara över en viss ålder för att kunna flytta in. 
 Särskilt boende: Avser särskilda boendeformer enligt social- tjänstlagen, vilka förutsätter ett beslut om bistånd från kommu- nen. 
 Definitioner i  
 ULF-undersökningarna 
  
 I  
 ULF-undersökningarna 
  används begreppen institutionsboende och annat boende. Med institutionsboende avses då en boende- form med vård dygnet runt knuten till institutioner där man har ett rum eller en plats i ett rum (boende på t.ex. ålderdomshem, sjuk- hem, långtidssjukvård etc.). Till annat boende hänförs övriga som inte bor i en egen bostad, t.ex. serviceboende i gruppbostäder, ser- vicehus, pensionärs- eller bostadshotell, korridorboende 
  
 3  
  
 etc. Med dessa definitioner återfinns det särskilda boendet såväl inom grup- pen institutionsboende som gruppen annat boende. Att man i  
 ULF-undersökningarna 
  håller kvar vid dessa begrepp beror på strä- vandena att ha kontinuitet i de uppgifter som hämtas in för att på så sätt kunna följa förändringar över tid. 
 SABO:s definitioner 
 SABO har på följande sätt preciserat de begrepp som de allmän- nyttiga bostadsföretagen använder eller rekommenderas att 
  
 3  
 Korridorboende avser studentbostäder och är inte relevant i samband med särskilt boende för äldre. 
 75 
  
 Termer och begrepp 
  
 SOU 2007:103 
  
 använda när äldres olika former av boende diskuteras: Med seni- orbostäder eller seniorboende avser SABO bostäder i det ordinära bostadsbeståndet utformade utifrån äldres behov av tillgänglighet och som erbjuds dem som uppnått en viss ålder t.ex. 55+ eller 65+. Servicelösningar och servicetillägg på hyran kan också ingå. Det finns oftast gemensamhetslokaler för aktiviteter som de bo- ende själva ansvarar för. 
 Bogemenskap är en form av seniorboende som är ovanlig i Sverige men vanlig i Danmark. I en bogemenskap bildar man i regel en förening i förväg för att dels förbereda och utforma den boge- menskap man vill ha, dels hitta ett bostadsföretag som kan hjälpa till att förverkliga idéerna. 
 Kvarboende innebär i den primära betydelsen att man bor kvar i den bostad man hittills haft. Men kvarboende kan också stå för att man byter till en annan bostad i samma hus eller i samma område. Man kanske vill flytta till en lägenhet på nedre botten, till en bostad bättre anpassad för ens behov, för att tillgänglighet och/eller närhet till service är bättre i en annan del av bostadsområdet. 
 De olika benämningar som används inom ramen för särskilda boendeformer har oftast en historisk bakgrund. De mest frekventa är också de traditionella benämningarna gruppboende, äldreboende, servicehus, sjukhem och ålderdomshem. Men det har också till- kommit en mängd olika benämningar sedan ädelreformen genom- fördes såsom vårdboende/vårdbostäder, demensboende, service- lägenheter, omsorgsboende, gemensamhetsboende, vårdhem, om- vårdnadsboende, psykboende m.fl. (Socialstyrelsen 2001). 
  
 5.3 
  
 Begreppen äldre och behov 
  
 Det är inte bara ord och begrepp kopplade till bostäder och boen- den som är oklara. Det gäller även begreppen äldre och behov. När vi talar om äldre, ser vi olika målgrupper framför oss, bl.a. till följd av vilka erfarenheter vi bär med oss. Äldre personer är själv- fallet ingen enhetlig grupp och den kronologiska åldern säger inte mycket om den enskildes levnadsförhållanden. Det är stora skillna- der mellan olika individer när det gäller deras hälsa och funktions- förmågor – en skillnad som ökar med ökande (kronologisk) ålder (Ramirez  Larsson 2002). 
 Istället för kronologisk ålder används ibland begreppen tredje åldern respektive fjärde åldern. Den tredje åldern avser den 
 76 
  
 SOU 2007:103 
  
 Termer och begrepp 
  
 period efter pensioneringen som för de flesta karakteriseras av frånvaron av allvarliga sjukdomar och funktionsnedsättningar, vil- ket ger förutsättningar för ett aktivt liv. Den fjärde åldern står för den sista delen av livet, som karaktäriseras av sjuklighet och nedsatt fysisk och/eller psykisk funktionsförmåga. Man klarar sig inte längre helt själv utan blir på olika sätt beroende av andras vård och omsorg. 
 Behov är ett än mer svårfångat begrepp. Ramirez  Duarte (2002) har i en kunskapsöversikt redovisat hur behovsbegreppet använts inom olika kunskapsfält, både ur ett historiskt perspektiv och ur ett nutidsperspektiv. Det framgår att behov är ett relativt begrepp, som förändras över tid och som definieras olika i olika sammanhang. Även om diskussionen begränsas till basala eller grundläggande behov är det oklart vad som ska avses. Behov av mat, kläder, bostad och viss sjukvård bör, menar författarna, kunna ses som basala men om man på motsvarande sätt försöker gradera behov på andra nivåer hamnar man snart i svårigheter. Att använda begreppen tredje och fjärde åldern skulle då vara ett sätt att förenkla diskussionen om behov i olika äldregrupper. 
 Hälsan och eventuella funktionsnedsättningar innebär sällan några avgörande begränsningar för personer som befinner sig i den tredje åldern. Levnadssättet har inte förändrats som en följd av åldrandet och pensionärstillvaron har inte medfört några begräns- ningar under förutsättning att de ekonomiska resurserna är till- räckliga och att den äldre kan kompensera för eventuella hälsopro- blem. 
 För personer i den fjärde åldern är bostadens standard av stor betydelse. God standard och god tillgänglighet kan vara avgörande för möjligheten att bo kvar hemma (se bilaga 4). De flesta har i detta skede av sitt liv funktionsnedsättningar som påverkar deras vardag. De är beroende av hjälp för att handla eller besöka andra och tillbringar allt mer av sin tid i bostaden. De som trots allt kan klara sig själva ägnar en stor del av dagen till sådana dagliga rutiner och göromål som av- och påklädning, hygien, måltider m.m. (Ramirez  Larsson 2002). 
  
 5.4 
  
 Begrepp inom vård och omsorg 
  
 I Socialstyrelsens termbank finns terminologier som Socialstyrel- sen tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting beslutat 
 77 
  
 Termer och begrepp 
  
 SOU 2007:103 
  
 att rekommendera inom ett antal fackområden, bland annat all- männa begrepp inom vård och omsorg. Begrepp som på detta sätt rekommenderas använder sig också Äldreboendedelegationen av i detta betänkande. Det gäller följande: 
  
 Vård och omsorg  
 – åtgärder och insatser till enskilda personer gällande socialtjänst, stöd och service till personer med funktions- nedsättning samt hälso- och sjukvård enligt gällande lagar. 
  
 Vård  
 – åtgärd som innefattar utredning, behandling, rådgivning eller omvårdnad. 
  
 Hemsjukvård  
 – hälso- och sjukvård när den ges i patients bostad eller motsvarande och där ansvaret för de medicinska åtgärderna är sammanhängande över tiden. 
  
 Hemtjänst  
 – bistånd i form av service och personlig omvårdnad i den enskildes bostad. 
  
 Service  
 avser i detta sammanhang hjälp med skötsel av bostaden, hjälp med inköp, hjälp med bankärenden och tillredning av målti- der och med 
  
 Personlig omvårdnad  
 avses hjälp med att äta och dricka, hjälp med att klä sig, hjälp med att förflytta sig och hjälp med personlig hygien. 
  
 Hemvård  
 används som samlingsbegrepp för hemsjukvård och hemtjänst. 
 78 
 6 Nuvarande bostadsbestånd 
  
 6.1 
  
 Tillkomst och utformning 
  
 Mer än hälften av alla hushåll i Sverige bor i bostadsområden som tillkom under 1950, 60- och  
 70-talen 
  (Boverket 2002). Nästan en fjärdedel av det nuvarande bostadsbeståndet utgörs av bostäder som byggdes  
 1965–1975 
  inom ramen för det s.k. miljonprogram- met, bland dessa också många småhus. Under den s.k. villaboomen, som pågick från slutet av  
 1960-talet 
  till början av  
 80-talet, 
  byggdes mer än en halv miljon småhus. De utgör i dag ca 30 procent av det totala småhusbeståndet. En följd av detta är att en stor andel av dem som närmar sig pensionsåldern bor i småhus. De flesta av dem har också bott i dessa hus under lång tid, flertalet längre än 20 år. Majoriteten är gifta eller samboende, men omkring vart fjärde hus- håll bland  
 50–64-åringarna 
  och vart tredje pensionärshushåll består av en person. Ungefär hälften av dem i åldrarna  
 50–74 
  år som bor ensamma bor i hyresrätt och drygt vart fjärde i bostadsrätt. 
 Det är stora underhållsbehov i bostadsbeståndet (Boverket 2003). Under  
 1990-talets 
  krisår underhöll fastighetsägarna inte de fastigheter som uppfördes under 1960- och  
 70-talen 
  på ett tillfreds- ställande sätt. Boverket bedömer att mellan 500 000 och 1 300 000 lägenheter i flerbostadshus kommer att behöva genomgå stam- byten, reparationer av el och ventilation under de närmaste  
 15–20 
  åren. Fönster, balkonger och fasader behöver också bytas ut eller renoveras för att inte invånarna ska drabbas av standardsänkningar och bostädernas attraktivitet och kapitalvärde försämras. En stor del av småhusen byggda under samma period behöver underhållas på motsvarande sätt. 
 De fastigheter som står inför omfattande underhållsbehov bris- ter sannolikt också i tillgänglighet. Det ökande behovet av bostäder anpassade för äldre och personer med funktionsnedsättning ställer 
 79 
  
 Nuvarande bostadsbestånd 
  
 SOU 2007:103 
  
 krav på fastighetsägarna att åtgärda bristerna i fastigheterna och förbättra tillgängligheten. 
  
 6.2 
  
 Möjligheter till och hinder för kvarboende 
  
 Bostäder med god tillgänglighet kommer att få större attraktions- kraft i takt med att antalet äldre ökar. Men det är inte bara bosta- den som sådan som behöver anpassas för en äldre människas behov. Även byggnaden i övrigt och den omgivande miljön bör anpassas och vara lätt tillgängliga för att äldre med funktionsnedsättningar ska kunna leva ett självständigt liv. En tillgänglig bostad som går att nå utifrån utan hinder har stor betydelse för att människor med nedsatt rörlighet ska kunna bo kvar och klara sig själva. 
 I detta sammanhang kan också påpekas att personer med ned- satt orienterings- eller kognitiv förmåga har behov av bra färgsätt- ning, tydliga kontraster, enkelt utformade symboler och användar- vänlig teknik i t.ex. boknings- och passagesystem i allmänna ut- rymmen. Detta kan i sin tur påverka behovet av hjälp och insatser från den kommunala vården och omsorgen. 
 Tillgång till hiss i flervåningshus är avgörande för tillgänglig- heten. Att installera hiss är också en av de mest effektiva åtgärderna för att förbättra tillgängligheten i flerbostadshus utan hiss. 
 I en rapport föreslår Boverket att ett hissbidrag ska återinföras för att öka tillgänglighet och kvarboende (Boverket 2003). I rap- porten redovisas att ungefär 320 000 hushåll (år 2000) i lägenheter på tredje våningen och uppåt saknar tillgång till hiss. Boverket upp- skattar att det är ungefär 50 000 trappuppgångar med tre eller fler våningsplan som saknar hiss. Även SCB:s byggstatistik tyder på att det finns ett stort antal lägenheter i  
 tre-, 
  fyra- och femvåningshus som saknar hiss. Utifrån SCB:s statistik kan det uppskattningsvis röra sig om uppemot en miljon lägenheter eller ca 100 000 trapp- uppgångar. Många personer med funktionsnedsättningar torde vara förhindrade både att bosätta sig i dessa lägenheter och att besöka dem. 
 Enligt gällande regler från 1977 ska hiss installeras i nybyggda flerbostadshus med tre eller fler våningsplan. Även vid större om- byggnader, som kräver bygglov/bygganmälan, krävs installation av hiss. Eftersom en sådan installation är förenad med avsevärda kost- nader drar sig många fastighetsägare för att göra större ombyggna- der. 
 80 
  
 SOU 2007:103 
  
 Nuvarande bostadsbestånd 
  
 Bostadens utformning 
 Om en bostad är utformad med hänsyn till en funktionsnedsatt persons behov kan denne bo kvar längre. De fastigheter och bostä- der som enbart uppfyller bygglagstiftningens krav erbjuder ofta inte en sådan tillgänglighet att en person med stora funktionsned- sättningar lätt kan röra sig i dem. De seniorbostäder som växer fram på den ordinarie bostadsmarknaden har i många fall beaktat detta och byggs därför, men inte alltid, med bättre tillgänglighet än de regler och krav som bygglagstiftningen ställer (Äldreboende- delegationen 2007). 
 De krav som i bygglagsstiftningen ställs på tillgänglighet i bostäder gäller  
 alla  
 bostäder. Det ställs alltså inte högre krav på till- gänglighet i seniorbostäder eller särskilda boendeformer. Även Boverkets byggregler gäller för alla slags bostäder. Utöver Bover- kets byggregler finns också ett stöd i den svenska standarden för bostadsutformning 
  
 1 
  
 . Denna svenska standard innehåller, förutom en normalnivå, en högre nivå av tillgänglighet som skulle kunna användas när bostäder för äldre ska byggas. I vissa fall används den redan i dag. 
 När en bostad byggs om och anpassas till en funktionsnedsatt persons behov måste insatser göras både på tomten och i byggna- den. Förutom själva bostaden berörs byggnaden i övrigt, dvs. de gemensamma utrymmen som består av trapphus, hiss, tvättstuga, förråd, samlingslokaler etc. Vanliga åtgärder för att göra en bygg- nad mer tillgänglig är, förutom installation av hiss, t.ex. dörröpp- nare, breddning av dörröppningar, borttagande av trösklar, monte- ring av ramper. Ibland kan detta medföra höga kostnader. Dessa kan begränsas om anpassningarna genomförs när stora ingrepp i byggnaden ända ska göras t.ex. vid större renoveringar såsom stam- byten. Vid nybyggnation blir de extra kostnaderna för att skapa en god tillgänglighet begränsade. 
 Den omgivande miljön 
 Den omgivande miljön har stor betydelse för hur ett bostadsom- råde uppfattas både ur trivsel- och tillgänglighetsaspekter. Behovet av god tillgänglighet berör även området utanför en byggnad, men som fortfarande tillhör fastigheten. I detta område brukar det t.ex. 
  
 1  
 SS 91 42 21 (svensk standard för bostadsutformning) 
 81 
  
 Nuvarande bostadsbestånd 
  
 SOU 2007:103 
  
 finnas parkeringsmöjligheter och avfallshantering, men även grön- områden och trädgård med uteplatser. Området är ofta en naturlig mötesplats för de boende med tillfällen till sociala kontakter, varför det är angeläget att även detta område är tillgängligt för personer med funktionsnedsättning. Att kunna ta sig ut och in i byggnaden utan behov av assistans är en viktig faktor för att kunna leva ett självständigt liv. Det gäller bland annat att undvika hindrande nivå- skillnader såsom trottoarkanter, trappor och ojämn markbelägg- ning. 
 Enligt tillgänglighetskrav i plan- och bygglagen (1987:10) ska också tomter, allmänna platser och områden för andra anläggningar än byggnader vara användbara för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga, om det inte är obefogat med hänsyn till terrängen eller förhållandena i övrigt. 
 82 
 7 Kommunernas boendeplanering 
  
 7.1 
  
 Bostadsbyggandets omfattning och inriktning 
  
 Bostadsbyggandet har ökat de senaste åren och fortsatte att öka under 2006 då nybyggnation av ca 36 000 bostäder påbörjades i landets kommuner (Boverket 2007). Ytterligare närmare 5 000 bostäder tillkommer när de ombyggnationer som påbörjades under året blir klara. Det är framför allt vindar och lokaler som byggs om. Sammantaget ger detta ett tillskott på nästan 41 000 bostäder. Utöver dessa görs ett antal s.k. Odellplattor, som motsvarar knappt 9 000 bostäder, innan årsskiftet 2006/2007 för att byggherrarna skulle vara berättigade till bostadsstöd. Större delen av dessa bostä- der kommer också att färdigställas under 2007. 
 Jämfört med 2005 ökade antalet påbörjade bostäder med 13 procent. Men Odellplattorna och de borttagna statliga stöden till bostadsbyggandet medför att prognoser om framtida bostads- byggande är osäkra och svårare att göra än tidigare år. 
 I flerbostadshus började ca 28 000 lägenheter att byggas, av vilka drygt 23 000 var nybyggnad och resten ombyggnad. Boverket beräknar att något mer än hälften kommer att upplåtas med hyres- rätter. Antalet småhus som började byggas uppgick till drygt 13 000. 
 I de tre storstadsregionerna, med nästan 40 procent av landets befolkningen, byggs drygt hälften av de bostäder som påbörjats. Även under 2007 och 2008 tycks bostadsbyggandet bli av betydligt större omfattning i de tre storstadsregionerna i förhållande till antalet invånare jämfört med övriga kommungrupper. 
 Omkring 40 procent av kommunerna anser att det borde byggas fler bostäder än vad som planeras under de närmaste åren. Men höga produktionskostnader och brist på mark i attraktiva lägen bidrar till att det inte byggs fler bostäder. Till detta kommer över- 
 83 
  
 Kommunernas boendeplanering 
  
 SOU 2007:103 
  
 klaganden av detaljplaner och osäkerhet om framtida ränteläge/ subventionsvillkor. 
 Enligt Boverket är nivån på bostadsbyggandet i nuläget hög vil- ket även är rimligt i förhållande till befolkningens nuvarande behov. En stark konjunktur och de stora ungdomskullar som nu gör sitt inträde på bostadsmarknaden motiverar den höga nivån. Kommunerna själva bedömer att byggandet kommer att öka fram till 2008. Antalet hyresrätter förväntas minska, medan ökningen av antalet bostadsrätter förväntas fortsätta. De allmännyttiga bostä- dernas andel av bostadsbeståndet minskar, men i olika omfattning i skilda delar av landet, medan antalet egnahem förblir någorlunda konstant. För att inte riskera ett överskott på bostäder när behoven och förutsättningarna förändras behöver troligen bostadsbyggandet minska inom några år (Boverket 2007). 
  
 7.2 
  
 Boendeplanering en strategisk viktig fråga 
  
 Boendeplaneringen är en viktig del av kommunernas strategiska planering. Planeringen och utvecklingen av boendet i kommunen handlar om att analysera och bedöma behovet av förändringar i bostadsbeståndet till följd av förändrade krav och önskemål hos befolkningen. Det åligger kommunen att bedöma hur invånarnas skiftande behov av bostäder under olika skeden i livet på bästa sätt kan mötas och mot den bakgrunden bestämma bostadsbyggandets omfattning och inriktning både när det gäller nyproduktion och anpassning av det befintliga bostadsbeståndet. Enligt lagen (2000:1 383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar har kom- munerna ansvaret för att utbudet av bostäder är adekvat så att alla i kommunen har möjlighet att bo bra i goda bostäder och boende- miljöer. Enligt lagen ska kommunen ta fram riktlinjer för bostads- försörjningen minst en gång per mandatperiod. Trots den lag- stadgade skyldigheten var det 2006 endast 27 procent av kom- munerna som hade riktlinjer antagna inom innevarande mandat- period (Boverket 2007). Det är vanligare att kommuner med bostadsbrist arbetar aktivt med bostadsförsörjningen än kommuner med balans eller överskott på bostadsmarknaden. 
 En bra boendeplanering är avgörande dels för kommunens för- utsättningar att betraktas som en attraktiv plats att bosätta sig på, dels för invånarnas välfärd. Ett tillräckligt utbud av lämpliga bostä- der och boendemiljöer för t.ex. ungdomar, barnfamiljer och äldre 
 84 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kommunernas boendeplanering 
  
 behövs för ett välfungerande samhälle. Olika grupper av människor har olika behov som ska tillfredsställas. Men de kan också ha behov som är likartade. Både barnfamiljer och äldre sätter t.ex. ofta stort värde på en trygg boendemiljö. Båda grupperna behöver också en lättillgänglig utemiljö och bostäder som kan nås utan hinder. 
 I den årligen återkommande bostadsmarknadsenkäten ber Boverket kommunerna göra en övergripande bedömning av bo- stadsmarknadsläget i kommunen. Om det finns en kontinuerlig efterfrågan på bostäder som överstiger utbudet är det bostadsbrist och på motsvarande sätt överskott om det hela tiden finns fler lediga bostäder än vad som efterfrågas. Men tomma lägenheter i något enstaka bostadsområde behöver inte innebära att bostads- marknaden i kommunen generellt präglas av ett överskott. Det är därför ofta en bedömningsfråga om det råder bostadsbrist eller inte i en kommun. 
 Under det senaste decenniet har antalet kommuner som uppger att de har bostadsbrist ökat. I dag bedömer ungefär 40 procent av landets kommuner att det är brist på bostäder på den lokala bostadsmarknaden vilket kan jämföras med sju procent 1998. Upp- skattningsvis 40 procent av de 122 kommuner som i dag redovisar brist på bostäder har färre än 25 000 invånare och det finns tenden- ser till att allt fler kommuner har brist på bostäder i centralorten eller i innerstaden. Samtidigt är det allt färre kommuner som upp- ger att de har problem med tomma lägenheter. Jämfört med 2000 då varannan kommun hade överskott på lägenheter bedömer var femte kommun att så är fallet idag. 
 Brist på bostäder är inte alltid detsamma som att det finns behov av att bygga nytt. Bostadsbrist kan innebära att det finns ett till- räckligt antal bostäder, men att det är fel sorts bostäder. Bostäderna kanske inte är anpassade till en åldrande befolkning eller är belägna i ett område där den lokala servicen har försvunnit. Oavsett om det är obalans mellan utbud och efterfrågan på bostäder eller om utbu- det kvalitativt inte motsvarar efterfrågan är en rapporterad brist på bostäder inte detsamma som ett behov av nybyggda bostäder. Utbudet av bostäder kan ökas genom att omsättningen av bostäder ökar. Flyttkedjor kan också behövas för att en generationsväxling ska komma till stånd i delar av bostadsbeståndet. Lokala insatser inom ramen för kommunernas bostadsförsörjningsansvar är avgö- rande i det här sammanhanget. 
 85 
  
 Kommunernas boendeplanering 
  
 SOU 2007:103 
  
 7.3 
  
 Prioriterade frågor 
  
 En av de grupper som påverkas av bostadsbristen är äldre. Av bostadsmarknadsenkäten framgår att medelålders och äldre som vill flytta till en mindre bostad har svårt att hitta en lämplig bostad (Boverket 2007). Äldre är också den grupp som flest kommuner anser drabbad av bostadsbristen. Bostadsförsörjningen för äldre och/eller personer med funktionsnedsättning är därför en aktuell fråga som nästan 60 procent av kommunerna arbetar särskilt mycket med för närvarande. Att kunna erbjuda bostäder i attrak- tiva lägen för att öka inflyttningen är ett annat område som många kommuner prioriterar. 
 Tillgänglighetsaspekter hör också till de prioriterade områdena. Antalet kommuner som arbetar med tillgänglighetsfrågor har blivit allt fler de senaste åren. Av kommunerna är det drygt hälften som uppger att de arbetar särskilt mycket med tillgänglighet i bostäder och bostadsområden och över 60 procent arbetar med tillgänglighet i offentlig miljö. I utsatta områden är trygghetsskapande och brottsförebyggande åtgärder mest aktuella för de berörda kommu- nerna. 
 Antalet seniorbostäder har ökat kraftigt under  
 2000-talet, 
  men inte tillräckligt för att täcka efterfrågan på och behov av bostäder som är anpassade för äldre. Detta gäller särskilt dem som är 85 år och äldre. En hel del seniorbostäder har också tillkommit till följd av omvandling av särskilt boende, vilket kan ha bidragit till att dessa minskat i antal under senare år. 
 Enligt en enkät, som Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) har genomfört tillsammans med Äldreboendedelegationen i alla kommuner, har seniorbostäderna ökat med närmare 250 procent sedan 2000 (Sveriges Kommuner och Landsting 2007). I dag finns det nästan 28 000 seniorbostäder i landet jämfört med drygt 11 000 år 2000. Av de 251 kommunerna som svarade har 155 seniorbostä- der. Alla tre storstadskommuner har seniorbostäder och nästan alla större städer, medan det är mindre vanligt i glesbygds- och pend- lingskommuner med den här formen av boenden. Men bortfallet i enkäten är också stort bland dessa kommuner. Av enkätsvaren framgår vidare att hälften av landets alla seniorbostäder ägs av kommunala bolag, 17 procent av bostadsrättsföreningar, 14 pro- cent av stiftelser och 12 procent av privata fastighetsägare. Det är osäkert vad den återstående andelen, svarsalternativet annan fas- tighetsägare, innebär. Det framgår inte heller hur stor andel av 
 86 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kommunernas boendeplanering 
  
 beståndet som är kooperativa hyresrätter. Fyra kommuner har uppgivit att de har seniorbostäder för etniska minoritetsgrupper. Ytterligare drygt 4 000 seniorbostäder planeras byggas i 123 av lan- dets kommuner de närmaste åren. Av dessa har 41 kommuner i dag inga sådana bostäder. Förutom de nästan 28 000 seniorbostäder som redovisats ovan har 47 kommuner uppgivit att de har andra former av bostäder för äldre som förmedlas av socialtjänsten utan behovsbedömning. 
 87 
  
 8 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 8.1 
  
 Befolkningsutvecklingen 
  
 Det sker för närvarande inga dramatiska förändringar när det gäller befolkningsutvecklingen i landet. Andelen personer 65 år och äldre uppgick 2005 till 17,3 procent och beräknas till 21,2 procent 2020. Motsvarande andel för dem i åldrarna 80 år och äldre 2005 är 5,4 – en andel som är i det närmaste oförändrad till 2020. Mellan 2020 och 2030 ökar emellertid andelen 80 år och äldre kraftigt och mest påtagligt bland dem i åldrarna 85 år och däröver. 
 Allt sedan 1880, då folkmängden i Sverige minskade till följd av utvandring, har folkmängden ständigt ökat från ett år till ett annat. Från och med 1975 har folkökningen i huvudsak berott på invand- ringsöverskottet, dvs. fler har invandrat än utvandrat. Under en kort period i början av  
 1990-talet 
  översteg dock födelseöverskottet invandringsöverskottet (SCB 2006). Antal personer som invandrar respektive utvandrar varierar kraftigt mellan olika år och påverkas i stor utsträckning av händelser utanför Sverige. 
 Vid årsskiftet 2005/06 bodde 37 procent av Sveriges ca 9,05 miljoner invånare i storstadsområden 
  
 1  
  
 och 63 procent i övriga lan- det. I alla regioner hade fler personer invandrat än utvandrat under 2005, men folkökningen var betydligt större i storstäderna än i övriga landet. Detta var en följd av att storstadsområdena också hade ett födelseöverskott, vilket inte var fallet i övriga regioner där andelen äldre i befolkningen var högre än i storstäderna. 
  
 1  
 Jämförelser görs mellan områden präglade av stora städer respektive av små och medelstora kommuner enligt följande indelning:  
 Stor-Stockholm, 
 Stor-Göteborg 
  och  
 Stor-Malmö 
  respektive övriga områden i Mellansverige, Västsverige, Sydsverige och Norrland. 
 89 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 Befolkningens sammansättning 
 Under  
 1900-talet 
  har Sverige fått en förändrad åldersstruktur. En allt större andel tillhör den äldre delen av befolkningen till följd av dels färre födda barn per kvinna, dels en allt högre medellivslängd. Födelsetalen har varierat kraftigt. De var höga på 1940- och 1960- talen och i början av  
 1990-talet. 
  
 I alla åldersklasser fram till 65 år finns det fler män än kvinnor, medan kvinnorna är fler från 65 år och däröver (figur 8.1). Förklaringen till detta är att det föds fler pojkar än flickor och att kvinnor lever längre än män. 
 Figur 8.1 Sveriges befolkning 31 december 2006 efter ålder och kön 
  
 Källa 
 : SCB, hemsidan, Sveriges befolkning 31 december 2006. 
 Sverige är ett invandringsland. Av befolkningen är drygt 12 procent födda i ett annat land. Detta är i nivå med länder som Tyskland och USA och betydligt högre än i våra nordiska grannländer. Andelen utrikes födda i befolkningen förväntas öka. Enligt SCB:s prognoser för 2014 beräknas 14,5 procent vara födda utomlands en andel som stigit till 18 procent 2050. Till detta kommer den ökade inrikes födda befolkningen med utländsk bakgrund (Integrationsverket 2006). 
 Det finns tydliga skillnader i åldersstrukturen mellan olika regi- oner i Sverige. Skillnaden är mest framträdande vid jämförelse mel- lan storstadsområdena och övriga Sverige som helhet. Befolkningen i storstäderna är yngre än befolkningen i övriga landet. Skillnaden 
 90 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 är inte så stor när det gäller barn och ungdomar men är påtaglig i åldrarna  
 25–44 
  år, där storstäderna har en betydligt större andel. I åldersgrupperna över 50 år har däremot övriga Sverige en betydligt större andel av befolkningen. 
  
 8.2 
  
 Hälsoutvecklingen 
  
 Den positiva hälsoutveckling hos äldre personer under 1970- och  
 1980-talen 
  tycks ha brutits under  
 1990-talet 
  (SCB 2006). Andelen självrapporterade symtom och hälsobesvär har ökat, men det är oklart vilka orsakerna är till denna utveckling. Den ökade livsläng- den, dess samband med sjuklighet och konsekvenserna därav både på hälso- och sjukvården och på vården och omsorgen har diskute- rats flitigt bland forskare. Ur planeringssynpunkt är det väsentligt hur de sista åren i livet ser ut, om de är friska år eller år fyllda av sjuklighet. En genomgång av aktuell svensk och internationell forskning visar att olika studier kommer till olika slutsatser när det gäller utvecklingen av äldres hälsa. Tre hypoteser diskuteras när det gäller äldre människors hälsoutveckling under kommande år; kom- primerad, uppskjuten eller expanderad sjuklighet. 
 Hypotesen om komprimerad sjuklighet utgår dels ifrån resultat som visar att yngre äldre blir allt friskare, dels utifrån att det finns ett genetiskt bestämt tak för medellivslängden i befolkningen. Komprimerad sjuklighet föreligger om livslängden inte längre ökar och man är frisk allt längre i livet innan man slutligen insjuknar. Bättre levnadsvillkor och sundare levnadsvanor förskjuter insjuk- nandet i cancer och andra allvarliga kroniska sjukdomar mot taket för medellivslängden. Friska levnadsår ersätter successivt sjuk- domsår och tiden när äldre personer behöver stora insatser av vård och omsorg blir kortare. 
 Hypotesen om uppskjuten sjuklighet innebär att den genom- snittliga livslängden ökar och tidpunkten för insjuknande förskjuts till högre åldrar. Den tid man är allvarligt sjuk innan man dör är genomsnittligt sett konstant. Antalet sjuka år är då oförändrat och en sjunkande dödlighet hos äldre speglar framför allt en ökning av friska levnadsår. Tiden man är i stort behov av vård och omsorg blir inte längre utan senareläggs. 
 Expanderad sjuklighet är en hypotes som utgår från att de all- varliga besvären och sjukligheten inte kan skjutas upp, men att medellivslängden fortsätter att öka. Fortsatta medicinska framsteg 
 91 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 och ett alltmer utvecklat välfärdssamhälle gör att en växande andel äldre med hälsoproblem överlever allt högre upp i åldrarna. Ohäl- san ökar alltså i varje åldersgrupp och den genomsnittliga tiden med allvarlig sjukdom och besvär ökar, dvs. sjukligheten expande- rar. 
 Att olika studier kommit till skilda slutsatser när det gäller utvecklingen av äldres hälsa är knappast överraskande eftersom undersökningarna i väsentliga avseenden skiljer sig åt (SCB 2006). Det gäller såväl studerade tidsperioder, urvalens representativitet och bortfallens storlek, som de indikatorer som använts för att mäta hälsa och funktionsförmåga. Trots detta och trots de skif- tande resultaten tycks ändå äldres förmåga att klara dagliga sysslor såsom att t.ex. tvätta, städa och laga mat ha förbättrats. En för- klaring till detta torde vara att det har blivit lättare för äldre att förflytta sig och klara vardagliga sysslor till följd av utvecklingen av olika hjälpmedel, anpassade bostäder och bostadsområden m.m. 
 Om hälsoutvecklingen i den åldrande befolkningen under kom- mande år kommer att karaktäriseras av komprimerad, uppskjuten eller expanderad sjuklighet vet man egentligen inte. Troligen pågår olika förändringar samtidigt. 
  
 8.3 
  
 Ekonomiska förhållanden 
  
 Under  
 1990-talet 
  fick två viktiga faktorer genomslag för pensio- närskollektivets inkomster. Den ena var etableringen av det tidigare pensionssystemet (ATP) som medförde att allt fler fick full pen- sionsrätt 
  
 2  
  
 och den andra var sysselsättningsökningen bland kvin- nor. Nya pensionärer med full ATP tillkom successivt och som kollektiv kom pensionärerna att få kraftigt ökade disponibla inkomster under 1980- och  
 1990-talen. 
  Utvecklingen för dem i åld- rarna  
 50–60 
  år var under samma tid ännu något bättre. Seniorers (55+) och äldre personers (65+) materiella levnadsstandard ut- vecklades i takt med inkomsterna. Samtidigt stagnerade eller sänk- tes standarden bland dem under 40 år (SCB 2006). 
 Pensionärernas ekonomiska situation har alltså förbättrats betydligt under de senaste decennierna om man ser dem som ett kollektiv. Sett ur den enskilda pensionärens perspektiv blir emel- lertid bilden annorlunda. De flesta drabbas av två omfattande för- 
  
 2  
 Intjänandetid 30 år med ca 65 procent av inkomsten under de 15 bästa åren. Det gamla pensionssystemet omfattade folkpension, ATP och avtalspension. 
 92 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 ändringar i form av nedskärningar av sina inkomster. Den första inträffar vid pensioneringen då man avslutar sitt arbete och den andra när, i förekommande fall, ens partner avlider, vilket oftast drabbar kvinnor. Det är också skillnader mellan olika befolknings- grupper. Inkomstklyftan mellan arbetare och högre tjänstemän lik- som mellan kvinnor och män består in i pensionsåldern. 
 När det nya pensionssystemet fått genomslag kommer utveck- lingen att gå in i en ny fas som bland annat innebär att den all- männa pensionen sänks 
  
 3 
  
 . Pensionerna följer heller inte reallöne- ökningen fullt ut. På längre sikt förväntas det medföra större gene- rationsskillnader ifråga om inkomst och levnadsstandard mellan pensionärer och förvärvsarbetande. Låga pensioner ökar trycket på kompletterande socialpolitiska åtgärder. Olika beräkningar av de framtida pensionerna ger en samstämmig bild av behov av korri- geringar vid sidan om pensionssystemet. Exempel på tidigare soci- alpolitiska åtgärder för korrigera eller komplettera pensions- systemet har t.ex. handlat om särskilda pensionstillskott, äldreför- sörjningsstöd och utbyggnad av bostadsbidragen. 
  
 8.4 
  
 Teknikutvecklingen 
  
 Med tanke på den snabba och omfattande teknikutveckling som ägde rum under föregående sekel kan man hävda att dagens äldre är en av historiens mest teknikvana generationer. De har upplevt hur en rad tekniska innovationer integrerats i våra liv allt ifrån radion, bilen, elektriciteten och TV:n till hemelektronik och datorer. Men det är också en realitet att arbetslivet numera är en av de viktigaste arenorna för att utveckla den tekniska kompetens och teknikvana man sedan bär med sig i livet. När man lämnar arbetslivet har man i regel inte samma tillgång till ny teknik som yngre förvärvs- arbetande människor och inte tillgång till det stöd och den service som ofta följer med en anställning. Samtidigt har både traditionella hjälpmedel och ny teknik stor betydelse för att stödja personer med funktionsnedsättningar och sjukdomar i deras dagliga liv. 
 De traditionella hjälpmedlen har många gånger avgörande bety- delse för att äldre personer med mer uttalade funktionsnedsätt- ningar ska klara vardagens aktiviteter. Ca 74 procent av de personer som bor i ordinärt boende och som är i åldrarna 85 år och äldre 
  
 3  
 Det nya pensionssystemet ger i regel en allmän pension på mellan  
 43–52 
  procent av slut- lönen. 
 93 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 använder någon form av hjälpmedel för att kompensera brister i rörelse- och balansförmåga, t.ex. rollator, stödhandtag vid badkar och toalett och/eller toalettförhöjningar. Hjälpmedlen kan ofta vara nödvändiga för att den enskilde ska kunna klara olika uppgif- ter, men de ger också den trygghet och säkerhet som gör att perso- nen i fråga vågar utföra dem. Många av dessa hjälpmedel har dess- utom en viktig förebyggande roll genom att förhindra skador och minska risken för social isolering. 
 Under senare år har de tekniska förutsättningarna förändrats kraftigt framför allt genom Internets genomslag. Men också utvecklingen av bredbandsteknik, mobiltelefoni och navigerings- system (satellitbaserade m.m.) har bidragit till denna förändring. De olika kommunikationsteknikerna tenderar också att i allt högre utsträckning vävas samman, vilket i sin tur skapar nya tekniska möjligheter. En mobiltelefon är i dag att betrakta som en avancerad bärbar dator och kan användas för samtals- och bildöverföring, uppkoppling mot Internet, mottagning av satellitsignaler osv. 
 Personer med funktionsnedsättning som får rätt utformat tek- nikstöd 
  
 4  
  
 i boendet kan upprätthålla kontakter med omvärlden och klara dagliga aktiviteter i en större omfattning än vad som sker idag. Men av en rapport från Hjälpmedelsinstitutet (Jahlenius 2007) framgår att det inte görs några särskilda insatser för att underlätta framtida anpassningar eller lösningar för teknikstöd vare sig i det vanliga bostadsbeståndet eller i s.k. seniorbostäder. De sistnämnda har byggts som vanliga bostäder som kompletterats med funktioner såsom bovärd och gemensamhetslokaler el. dyl. De som byggt seniorbostäder menar att man gjort särskilda insatser för den fysiska tillgängligheten. Enligt rapporten från Hjälpmedels- institutet handlar det dock i huvudsak om att de uppfyllt de krav på tillgänglighet som finns i bygglagstiftningen. 
 Teknikutvecklingen kan alltså öppna nya möjligheter för männi- skor att bo kvar i den invanda bostaden eller flytta inom närområ- det. Men samtidigt som den ökar möjligheterna för äldre personer att aktivt kunna delta samhällslivet, kan den också verka i rakt mot- satt riktning, dvs. utestängande. Tjänster och service på olika sam- hällsområden, t.ex. banktjänster och information från myndigheter, förutsätter i allt större utsträckning att man inte bara har tillgång till en dator, utan också är förhållandevis hemmastadd i en tekniskt alltmer avancerad miljö. 
  
 4  
 Med teknikstöd avses både produkter som används som hjälpmedel eller bidrar till livs- kvalitet i boendet och tjänster via bredband. 
 94 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 Det finns i dag ett gap mellan å ena sidan de företag som utvecklar och tillhandahåller teknikstöd och å den andra de äldre själva och personal inom vården och omsorgen som kan dra nytta av de teknikstöd som finns framtagna. För att underlätta för äldre människor att tillgodogöra sig det teknikstöd som finns tillgängligt och för att stödja utvecklingen samordnar Hjälpmedelsinstitutet på regeringens uppdrag under åren  
 2007–2009 
  programmet Teknik för Äldre med en årlig budget om 22 miljoner kronor. Programmet är indelat i tre s.k. fokusområden; bra produkter, anhöriga/närstående och boende. Inom varje område kan utvecklingsstöd ges för att utveckla produkter och tjänster. När det gäller boendet arbetar man bland annat med att skapa förutsättningar för en  
 infrastruktur i bostäder  
 som gör ny vardagsteknik möjlig, det s.k. Hemmanäts- projektet. Tillgänglighet i och till alla slags boenden är också en angelägen fråga. Tillsammans med sakkunniga och fastighetsägare arbetar man inom programmet för att skapa  
 en tillgänglighetsportal  
 med en sökbar databas på Internet. Denna portal riktar sig i första hand mot fastighetsägare. För att äldre personer och deras anhöriga ska kunna prova vardagsteknik och produkter som kan bidra till bättre livskvalitet arbetar man också för att det runt om i landet ska finnas tillgängliga  
 visningsmiljöer 
 . 
 Inom ramen för detta arbete stödjer och samverkar Hjälp- medelsinstitutet med projekt som syftar till att analysera möjlig- heter att tillhandahålla och finansiera teknikstöd. Institutet sam- verkar också med allmännyttiga bostadsföretag, kooperativa och privata fastighetsägare för att ta fram underlag för upphandling av befintlig och ny teknik. Syftet är att sådan teknik ska få en bred spridning i det ordinarie bostadsbeståndet men också i särskilt bo- ende. 
  
 8.5 
  
 Preferenser och flyttmönster 
  
 Med stigande ålder ökar bostadens betydelse. Vi tillbringar mer och mer tid i bostaden och dess omedelbara närhet ju äldre vi blir. Några blir också, för längre eller kortare tid, helt bundna till bosta- den. De allra flesta bor kvar livet ut i en bostad i det ordinarie bostadsbeståndet. För majoriteten av dagens  
 80-åringar 
  är fram- tidens äldreboende den bostad de redan har och där de bor kvar därför att de så önskar. Men kommer så också att vara fallet om 20– 30 år när många av dagens  
 40-talister 
  befinner sig i den fjärde 
 95 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 åldern? Under slutet av miljonprogrammet 
  
 5  
  
 kom småhusproduk- tionen igång på allvar. Den var särskilt stor i mitten och senare delen av  
 1970-talet. 
  Andelen av befolkningen som bor i småhus är som störst i åldrarna  
 50–64 
  år. Av personer i åldrarna  
 65–89 
  år bor nära 48 procent i småhus och drygt 47 procent i flerbostadshus. I befolkningen som helhet är motsvarande siffror 56 respektive 42 procent (SCB 2003). Det vanligaste mönstret hittills har varit att lämna sitt boende i småhus när den yrkesverksamma tiden är förbi och barnen har flyttat hemifrån. 
 Flyttmotiv och flyttmönster 
 Bostaden och arkitekturen har flera funktioner; praktiska, sociala, symboliska och estetiska (Paulsson 1997). Bostaden kan vara mer eller mindre anpassad, en grund för stöd och hjälp eller ett hinder för autonomi. Den sociala funktionen innebär att bostaden och dess närmiljö kan bjuda in till, eller vara ett hinder för, deltagande i sociala aktiviteter och integration. I byggnadens utformning och placering ligger symboliska budskap om vilken roll den har, vem som bor där och varför. Också de estetiska kvaliteterna kan beröra såväl boende som gäster och förbipasserande på gott och ont. For- mer, färger och andra estetiska element förmedlar både emotio- nella, sociala och symboliska signaler. 
 På uppdrag av Senior 2005 genomförde Borgegård m.fl. studier om flyttningar bland äldre personer. Det viktigaste resultatet av dessa studier, menade författarna, är redan känt – flyttning är ovanlig bland äldre (Fransson  Borgegård 2002). Sedan decennier tillbaka är det bara några procent av den äldre befolkningen som flyttar varje år. Men det finns en ökande tendens att flytta bland personer i åldrarna 55 år och däröver. Detta är inte enbart en effekt av att antalet äldre i befolkningen ökar utan också av att den indivi- duella benägenheten att flytta ökar (Borgegård  Håkansson 2002). 
 Ett resultat av en av studierna är att det med ökad ålder finns en tydlig tendens att inom kommunen flytta från sitt ägda småhus och en svag tendens att inom kommunen flytta till centrumnära lägen. Vid flyttningar över kommungränserna är det ett tydligt mönster att flytta till närkommunerna. 
  
 5  
 Beteckning på bostadsbyggandet i Sverige under perioden  
 1965–1974. 
  Målet var att bygga en miljon bostäder. 
 96 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 De flesta flyttar alltså inom hemkommunen. Vilken slags bostad man flyttar till beror på vilket utbud som finns och den enskildes preferenser och ekonomiska förutsättningar. Under senare år har efterfrågan på och inflyttningar till s.k. seniorbostäder ökat. Det anses vara ett uttryck för vad som brukar kallas livsstilsflytt- ningar. Till dessa bostäder flyttar människor därför att de önskar flytta och inte därför att det är nödvändigt för dem, även om moti- ven kan vara blandade. 
 Ändrade familjeförhållanden är en vanlig orsak till att äldre per- soner flyttar, ofta till följd av att man blivit änka eller änkling. Enligt en studie från Örebro bytte nästan en femtedel av dem som blivit änkor/änkemän bostad inom två år (Ekström  Danemark 1993). 
 Många äldre kvinnor som blir änkor, flyttar för att få en mindre bostad. I många fall påskyndas flyttningen av att deras ekonomi försämrats när de blivit ensamstående. Kvinnor har i genomsnitt lägre pensioner än män i varje åldersklass (Larsson 2006). 
 Det är förhållandevis ovanligt att äldre personer delar hushåll med sina barn. I den äldsta åldersgruppen (80+) bor 2 procent av männen och 5 procent av kvinnorna tillsammans med barn eller syskon. Men de flesta äldre personer bor ändå nära sina barn. Drygt hälften av alla barn bor i samma kommun eller högst en mil från föräldrarna och 70 procent högst fem mil från föräldrarna. Ensamboende kvinnor (80+) bor närmare barnen än de som bor med en partner. Motsvarande mönster finns inte bland män (Stenflo 2006). Det är framför allt äldre personer i Västerbottens och Norrbottens inland som har sina närstående på långt avstånd, 20 mil eller längre bort (figur 8.2). 
 97 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 Figur 8.2 Andel 80 år och äldre som saknar närstående inom 20 mils radie år 2004. 
  
 Källa 
 : Stenflo 2006. 
 Förväntningar på anpassade bostäder 
 Människors förväntningar på sitt boende på äldre dagar redovisas utifrån tio undersökningar 
  
 6  
  
 som på olika sätt försökt fånga uppfattningar hos personer från 55 år och däröver om deras boende, antingen det nuvarande boendet eller ett boende som de ser framför sig om några år när de vill eller känner sig tvingade att 
  
 6  
 Vilka dessa undersökningar är framgår av bilaga 6. 
 98 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 flytta. Två av undersökningarna vänder sig till personer som redan bor i anpassade bostäder, s.k. seniorbostäder. Några större skillnader i uppfattningarna mellan dem som redan bor i sådant boende och dem som funderar på att flytta till ett sådant tycks inte finnas. Ett resultat som däremot lyftes fram i flera studier var att få personer hade funderat över sitt boende på äldre dagar. Det tycktes också som om män och personer med lägre inkomster funderade mindre på sitt framtida boende jämfört med kvinnor och personer med högre inkomster. 
 Eftersom undersökningarna skiljer sig åt vad gäller syfte, mål- grupp, frågeställningar, svarsfrekvens, undersökningsmetod etc. kan man inte jämföra resultaten. Däremot är det möjligt att urskilja vissa tendenser som belyser hur äldre personer ser på boendet på äldre dagar. Dessa tendenser redovisas nedan och kompletteras i vissa fall med konkreta exempel från undersökningarna. 
 En tydlig tendens är att personer i de aktuella åldersgrupperna lägger stor vikt vid närhet till allmänna kommunikationer och offentlig service, såsom post, bank och vårdcentral. Att ha nära till en dagligvaruhandel är också viktigt för många. Men närheten till ett centrum med allt vad det innebär i tillgång till service, restau- ranger och livsmedelsaffärer etc. är inte lika entydigt viktigt för alla respondenter. Grönområden och närhet till naturen uppskattas av många, framför allt av dem som bor på mindre orter och på lands- bygden. Närhet till naturen verkar inte vara lika betydelsefullt för dem som bor i innerstadsområden. 
 Två av undersökningarna berörde frågan om hur viktigt det är att bo nära barn, barnbarn eller andra anhöriga. Tre fjärdedelar av dem som svarade i den ena studien tyckte att det var viktigt att bo i närheten av anhöriga, medan den andra studien visade på motsatt resultat. Där konstaterade man att närheten till anhöriga inte var en avgörande faktor vid val av ny bostad trots att de intervjuade hade relativt frekvent kontakt med sina anhöriga. 
 Flera undersökningar visar att trygghet i boendet värderas högt. Att bo kvar i samma område/grannskap tycks i hög grad bidra till en känsla av trygghet. I två av undersökningarna har flertalet respondenter angett att trygghet är det viktigaste i boendet på äldre dagar. Respondenterna i en av undersökningarna svarade (flera svar kunde lämnas) att trygghet är 
  
 att man känner sina grannar (64 procent), 
  
 att man får bo i invand miljö (58 procent), 
  
 99 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 att det finns bra lås och belysning (53 procent), 
  
 att det finns hjälp att få (49 procent). 
  
 Respondenterna i den andra undersökningen rangordnade givna alternativ för trygghet i boendet. Nästan hälften av dem ansåg att möjligheten att få bo kvar i sitt nuvarande hem var det viktigaste. När man i ett par av undersökningarna frågade efter orsakerna till varför man bor kvar i sin bostad var det också sådana faktorer som att man bor i ett trivsamt område och har trevliga grannar som var avgörande. 
 Resultaten av dessa undersökningar har också stöd i forskning om sociala nätverk m.m. Att socialt stöd både har en positiv inver- kan på en människas hälsotillstånd och en skyddande effekt vid olika former av stress framgår t.ex. av tre stora studier på  
 1970-talet 
  (Cassel 1976; Cobb 1976; Kaplan, Reeves  Gore 1977). Flera senare studier har visat ett samband mellan sociala relationer och minskad dödlighet, sjuklighet och psykisk ohälsa. Dessutom har det sociala nätverket, framför allt stödet från en sammanboende make/maka, visat sig ha betydelse för att förutsäga flyttning till institution (Egelstone m.fl. 1999; Freedman 1996; Jette m.fl. 1995; Jones m.fl. 1990; Pearlman  Crown 1992; Szebehely 1999b) och för om en äldre person ska kunna bo kvar i den egna bostaden när han eller hon drabbas av funktionsnedsättningar (Ramirez  Larsson 2002). 
 Benägenhet att flytta 
 De som bor i villa eller radhus är mest benägna att flytta. Detta framgår av två av undersökningarna. Få av dem som bor i småhus avser att flytta till samma typ av boende i framtiden. Samtidigt framgår det av en annan undersökning att de som bor i hyresrätt och återfinns i lägre inkomstgrupper visar störst intresse för att flytta till ett boende som är anpassat för äldre personer. 
 Vad som skulle få respondenterna att flytta från sin nuvarande bostad belystes i en av studierna. Drygt tre fjärdedelar svarade att ett avgörande motiv skulle vara att man inte orkar sköta bostaden längre. Nästan hälften skulle också se över sitt boende om de blev ensamma och nästan lika många om de skulle få möjlighet att flytta till ett boende anpassat för äldre. Resultaten stämmer väl överens med resultaten i en annan studie där ca hälften av de boende sva- 
 100 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 rade att skälen att flytta till en seniorbostad var att slippa bekym- mer med hus och trädgård. Ungefär lika många angav som skäl att komma till ett äldreanpassat hus och en äldreanpassad lägenhet. I andra studier framkommer ytterligare motiv till att man vill flytta till ett boende anpassat för äldre eller en seniorbostad, t.ex. behov av hjälp/tillsyn, bekvämlighet, trygghet, gemenskap, mindre bo- stad, behov av hiss eller ett lugnare boende. 
 Personal i bostadens närhet som kan tillkallas dygnet runt var viktigt för tre fjärdedelar av respondenterna i en av undersökning- arna. 
 Bostadens utformning 
 Majoriteten av dem som tillfrågades ville bo i två eller tre rum och kök när de flyttar på äldre dagar. Men i en av undersökningarna konstaterade man att det antagligen kommer att vara mer attraktivt med mindre lägenheter än vad som framgick av svaren när man också tog hänsyn till hyresnivåerna. Målgruppen i denna undersök- ning var personer som bodde i hyreslägenheter. 
 Balkong eller uteplats i anslutning till bostaden skattades högt. De allra flesta ville ha balkong eller uteplats i sitt framtida boende. 
 I de relaterade undersökningarna var intresset för gemensam- hetslokaler och gemensamma aktiviteter för de boende svagt. En gemensamhetslokal för t.ex. lunchservering verkade dock värde- sättas mer än andra gemensamma aktiviteter. 
 Om äldre personer vill bo bland jämnåriga eller ej belystes i några av studierna. I en av dem svarade knappt hälften av respon- denterna att det är viktigt att bo med andra i samma ålder, samti- digt som 80 procent, i samma undersökning, ansåg att det är viktigt att bo med människor i alla åldrar. Resultaten i en annan studie tyder på att bostadens upplåtelseform har betydelse i detta sam- manhang. De som bodde i hyresrätt ville gärna bo med blandade åldrar, medan de som bodde i bostadsrätt förordade en mer enhet- lig åldersfördelning. 
 Förekomsten av hiss i fastigheten ansågs allmänt som viktigt. 
 101 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tjänster mot betalning 
 Många respondenter skulle kunna tänka sig att betala för att få extra hjälp. Det man framför allt ville ha hjälp med var städning, fönsterputsning och matinköp. I en av studierna, som också var landsomfattande, var det hela åtta av tio som kunde tänka sig att betala extra för sådana tjänster. 
  
 8.6 
  
 Migration och livsstilsflyttningar 
  
 Sverige var under  
 1800-talet 
  och början av  
 1900-talet 
  ett utvand- ringsland. Mellan 1851 och 1931 utvandrade drygt 1,4 miljoner svenskar, de flesta till Amerika. Men under de senaste 75 åren har Sverige haft fler invandrare än utvandrare. Under 2005 invandrade fler än 65 000 personer, något fler män, från sammanlagt 165 olika länder. Ca 13 700 personer var svenska medborgare och knappt 15 000 hade tidigare bott i Sverige och återvände (SCB 2006). 
 Skillnaden i fördelningen mellan kvinnor och män är mycket stor bland invandrare från vissa länder. Det gällde särskilt Thailand och Pakistan. Bland invandrarna med thailändskt medborgarskap var 80 procent kvinnor (drygt 1 670 personer) och av dem med pakistanskt medborgarskap var 77 procent män (516 personer). 
 Utvandrarna är äldre än invandrarna 
 Under 2005 utvandrade drygt 38 000 personer och de flesta av dessa, drygt 58 procent, var svenska medborgare. Detta var en något högre andel jämfört med 2004 då 56 procent av utvandrarna var svenska medborgare. 
 Åldersgruppen  
 20–29 
  år dominerade migrationen. Den utgjorde 33 procent av de invandrade och 26 procent av de utvandrade. Migrationen avtar med tilltagande ålder och bland dem i åldrarna 60 år och däröver var 2005 utvandringen mindre än fyra procent och invandringen understeg tre procent. 
 Bland de utvandrade fanns fler män än kvinnor. Det gällde såväl svenska som utländska medborgare. Svenska medborgare utvand- rade i första hand till Storbritannien och Nordirland, följt av Norge, USA och Danmark. De utländska medborgarna flyttade främst till Finland följt av Danmark, Norge och USA. 
 102 
  
 SOU 2007:103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 Det dominerande skälet för utomnordiska medborgare att invandra var familjeskäl. Mer än hälften av invandringen till Sverige under första hälften av  
 2000-talet 
  hade sin grund i familjeskäl. Invandring på grund av skyddsbehov och humanitära skäl minskade successivt från 27 procent 2000 till 14 procent 2004 för att 2005 öka till 17 procent. 
 Ett regionalt perspektiv 
 Samtliga regioner i Sverige hade 2005 en positiv nettoinvandring. Störst var denna i  
 Stor-Malmö 
  med 5 per 1 000 invånare medan övriga landet hade mellan 2 och 3 personer per 1 000 invånare. Nettoinvandringen för riket var 3 per 1 000. I de flesta regioner utgjorde svenska medborgare den största andelen bland dem som invandrade. Men detta gällde inte  
 Stor-Malmö 
  där 29 procent av de invandrade var danska medborgare. En stor andel danska medbor- gare fanns också bland invandrarna till övriga Sydsverige. Närheten till Danmark är självfallet en förklaring och motsvarande gällde i viss mån för invandringen av norrmän till Västsverige och finlän- dare till Norrland. 
 Svenskfödda personer som bodde i storstäderna utvandrade i större utsträckning än svenskfödda i övriga landet. Av de utrikes födda utvandrade nästan 26 per 1 000 i  
 Stor-Malmö. 
  De övriga två storstadsregionerna, liksom Norrland, låg något lägre. Övriga regi- oner hade en relativt låg andel utvandrare även bland de utrikes födda. 
 Bland dem som utvandrade från  
 Stor-Malmö 
  flyttade 29 procent till Danmark. Lika stor andel av dem som lämnade Norrland flyt- tade till Finland, medan 30 procent lämnade Västsverige i övrigt för att flytta till Norge. Så stora andelar utvandrare till ett specifikt land förekom inte i de övriga regionerna. 
 Livsstilsflyttningar 
 En tydlig tendens är att människor i allt större utsträckning flyttar utomlands. Närmare tio procent av befolkningen i åldrarna 60 år och däröver som flyttade under 1998, flyttade från Sverige; en för- dubbling jämfört med tjugo år tidigare (Håkansson 2004). En orsak till detta är att personer som tidigare invandrat till Sverige 
 103 
  
 Faktorer av betydelse för bostäder och boende 
  
 SOU 2007:103 
  
 återvänder till sina ursprungsländer efter pensioneringen. Här finns betydande nationella variationer bland personer med olika ur- sprung. Invandrare från Grekland och Italien återvänder i betydligt större utsträckning än de som kommer exempelvis från Polen eller Turkiet (SCB 2005). 
 En annan trend är att svenskar flyttar utomlands för att komma till ett varmare klimat, ofta till den franska eller spanska medel- havskusten. I slutet av  
 1990-talet 
  beräknades över 40 000 svenskar bo permanent eller under längre tidsperioder i Spanien, inklusive Balearerna och Kanarieöarna (Larsson 2006). 
 104 
 C 
 ÖVERVÄGANDEN OCH KONSEKVENSANALYSER 
 9 En enhetlig terminologi 
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 De termer och begrepp som idag används för olika slag av bostäder avsedda för äldre skapar mer förvirring än klarhet. Det behövs nya, tydligt defini- erade begrepp som kan bidra till att tydliggöra det offentliga åtagandet. 
  
 Termer och begrepp som används ska vara så entydiga som möjligt. Kriterier för detta är att begreppen är definierade och används i officiell statistik och att de finns preciserade i förarbeten till lagar och förordningar. Detta är också fallet med begreppen ordinärt boende respektive särskilt boende. Men dessa begrepp tycks otillräckliga i en komplex verklighet. 
 9.1 Begrepp och definitioner som övervägs Seniorbostäder 
 Seniorbostäder är ett vanligt förekommande begrepp. Av delega- tionen används det som samlingsbegrepp för alla varianter av mellanboendeformer, dvs. seniorbostäder, plusboenden, bogemen- skaper, kooperativ etc., som ingår i det ordinära bostadsbeståndet. Sådana bostäder utmärks av god tillgänglighet, tillgång till gemen- samhetslokaler och krav på att de boende måste ha uppnått en viss ålder för att få flytta in. Seniorbostäder kommer med stor sanno- likhet att förekomma under många olika namn även fortsättningsvis. För dem som driver utvecklingen och ansvarar för produktionen är det viktigt att profilera sig mot andra boendeformer, önskvärda kvaliteter och målgrupper. Olika typer av seniorbostäder presenteras i rapporten  
 Seniorbostäder/motsvarande - några exempel 
 . 
 107 
  
 En enhetlig terminologi 
  
 SOU 2007:103 
  
 Ordinärt boende:  
 Boende i vanliga flerbostadshus, egna hem eller liknande till skillnad från trygghetsbostäder och vård- och om- sorgsboende (se nedan). 
  
 Seniorbostäder:  
 Samlingsbegrepp för de former av ordinärt boende som utmärks av god fysisk tillgänglighet och tillgång till gemensamhetslokaler. De boende måste ha uppnått en viss ålder för att få flytta in. 
 Trygghetsbostäder 
 Äldre personer som inte har omfattande vård- och omsorgsbehov, men som är oroliga och otrygga kan idag inte fritt välja att flytta till ett vård- och omsorgsboende. Det finns också, med stor sannolik- het, personer som inte kan eller orkar att ta ansvar för sin egen boendesituation. Att välja en seniorbostad är därför inget alternativ för dem. 
 Ett boendealternativ som delegationen överväger för dessa personer är trygghetsbostäder. Kommunen ska kunna erbjuda äldre personer sådana bostäder och därmed ta ett större ansvar för deras boendesituation. Sådana bostäder ska vara anpassade för personer med funktionsnedsättning och ha den högre nivån av tillgänglighet i den svenska standarden för bostadsutformning 
  
 1 
  
 . Normalnivån i standarden gäller idag alla bostäder, inklusive seniorbostäder och särskilt boende. 
 Inslag av gemensamhet är tydligt i trygghetsbostäder. Äldrebo- endedelegationen bedömer att trygghetsbostäder skulle skjuta fram och minska behovet av vård- och omsorgsboende och därmed minska kostnaderna för äldreomsorgen i kommunerna. Detta är angeläget med tanke på ekonomiska konsekvenser av den kommande befolkningsutvecklingen. 
  
 Trygghetsbostäder:  
 En form av bostäder avsedda för äldre som känner sig oroliga och otrygga. Bostäderna uppfyller höga krav på tillgänglighet, tillgång till gemensamhetslokaler, tillgång till servi-  
 Clark 
  eller motsvarande och trygghetslarm. 
  
 1  
 SS 91 42 21 (svensk standard för bostadsutformning) 
 108 
  
 SOU 2007:103 
  
 En enhetlig terminologi 
  
 Vård- och omsorgsboende istället för särskilt boende 
 I flera studier och utredningar har föreslagits alternativ till begrep- pet särskilda boendeformer. I en delrapport från FoU Västmanland, 
 Det särskilda boendet i ny belysning. Struktur och flyttmönster i Västmanland. 
 , föreslår man en ny terminologi för att kategorisera olika typer av särskilda boendeformer. Uppgifter har samlats in via registerdata och genom manuella inventeringar om beståndet av särskilda boendeformer och kring personers in- och utflyttningar samt omflyttningar inom det särskilda boendet under 2005. Man har också kartlagt de benämningar som används för att särskilja olika typer av särskilt boende även med avseende på verksamhetens innehåll, boendestandard, målgrupper m.m. Under 2005 användes ett sextontal olika benämningar för särskilt boende i Västmanland. För att åstadkomma en enhetlig begreppsanvändning föreslår författarna två benämningar; äldreboende och vårdboende, vilka korresponderar mot två huvudsakliga karaktärer i det studerade boendets struktur. I äldreboendet har personerna fort- farande sitt eget fullutrustade boende och möjlighet att leva ett självständigt liv i en bostad anpassad för personer med funktions- nedsättningar, närmast oberoende av andra, eller att leva det tillsammans med andra med begränsat stöd från kommunens personal. I vårdboendet däremot har livet gått in i ett annat skede, med ett beroende dygnet runt av andras hjälp för att klara vardags- livets aktiviteter. Här är behovet av hälso- och sjukvård framträ- dande. Vårdboendet delas in i två underkategorier; vårdboende med allmän inriktning och med specifik inriktning. Boenden med specifik inriktning är vanligtvis för personer med demenssjukdom. 
  
 Även Socialstyrelsen har uppmärksammat problematiken kring begreppet  
 särskilt boende 
 . En stor del av beståndet av särskilda boendeformer kan inte längre, enligt myndigheten, entydigt definieras med hjälp av den traditionella terminologin. I början av inneva- rande decennium utgjordes uppskattningsvis omkring hälften av alla särskilda boenden för äldre av s.k. komplexa anläggningar. Med det menas att verksamheten vid boendet är uppdelad på fysiskt skilda enheter som är avsedda för olika grupper av äldre (t.ex. dementa, svårt somatiskt sjuka m.fl.). Samtidigt finns det en differentiering inom de särskilda boendeformerna när det gäller boendestandard, tillgång till personal och kompetens som för- knippas med de olika specifika boendeformernas tillkomsthistoria. 
 109 
  
 En enhetlig terminologi 
  
 SOU 2007:103 
  
 Vad begreppet särskilt boende står för är onekligen oklart. Utvecklingen i äldreomsorgen de senaste åren, med en större betoning på kvarboende och ordinärt boende och en minskning av platserna i särskilt boende har lett till att särskilt boende är en helt annan typ av boende idag jämfört med tidigare. Det är därför viktigt att överväga om något annat begrepp skulle kunna beskriva boendeformen på ett bättre sätt. Begreppsförvirringen är idag stor. 
 Utredningen överväger att begreppet  
 särskilda boendeformer  
 i enlighet med socialtjänstlagens 5 kap. 5 § ska ersättas med begreppet  
 vård- och omsorgsboende 
 . Formuleringen Kommunen ska inrätta  
 särskilda boendeformer för service och omvårdnad  
 för äldre männi- skor som behöver särskilt stöd. skulle t.ex. kunna ändras till Kommunen ska inrätta  
 vård- och omsorgsboenden  
 för  
 service, personlig omvårdnad och hemsjukvård  
 för äldre människor som behöver särskilt stöd. Denna ändring övervägs för att tydliggöra att vård- och omsorgsboendet är ett boende för äldre personer med omfattande vård- och omsorgsbehov. 
 Våra krav och förväntningar på boendet påverkas av den offent- liga vårdens och omsorgens organisation och omfattning. Sedan Ädelreformen har antalet vårdplatser vid sjukhus minskat kraftigt, inom geriatrik med ca 69 procent och inom medicin med 27 procent. Allt fler äldre personer har skrivits ut till vanligt boende eller särskilt boende med allt större krav på medicinsk vård och rehabi- litering. Antalet lägenheter/platser i särskilt boende har minskat med ca 20 procent sedan 2000. Med minskat antal platser är det angeläget att de som så behöver får tillgång till dem. 
  
 Vård- och omsorgsboende:  
 En boendeform för äldre som omfattas av rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen. I boendet erbjuds service, personlig omvårdnad och hemsjukvård dygnet runt (heldygnsomsorg). Vård- och omsorgsboendet upplåts med hyresrätt för dem som permanent bor i denna boendeform. 
  
 Kommentar:  
 Socialtjänstlagens 5 kapitel, 5 § skulle kunna omformuleras t.ex. enligt följande: 
 Socialnämnden ska verka för att äldre personer kan erbjudas goda bostäder i det ordinarie bostadsbeståndet genom tillgänglighets- och trygghetsskapande åtgärder och lättåtkomlig service. Socialnämnden ska ge dem som behöver det hemtjänst och/eller hemsjukvård. Kommunen ska inrätta bostäder för vård och omsorg (alternativt: service, personlig omvårdnad och sjukvård) för dem som behöver stöd dygnet runt. 
 110 
  
 SOU 2007:103 
  
 En enhetlig terminologi 
  
 Vård- och omsorgsboendets innehåll och utformning kommer att utvecklas och beskrivas mera ingående i det kommande slutbetänkandet, där också korttidsboendet behandlas. 
 111 
  
 10 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 De bostäder som idag byggs ska bestå och vara funktionella under  
 30–40 
  år framöver. De önskemål och behov av bra bostäder och boendemiljöer som finns hos dem som då är gamla ska också kunna tillgodoses. 
 Det finns i statens, landstingens och kommunernas språkbruk en tendens till att i huvudsak använda ordet äldre i samband med vård och omsorg. I andra sammanhang används äldre som synonym till ålderspensionär, dvs. idag från  
 65-årsdagen. 
  På så sätt tenderar vi att associera människor som uppnått formell pensionsålder med offentlig vård och omsorg. Detta innebär också att vi ser olika bilder framför oss när vi talar om äldre människor. Dessa bilder är i sin tur självfallet påverkade av de upplevelser vi har av möten med personer i åldrarna 65 år och däröver, privat eller i yrkeslivet. 
 Antalet personer i den tredje åldern ökar. Detta uttryck betecknar en period i livet som utmärks av vitalitet och aktivitet samt frihet från förvärvsarbete. När  
 65-årsdagen 
  infaller förknippas den knappast i dag med början på ett liv präglat av inaktivitet, ohälsa och ensamhet. Vad vi i stället ser är en mängd aktiva och kapabla människor, som i allt fler sammanhang betraktas som den resurs i samhället de i realiteten är. 
 Inom en femtonårsperiod kommer antalet personer i åldrarna 85 år och däröver att öka kraftigt. Detta innebär också att alltfler kommer att befinna sig i den s.k. fjärde åldern. I detta skede av livet är bostadens och boendemiljöns tillgänglighet ofta av avgörande betydelse för möjligheterna att bo kvar även med stora funktions- nedsättningar. 
 Det finns en stor variation när det gäller levnadssätt bland och levnadsvillkor för dem vi kallar äldre, vilket är viktigt att uppmärk- samma när det gäller bostäder och boende. Det kommer att behövas bostäder med delvis olika utformning och verksamhetsinriktning – 
 113 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 SOU 2007:103 
  
 boendealternativ som behöver utvecklas med utgångspunkt i lokala förhållanden och äldre människors medverkan. Men gemensamt för dem alla och deras närmaste omgivning är vikten av att de är till- gängliga för personer som behöver gångstöd såsom käpp och rollator eller är rullstolsburna. Det är en förutsättning för att människor under åldrandet ska kunna leva ett aktivt liv i gemen- skap med andra. En sådan tillgänglighet är dessutom bra för alla t.ex. yngre med fysiska funktionsnedsättningar och barnfamiljer. 
 De allra flesta bor kvar livet ut i den bostad de hade när de pensionerades eller flyttade till i samband med att barnen lämnade föräldrahemmet, när de blivit ensamstående eller när familjesitua- tionen förändrades på annat sätt. Att bo kvar är också vad de flesta säger sig vilja. En del av delegationens överväganden handlar därför om vad som från samhällets sida skulle kunna göras för att underlätta för den åldrande människan att bo kvar i sin bostad eller bostadsområde där de har sin hemhörighet. Åtgärder för att för- bättra tillgängligheten i bostäder och boendemiljöer är också av värde för andra grupper i befolkningen. 
 Skillnaderna i medellivslängd mellan kvinnor och män minskar för närvarande medan mönstret vid val av partner tycks förändras långsamt. Det innebär att gifta eller samboende kvinnor fortfarande oftast lever tillsammans med män som är äldre än dem själva. En följd av detta är att kvinnor i högre utsträckning än män lever de sista åren av sina liv som ensamboende. Hur man vill bo som äldre är därmed en särskilt angelägen fråga för äldre kvinnor. Av de intervjustudier som redovisats i avsnittet 8.5 framgår också att det är vanligare att kvinnor funderar över sitt boende på äldre dagar än att män gör det. Ofta finns det även ekonomiska skäl till grund för detta eftersom äldre kvinnors ekonomiska situation är svagare än mäns. 
 På motsvarande sätt som för bostadspolitiken formulerar staten målen för vård och omsorg om äldre. Men ansvaret för att planera, finansiera och utveckla vården och omsorgen om äldre människor vilar dels på landstingen, dels och framför allt på kommunerna. I kommunernas ansvar ingår att inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre som behöver särskilt stöd. Utvecklingen av dessa kommer huvudsakligen att behandlas i slut- betänkandet. I enlighet med tilläggsdirektiven (dir. 2006:137) handlar detta delbetänkande om hur utvecklingen av olika senior- bostäder och/eller trygghetsbostäder kan stimuleras och regleras. Det är boenden som den enskilde kan flytta till på eget initiativ och 
 114 
 SOU 2007:103 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
 där det inte krävs någon behovsbedömning. Sådana alternativ behövs. 
  
 10.1 
  
 Befolkningsutvecklingen 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning 
 : Befolkningsutvecklingen fram till 2050 innebär att det behövs fler bostäder och boende- miljöer med god tillgänglighet, bland annat hiss. Det ordinarie bostadsutbudet behöver utvecklas. Dessutom behövs det boen- deformer som kompletterar och erbjuder alternativ såväl till det ordinarie bostadsutbudet som till särskilt boende. Alla bostäder för äldre bör erbjuda viss service, möjligheter till gemenskap och medge teknikstöd. 
  
 Ädelreformen har bidragit till att boendestandarden för människor med behov av vård och omsorg förbättrats betydligt under de senaste decennierna. Men den har också bidragit till att de s.k. servicehusen, som en del av särskilt boende, efter reformen fått en annan inriktning och användning än vad som ursprungligen avsågs. I en situation där behovsbedömningen för att få flytta till särskilt boende skärpts, har efterfrågan på den form av bostäder som servicehusen representerade vuxit. Detta har sannolikt stimulerat tillkomsten av s.k. seniorbostäder/ motsvarande inom den ordinarie bostadsmarknaden. 
 Den minskning av nästan 22 700 platser i särskilt boende som hittills noterats under  
 2000-talet 
  förklaras till en del av att sådana lägenheter har omvandlats till seniorbostäder. En annan bidragande orsak är att antalet flerbäddsrum blivit färre. Sammantaget har antalet bostäder avsedda och anpassade efter äldre personers behov av bostäder med god tillgänglighet, tillgång till gemensamhetsut- rymmen, viss service m.m. snarare ökat än minskat till följd av det arbete som pågår för att förbättra och anpassa delar av det ordinarie bostadsbeståndet och boendemiljöer. Behoven av bostäder och boendemiljöer väl anpassade till den åldrande människan är emel- lertid på intet sätt tillgodosedda. Det är främst personer i den s.k. tredje åldern som flyttar in i seniorbostäder och efterfrågan på sådana överstiger för närvarande tillgången. Dessutom saknas det platser i särskilt boende i ett antal kommuner. I slutet av 2006 uppgav mindre än hälften av kommunerna att behovet av särskilda 
 115 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 SOU 2007:103 
  
 boendeformer för äldre var täckt. Ett fyrtiotal kommuner uppgav också att det fortfarande skulle finnas brist på särskilda bostäder efter planerad utbyggnad. 
  
 10.2 
  
 Hälsoutvecklingen 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 Oavsett vilka förändringar som kan komma att ske under de närmaste decennierna när det gäller äldre personers hälsoutveckling kommer ökningen av antalet äldre i befolkningen i sig att medföra ökade behov av vård och omsorg. 
  
 Medelålders och äldre personer har haft den gynnsammaste hälso- utvecklingen i Sverige under de senaste decennierna – en utveckling som nu tycks ha stannat av. 
 Den ökade livslängden, dess samband med sjuklighet och kon- sekvenserna därav både på hälso- och sjukvården och på vården och omsorgen har diskuterats flitigt bland forskare. En genomgång av aktuell svensk och internationell forskning visar att olika studier kommit till skilda slutsatser när det gäller utvecklingen av äldres hälsa. Men i detta sammanhang spelar valet av hälsoindikationer stor roll. Oavsett skillnader i metoder och statistisk representati- vitet i de olika undersökningarna framgår att framför allt äldres förmåga att klara vardagliga sysslor har förbättrats. Samtidigt uppger allt fler äldre specifika hälsoproblem. 
 Om hälsoutvecklingen i den åldrande befolkningen under kommande år kommer att karaktäriseras av komprimerad, upp- skjuten eller expanderad sjuklighet vet man egentligen inte. Däremot torde det vara uppenbart att de flesta av oss under vårt åldrande får erfara att funktionsförmågan avtar och att vi behöver en omgivning som ger stöd och samband i våra vardagsliv. Under de sista levnadsåren kommer vi också med stor sannolikhet att behöva vård- och omsorgsinsatser under längre eller kortare tid. 
 116 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 10.3 
  
 Att bedöma och möta behov 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 De flesta äldre människor kan själva bäst bedöma när någon form av anpassat boende är att föredra framför den bostad de redan har. Möjligheterna att välja ett anpassat boende bör underlättas. Plats eller lägenhet i särskilda boenden bör även fortsättningsvis erbjudas efter indi- viduell behovsbedömning och omfattas av rätten till bistånd. 
  
 Ambitionerna i  
 1982-års 
  socialtjänstlag var att få en enhetlig reglering av samhällets insatser inom ett stort område. Lagens vägledande bestämmelser handlar om att socialtjänsten ska vara en serviceinriktad samhällstjänst, ha en erbjudande hållning och visa respekt för den enskilda människans integritet. Kommunerna var ännu inte huvudmän för delar av hälso- och sjukvården. 
 Den kritik som under åren riktats mot socialtjänstlagen har främst gällt de målkonflikter som finns inbyggda i den. När lagen tillämpas ska den tillgodose såväl kommunens förutsättningar att bedriva verksamhet som den enskildes rätt och självbestämmande, men utan att bli kravlös. Dessutom ska biståndet utformas utifrån en helhetssyn på individen och leda till optimala lösningar både för den enskilde och samhället. Den allt kärvare samhällsekonomiska situationen under  
 1990-talet 
  återspeglades i biståndsbedömning- arna inom äldreomsorgen framför allt när det gällde plats på särskilt boende. Detta skedde i regel inte med stöd från prioriterings- diskussioner och  
 -beslut 
  på den politiska nivån i kommunerna. I stället blev det tjänstemän med budgetansvar som måste göra avvägningar mellan vilka insatser som i första hand skulle beviljas och därmed prioriteras. Avvägningar som också måste till i en situation där kommunerna genom ädelreformen blivit huvudmän för viss hälso- och sjukvård och där den avveckling av slutenvårds- platser som påbörjades under  
 1970-talet 
  skedde i snabbare takt. 
 Den finländske filosofen Pratt har definierat begreppet behov på följande sätt: En varelse behöver sådant, som det är illa för den att undvara. Med en sådan definition blir behov ett relativt begrepp som varierar mellan samhällsgrupper och över tid. Prioriteringsutredningen, vars slutbetänkande  
 Vårdens svåra val  
 (SOU 1995:5) avlämnades i mars 1995, utgick i sitt arbete från Thomas definition. Prioriteringsutredningen hade tillkallats 1992 för att bl.a. överväga hälso- och sjukvårdens 
 117 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 SOU 2007:103 
  
 roll i välfärdsstaten och lyfta fram grundläggande etiska principer som vägledning och utgångspunkt för öppna diskussioner om prio- riteringar inom hälso- och sjukvården. De stora och växande förväntningarna på hälso- och sjukvården visade tydligt behovet av sådana diskussioner. Klyftan mellan vad som å ena sidan efterfrågas och som det finns medicinska och tekniska möjligheter att göra och å den andra vad resurserna räcker till fortsätter också att vidgas. 
 Det finns enligt Äldreboendedelegationens bedömning två avgörande skäl för att plats i särskilt boende även fortsättningsvis ska erbjudas efter behovsprövning och omfattas av rätten till bistånd. Det ena handlar om den enskildes rättstrygghet. För människor med omfattande behov av vård och omsorg är det viktigt att särskilt boende är en utkrävbar rättighet som kan över- klagas genom förvaltningsbesvär. Det andra handlar om kommu- nernas möjligheter att som sjukvårdshuvudmän kunna följa riks- dagens prioriteringsbeslut inom hälso- och sjukvården. 
 Tröskeln för när människor bedöms vara i behov av särskilt boende är numera oftast hög. I vissa fall anses den för hög och medför att människor är tvungna att bo kvar i sin ursprungliga bostad fast de egentligen inte önskar det. Därför är det viktigt att det finns bostadsalternativ till vilka människor själva kan välja att flytta. Människor som kanske trots hög ålder och nedsatt funktionsförmåga ändå inte bedöms behöva det särskilda boendets vård och omsorg behöver sådana alternativ, men också för andra som befinner i sig i den s.k. tredje åldern kan ett sådant boende vara attraktivt. Många kommuner har idag erfarenheter av sådana alternativ som s.k. seniorbostäder representerar. De kommuner Äldreboendedelegationen har haft kontakt med menar att bostäder av detta slag också är uppskattade av dem som bor där. 
 Även om det finns tillgång till alternativ kan det för många äldre människor, som inte kan få stöd och hjälp av vänner eller anhöriga, vara svårt att flytta. Om man inte har möjlighet att närmare disku- tera en eventuell flyttning med någon kan det vara mentalt svårt att förbereda sig för och besluta sig för att byta bostad. Men äldre personer kan också uppleva de praktiska svårigheter som ett bostadsbyte innebär som nästan oöverstigliga, trots de tjänster som flyttfirmor kan erbjuda. Den äldre kan i en sådan situation behöva någon vid sin sida. Det är en viktig uppgift för socialnämnden att inom ramen för sin uppsökande verksamhet uppmärksamma sådana behov och erbjuda stöd i den mån inte anhöriga kan ställa 
 118 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 upp. Pensionärsorganisationerna i kommunerna borde också kunna spela en roll i detta sammanhang. 
 En del äldre kanske inte har råd att betala en flyttning. Den möjlighet som finns att söka socialbidrag kan en del äldre känna motstånd mot. De kan behöva stöd och uppmuntran för att söka ett sådant bidrag. I en sådan situation är det viktigt att de som arbetar med vård och omsorg respektive ekonomiskt stöd inom socialtjänsten samverkar. 
  
 10.4 
  
 Ekonomiska förutsättningar 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 Många av dem som går i pension de närmaste  
  
 10–15 
  
  åren torde ha bättre ekonomiska förutsättningar än såväl dagens ålderspensionärer som dem som går i pension efter 2040 och framåt att efterfråga och välja ett boende anpassat till deras behov. 
  
 Den stora gruppen  
 40-talister 
  gör nu sitt inträde i pensionsåldern och bidrar till att antalet  
 65–79-åringar 
  fram mot 2015 ökar med ca 450 000 personer. Detta motsvarar mer än hälften av den beräknade totala befolkningsökningen. Närmare två tredjedelar av dem bor i småhus. Relativt andra åldersgrupper är de en resursstark grupp. Men eftersom tillgångarna i stor utsträckning är knutna till bostaden och boendet måste bostaden kunna avyttras för att de äldre ska kunna tillgodogöra sig ett eventuellt frigjort kapital. Här är förutsättningarna vitt skilda i olika delar av landet. I mindre kommuner med vikande arbetsmarknad kan det vara svårt att över huvud få sitt hus sålt. I större kommuner med en marknad i tillväxt eller i balans kan emellertid de äldres önskemål och agerande på bostadsmarknaden förväntas komma att påverka denna i stor utsträckning. Utvecklingen av s.k. seniorbostäder,  
 55+-bostäder, 
  plusboende m.m. under den senaste tioårsperioden är ett tydligt tecken på det. Dessa alternativ inom ramen för det ordinarie bostadsbeståndet tycks vara mycket uppskattade av de boende. 
 Tvärsnittsstudier av vad som gäller för ett pensionärskollektiv som helhet ger inte någon bild av hur enskilda pensionärers inkomstsituation utvecklas vid longitudinell analys. I det sistnämnda fallet är det särskilt två faktorer som i hög grad påverkar den enskildes ekonomiska situation. Den ena är den nedtrappning 
 119 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 SOU 2007:103 
  
 av inkomsten som sker i samband med pensioneringen. Den andra inträffar när en eventuell partner dör och samboendets stordrifts- fördelar försvinner – något som kvinnor i hög grad får uppleva. Även fortsättningsvis kommer det att finnas pensionärer som är mindre resursstarka än sina generationskamrater. Dessa pensionä- rer ska också ha möjlighet att efterfråga seniorbostäder och trygg- hetsbostäder. Delegationen konstaterar med tillfredsställelse att de allmännyttiga bostadsföretagen, ofta i nära samarbete med kom- munen, i allt högre utsträckning uppmärksammar behovet av bostäder som är anpassade till den åldrande människans behov. Idag är hyresrätt den vanligaste upplåtelseformen för seniorbostäder. 
 Många av dem som går i pension de närmaste  
 15–20 
  åren kan alltså se fram mot en god materiell levnadsstandard (tillgångar i form av bostad, i stor utsträckning småhus, hushållsutrustning, fritid, medier och transporter). Men utvecklingen kommer under därpå följande decennier att successivt gå in i en ny fas genom det nya pensionssystemet, som bland annat innebär att den allmänna pensionen sänks. Pensionerna följer heller inte reallöneökningen fullt ut. På längre sikt innebär det åter större generationsskillnader ifråga om inkomst och levnadsstandard mellan pensionärer och förvärvsarbetande. 
  
 10.5 
  
 Den tekniska utvecklingen 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 Möjligheterna till teknik- stöd i boendet utvecklas i snabb takt. Tjänster som leder till ökad trygghet och säkerhet och som underlättar och stödjer kommunikation och komma ihåg är viktiga för äldre perso- ners möjligheter att leva ett självständigt liv i gemenskap med andra. Nybyggda seniorbostäder/motsvarande bör utformas på ett sådant sätt att de medger teknikstöd. 
  
 Att underlätta för människor att bo kvar har varit och är en mål- sättning vid vård och omsorg om äldre personer. Särskilda boenden är kostsamma och i allmänhet vill människor bo kvar i det egna hemmet så länge som möjligt. De krav som bygglagstiftningen ställer på bostäder gäller för alla slags bostäder. Det ställs alltså inte högre krav på tillgänglighet i t.ex. seniorbostäder. 
 120 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostäder för äldre – faktorer av betydelse 
  
 Under de senaste  
 5–6 
  åren har de tekniska förutsättningarna förändrats kraftigt. Framför allt har Internet fått ett mycket mer långtgående genomslag än vad som kunde förutses för bara något decennium sedan. Men också utvecklingen av bredbandsteknik, mobiltelefoni och navigeringssystem har gått mycket snabbt. Men denna utveckling har ännu inte fått något genomslag när bostäder byggs. De flesta bostadsföretag har inte något program för hur bostäder för äldre ska byggas när det gäller utökad tillgänglighet och förberedelser för hjälpmedel. Det finns heller inte några rekommendationer eller goda råd om vilka behov som ska tillgodo- ses. På flera håll i landet pågår det försöksverksamheter med fram- för allt teknikstöd. Försöksverksamheterna sker både inom särskilda boenden och ordinarie bostäder. Det har ännu inte varit möjligt att dra några generella slutsatser som kunnat spridas till bostadsbolagen. Det behövs goda råd både för hur bostäder generellt och seniorbostäder i synnerhet bör planeras och utrustas för att möta framtidens krav på tillgänglighet och hjälp- medel/teknikstöd. Men för att ta fram sådana behövs ytterligare kunskap, bland annat om vilka teknikstöd som kan vara aktuella, vilka kostnader de är förknippade med, om metoder och installa- tioner och också om deras individ- och samhällsnytta. Det utveck- lingsprogram, Teknik för äldre, som Hjälpmedelsinstitutet på regeringens uppdrag samordnar kan förväntas bidra med sådana kunskaper. Uppdraget ska redovisas till regeringen i särskilda rapporter i början av 2008, 2009 respektive 2010. 
 121 
  
 11 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 11.1 
  
 Utgångspunkter 
  
 Äldreboendedelegationen har enligt sina tilläggsdirektiv (dir. 2006:137) i uppdrag att redovisa alternativa bedömningar och för- slag till hur fler äldre personer ska få tillgång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Detta sker med utgångspunkt från nuvarande inriktning, organisation och lag- reglering av vård och omsorg om äldre och kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen där boendeformer av olika slag anpassade till äldre människors behov, kan vara såväl en del av ett utvecklat ordinärt boende som ett komplement eller alternativ till särskilt boende. 
 Ytterligare en utgångspunkt för Äldreboendedelegationens överväganden är att den enskilda äldre människan själv avgör när hon eller han vill flytta till en seniorbostad. Seniorbostäder 
  
 1  
  
 med olika upplåtelseformer och inriktning kan svara mot behov och efterfrågan som idag inte tillgodoses inom ramen för det ordinarie bostadsbeståndet och när det särskilda boendet inte är ett attraktivt eller möjligt alternativ för den enskilda individen. 
 I detta sammanhang bör det också framhållas att Äldreboende- delegationens överväganden i delbetänkandet helt sker utifrån inriktningen av och målen för äldrepolitiken och inte utifrån bostadspolitiken och de olika politiska uppfattningar som finns om mål och inriktning inom detta politikområde. 
  
 1  
 Seniorbostäder som begrepp används av Äldreboendedelegationen istället för mellanboendeformer som en samlande beteckning för de bostäder som idag, inom ramen för den ordinarie bostadsmarknaden, erbjuds människor som uppnått en viss ålder – ofta 55+ eller 65+. 
 123 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 Trots de många olika benämningar som används för det särskilda boendet har detta boendealternativ sett ur den enskilda människans synpunkt snävats in. De medicinska inslagen har blivit alltmer framträdande i takt med att bland annat vårdtiderna vid sjukhusen blivit allt kortare. De som skrivs ut från sjukhus har oftast behov av vissa medicinska insatser och fortsatt rehabilitering. 
 Den pågående utvecklingen visar att det finns ett utrymme för och en efterfrågan på alternativa boendeformer mellan ett ordinärt boende av traditionellt slag och dagens särskilda boende. Sådana alternativ erbjuder viss service och möjligheter till gemenskap utöver att det utmärks av god fysisk tillgänglighet. Frågor som behöver belysas i detta sammanhang är hur en mångfald av senior- bostäder ska komma till stånd och vem/vilka som står för merkost- naderna; de boende, kommunerna eller staten. Det handlar alltså om vad som bör inrymmas i det offentliga åtagandet och om hur seniorbostäder ska kunna efterfrågas även av personer i små eko- nomiska omständigheter. Men det handlar också om att ta tillvara den kraft och det engagemang som finns hos personer i den s.k. tredje åldern. Intresset för kooperativt boende och bogemenskap tycks t.ex. öka bland äldre i befolkningen. 
 I det följande redovisas två olika huvudspår för hur fler bostäder anpassade till äldre människors behov skulle kunna tillskapas. Det ena utgår från att alla seniorbostäder utformas inom ramen för det ordinarie bostadsutbudet, dvs. regleras i lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar. 
 Det andra, i det följande kallat trygghetsbostäder, innebär ett något tydligare offentligt åtagande, vilket bör framgå av lagstift- ningen. Två alternativa lösningar för en eventuell lagreglering av trygghetsbostäder redovisas. I det ena fallet sker lagregleringen antingen i en egen ny lag eller i lagen (2006:492) om kommunernas befogenheter att tillhandahålla servicetjänster åt äldre. I det andra sker regleringen i socialtjänstlagen (2001:453). I det förstnämnda fallet är det ett frivilligt åtagande för kommunerna att anordna trygghetsbostäder och i det andra är det fråga om en skyldighet för kommunerna att erbjuda trygghetsbostäder. 
 Äldreboendedelegationen har övervägt vissa insatser från stat och kommun som skulle kunna stimulera tillkomsten av fler bostä- der anpassade till äldre människors behov liksom äldres möjligheter att efterfråga dem. Dessa insatser är oberoende av de alternativ som redovisas och kan alltså att kombineras med vilket som helst av alternativen A, B eller C. 
 124 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 11.2 
  
 Bostäder med god tillgänglighet - seniorbostäder 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 Det behövs fler tillgäng- liga bostäder med olika upplåtelseformer, som erbjuder olika slag av service och möjligheter till gemenskap. Sådana bostäder kan och bör i stor utsträckning erbjudas inom ramen för det ordinarie bostadsutbudet. Den enskilde planerar för och söker själv till en sådan bostad. 
  
 Olika boendeformer i ett lokalsamhälle ska kunna tillgodose hela befolkningens behov av goda bostäder och stimulerande boende- miljöer. Boendeplanering är en viktig del av kommunernas strate- giska planering. Ca en femtedel av alla kommuner samarbetar i dessa frågor med annan kommun. Detta sker framför allt där det finns regionförbund eller liknande. 
 Bland de mest aktuella frågorna i kommunernas boendeplanering 2006 återfinns tillgänglighet i offentlig miljö, bostadsförsörjning för äldre och/eller personer med funktionsnedsättning samt till- gänglighet i bostäder och bostadsområden. Andelen kommuner som uppger att man särskilt uppmärksammar dessa frågor har sedan 2000 ökat från 19 till 46 procent när det gäller tillgänglighet i offentlig miljö, från 40 till 55 procent när det gäller bostadsförsörj- ning för äldre/personer med funktionsnedsättning och när det gäller tillgänglighet till bostäder och bostadsområden från 19 till 46 procent. 
 Ju bättre den fysiska tillgängligheten i bostaden och i boende- området är och ju mer samhällsservice av skilda slag det finns i närområdet, desto bättre kan olika befolkningsgruppers behov av bostäder och boendemiljöer tillgodoses. I plan- och bygglagen och byggandeverkslagen finns bland annat bestämmelser om tillgäng- lighet och bostadsutformning. I nyproducerade fastigheter finns därför ofta möjligheter för människor att bo kvar även när de drabbas av funktionsnedsättningar. Möjligheten att bo kvar underlättas också av bostadsanpassningsbidrag. 
 De allra flesta bor, och önskar bo, kvar livet ut i en bostad och i ett bostadsområde, som de själva har valt att flytta till och inte i en bostad de fått efter behovsprövning (särskilt boende). Majoriteten av dagens  
 80-åringar 
  kan alltså förväntas bo kvar i den bostad de redan har både för att de så önskar och för att stöd och hjälp i 
 125 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 hemmet kan ges i sådan omfattning att det är möjligt att bo kvar även när behovet av vård och omsorg ökar. 
 Den omfattande småhusproduktionen under mitten och senare delen av  
 1970-talet 
  har bidragit till att mer än två tredjedelar av befolkningen i åldrarna  
 50-64 
  år numera bor i småhus. Det vanli- gaste mönstret hittills har varit att människor lämnar den typen av bostäder när den yrkesverksamma tiden är förbi och barnen flyttat hemifrån. Frågan är om så kommer att vara fallet när dagens 40- och  
 50-talister 
  befinner sig i åldrarna 75 år och däröver och i vilken mån utbudet påverkar flyttmönstren. 
 Allt fler kommuner satsar på seniorbostäder. Det finns uppen- barligen en efterfrågan på sådana bostäder, vilka förknippas med ökad bekvämlighet, ger förutsättningar för gemenskap och viss service. Ett varierat utbud av anpassade bostäder och boendemiljöer med tillgång till gemensamhetslokaler och service inom ramen för den vanliga bostadsförsörjningen ger människor möjligheter att bo kvar i sitt bostadsområde även om de skulle behöva byta lägenhet eller flytta från sitt hus. 
 Omvandlingen av särskilt boende i form av servicehus till seni- orbostäder kommer sannolikt att fortsätta ytterligare en tid dels som en konsekvens av att kommunerna koncentrerar äldreomsor- gens resurser till personer med stora omsorgsbehov, dels till följd av att många servicehus som byggdes under  
 1970-talet 
  inte uppfyller dagens krav på särskilt boende för mycket omsorgsbehövande personer och därför avvecklas. Äldreboendedelegationen anser att en sådan förändring kan vara motiverad om dess syfte är att förbättra såväl äldres bostadsförhållanden som vård och omsorg, men inte om förändringarna sker för att kommunen ska spara pengar på att ansvaret för hälso- och sjukvård, inklusive hjälpmedel, flyttar över till landstinget eller att gemensamma ytor som använts som träfflokaler avvecklas. 
 126 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 Alternativ A 
 Alternativ A 
 kommunallagen + lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar socialtjänstlagen 
  
 Å 
 ----------------- 
  
 ORDINÄRT BOENDE 
  
 -------------------- 
 Æ 
  
  Å 
 SÄRSKILT 
 Æ 
  
 BOENDE 
  
 Kvarboende 
  
 Seniorbostäder 
  
 Tillgänglighet 
  
 Plusboende 
  
 Behovs- 
  
 - bostaden 
  
 Bogemenskap 
  
 prövas 
  
 - närområdet 
  
 Seniorboende 
  
 Lokaler för samvaro 
  
 Trivselboende 
  
 Individuell bostadsanpassning 
  
 m.fl. 
  
 Vanlig bostadskö/motsvarande 
  
 Seniorbostäder är en del i ett breddat utbud av bostäder och tjäns- ter inom den ordinarie bostadsmarknaden och omfattas av lagen (2000:1 383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Kom- munernas riktlinjer för bostadsförsörjningen, som utgår från en lokal bedömning av de långsiktiga behoven, utgör ramen för det utbud som ska finnas. Utbudet styrs sedan av byggansvarigas bedömning av efterfrågan och betalningsförmåga hos den äldre befolkningen. 
 Seniorbostäder upplåts genom hyresrätt, bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt. Beroende på riksdagens beslut efter en plane- rad proposition från regeringen kan i framtiden även ägarlägenhet komma i fråga. 
 För dem som driver utvecklingen och ansvarar för produktionen är det viktigt att profilera sig mot andra boendeformer, önskvärda kvaliteter och målgrupper. Det kommer därför att finnas flera olika benämningar på seniorbostäder, vilka också kan ha något olika inriktning i serviceutbud och omfattning av gemensamma aktivite- ter m.m. Benämningar som redan idag används är bland annat plus- boende, årgångshus, bogemenskap m.m. 
 127 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadsföretagen står för merkostnader för de anpassningar som behöver göras i befintlig bebyggelse, för att öka tillgängligheten i närområdet och i fastigheter liksom för gemenskapslokaler. Kost- naderna slås ut på hyrorna/motsvarande. 
 På motsvarande sätt som i tidigare skeenden i livet är det den enskilda människan som planerar för sitt boende på äldre dagar och söker sig till en bostad och bostadsområde som passar de önskemål och möjligheter man har. Det offentliga åtagandet innebär att utforma bostadspolitiken så att den stimulerar utvecklingen av bra bostäder och goda boendemiljöer, som är tillgängliga, har en infra- struktur med goda kommunikationer och som medger teknikstöd i boendet. 
 Det offentliga åtagande inom det sociala området omfattar skyl- digheten att, efter behovsbedömning på det sätt och enligt den lag- stiftning som redan finns (socialtjänstlagen 2001:453), ge vård och omsorg till dem som bor i det ordinära bostadsbeståndet vare sig detta är en vanlig bostad eller en seniorbostad. 
 Sammanfattningsvis innebär alternativ A: 
  
 Seniorbostäder av olika slag och med olika benämningar ingår i ett breddat utbud av bostäder och tjänster inom den ordinarie bostadsmarknaden (lagen (2000:1 383) om kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen), 
  
 seniorbostäder upplåts med hyresrätt, bostadsrätt eller koopera- tiv hyresrätt, 
  
 utbudet styrs i huvudsak av byggansvarigas bedömningar av efterfrågan och betalningsförmåga hos den äldre befolkningen men också genom enskilda personers och gruppers initiativ, 
  
 merkostnader för anpassningar i befintlig bebyggelse och vid nyproduktion för att öka tillgänglighet i området och fastigheter liksom för gemensamhetslokaler påverkar hyror/avgifter och bekostas i huvudsak av de boende, 
  
 tillgång till offentlig och kommersiell service i närområdet, 
  
 seniorbostad skaffar man på de sätt som redan idag förekom- mer, dvs. genom bostadsförmedling/bostadskö, köp av bostads- rätt, medlemskap i en kooperativ hyresrättsförening eller kon- takt med byggare /motsvarande, 
  
 128 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 det är den enskildes ansvar att planera för sitt boende också på äldre dagar. 
  
 Motiv för alternativ A 
 Den pågående utvecklingen på bostadsmarknaden visar att det finns en efterfrågan på seniorbostäder, som byggföretag och fastig- hetsägare försöker möta. Under de senaste sex åren har antalet seniorbostäder ökar från ca 11 000 till ca 28 000. I alternativ A ligger tyngdpunkten i det offentliga åtagandet på att utforma och driva en bostadspolitik som stimulerar utvecklingen av tillgängliga bostäder och boendemiljöer, som tillhandahåller en infrastruktur med goda kommunikationer och som medger teknikstöd i boendet. 
 Personer som kanske till följd av otrygghet och oro önskar en annan bostad än den de redan har och ett boende med fler möjlig- heter till gemenskap och service får på så sätt möjligheter att välja ett sådant utan andra inskränkningar än att eventuella ålderskrite- rier ska vara uppfyllda. De åldersgrupper som nu börjar gå i pen- sion är, relativt andra grupper, förhållandevis resursstarka och de är många. Detta ökar sannolikheten för att marknaden kommer att svara upp mot deras efterfrågan. 
 Men det kommer även fortsättningsvis att finnas många, fram- för allt äldre kvinnor och personer med utländsk bakgrund, för vilka det av ekonomiska skäl kan vara svårt att efterfråga en bostad som de anser vara lämplig och önskvärd. Det är viktigt att samhäl- let kan stödja dem i deras strävanden att finna en bra bostad som kan underlätta för dem att leva ett självständigt liv i gemenskap med andra. Vilka stöd- och stimulansåtgärder som kan övervägas i detta sammanhang återkommer Äldreboendedelegationen till i avsnitt 11.5. 
  
 11.3 
  
 Trygghetsbostäder – alternativa lösningar 
  
 Äldreboendedelegationens bedömning:  
 Variation och mångfald i utbudet av bostäder för äldre förbättrar möjligheterna för enskilda personer att finna ett alternativ som passar henne eller honom. Seniorbostäder kommer även fortsättningsvis att till- skapas inom ramen för den ordinarie bostadsmarknaden. I det offentliga åtagandet bör ingå att erbjuda s.k. trygghetsbostäder 
  
 129 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 när insatser inom den generella bostadsförsörjningen är otill- räckliga. 
 Det är tillsammans med andra i ett socialt samspel som trygghet skapas. Som tidigare framgått har flera studier visat att socialt stöd både har en positiv inverkan på en människas hälsotillstånd och en skyddande effekt vid olika former av stress samt att det finns ett samband mellan sociala relationer och minskad dödlighet, sjuklig- het och psykisk ohälsa. Det sociala nätverket, framför allt stödet från en sammanboende make/maka, har också visat sig ha betydelse för att förutsäga flyttning till institution och för om en äldre per- son ska kunna bo kvar i den egna bostaden när han eller hon drab- bas av funktionsnedsättningar. 
 Äldre personers möjligheter att leva ett självständigt liv i en omgivning där de känner sig trygga är även beroende av bostadens utformning och den omgivande miljön. En del av dem som idag söker plats i särskilt boende gör det för att få ett boende som erbjuder trygghet och möjligheter till service och gemenskap. De vård och omsorgsbehov som dessa personer också kan ha till följd av sjukdom och/eller funktionsnedsättningar kan vid behovspröv- ning bedömas vara möjliga att tillgodose på annat sätt än genom särskilt boende, dvs. genom hemtjänst och hemsjukvård. Det behövs därför alternativ till särskilt boende som äldre själva fritt kan välja att flytta till, när de till följd av ålder känner behov av trygghet och stöd och den ursprungliga bostaden och bostadsom- rådet inte längre känns tillräckliga i dessa avseenden. I ett sådant boende ska den enskilde kunna växla mellan avskildhet i den egna lägenheten och gemensamma aktiviteter och umgänge med andra boende i gemensamma utrymmen. Samvaro i samband med målti- der är ett viktigt inslag i vardagen för många äldre. Därför är det angeläget att det finns möjligheter att äta tillsammans i en gemen- samhetslokal även om maten inte alltid tillreds där. Kommunen kan behöva stödja de boende för att de ska ha möjlighet att äta tillsam- mans. Mat kan t.ex. levereras från restauranger i omgivningen eller från hemtjänsten. 
 Entydiga och objektiva kriterier för den enskildes upplevelser av oro och otrygghet lär inte kunna uppnås – det är en individuell upplevelse. Detta är ett skäl till varför tilldelning av trygghetsbo- stad inte bör ske genom behovsprövning utan bygga på att den enskilde själv söker sig till en sådan bostad. 
 130 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 Det kan också finnas ett egenvärde i att den enskilde själv har valt sitt boende. Förutsättningarna torde i en sådan situation vara bättre för att personen i fråga ska finna sig tillrätta i den nya bosta- den och kunna upprätthålla sitt sociala nätverk eller skapa nya kontakter. Därför är det viktigt att den enskilde funderar över och planerar för hur man vill bo under senare delen av sitt liv när man av skilda anledningar kan behöva stöd för sin livsföring. 
 Alternativen B och C erbjuder en form av anpassat boende som här kallas trygghetsbostäder. I dessa alternativ är det offentliga åtagandet något tydligare än vad som är fallet i seniorbostäder. Utvecklingen av seniorbostäder inom ramen för den ordinarie bostadsförsörjningen kommer med stor sannolikhet att fortsätta oavsett vilket ställningstagandet blir till alternativen B och C. 
 Vissa personer kan av olika skäl behöva stöd i sitt sökande efter en, enligt deras önskemål, bättre och tryggare bostad. Det är en viktig uppgift för dem som arbetar inom kommunernas vård och omsorg om äldre att uppmärksamma och stödja dessa äldre som vill flytta men inte orkar med att organisera och genomföra en flyttning. Om den äldre människan inte har barn, andra anhöriga eller vänner som kan hjälpa till kan de rent praktiska hindren upplevas som oöverstigliga. 
 I en situation där antalet mycket gamla människor ökar kraftigt kan det också ur kommunens perspektiv vara värdefullt både att tillhandahålla och att hjälpa människor att flytta till trygghetsbo- städer med närhet till servicecentra, goda kommunikationer och vårdpersonal. Väl utformade trygghetsbostäder kan bidra till att skjuta upp mer omfattande behov av vård och omsorg. Ansvariga för kommunens boendeplanering och företrädare för socialnämn- den bör samverka vid planering och bedömning av efterfrågan på sådana bostäder. Det är en viktig uppgift för socialnämnden inom ramen för dess uppsökande verksamhet och medverkan i samhälls- planeringen (3 kap., 1 och 2 §§ socialtjänstlagen) att uppmärk- samma behov av trygghetsbostäder och medverka till att sådana tillskapas. 
 Gemensamma inslag i alternativen B och C 
 Gemensamt för trygghetsbostäder enligt alternativen B och C är 
  
 att bostäderna upplåts med hyresrätt och med begränsningar i överlåtelse, 
  
 131 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 att det finns tillgång till gemensamhetslokaler, 
  
 att hyresgästerna själva beslutar om hur gemensamhetslokalerna får användas, när kostnaderna för dessa lokaler slås ut på hyrorna, 
  
 att kommunen kan välja att subventionera gemensamhetslokaler och på så sätt också låta dem vara tillgängliga för andra som bor i närområdet, 
  
 att det i gemensamhetslokalerna också är möjligt att äta tillsam- mans, 
  
 att hyresgästernas eventuella behov av vård och omsorg tillgodoses av behovsprövad hemtjänst och/eller hemsjukvård på motsvarande sätt som i ordinärt boende, 
  
 att personal som resurs till alla hyresgäster bör finnas tillgänglig vissa tider och dagar i veckan för gemenskapsbefrämjande och aktiverande insatser, 
  
 att kostnaderna för personal som är en resurs för alla hyres- gäster bekostas av kommunen. 
  
 Skillnader mellan alternativen B och C 
 Alternativ B 
 kommunallagen + lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar 
  
 ny lag eller lagen 
  
 social- 
  
 2006:492 – service- 
  
 tjänst- 
  
 tjänster åt äldre 
  
 lagen 
  
 Å 
 ---ORDINÄRT 
  BOENDE  
 ------------------- 
  
 Æ Å 
 TRYGGHETS 
 Æ Å 
 SÄRSKILT 
 Æ 
  
 BOSTÄDER 
  
 BOENDE 
  
 Kvarboende 
  
 Seniorbostäder 
  
 Tillgänglighet 
  
 Plusboende 
  
 Ansökan till 
  
 Behovs- 
  
 - bostaden 
  
 Bogemenskap 
  
 kommunen 
  
 prövas 
  
 - närområdet 
  
 Seniorboende 
  
 Ej behovsprövning 
  
 Gemensamhetslokaler 
  
 Trivselboende 
  
 Ev. kriterier för att 
  
 Individuell bostads- 
  
 m.fl. 
  
 få söka beslutas 
  
 anpassning 
  
 av resp. kommun 
  
 Vanlig bostadskö/motsvarande 
 132 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 Alternativ C 
  
 kommunallagen + lagen om kommunernas 
  
 socialtjänstlagen – ändringar i 
  
 bostadsförsörjningsansvar 
  
 kap. 5, 4 och 5 §§ 
  
 Å 
 -------- 
  Briggs  
 -------------- 
 Æ 
  
 Å 
 SÄRSKILT BOENDE 
 Æ 
  
 Kvarboende 
  
 Seniorbostäder 
  
 Trygghets- Vård- och 
  
 bostäder 
  
 omsorgs- 
  
 Tillgänglighet 
  
 Plusboende 
  
 boende 
  
 - bostaden 
  
 Bogemenskap 
  
 - närområdet 
  
 Seniorboende 
  
 Gemensamhetslokaler 
  
 Trivselboende 
  
 Kriterier för 
  
 Individuell bostads- 
  
 m.fl 
  
 berättigad att 
  
 anpassning 
  
 söka? 
  
 Om kriterier – 
  
 Vanlig bostadskö/motsvarande 
  
 lika över hela 
  
 landet 
  
 Det som framförallt skiljer alternativen B och C från varandra är 
  
 om det ska vara ett frivilligt åtagande för kommunerna att kunna erbjuda trygghetsbostäder  
  
 (B-alternativet) 
  eller om det ska vara en skyldighet för dem  
 (C-alternativet) 
  och därmed 
  
 lagregleringen av respektive alternativ. 
  
 Alternativ B 
 Alternativ B utmärks av att trygghetsbostäder är ett från kommu- nernas sida frivilligt åtagande som regleras antingen i en egen ny lag eller i lagen (2006:492) om kommunernas befogenheter att erbjuda servicetjänster åt äldre. Det sistnämnda kräver ett tillägg i nämnda lag. 
 Det huvudsakliga skälet till att trygghetsbostäder bör vara ett frivilligt åtagande för kommunerna är att det ska vara möjligt att ta hänsyn till lokala behov och förutsättningar. Skillnaderna mellan, ur befolkningshänseende eller till ytan, små och stora kommuner, mellan kommuner som utmärks av glesbygd respektive tätorter, mellan inflyttnings- respektive utflyttningskommuner m.m. är stora. Bostadsmarknaden är också mycket lokal till sin karaktär. 
 133 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tillgången på, ur den äldre människans perspektiv, bra bostäder på den ordinarie bostadsmarknaden och i särskilt boende kanske fullt ut kan tillgodose de behov och önskemål som en kommuns äldre invånare ger uttryck för. 
 Människor ska kunna ansöka om en trygghetsbostad utan någon föregående behovsbedömning. Däremot kan det behövas kriterier för när enskilda personer kan ansöka om/ställa sig i kö för en sådan bostad. Syftet med kriterier är att kommuninvånarna ska få veta vilka behov trygghetsbostäder avser att tillgodose och för vilka det skulle kunna vara ett alternativt boende att söka sig till. På så sätt kan kriterier bidra till att göra det offentliga åtagande tydligare. 
 Eftersom det, enligt detta alternativ, är ett frivilligt åtagande för kommunerna att erbjuda trygghetsbostäder bör det också vara en uppgift för respektive kommun att bestämma huruvida kriterier ska fastställas eller ej. Det är också kommunen som i förekommande fall beslutar om vilka kriterier som ska gälla för att en enskild person ska kunna söka en sådan bostad. Vidare är det kommunen som avgör på vilket sätt dessa lägenheter förmedlas och om ansö- kan om trygghetsbostad ställs till socialtjänsten i kommunen, till en kommunal bostadsförmedling eller på annat sätt anpassas till den lokala samhällsorganisationen. 
 Alternativ C 
 Enligt alternativ C ska det vara en lagstadgad skyldighet för kom- munerna att erbjuda trygghetsbostäder som en alternativ boende- form i ett utbud av bostäder som utmärks av mångfald och valfrihet. Trygghetsbostäder är i detta fall något kommunen erbjuder inom ramen för sitt, enligt socialtjänstlagen (2001:453), ansvar för service och omvårdnad av äldre. Lagregleringen skulle alltså göras i social- tjänstlagen, vilket innebär att den i viss mån måste ändras. 
 När socialtjänstlagen (1980:620) antogs 1980 användes princi- perna om frivillighet och självbestämmande för att markera upp- brottet från tidigare lagstiftning. De vägledande bestämmelserna innebar att socialtjänsten ska vara en serviceinriktad samhällstjänst, ha en erbjudande hållning och visa respekt för den enskilda männi- skans integritet. Även om socialtjänstlagen sedan tillkomsten 1980 reviderats flera gånger har grundsyn och vägledande bestämmelser inte förändrats. Till socialtjänstens mål hör att Verksamheten skall bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och 
 134 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 integritet. Att den enskilde själv ska kunna bedöma när hon eller han önskar flytta till en trygghetsbostad har på så sätt stöd i social- tjänstlagens intentioner. 
 För att äldre människor var de än bor i landet ska kunna ha till- gång till trygghetsbostäder bör det vara en skyldighet för kommu- nerna att erbjuda sådana bostäder. Det offentliga åtagandet är i detta avseende detsamma i hela landet vilket också innebär att eventuella kriterier för när enskilda personer kan ansöka om/ställa sig i kö till en trygghetsbostad borde vara lika för hela landet. Sådana kriterier skulle möjligen kunna ingå i verkställighetsföre- skrifter i socialtjänstförordningen (2001:937). 
 Äldreboendedelegationen har diskuterat och övervägt flera kriterier i samband med alternativ C. Exempel på sådana kriterier är kronologisk ålder, att den enskilde är beviljad hemtjänst ett visst antal timmar per vecka, civilstånd – att ensamboende t.ex. skulle ha företräde framför samboende, civilståndsförändring (att mista sin partner), att den sökande bor i en otillgänglig bostad och/eller boendemiljö och där bostadsanpassningsbidrag inte bedöms bidra till väsentlig förbättring. Delegationen har emellertid inte funnit dessa kriterier tillfredsställande. Det som bör vara utslagsgivande när någon flyttar till en trygghetsbostad är den enskildes egna upplevelser av oro och otrygghet oavsett om detta beror på fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar eller brist på sociala kontak- ter till följd av ålder. 
 Det bör finnas särskilda krav på en bostad för att den ska få kallas trygghetsbostad. Utöver detta är det varje kommun som avgör omfattningen av trygghetsskapande åtgärder och service som riktar sig till dem som bor i dessa bostäder. 
  
 11.4 
  
 Alternativen A, B och C i förhållande till särskilt boende 
  
 En viktig del av det offentliga åtagandet när det gäller vård och omsorg om äldre är socialtjänstlagens bestämmelser om särskilda boendeformer enligt 5 kapitlet, 5 § andra stycket socialtjänstlagen 
  
 2 
  
 . Särskilt boende omfattas av rätten till bistånd och är därmed en rättighet som den enskilde kan utkräva om behovet inte kan tillgo- doses på annat sätt. Detta innebär att en enskild person har möjlig- 
  
 2  
 Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. 
 135 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 het att överklaga kommunens beslut genom förvaltningsbesvär och att den domstol som prövar överklagandet kan sätta ett nytt beslut i det överklagade beslutets ställe. Inget av alternativen A, B eller C förändrar detta förhållande. 
 Särskilt boende har kommit att bli ett boendealternativ främst för personer med nedsatt funktion av orienteringsförmågan och för dem med behov av omfattande vård och omsorg med korta, kritiska intervall. Det är viktigt att kommuninvånarna kan känna tillit till att det finns plats i särskilt boende när de behöver sådan. Kommunerna är också sedan ädelreformen sjukvårdshuvudmän och som sådana berörda av riksdagens beslut om prioriteringar inom hälso- och sjukvården. Personer som idag bor i särskilt boende ingår ofta i prioriteringsgrupp 1. 
 Särskilt boende omfattas av rätten till bistånd. Men rätt till bistånd föreligger bara om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. I detta sammanhang innebär tillgodoses på annat sätt främst hemtjänst och/eller hemsjukvård i det egna hemmet. Som kom- plement till det ordinarie bostadsbeståndet kan trygghetsbostäder spela en viktig roll. Att bo i ett hus tillsammans med andra äldre i motsvarande livssituationer, att ha tillgång till gemensamhetsloka- ler och möjligheter att äta tillsammans, att ha nära till service av olika slag m.m. tycks stimulera äldre människor och bidra till att de bevarar och upprätthåller funktionsförmågor längre än de annars skulle ha gjort. I mån av behov ska den som bor i en trygghets- bostad få hemtjänst/hemsjukvård efter individuell bedömning på motsvarande sätt som i ordinärt boende. 
 Det bör framhållas att det i nuvarande lagstiftning inte finns några hinder för kommunerna att erbjuda äldre personer bostäder av det slag som Äldreboendedelegationen kallar trygghetsbostäder efter behovsbedömning och inom ramen för bestämmelserna om särskilt boende. Men då blir sådana bostäder också en utkrävbar rättighet för den enskilde. Det finns heller inga hinder för att vidga indikationerna för att bevilja plats i särskilt boende. I de kommuner som uppger att behovet av särskilda boendeformer inte är tillgodo- sett är det emellertid knappast möjligt att, innan bristsituationen avhjälpts, vidga indikationerna utan att komma i konflikt med hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) bestämmelse om att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges före- träde till vården (2§). Men för många av dagens äldre är heller inte det särskilda boendet ett attraktivt alternativ. De söker snarare ett boende där de har människor i sin närhet att utbyta tankar med och 
 136 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 att göra saker tillsammans med för att på så sätt kanske lindra ensamhet, oro och otrygghet eller bara finna en mer stimulerande miljö för ett gott vardagsliv. 
 Delegationen kan också konstatera att det hittills inte funnits några tydliga incitament för kommunerna att inrätta trygghets- bostäder. Den kunskapsutveckling som nu sker om betydelsen av bostäders och boendemiljöns utformning, sociala nätverk, teknik och design för att stödja människor med funktionsnedsättning att leva ett självständigt liv i egen bostad är i sig sådana incitament. 
  
 11.5 
  
 Stöd- och stimulansåtgärder 
  
 De äldre blir fler både till antalet och som andel av befolkningen. Tillgängligheten i bostäder och närområden är och kommer under lång tid framöver att vara en angelägen fråga i kommunernas boen- deplanering. Det är viktigt att de krav som finns på tillgänglighet vid nyproduktion i realiteten uppfylls. Så är inte alltid fallet och när det i efterhand konstateras, tillämpas inte de sanktionsmöjligheter som trots allt finns eller så saknar de verkan. Detta är, menar Äldre- boendedelegationen, inte acceptabelt. Delegationen anser också att det behövs stimulansåtgärder både från statens och kommunernas sida för att fler människor ska få tillgång till seniorbostäder och trygghetsbostäder. 
 Statliga stöd- och stimulansåtgärder 
 Det finns, och kommer under de närmaste decennierna fortfarande att finnas, pensionärer som befinner sig i små ekonomiska omstän- digheter. Men alla äldre som så önskar borde ha möjlighet att efterfråga seniorbostäder eller trygghetsbostäder. Regeringen förordar, när det gäller möjligheterna att nå de bostadspolitiska målen, konsumtionsstöd snarare än olika former av produktions- stöd. Konsumtionsstöd kan lämnas som generellt stöd eller som ett stöd riktat till dem som i första hand behöver det. Stöd till konsu- menterna av bostäder anpassade för äldre personer skulle t.ex. kunna lämnas genom generellt ökade pensioner eller genom att höja bostadstillägget för pensionärer (BTP) respektive det särskilda bostadstillägget för pensionärer (SBTP). 
 137 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bostadstillägget för pensionärer (BTP) 
 Äldreboendedelegationen menar att alla pensionärer ska ha eko- nomiska möjligheter att söka seniorbostad eller trygghetsbostad. Många, men långt ifrån alla, av dem som nu pensioneras är, i jämfö- relse med andra åldersgrupper, förhållandevis resursstarka. De har möjligheter att efterfråga alternativa boendeformer såsom senior- bostäder av olika slag utan några särskilda stödinsatser. Personer med låga pensioner, som saknar förmögenhet, och med maximalt bostadstillägg kan sannolikt i många fall inte efterfråga bostäder av detta slag om inte bostadstillägget för pensionärer höjs. 
 Av samhällsekonomiska analyser som delegationen låtit göra framgår att det med förhållandevis små regeländringar inom BTP skulle vara möjligt att substantiellt förstärka subventionerna till boendet för äldre med låga inkomster. Sådana förstärkningar skulle ha budgeteffekter på några hundratals miljoner kronor. De ökade utgifterna skulle kunna finansieras med ett måttligt höjt tak för avgiftsuttaget i högkostnadsskyddet i äldreomsorgen. Den del av vård och omsorg om äldre som idag finansieras av egenavgifter är låg, knappt fyra procent, varför det borde finnas ett utrymme för en högre andel egenavgifter. 
 På vilket sätt dessa beräkningar genomförts och resultatet av dem redovisas närmare i avsnitt 12.3. 
 Hissbidrag 
 Hissinstallation är en av de mest kostnadskrävande åtgärderna för att skapa bättre tillgänglighet. Samtidigt är det en av de mest till- gänglighetsskapande åtgärderna. För en person med nedsatt rörel- seförmåga är det omöjligt att bo kvar i en bostad som inte kan nås utan hinder. Att installera hiss är en angelägen åtgärd på vägen mot en mer tillgänglig bostad. 
 Enligt Boverket har bestämmelserna om att större ombyggnader kräver installation av hiss i vissa fall lett till att fastighetsägare undvikit att bygga om trots att det skulle behövas. Ett eventuellt hissbidrag borde därför bidra till, förutom att fler hissar installeras, att fler ombyggnader kommer till stånd. Detta skulle troligen i sin tur leda till att fler lägenheter byggs om och moderniseras och på så sätt bli mer tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. 
 138 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 Ytterligare en sannolik och förväntad effekt är att behoven av bostadsanpassningsbidrag skulle minska. 
 De positiva effekterna av att installera hiss är omvittnade. Fisher renheterna från tidigare hissbidrag har också visat att intresset för bidragen varit stort och bidragit till att hissar installerats. Men utan subvention kan fastighetsägarna möta motstånd hos hyresgästerna, när de önskar installera hiss eftersom detta medför ökade hyres- kostnader. En hissinstallation utan någon subvention och med en kostnad på omkring en miljon kronor i ett flerbostadshus med hyresrätt skulle kunna medföra att hyreskostnaden ökade med ca 150 kronor/kvm per år. 
 I mindre utflyttningskommuner med överskott på bostäder har fastighetsägarna små möjligheter att höja hyrorna för att täcka kostnaderna för hissinstallation. Dessutom motsätter sig inte sällan hyresgästerna de hyreshöjningar som fastighetsägarna anser vara önskvärda eller nödvändiga om hiss skulle installeras. Även på orter med bostadsbrist finns det krafter som motverkar installerandet av hiss. Eftersom lägenheterna hyrs ut oavsett om fastigheten har hiss eller inte saknar fastighetsägarna incitament för att installera sådan. 
 Kommunala stöd- och stimulansåtgärder: 
 Plan- och markfrågor i kommunerna 
 Äldreboendedelegationen konstaterar att plan- och bygglagen (1987:10), PBL, har stor betydelse i arbetet för ett hållbart samhällsbyggande. Av flera rapporter och utredningar har det emellertid framgått att viktiga inslag i denna lag inte utvecklats på det sätt som var tänkt när lagen infördes. Som följd har regeringen lämnat flera förslag till regelförändringar och ökad tydlighet i PBL. Bland annat arbetar en utredning (dir. 2007:94) med att föreslå de organisations- och författningsändringar som behövs för en ändrad instansordning för mål och ärenden enligt PBL. Riksdagen bereder också hösten 2007 regeringens proposition Ett första steg för en enklare plan- och bygglag (prop. 2006/07:122). 
 Behovet av att tydliggöra statens roll och ansvar i samhällsplane- ringen och förenkla reglerna i PBL är alltså viktiga inslag i det pågå- ende arbetet inom politikområdet Bostadspolitik. Det uppdrag Äldreboendedelegationen har ligger utanför detta politikuppdrag. Delegationen konstaterar emellertid att kommunerna i sitt arbete 
 139 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 SOU 2007:103 
  
 med samhällsplaneringen redan inom ramarna för gällande lagstift- ning och ansvar kan utveckla sitt arbete för att fler äldre ska få till- gång till bostäder som underlättar och stödjer deras vardagsliv. Det är t.ex. viktigt att skapa god samordning mellan olika förvaltningar, t.ex. fastighets- och stadsbyggnadskontor, när plan- och markfrå- gorna är organisatoriskt skilda åt. Men dessutom är det viktigt att kommunernas tekniska och sociala nämnder samverkar. 
 Möjligheten att anvisa kommunal mark anses vara ett effektivt instrument att påverka och styra bostadsförsörjningen både vad gäller dess inriktning och mot lägre bygg- och boendekostnader. En rimlig boendekostnad är i många fall avgörande för att äldre personer ska efterfråga moderna lägenheter med god tillgänglighet i attraktiva områden. En tydlig och transparent markanvisningspo- licy i kommunen är alltså ett viktigt inslag i arbetet med att stimu- lera utvecklingen mot fler bostäder anpassade för äldre personer. 
 Gemensamhetslokaler 
 Gemensamhetslokaler i bostäder för äldre kan, rätt använda, vara värdefulla för de boendes sociala liv. I stort sett alla de seniorbostä- der delegationen besökt eller på annat sätt kommit i kontakt med har en gemensamhetslokal av något slag. Ambitionen med lokalen är ofta att de boende ska lära känna varandra och att sammanhåll- ningen ska stärkas. Aktiviteter som gemensamma måltider, studie- cirklar, bridge- eller bingospel och andra former av samvaro anord- nas i dessa lokaler. För många är det just förhoppningen om gemenskap och ett mer innehållsrikt liv som gör att de söker sig till en seniorbostad. Det finns också indikationer på att sociala nätverk och social delaktighet påverkar vår hälsa och vårt åldrande. 
 Kostnaden för gemensamhetslokaler ingår i regel i den hyra eller månadsavgift som de boende betalar. I sådana fall är det också de som bor i huset som bestämmer hur gemensamhetslokalerna kan och får användas. 
 I ett hus där alla eller flera lägenheter är s.k. trygghetsbostäder kan kostnaden för en gemensamhetslokal på motsvarande sätt för- delas på månadshyran och disponeras av hyresgästerna. Men bero- ende på lokala behov och förutsättningar skulle en gemensamhets- lokal av detta slag också kunna vara en tillgång för äldre personer som bor i den omgivande närmiljön. På så sätt utökas möjligheterna 
 140 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skapa trygghet tillsammans - överväganden om alternativa lösningar 
  
 att skapa nätverk och få variation i inriktningen av de aktiviteter som kan bedrivas. 
 Om en gemensamhetslokal på detta sätt ska kunna bli en till- gång för alla i ett bostadsområde måste kostnaderna för den bäras av flera. Ett sätt, och det administrativt enklaste, är att kommunen helt eller delvis står för kostnaden för en sådan lokal. Legalt stöd för ett sådant förfaringssätt har en kommun såväl i lagen (2006:492) om kommunernas befogenheter att erbjuda service- tjänster åt äldre som i socialtjänstlagens (2001:453) bestämmelser om förebyggande insatser. 
 141 
  
 12 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 12.1 
  
 Inledning 
  
 Om förslag i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser redovisas. Vid eventuella kostnadsökningar och kostnadsminskningar för staten, kommuner och landsting ska utredaren lämna förslag om hur dessa kan finansieras. Om försla- gen får konsekvenser enligt 15 § kommittéförordningen 
  
 1  
  
 ska också dessa anges. 
 Detta delbetänkande har karaktären av ett diskussionsbetänkande. Äldreboendedelegationen lägger inga förslag utan redovisar över- väganden i anslutning till alternativa lösningar. Detta innebär också att de konsekvensanalyser som görs i första hand gäller samhälls- ekonomiska analyser som har relevans för alla de tre alternativ som delegationen övervägt när det gäller hur fler äldre ska kunna få till- gång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboenden (dir. 2006:137). Dessutom redovisas hur en eventuell lagreglering av s.k. trygghetsbostäder skulle kunna utformas liksom övervägan- den om det offentliga åtagandet. 
 Äldreboendedelegationen avser att återkomma med ytterligare konsekvensanalyser i samband med förslag i ett kommande slut- betänkande. 
  
 1  
 Det gäller den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags villkor i förhållande till större företags, jämställdhet mellan kvinnor och män och möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
 143 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 12.2 
  
 Äldreomsorgens kostnader på lång sikt 
  
 Hur äldreomsorgens kostnader kommer att utvecklas under åren  
 2006–2050 
  har på Äldreboendedelegationens uppdrag belysts med olika metoder. Resultaten redovisas i sin helhet i bilaga 3. 
 Prognoser som bara använder antalsförändringar i befolkningen som förklaring har visat sig påtagligt underskatta kostnadsutveck- lingen. Så har t.ex. de prognoser som gjordes i mitten av  
 1970-talet 
  underskattat den faktiska utvecklingen fram till början av  
 2000-talet 
  med drygt 30 procent. I de beräkningar som nu gjorts har hänsyn även tagits till påverkan av andra faktorer än ökningen av antalet äldre, bland annat den enskilde äldres socioekonomiska bakgrund. Viss forskning och andra utredningar har visat att denna faktor har betydelse för hur stora kostnader som uppstår i äldreomsorgen. 
 Enbart som en följd av att alltfler i befolkningen uppnår högre ålder fördubblas i det närmaste kostnaderna för äldreomsorgen fram till 2050. Detta innebär emellertid inte att äldreomsorgens andel av BNP ökar – inte ens vid en förhållandevis måttlig ökning av BNP. Kostnaderna inom äldreomsorgen är mycket löneinten- siva. Även relativt måttliga reallöneökningar får därmed till följd att äldreomsorgens andel av BNP ökar betydligt. Även andra faktorer kommer sannolikt att bidra till att kostnaderna ökar fram mot 2050. Sammantaget förväntas kostnaderna öka kraftigt. Faktorer som kan verka tillbakahållande för en sådan utveckling är att äldre personer får en förbättrad hälsa och att deras funktionsförmåga kan utvecklas och stödjas. 
 Som följd av kostnadsutvecklingen torde trycket på skattefinan- siering av äldreomsorgen öka. Det kan också bli nödvändigt att överväga en högre andel privat finansiering av äldreomsorgen. Egenavgifterna för vård och omsorg, dvs. exklusive boendekostna- der, täcker idag ca fyra procent av kostnaderna. Men en ökad privat finansiering kan också förväntas leda till ökade fördelningsproblem. 
  
 12.3 
  
 Om ändrade regler för BTP och högkostnadsskyddet inom äldreomsorgen 
  
 Förmånligare regler för BTP/SBTP skulle med stor sannolikhet göra det möjligt för fler äldre att efterfråga seniorbostäder och trygghetsbostäder och på så sätt även stimulera tillkomsten av sådana. För att finansiera eventuella förmånligare regler i BTP 
 144 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 skulle mindre förmånliga regler för högkostnadsskyddet i äldreom- sorgen kunna prövas. I det följande redovisas beräkningar som gjorts med hjälp av en statisk mikrosimuleringsmodell som bygger på data från SCB:s studie Hushållens Ekonomi 2005 (HEK). Upp- gifterna har uppdaterats till 2007 års nivå. Således gäller resultaten för 2007 års förhållanden. 
 Syftet med beräkningarna har varit att i en statisk analys visa de ekonomiska konsekvenserna för stat och kommuner av ändrade regler inom nämnda områden. Effekterna för enskilda personer omfattas inte av analysen. 
 I en statisk analys av detta slag ingår inte heller att beräkna effekter för samhälle och enskilda som följd av ett ändrat beteende i form av bostadsbyte eller ändrad omfattning av äldreomsorg. 
 Beräkningsunderlagen 
 Studier av hushållens ekonomi bygger på ett för befolkningen representativt, men relativt litet, urval av individer och hushåll (0,3 procent av befolkningen). Detta medför bl.a. att det är olämp- ligt att göra alltför förfinade uppdelningar av materialet. Exempelvis är nedbrytningar till kommunal nivå inte att rekommendera. Indi- viders inkomstförhållanden och antalet hemtjänsttimmar redovisas i databasen. Även boendekostnader redovisas på individ- och hus- hållsnivå. 
 I databasen saknas det uppgifter om särskilt boende. Modellen har därför kompletterats med kostnader för särskilt boende för åldrarna 65 år och uppåt med hjälp av Socialstyrelsens statistik för oktober 2006 och egna beräkningar för konsistent utlägg på åldrar. 
 Statisk mikrosimulering 
 En mikrosimuleringsmodell är ett beräkningsverktyg som gör det möjligt att genomföra unika beräkningar på enhetsnivå (indi- vid/hushåll). Mikrosimulering bör användas när t.ex. regelstrukturer har starka  
 icke-linjära 
  inslag. Detta gäller för BTP/SBTP och hög- kostnadsskyddet i äldreomsorgen. 
 För denna beräkning har en mikrosimuleringsmodell skapats bland annat genom att byggstenar har hämtats från SCB:s modell FASIT. 
 145 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Med den skapade mikrosimuleringsmodellen är det möjligt att bland annat beräkna konsekvenserna av ändrade regler inom de valda områdena för den offentliga sektorns ekonomi. Beräkning- arna är statiska, dvs. i modellen tas inte någon hänsyn till att de ändrade reglerna kan påverka de äldres beteende. Individer och hushåll bor kvar där de bor och bibehåller given omfattning av hemtjänst och särskilt boende. 
 Resultat 
 Nedan redovisas de ekonomiska effekterna av alternativa regler för BTP och högkostnadsskyddet i äldreomsorgen som beräknats med hjälp av modellen. 
 Ändrade  
 BTP-regler 
  
 BTP-reglerna 
  innehåller ett flertal element. Ändringar av två av dessa prövas. Det ena avser för hur stor del av den framräknade boendekostnaden ersättning lämnas. De nuvarande reglerna medger ersättning för 93 procent av boendekostnaden. Det andra elementet är den maximala boendekostnad som kan ligga till grund för ersättning. Dagens regler maximerar boendekostnaden till 5 000 kronor per månad. 
 I det följande redovisas i tabellform resultaten av beräkningar med alternativa regler. 
 Av tabell 12.1 framgår att vid nuvarande regler (93 %, 5 000 kronor) är den samlade kostnaden för samhället 8 129 miljoner kronor. Det framgår också att samhällets kostnader stiger till 8 996 miljoner kronor vid de alternativa reglerna (97 %, 8 000 kronor). 
 Tabell 12.1 Statens kostnader för BTP/SBTP vid alternativa regler för BTP (Mnkr) 
  
 5 000 
  
 6 000 
  
 7 000 
  
 8 000 
  
 93 % 
  
 8 129 
  
 8 377 
  
 8 432 
  
 8 446 
  
 95 % 
  
 8 396 
  
 8 650 
  
 8 706 
  
 8 721 
  
 97 % 
  
 8 664 
  
 8 924 
  
 8 981 
  
 8 996 
  
 I tabell 12.2 redovisas kostnaderna i indexform med nuvarande regler som index=100. Den relativa kostnaden ökar mest vid 
 146 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 ökning av procentsatserna. Den relativa ökningen som ett resultat av höjd maximigräns för boendekostnaden leder till mindre kostnadsökningar. Detta har naturligtvis sin bakgrund i att de högre boendekostnaderna är ovanliga och att procentandels- ändringarna ger utslag för hela skalan av boendekostnader. 
 Tabell 12:2 Statens kostnader nuvarande regler (index=100) 
  
 5 000 
  
 6 000 
  
 7 000 
  
 8 000 
  
 93 % 
  
 100 
  
 103 
  
 104 
  
 104 
  
 95 % 
  
 103 
  
 106 
  
 107 
  
 107 
  
 97 % 
  
 107 
  
 110 
  
 110 
  
 111 
  
 I tabell 12.3 redovisas krontalsskillnaden mellan alternativa regler och kostnaderna vid nuvarande regler. Det framgår att de alternativa reglerna (97 %, 8 000 kronor) leder till 867 miljoner kronor högre kostnader jämfört med nuvarande regler. 
 Tabell 12.3 Kostnader för BTP vid nuvarande regler respektive alternativa regler (Mnkr) 
  
 5 000 
  
 6 000 
  
 7 000 
  
 8 000 
  
 93 % 
  
 0 
  
 248 
  
 303 
  
 317 
  
 95 % 
  
 267 
  
 521 
  
 577 
  
 592 
  
 97 % 
  
 535 
  
 795 
  
 852 
  
 Summers 
  
 Högkostnadsskyddet i äldreomsorgen 
 Dagens regler för uttag av avgifter i den kommunala äldreomsorgen innehåller stadganden om maximalt avgiftsuttag. Reglerna är utformade så att den maximala avgiften är en tolftedel av 48 procent av prisbasbeloppet per månad för hemtjänst (1 612 kronor för 2007) och en tolftedel av 50 procent av prisbasbeloppet per månad för bostad i särskilt boende som inte omfattas av hyres- lagen (1 679 kronor för 2007). Dagens regler innebär alltså att avgiftsuttaget f.n. som mest får vara knappt 1 700 kronor per månad. 
 Nedan redovisas i tabellform hur stora avgiftsintäkterna blir vid alternativa regler för högkostnadsskyddet. 
 147 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Av tabell 12.4 nedan framgår att avgiftsintäkterna med nuvarande regler enligt beräkningarna blir 3 823 miljoner kronor. Det framgår också att vid ett maximalt avgiftsuttag på 1 981 kronor per månad ökar avgiftsuttaget med 627 miljoner kronor. 
 Tabell 12.4 Avgiftsintäkter vid alternativa regler för högkostnadsskyddet (Mnkr) 
  
 Regler 
  
 Baldwin per månad 
  
 Avgiftsintäkt 
  
 Index 
  
 Differens 
  
 0,48/0,50 
  
 1 646 
  
 3 823 
  
 100 
  
 0 
  
 0,50/0,52 
  
 1 713 
  
 3 951 
  
 103 
  
 128 
  
 0,52/0,54 
  
 1 780 
  
 4 078 
  
 107 
  
 255 
  
 0,54/0,56 
  
 1 847 
  
 4 204 
  
 110 
  
 381 
  
 0,56/0,58 
  
 1 914 
  
 4 327 
  
 113 
  
 504 
  
 0,58/0,60 
  
 1 981 
  
 4 450 
  
 116 
  
 627 
  
 Slutsats 
 Med förhållandevis småskaliga regeländringar inom BTP är det möjligt att substantiellt förstärka subventionerna till boendet för äldre med låga inkomster. Dessa förstärkningar har budgeteffekter på några hundratals miljoner kronor som kan finansieras med ett måttligt höjt tak för avgiftsuttaget. 
 Slutsatsen gäller för en statisk situation innan beteendeanpass- ningar. 
  
 12.4 
  
 Kostnadsberäkningar vid ett eventuellt införande av hissbidrag 
  
 När det gäller ett eventuellt införande av hissbidrag har delegatio- nen inte, i detta skede, gjort några egna kostnadsanalyser utan utgått från beräkningar från Boverket. 
 I en rapport från 2003 föreslog Boverket att ett rambegränsat engångsbidrag till hissinstallationer skulle införas. För att bidraget skulle få avsedd effekt borde det gälla under minst fem till sex år. Ett krav för att bidrag skulle lämnas borde också vara att det aktuella flerbostadshuset skulle användas till bostäder under en period på t.ex. tio år, menade Boverket. 
 148 
 SOU 2007:103 Kostnads- och konsekvensanalyser 
 I detta sammanhang beräknade Boverket kostnaderna för ett hissbidrag utifrån två exempel med en subventionsgrad 
  
 2  
  
 på 30 procent respektive 50 procent av materialkostnaden för hissen och ett mer generöst räntebidrag för installationskostnaden. Eftersom räntebidraget för närvarande trappas ned för att helt upphöra efter 2011 är exemplen något irrelevanta. Men det som kan vara riktgivande i sammanhanget är de beräkningar myndigheten gjort gällande antalet hissinstallationer per år från och med det år bidraget införs. Antalet hissinstallationer rör sig i beräkningarna i intervallet  
 250–1 
  500 hissar per år (räknat på en sexårsperiod) eftersom det inom ramen för det tidigare rambidraget på  
 1980-talet 
  beviljades maximalt omkring 600 hissar per år. Man har också räknat med att ett nytt hissbidrag skulle generera installationer i maximalt tio procent av de hisslösa trappuppgångarna (räknat på ett snitt på 75 000 trappuppgångar). 
 Den totala kostnaden för en hiss uppskattades 2003, av Boverket, till ca en miljon kronor. Materialkostnaden och arbets- eller instal- lationskostnaden står för 500 000 kronor vardera. Vid ett nytt stat- ligt hissbidrag med en subventioneringsgrad på t.ex. 30 procent respektive 50 procent av den totala kostnaden för hissinstallationen och en maximal bidragssumma på 300 000 kronor respektive 500 000 kronor skulle kostnaden för staten bli knappt 1,6 miljarder kronor eller drygt 2,6 miljarder kronor under en sexårsperiod (tabell 12.5). 
 Tabell 12.5 Statens kostnad för ett hissbidrag (om maximal bidragssumma utbetalas i varje fall). 
  
 Antal hissar per år 
  
 Subventionsgrad 30 % 
  
 Subventionsgrad 50 % 
  
 250 
  
 75 000 000 kr 
  
 125 000 000 kr 
  
 500 
  
 150 000 000 kr 
  
 250 000 000 kr 
  
 750 
  
 225 000 000 kr 
  
 375 000 000 kr 
  
 1 000 
  
 300 000 000 kr 
  
 500 000 000 kr 
  
 1 250 
  
 375 000 000 kr 
  
 625 000 000 kr 
  
 1 500 
  
 450 000 000 kr 
  
 750 000 000 kr 
  
 5 250 
  
 1 575 000 000 kr 
  
 2 625 000 000 kr 
  
 2  
 subventionsgrad = andelen subvention av hissens inköpspris 
 149 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Att installera hiss är en av de mest tillgänglighetsskapande åtgär- derna, som har stor betydelse för möjligheterna att bo kvar – något som de flesta äldre säger att de önskar. Men kostnaderna för att installera hiss är höga, varför ett hissbidrag kan förväntas ha begränsad räckvidd med tanke på det stora antalet fastigheter som saknar hiss. Om ett hissbidrag skulle införas torde effekten av det förbättras om bidrag prövas och lämnas med utgångspunkt från inventeringar av bostadsbestånden i kommunerna. På så sätt skulle det bli möjligt att installera hiss i de områden/fastigheter där nyttan av installationen vore störst. 
 I Finland finns ett motsvarande stöd för installation av hiss 
  
 3 
  
 . Men det s.k. reparationsunderstödet för installation av hiss och avlägsnande av rörelsehinder gäller även hissreparationer och andra åtgärder som gör det möjligt för rörelsehindrade att ta sig in i själva byggnaden, i bostäderna eller i gemensamma utrymmen i byggna- den. Staten subventionerar högst 50 procent av de godtagbara kostnaderna. 
  
 12.5 
  
 Legala aspekter 
  
 Alternativ B 
 Utgångspunkt 
 Med trygghetsbostäder enligt alternativ B avses en boendeform som kommunen själv väljer att erbjuda inom ramen för sitt ansvar för service och omsorg om äldre. Det handlar alltså i detta fall om ett frivilligt åtagande från kommunens sida. Det är därmed också respektive kommun som själv beslutar om, och i så fall vilka, krite- rier som ska gälla för att få ansöka om eller ställa sig i kö till trygg- hetsbostad. Ingen behovsbedömning görs. Inom ramen för sin uppsökande verksamhet och medverkan i samhällsplaneringen bidrar socialnämnden till att uppmärksamma behov av trygghets- bostäder och att sådana tillskapas. Hemtjänst och/eller hemsjuk- vård i trygghetsbostäder prövas genom individuell behovsbedömning på motsvarande sätt som i ordinärt boende. 
  
 3  
  
 www.ara.fi  
 (Statens bostadsfond) 
 150 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 Lag (2006:492) om kommunal befogenhet att tillhandahålla servicetjänster åt äldre 
 Det finns i dag en särskild lag (2006:492) om kommunal befogen- het att tillhandahålla servicetjänster åt äldre med förarbeten i prop. 2005/06:115. Den lagen ger en kommunal befogenhet, ingen skyldighet, att tillhandahålla vissa tjänster åt personer som fyllt 67 år. En viktig grund för regeringens och riksdagens ställningstagan- den till denna lag var vikten av att kommunerna har lagliga möjlig- heter att på ett enkelt sätt, utan föregående behovsprövning, tillhandahålla servicetjänster för att förebygga skador, olyckor och ohälsa. 
 Ett motsvarande resonemang kan föras när det gäller trygghets- bostäder enligt alternativ B. För den som känner sig ensam, isole- rad eller otrygg kan det vara mycket betydelsefullt att få bo i en bostad som erbjuder möjligheter till gemensamma aktiviteter, en ur fysiskt hänseende tillgänglig miljö och med grannar som befinner sig i motsvarande livscykel. Ett sådant boende torde också kunna förebygga skador, olyckor och ohälsa. Trygghetsbostäder enligt alternativ B skulle då möjligen kunna regleras i denna lag. Det som främst talar emot ett sådant förfarande är att det skulle vara en artskillnad mellan de erbjudna tjänsterna, dvs. mellan servicetjäns- ter å ena sidan och ett boendealternativ å den andra. 
 Lag (2008:000) om kommunal befogenhet att tillhandahålla boende i form av trygghetsbostäder åt äldre 
 Ett annat sätt att reglera trygghetsbostäder enligt alternativ B vore att göra det i en egen lag med lagen (2006:492) om kommunal befogenhet att tillhandahålla servicetjänster åt äldre som förebild. Hur en sådan lag skulle kunna utformas skisseras nedan. 
 1 § 
 En kommun får utan föregående individuell behovsprövning till- handahålla boende i form av trygghetsbostäder åt personer som fyllt xx år. 
 Med trygghetsbostad avses ett boende som ger personer som omfattas av denna lag möjligheter att leva ett självständigt och aktivt liv i gemenskap med andra. Trygghetsbostäder är ett kom- plement till bostäder inom det ordinära bostadsbeståndet och till 
 151 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 särskilda boendeformer/vård- och omsorgsboende enligt 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453). 
 2 § 
 Socialtjänsten i kommunen har inom ramen för sina skyldigheter enligt socialtjänstlagen (2001:453) att verka för att trygghetsbostä- der enligt denna lag tillskapas. 
 alternativt: 
 2 § 
 Den eller de nämnder som avses i 2 kap. 4 § första stycket social- tjänstlagen (2001:453) kan ha hand om trygghetsbostäder enligt denna lag. 
 3 § 
 Denna lag inskränker inte de skyldigheter som en kommun har enligt socialtjänstlagen (2001:453). 
 Denna lag träder i kraft den xx. 
 Ansvaret för hälso- och sjukvård i trygghetsbostäder 
 Kommunernas hälso- och sjukvårdsansvar regleras i 18 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Kommunerna har i särskilt boende och i dagverksamhet 
  
 4  
  
 ansvaret för hälso- och sjukvård utom sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. Om kommuner och lands- ting kommer överens om det får landstinget till kommunerna överlåta motsvarande ansvar för hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). Idag har fler än hälften av landets kommuner ansvar även för hemsjukvård exklusive läkarinsatser. 
 En fråga som kan diskuteras i samband med trygghetsbostäder är om kommunerna ska ansvara för hälso- och sjukvård i dessa bostäder på motsvarande sätt som sker i dagens särskilda boenden. Det finns emellertid flera skäl som talar mot att i hälso- och sjuk- vårdslagen föra in en bestämmelse om att kommunernas ansvar för 
  
 4  
 Ansvaret gäller dagverksamhet som omfattas av 3 kap. 6§ socialtjänstlagen. 
 152 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 hälso- och sjukvård också skulle omfatta eventuella trygghetsbo- städer. 
 För det första kan lämpligheten ifrågasättas av att lägga fast ett kommunalt hälso- och sjukvårdsansvar i trygghetsbostäder när sådana bostäder, som i alternativ B, är ett frivilligt åtagande för kommunerna. För det andra skulle det medföra en ändrad ansvarsfördelning mellan kommun och landsting i de fall lands- tingen idag har ansvaret för sjukvård i hemmet. Ett sådant förfa- rande kan ifrågasättas utifrån överväganden om det kommunala självbestämmandet. I de kommuner som redan har ansvaret för hemsjukvård i ordinärt boende skulle en ändring i hälso- och sjuk- vårdslagen dock inte medföra några förändringar. 
 Utifrån den enskilda individens perspektiv finns det också skäl som talar för att trygghetsbostäder i första hand bör ses som ett komplement till det ordinarie bostadsutbudet. Viktiga delmål i omsorgen om äldre är självbestämmande och integritet. Den äldre människan måste som alla andra ha rätt att forma och råda över sitt liv och sina livsbetingelser. Då behöver hon också kunna välja en bostad som ger förutsättningar för att stödja självbestämmande och integritet. Bra bostäder är grunden för en god omsorg om äldre och det är angeläget att äldre personers behov av ändamålsenliga bostä- der beaktas i kommunernas boendeplanering. 
 Alternativ C 
 Rättsutredning - lagreglering 
 Alternativ C innebär att trygghetsbostäder skulle vara en  
 skyldighet  
 för kommunerna inom ramen för socialtjänstlagen utan att omfattas av rätten till bistånd. Rätten till bistånd förutsätter individuell behovsprövning och någon sådan ska inte ske. 
 Skyldighetslag 
 En skyldighetslag talar om för myndigheten/organisationen vad den ska göra i förhållande till enskilda. En sådan lag kan vara mer övergripande och ange vad grupper av människor ska kunna få  
 eller  
 vara mer verksamhetsingripande och ange vilka verksamheter som ska bedrivas. Övergripande skyldigheter kan vara målregler (fritt ur prop. 1996/97:124 s. 43). 
 153 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Skyldighetslagar reglerar ofta en huvudmans ansvar. I social- tjänstlagen finns t.ex. regler om skyldigheter för kommuner att bedriva vissa verksamheter för att tillgodose medborgarnas behov. Reglerna kan vara utgångspunkt när kommunerna bestämmer hur verksamheterna ska bedrivas (fritt ur prop. 2000/01:80 s. 83). 
 Rättighetslag 
 En rättighetslag talar om vad den enskilde har rätt att få av myn- digheten. En rättighetslag ger den enskilde möjlighet att överklaga myndighetens fattade beslut genom förvaltningsbesvär. Den över- prövande domstolen kan sätta ett nytt beslut i det överklagade beslutets ställe. En fullständig omprövning kan ske hos domstolen. (fritt ur prop. 1996/97:124 s. 43) 
 En rättighet ska vara noggrant preciserad både till innehåll och förutsättningar och ska kunna krävas ut. Det måste finnas möjlighet till överprövning genom domstolsutslag för att den enskilde ska kunna hävda sin rätt (fritt ur prop. 2000/01:80 s. 83). 
 I rättighetslagen måste finnas givna kriterier om insatser, dess kvalitet och om i vilka situationer insatserna kan ges. Den som uppfyller kriterierna för olika insatser beviljas och får dessa (fritt ur SOU 2003:91 s. 33). 
 Lagrummets lydelse idag 
 5 kap. 4 § Socialtjänstlagen (2001:453) (målregel, utgångspunkt för kommunen jfr rättsutredning ovan) 
 "Socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. 
 Eventuell ny skrivning: 
 Socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. ( 
 Samma text som idag + tillägg nedan 
 .) 
 154 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 Kommunen ska verka för inrättande av trygghetsbostäder. Med trygghetsbostad avses ett boende som ger äldre personer förutsätt- ningar till ett självständigt och aktivt liv i gemenskap med andra. 
 Trygghetsbostäder är ett komplement till bostäder inom det ordinära bostadsbeståndet och till särskilda boendeformer 
  
 5  
  
 enligt 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453). 
 Rättsutredning – kriterier 
 Utgångspunkt 
 När det inte sker någon individuell behovsbedömning vid fördelning av trygghetsbostäder bör man överväga att införa  
 kriterier  
 för när enskilda personer kan ansöka om/ställa sig i kö för en trygghetsbo- stad. Om trygghetsbostäder är en skyldighet för kommunerna att erbjuda bör kriterier för att få ansöka om sådan bostad vara  
 lika för hela landet  
 och regleras i  
 lag eller förordning 
 . Socialtjänsten ska handlägga ansökningarna: 
 Rättsutredning 
 I 8 kap. 5 § RF (regeringsformen) föreskrivs lagform för viss normgivning som gäller kommunernas ställning. Enligt denna bestämmelse ska grunderna för ändringar i rikets indelning i kom- muner samt grunderna för kommunernas verksamhet och för den kommunala beskattningen bestämmas i lag. I lag meddelas också föreskrifter om kommunernas befogenheter i övrigt och om deras åligganden (jfr propositionshandboken Ds 1997:1 s. 135). 
 I 8 kap. 13 § RF utstakas det område inom vilket regeringen utan något bemyndigande från riksdagen är behörig att meddela föreskrifter. Detta område omfattar bl.a. föreskrifter om verkstäl- lighet av lag. Därmed menas i första hand tillämpningsföreskrifter av administrativ karaktär. Men även föreskrifter som i materiellt hänseende fyller ut en lag hör i viss utsträckning hit. För att sådana kompletterande föreskrifter ska kunna betraktas som verkställig- hetsföreskrifter krävs att regleringen inte tillförs något väsentligt nytt. Genom verkställighetsföreskrifter kan man därför inte före- skriva något som för den enskildes del innefattar ett helt nytt 
  
 5  
 Alternativ benämning av särskilt boende skulle kunna vara vård- och omsorgsboende. 
 155 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 SOU 2007:103 
  
 åliggande eller ingrepp. Regeringens rätt att komplettera lagar genom verkställighetsföreskrifter omfattar alla slag av lagar (jfr propositionshandboken Ds 1997:1 s.  
 138–139). 
  
 Skyldigheten för kommunen att hålla trygghetsbostäder måste alltså ges i lag (socialtjänstlagen). Verkställighetsföreskrifter kan ges i förordning. I socialtjänstförordningen (2001:937) ges idag kompletterande föreskrifter till bland annat socialtjänstlagen. I 2 § förordningen räknas de bestämmelser upp som ingår i förord- ningen. I 4 kap. förordningen ges detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som måste vara med vid en viss typ av ansökan. 
 Eventuellt skulle något liknande kunna införas i socialtjänstför- ordningen när det gäller kriterier för ansökan om trygghetsbostäder. Lämpligheten av att författningsreglera något som inte är en rättig- het och som den enskilde därmed inte kan kräva ut kan dock ifrå- gasättas. 
 Det kan också diskuteras huruvida en skyldighet i socialtjänstla- gen i vissa fall kan omformas till en rättighet för enskilda. Bestäm- melser om rätten till bistånd finns i 4 kap. socialtjänstlagen. Av 1 § framgår följande: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. 
 Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig lev- nadsnivå. Biståndet skall utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. 
 Vilka insatser som faller inom ramen för 4 kap. 1 § är numera inte angivet i socialtjänstlagen. Det kan därför inte helt uteslutas att en ansökan om trygghetsbostad inte skulle kunna komma under individuell prövning enligt rätten till bistånd. En skyldighet för kommunen att tillhandahålla trygghetsbostäder i kombination med att en enskild person utan individuell behovsprövning ska kunna välja en sådan bostad förutsätter att det av lagen och/eller dess förarbeten tydligt framgår att trygghetsbostad inte omfattas av rätten till bistånd. 
  
 12.6 
  
 Prövning av det offentliga åtagandet 
  
 Bakgrunden till direktiven om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23) finns i den ekonomiska utvecklingen under första hälften av  
 1990-talet 
  med dess stora underskott i de offentliga 
 156 
  
 SOU 2007:103 
  
 Kostnads- och konsekvensanalyser 
  
 finanserna, men också i den förändrade styrningen av offentlig verksamhet. 
 Varje utredning ska förutsättningslöst pröva om det offentliga åtagandet som den utreder bör vara en offentlig angelägenhet. Om så är fallet ska lämplig nivå, t.ex. stat eller kommun, anges. Om det är ett statligt åtagande ska en analys göras av vilka styrmedel som bör tillämpas för att uppnå målen för det offentliga åtagandet. När det gäller genuint kollektiva nyttigheter kan prövningen av det offentliga åtagandet göras översiktligt eller slopas helt. 
 Äldreboendedelegationen konstaterar att bostadsförsörjningen har en grund också i regeringsformen (RF). Enligt 1 kap. 2 § RF ska den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Det ska särskilt åligga det allmänna att trygga rätten till hälsa, arbete, bostad och utbildning samt att verka för social omsorg och trygg- het. Genom lagregleringen inom bostadspolitiken är ansvarsfördel- ningen mellan stat och kommun när det gäller bygg- och bostads- frågor sedan länge fastlagd. När det gäller bland annat äldre människor som behöver särskilt stöd finns dessutom särskilda bestämmelser som lägger fast socialnämndernas ansvar. Det finns inget i delega- tionens överväganden som principiellt skulle medföra förändringar i detta avseende. Mot denna bakgrund kan prövningen av det offentliga åtagandet i detta sammanhang slopas. 
 Äldreboendedelegationen vill dock framhålla att det offentliga ansvaret när det gäller äldre människors möjligheter till ett bra och anpassat boende kan och bör förtydligas. För att den enskilde ska kunna planera för sin ålderdom och göra välgrundade val när det gäller bostad och boendemiljö bör det offentliga åtagandet vara både tydligt och långsiktigt. Ett led i arbetet med att tydliggöra det offentliga uppdraget är att reda upp i den begreppsförvirring som i dag råder när det gäller äldres bostäder. En mer enhetlig termino- logi bör eftersträvas. 
 157 
 Särskilt yttrande 
 Särskilt yttrande när det gäller definitionen av trygghetsboende 
 av ledamoten Harris 
 I Äldreboendedelegationens delbetänkande redovisas två förslag till s. k mellanboendeformer – seniorboende (alternativ A) och trygg- hetsboende (alternativ B/C). Skillnaden mellan förslagen är dock liten – båda handlar i huvudsak om att ordna bostäder med hög tillgänglighet och gemensamhetsutrymmen. Jag anser att även ett mer utvidgat förslag till trygghetsboende borde finnas med i den diskussion som nu skall föras. Trygghetsboende måste vara något mer än fysisk tillgänglighet och gemensamma utrymmen. 
 Det särskilda boendet har under de senaste decennierna kommit att utvecklas till ett boende för personer med stora funktions- nedsättningar – i allt högre grad har de med kognitiva nedsätt- ningar/demenssjukdom prioriterats. Detta har inneburit att personer med stora rörelsehinder och kanske flera kroniska sjukdomar alltmer sällan beviljas plats i särskilt boende. De flesta äldre vill också bo kvar hemma även i skröpligt tillstånd, dock inte alla. Många av dessa äldre, och deras anhöriga, har problem med oro, ängslan och otrygghet. Deras behov av trygghet har inte kunnat tillfredsställas genom hemtjänsten och hemsjukvården, utan de önskar i stället få komma till särskilt boende. För dem skulle en flyttning till ett seniorboende, som det definieras i betänkandet, knappast upplevas som ett bra alternativ. 
 Seniorboendet kan ses som ett boende för dem som är aktiva, fortfarande relativt friska och utan alltför stora funktionsnedsätt- ningar. Här kan finnas förutsättningar för att de boende gemen- samt tar initiativ till exempelvis hur gemensamhetsutrymmen kan användas. Trygghetsboendet bör inriktas på en annan målgrupp – 
 159 
  
 Särskilt yttrande 
  
 SOU 2007:103 
  
 äldre personer som besväras av otrygghet, oro och ängslan, ofta i kombination med funktionsnedsättningar och/eller allmän skröp- lighet. För dem skulle en flyttning till ett seniorboende, som det definieras i betänkandet, knappast upplevas som ett bra alternativ. Delegationens bedömning är därför att det behövs en mellanform mellan det helt självständiga boendet i ett seniorboende och dagens särskilda boendeformer med personal dygnet runt. En bedömning jag delar. 
 Däremot har jag en avvikande uppfattning när det gäller vad detta trygghetsboende skall omfatta. I delegationens förslag framgår att bostäderna skall vara tillgängliga och att det skall finnas gemensamhetslokaler där hyresgästerna själva har att besluta om hur dessa lokaler skall användas. Härutöver föreslås att det skall finnas personal vissa tider för gemenskapsbefrämjande och aktive- rande insatser. I lokalerna skall det också vara möjligt att äta tillsammans. Även om det är möjligt att inom ramen för dessa skrivningar rymma verksamheter av vitt skilda slag ser jag alltså inte någon större skillnad på delegationens förslag till trygghetsboende (alternativ B/C) och förslaget om seniorboende (alternativ A). Min bedömning är att det krävs mer för att ett trygghetsboende skall fylla tomrummet mellan seniorboende och de särskilda boendena. 
 Det behövs personal 
 För att öka möjligheterna till trygghet och minska oro och ängslan är min bedömning att det behövs personal i huset viss tid varje dag 
 – vardag som helg. Förutom de funktioner som föreslås i betänkandet i form av gemenskapsbefrämjande och aktiverande insatser bör personalen ordna och finnas tillhands vid gemen- samma måltider, samt ge stöd och rådgivning. Vidare ska personalen kunna fungera som kontaktpersoner och ge den äldre vägledning när det gäller kontakter med andra vård- och omsorgsformer. 
 Gemensamma måltider på fasta tider 
 De äldre som är trygghetsboendets huvudmålgrupp har en nedsatt ork och funktionsförmåga som gör det svårt för dem att själva ta ansvar för en gemensamhetslokal. Målgruppen för trygghetsboende kommer heller inte att vara aktiva yngre äldre som själva både vill 
 160 
  
 SOU 2007:103 
  
 Särskilt yttrande 
  
 och kan laga mat, eller kommer att kunna ta initiativ till att äta till- sammans och/eller t ex gemensamt gå ut och äta på restaurang. Min bedömning är att gemensamma måltider på fasta tider bör vara en central del i ett trygghetsboende Möjlighet till gemensamma måltider på fasta tider kan för många minska problem med maten i form av dåligt näringsintag och olust inför att äta ensamma. Mål- tider på fasta tider stagar också upp dagen – man har tider att passa både för lunch och middag, vardag som helg. Härutöver innebär måltiderna både en möjlighet till gemenskap med andra boende samt en regelbunden kontakt med personalen. 
 Hemtjänsten finns i huset 
 Önskvärt är också att en hemtjänstlokal för hemtjänst i närområdet finns i huset och att även kvälls- och nattpersonal kan utgå från denna lokal. 
 Trygghetslarm som går till personal i huset 
 I trygghetsboendet bör alla ha tillgång till trygghetslarm, som – om de kopplas till den personal som finns i huset – ytterligare kan bidra till en känsla av närhet till den personal som ska kunna hjälpa en. 
 Jag delar delegationens uppfattning att det framförallt bör vara den enskildes upplevelse av oro och otrygghet som skall vara utslagsgivande för att få flytta till ett trygghetsboende. Detta inne- bär att en biståndsbedömning enligt Socialtjänstlagen inte är aktuell. Inrättandet av trygghetsboenden enligt ovan innebär dock en ökad ekonomisk insats från kommunerna. Här skulle en sedvanlig kommunal förtursprövning enligt vissa kriterier kunna användas om efterfrågan överstiger tillgängliga boendeplatser. 
 161 
 Referenser 
  
 Batljan, Hale, M.  
 Kommer det att finnas en hjälpande hand? En analys av framtida behov och kostnader för vården och omsorgen om de äldre 2000 – 2030.  
 Bilaga 8 till Långtidsutred- ningen 1999/2000. Stockholm, Huerta offentliga publikationer, 2000. 
  
 Borgegård  Andrews.  
 Äldres regionala flyttningar.  
 Tillgänglighet och boende, bilagedel D till diskussionsbetänkandet  
 Riv ålders- trappan! Livslopp i förändring  
 (SOU 2002:29), Stockholm 2002. 
  
 Boverket.  
 Hur mår morgondagens äldre? En nyckelfråga i kommu- nernas boendeplanering.  
 Boendevillkor. Specialstudie. Boverket, Karlskrona 2002. 
  
 Boverket.  
 Bättre koll på underhåll 
 . Boverket, Karlskrona 2003. 
  
 Boverket.  
 Bostadsmarknaden år  
 2006–2007. 
  Slutsatser av Bostads- marknadsenkäten 2006.  
 Boverket, Karlskrona, 2006. 
  
 Boverket.  
 Bostadsmarknaden år  
 2007–2008. 
  Med slutsatser av bostadsmarknadsenkäten 2007.  
 Boverket, Karlskrona, 2007. 
  
 Boverket  Socialstyrelsen.  
 Varför kan inte behovet av särskilda boendeformer tillgodoses? Regeringsuppdrag till Boverket och Socialstyrelsen  
 2003-04-03. 
 Stockholm, Socialstyrelsen, 2004. 
  
 Reeves, Cole (1976). The contribution of the social environment to host resistance.  
 American Journal of Epidemiology 
 , 104, 107- 123. 
 Cobb, S. (1976). Social support as a moderator to life stress. 
 Psychosomatic Medicine 
 , 38,  
  
 300-324. 
  
 Eglestone, B.L., Watson, Allen, J.A. (1999). Prior living arrangements and nursing home resident admission ADL characteristics: a study of two states.  
 Journal of Gerontology 
 , 54B(4),  
 202-206. 
  
 163 
  
 Referenser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Hill  Danemark 1993. Refererad i Fransson U.  
 Äldrelandskapet. Äldres boende och flyttningar.  
 Gävle, Institutet för bostads- och urbanforskning. Uppsala universitet, 2004. 
  
 Thomas, B.  
 Det särskilda boendet i ny belysning – Struktur och flyttmönster i Västmanland.  
 Meddelande 2006:3. Västerås 2006. 
  
 Fransson  Borgegård.  
 Lokala och regionala flyttningar och boende- karriärer bland äldre.  
 Tillgänglighet och boende, bilagedel D till diskussionsbetänkandet  
 Riv ålderstrappan! Livslopp i förändring 
 (SOU 2002:29), Stockholm 2002. 
 Blake, V.A. (1996). Family structure and the risk of nursing home admission.  
 Journal of Gerontology 
 , 51(2),  
 61-59. 
  
 Andrews, EricksonBefolkningsprognoser om äldre i Sverige med utblick mot övriga Västeuropa 
 , i Äldrelandskapet. Äldres boende och flyttningar. Fransson U. (red) Uppsala, Institutet för bostads- och urbanforskning. Uppsala universitet, 2004,  
  
 61-77. 
  
 Integrationsverket.  
 Rapport integration 2005 
 . Malmö 2006. 
  
 Price, Collins. Så bygger man idag och förbereder för teknikstöd/hjälpmedel och bostadsanpassning.  
 Hjälpmedelsin- stitutet, Stockholm, 2007. 
  
 Jette, A.M., Colon, Miller, S. (1995). How does formal and informal community care affect nursing home use?  
 Journal of Gerontology,  
 50(1),  
 4-12. 
  
 Kaplan, B.H., Reeves, Oliver, S. (1977). Social support and health.  
 Medical Care 
 , 15 (5, suppl.),  
 47-57. 
  
 Duarte, K.  
 Kvarboende eller flyttning på äldre dagar – en kunskaps- översikt.  
 Stiftelsen Stockholms läns Äldrecentrum. Rapport 2006:9. Stockholm 2006. 
  
 Duarte, Boyd, M. Does gender matter? Differences in patterns of informal support and formal services in a Swedish Elliott elderly population.  
 Research on Aging  
 2002; 24(3):308- 337. 
 Jones, S.J., Struyk, R., Davis, Williams, M. (1990). Over- whelming odds: caregiving and the risk of institutionalization. 
 Journal of Gerontology 
 , 45(5),  
  
 173-183. 
  
 Barnes, Cole (1997).  
 Det nya äldreboendet. Idéer och begrepp, bygg- nader och rum.  
 R3:1997. Göteborg. Avd. Bostadsplanering, Chalmers. 
  
 164 
  
 SOU 2007:103 
  
 Referenser 
  
 Pearlman, D.N.  Crown, Neal (1992). Alternative sorces of social support and their inpacts on institutional risk.  
 Geronto- logist 
 , 32 (4),  
 527-535. 
  
 SABO  Svenska kommunförbundet.  
 Kvarboende + tillgänglighet = god ekonomi?  
 Keith tryckeri, Klippan, 2004. 
  
 SABO.  
 Från särskilt boende till seniorboende 
 . SABO 2007. SCB.  
 Befolkningens Boende 2003 
 . SCB, 2003. 
  
 SCB. Sveriges officiella statistik.  
 Beskrivning av Sveriges befolkning 2005.  
  
 SCB-Tryck, 
  Örebro 2006:12. 
  
 SCB.  
 Sveriges framtida befolkning  
 2006-2050. 
 Örebro,  
  
 SCB-Tryck 
  
  2006. 
  
 SCB.  
 Äldres levnadsförhållanden – Arbete, ekonomi, hälsa och sociala nätverk  
 1980-2003. 
 Örebro,  
  
 SCB-Tryck 
  
  2006. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Vad är särskilt i särskilt boende för äldre? En kart- läggning.  
 Stockholm, Socialstyrelsen, 2001. 
  
 Socialstyrelsen.  
 När man inte längre kan bo kvar hemma. Om flytt- ningar till särskilt boende och vårdtyngd i Sundsvall.  
 Stockholm, Socialstyrelsen 2006. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Äldre – vård och omsorg år 2005. Kommunala insatser enligt socialtjänstlagen samt hälso- och sjukvårdslagen. 
 Stockholm, Socialstyrelsen 2006b. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Hemlöshet i Sverige 2005 – Omfattning och karaktär. 
 Stockholm, Socialstyrelsen, 2006c. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Vård och omsorg om äldre. Lägesrapport 2006. 
 Stockholm, Socialstyrelsen, 2007. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Äldre – vård och omsorg år 2006. Kommunala insatser enligt socialtjänstlagen samt hälso- och sjukvårdslagen. 
 Socialstyrelsen, Stockholm, 2007c. 
  
 Socialstyrelsen.  
 Kostnadsskillnader inom äldreomsorgen. Vad beror de på?  
 Stockholm, Socialstyrelsen, 2007b. 
  
 Socialstyrelsen  Länsstyrelserna.  
 Ej verkställda beslut och domar enligt LSS och SoL 2006.  
 Socialstyrelsen, Stockholm, 2007. 
  
 Statskontoret.  
 Hur fungerar bostadsförsörjningen?  
 2006:2. Stock- holm, Statskontoret, 2006. 
  
 Stenflo, GA.  
 Äldres omsorgsbehov och närhet till anhöriga.  
 Mitchell, SCB, 2006. 
  
 165 
  
 Referenser 
  
 SOU 2007:103 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting.  
 Seniorbostäder, 55+, 65+bostäder eller liknande.  
 Stockholm, 2007. 
 Szebehely, M. (1999). Särskilt boende – en fråga om klass och kön.  
 Välfärdsbulletinen  
 1999;  
 1:11-13. 
  
 Ramirez, Martin, K;  
 Äldres behov. En kunskapsöversikt och diskussion om framtiden.  
 Stiftelsen Stockholms läns Äldre- centrum, Jönköping 2002. 
  
 Moore, Stephens, Griffin inte Dyer – för en saluto- gen omsorg och vård.  
 Fortbildningsförlaget 2005. 
  
 Moore, Alvarez, Collins ansökan – Om flyttningar till särskilt boende.  
 Fokusrapport 2006:1. Färjestaden 2006. 
  
 Wånell, S E  Schön, MendezHem ljuva hem 
 . Stiftelsen Stockholms läns Äldrecentrum, Stockholm 2005. 
  
 Äldreboendedelegationen.  
 Seniorbostäder/motsvarande – några exempel.  
 Mcdaniel, Stockholm, 2007. 
  
 166 
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Delegationen för utveckling av bostäder och 
  
 Dir. 
  
 boende för äldre personer 
  
 2006:63 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 24 maj 2006. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild delegation tillkallas som skall ha i uppdrag att följa och analysera behoven av och utvecklingen av boende för äldre. Dele- gationen skall lämna förslag till åtgärder som kan påverka och sti- mulera utvecklingen av bostäder och boende anpassade för äldres behov både inom den ordinarie bostadsmarknaden och inom sär- skilda boendeformer. Delegationen skall: 
  
 genom besök och lokala eller regionala seminarier bilda sig en uppfattning om utvecklingsbehoven, 
  
 i dialog med kommunerna stimulera dem till inventeringar och till att inom ramen för den kommunala bostadsservicen för- medla goda bostäder för äldre, 
  
 särskilt identifiera hinder i regelsystemet som gör det svårare att utveckla bostäder och boende anpassade för den åldrande befolkningens behov, 
  
 analysera och föreslå åtgärder för att stimulera utveckling av särskilda boendeformer för personer med omfattande omvård- nadsbehov och särskilt boende i en mellanform för personer med i första hand behov av trygghet och gemenskap, 
  
 analysera och föreslå åtgärder för att stimulera utveckling av t.ex. bostäder och boendeformer och gemenskapslokaler som ett sätt att motverka ensamhet och isolering samt sprida goda exempel. 
  
 Delegationen skall lämna förslag på nödvändiga författningsänd- ringar. 
 167 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bakgrund 
 Den demografiska utvecklingen innebär att både andelen och anta- let äldre i befolkningen ökar. Antalet personer över 80 år är i dag närmare 500 000 och beräknas vara i det närmaste konstant fram till år 2020. Därefter beräknas antalet personer över 80 år öka till 750 000 fram till år 2035. Statistiska centralbyrån (SCB) beräknar att både män och kvinnor kommer att öka sin medellivslängd med ytterligare cirka 5 år under de närmaste 50 åren. Denna förändring kan antas innebära förändrade krav på boendeformer för äldre. Kommunerna har redan i dag stora kostnader för särskilda boenden enligt 5 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453; SoL) och det är därför viktigt att befintliga resurser används så effektivt och ändamålsen- ligt som möjligt. 
 Det egna boendet är en viktig del av äldrepolitiken. Fler moderna och tillgängliga bostäder har gjort det möjligt för personer i allt högre ålder och med fysiska funktionsnedsättningar att bo kvar hemma eller att kunna skaffa en bostad som svarar mot de egna behoven eller önskemålen. Möjligheterna att få bidrag till bostads- anpassning har ytterligare ökat möjligheterna att bo kvar hemma längre upp i åren. En ökad trygghet i hemmet genom kvalificerade insatser från hemtjänst och hemsjukvård har också bidragit till att det blivit vanligare att människor kan och vill bo kvar i det egna hemmet. 
 Många äldre personer vill emellertid av flera olika skäl förändra sitt boende. Många bostäder är inte tillgängliga för personer med nedsatt rörlighet och i utemiljön kan det finnas hinder för fram- komlighet för äldre personer med funktionshinder. Det allmänna serviceutbudet kan vara svårt att nå utan egen bil. Många söker ett annat boende för att öka sin trygghet eller sina möjligheter till akti- viteter och socialt umgänge. Problem med otrygghet och ensamhet är allvarliga och riskerar att öka med kvarboende i hittillsvarande former för ett allt större antal äldre i hög ålder. 
 En indikation om utvecklingen av äldre personers behov och önskemål i fråga om boende kan fås genom Boverkets bostads- marknadsenkät 2005 till kommunerna om bostadsförsörjningen. Många kommuner märker enligt bostadsmarknadsenkäten en tyd- ligt ökad efterfrågan från äldre personer om en annan bostad. Närmare hälften av kommunerna uppger att de har brist på mindre bostäder som efterfrågas av medelålders och äldre personer. I 128 
 168 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 1 
  
 kommuner finns enligt rapporten projekt för att bygga seniorbo- städer. 
 Sveriges Kommuner och Landsting genomförde år 2005 en en- kätundersökning som visade att antalet seniorbostäder har ökat kraftigt under senare år och nu finns i nära hälften av landets kommuner. Enkätsvaren visar att många kommuner planerar eller diskuterar att bygga ytterligare seniorbostäder. I fyra kommuner finns också seniorbostäder för etniska eller språkliga minoritets- grupper. 
 Särskilda boendeformer 
 Målgrupperna för de särskilda boendeformerna är allt oftare perso- ner med demenssjukdomar och personer med omfattande behov av vård, omsorg och tillsyn. Den enskildes flyttning till en särskild boendeform sker vanligen sent i livet och när behoven är så omfat- tande att andra alternativ ofta är uttömda. Det medför att vänte- tider snabbt kan medföra risker för att väsentliga delar av trygg- heten och kvaliteten uteblir för den enskilde eller dennes anhöriga. 
 Regeringen ser med oro på den snabba minskningen av de sär- skilda boendeformerna för äldre. Platsbrist förekommer vilket leder till att äldre i viss utsträckning inte kan få ett beslut om särskilt boende verkställt inom rimlig tid. Åtgärder som skall leda till att beslut om bistånd för äldre enligt SoL verkställs snabbare föreslås i propositionen Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre (prop. 2005/06:115). 
 Det finns fortfarande särskilda boenden där de boende delar rum med någon annan än maka eller make. Det är en bostadsstandard som är föråldrad och inte ger utrymme för personlig integritet. Det finns också platser som inte är lämpligt utformade för personer med demenssjukdom. Det finns således ett behov av förändringar av särskilda boendeformer. Särskilt boende utgör en betydande andel av kommunernas kostnader för vård och omsorg om äldre. Kommunerna har ansvar för att deras resurser används så ända- målsenligt som möjligt. 
 Regeringen har i propositionen Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre aviserat sin avsikt att införa ett bidrag för att stimulera byggandet av särskilda boendeformer för äldre, främst för nybyggnad men även ombyggnad till eller ombyggnad av särskilda boenden för att äldre personers behov av särskilt boende 
 169 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2007:103 
  
 faktiskt skall kunna tillgodoses. Stödet skall även kunna lämnas för nybyggnad eller ombyggnad av sådana lokaler som varaktigt skall användas som t.ex. samlingslokaler för äldre, väntjänstcentraler eller för dagverksamhet. Regeringen bedömer i vårpropositionen för år 2006 att det från år 2007 behövs 250 miljoner kronor per år för att stimulera byggandet av särskilda boendeformer för äldre samt gemenskapslokaler i anslutning till det särskilda boendet. 
 Mellanformer 
 Även om det blivit allt vanligare att de som bor i särskild boende- form har omfattande behov av vård och omvårdnad så har SoL inte ändrats. Enligt SoL kan i vissa fall särskilda boendeformer även erbjudas dem som inte har behov av personlig omvårdnad dygnet runt. De som t.ex. känner stor otrygghet och inte vill leva isolerade utan kontakter med andra bör även fortsättningsvis kunna beviljas särskilt boende. Det kan finnas skäl att överväga om SoL bör för- tydligas eller om det behövs t.ex. stimulansåtgärder för att kom- munerna skall kunna inrätta särskilda boendeformer som kan erbjudas äldre med sådana behov som avses i SoL. Det är i detta sammanhang viktigt att ur ett samhällsekonomiskt perspektiv jämföra olika alternativ. 
 Utveckling av fler boendealternativ 
 Goda möjligheter för äldre personer att kunna hitta ett tryggt boendealternativ genom den reguljära bostadsmarknaden kan skjuta fram den enskildes behov av eller efterfrågan på kom- munernas särskilda boendeformer. Det finns vid nybyggnation möjlighet att genom en ökad medvetenhet om tillgänglighetsfrågor på ett enkelt sätt skapa god tillgänglighet och användbarhet för äldre personer. 
 Regeringen aviserade i propositionen Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre (prop. 2005/06:115) att en delega- tion bör tillsättas för att följa och analysera behoven och utveck- lingen av boendefrågor för äldre. Regeringen bedömer i proposi- tionen att möjligheterna för äldre personer att finna goda boende- alternativ behöver öka. Det finns flera undersökningar som pekar på ett ökat intresse bland äldre personer att söka en långsiktigt 
 170 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 1 
  
 fungerande lösning på sin bostadssituation. Det är viktigt att analy- sera behoven och att stimulera den fortsatta utvecklingen av exem- pelvis områdesbaserad service som skapar trygghet för äldre. Ut- vecklad förmedling av bostäder, gemenskapslokaler, förbättring av närmiljöns utformning, samverkan med föreningsliv och andra ide- ella krafter är andra viktiga områden som bör analyseras. 
 Uppdraget 
 Delegationen skall ha i uppdrag att följa och analysera utvecklingen av boendefrågor för äldre både inom den ordinarie bostadsmarkna- den och inom särskilda boendeformer. Delegationen skall med be- aktande av de förutsättningar som den demografiska utvecklingen medför lämna förslag till åtgärder som kan påverka och stimulera nybyggnad och ombyggnad av bostäder anpassade för äldres behov. 
 Delegationen skall arbeta utåtriktat och framåtblickande och kan genom besök och lokala eller regionala seminarier bilda sig en upp- fattning om utvecklingsbehoven. Delegationen skall i dialog med kommunerna stimulera dem till lokala inventeringar och till att inom ramen för den kommunala bostadsservicen förmedla goda bostäder för äldre. Den kan även arrangera idéseminarier för ut- veckling av områdesservice där arkitekter och idégivare kan fungera som inspiratörer för det lokala arbetet. Delegationen skall särskilt identifiera sådana hinder i regelsystemet som gör det svårare att utveckla bostäder och boende anpassade för den åldrande befolk- ningens behov. 
 Delegationen skall analysera och ur ett samhällsekonomiskt per- spektiv jämföra olika lösningar samt föreslå åtgärder för att stimu- lera utveckling av dels särskilda boendeformer för personer med omfattande omvårdnadsbehov, dels särskilt boende i en mellanform för personer med i första hand behov av trygghet och gemenskap. Vidare skall delegationen analysera och föreslå åtgärder för att sti- mulera utveckling av t.ex. bostäder och boendeformer och gemen- skapslokaler som ett sätt att motverka ensamhet och isolering samt sprida goda exempel. Etniska och språkliga minoritetsgruppers behov skall uppmärksammas. De förslag som delegationen för- väntas lägga fram skall vara demografiskt och samhällsekonomiskt motiverade och kan avse såväl kommunala som statliga eller andra åtgärder. 
 171 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2007:103 
  
 Delegationen skall genomföra sitt uppdrag i samråd med kom- munerna, Sveriges Kommuner och Landsting, Socialstyrelsen, Boverket, Hjälpmedelsinstitutet, pensionärsorganisationer och bo- stadsföretag. Samråd skall även ske med Miljö- och samhällsbygg- nadsdepartementet i deras fortsatta överväganden om ett förslag till förändrad bostadsfinansiering. 
 Författningsreglering 
 Delegationen skall lämna författningsförslag om delegationen be- dömer att genomförandet av förslagen kräver författningsänd- ringar. 
 Övrigt 
 Om förslagen påverkar kostnader för staten, landstingen eller kommunerna skall en beräkning av dessa kostnader redovisas. Om förslagen medför ökade kostnader för staten, landstingen eller kommunerna skall utredaren föreslå en finansiering. 
 Delredovisningar av uppdraget skall lämnas senast den 31 augusti 2007 och senast den 31 augusti 2008. Delredovisningarna kan inne- hålla resultat av inventeringsarbetet, problembeskrivningar eller förslag. Uppdraget skall slutredovisas senast den 31 december 2009. 
 (Socialdepartementet) 
 172 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Delegationen för 
  
 Dir. 
  
 utveckling av bostäder och boende för äldre 
  
 2006:137 
  
 personer (S 2006:03) 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 21 december 2006. 
 Sammanfattning av tilläggsuppdraget 
 Regeringen utökar uppdraget för Delegationen för utveckling av bostäder och boende för äldre personer. Regeringen ger delegatio- nen i uppdrag att redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre personer skall få tillgång till bostad i s.k. mellanboen- deformer eller trygghetsboende. Delegationen skall också följa och granska effekterna av det investeringsstöd som regeringen avser införa från och med år 2007. 
 Bakgrund 
 Genom direktiv (dir. 2006:63) utfärdade av den dåvarande reger- ingen den 24 maj 2006 tillkallades Delegationen för utveckling av bostäder och boende för äldre personer. Uppdraget innebär bland annat att delegationen skall följa och analysera behoven av och utvecklingen av boende för äldre. Vidare skall delegationen särskilt identifiera hinder i regelsystemet som försvårar utveckling av bostäder och boende anpassade för den åldrande befolkningens behov. Uppdraget omfattar även att analysera och föreslå åtgärder för att utveckla dels de särskilda boendeformerna för äldre dels andra boendeformer för äldre. 
 173 
  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tilläggsuppdraget 
 Möjligheterna att bo kvar där man redan bor har förbättrats genom utbyggd hemtjänst och hemsjukvård, bättre bostäder, bostadsan- passning och fler och bättre hjälpmedel. Det har förstärkt en utveckling där särskilda boendeformer enligt 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453) för äldre allt mer kommit att bli en boendeform för personer med omfattande behov av vård, omvårdnad eller tillsyn. Personer med andra eller inte lika om- fattande behov har i dag svårt att få plats i särskilt boende. Aktörerna på bostadsmarknaden visar för närvarande ett ökat intresse för att bredda utbudet av bostäder och tjänster riktat till äldre personer. Det kan inte tas för givet att den utvecklingen kommer alla äldre i hela landet till del och särskilt inte dem med små egna ekonomiska tillgångar. 
 Det ligger i den enskildes och därmed också regeringens intresse att urvalet av alternativa boende- och vårdformer ökar. Regeringen ger delegationen i uppdrag att redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre personer skall få möjlighet att flytta till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Med sådana boendeformer kan avses ett flexibelt boende som passar både ensamma och sammanboende. Trygghetsboende skall kunna finnas i samma fastighet som vanligt boende och ett trygghetsbo- ende bör innehålla ett utbud av servicetjänster men där omfatt- ningen och bredden på själva serviceutbudet kan variera. Det bör även vara lätt att anordna efterfrågade servicetjänster eller matser- vering och det bör finnas tillgång till gemensamhetsutrymmen. 
 Det är viktigt att fler får möjlighet att ta del av ett framtida trygghetsboende och det bör skapas goda förutsättningar och bli enklare att bygga olika former av trygghetsboenden. Delegationen skall analysera om nuvarande bestämmelser i socialtjänstlagen är tillräckliga för att åstadkomma ökad flexibilitet och variation vid utformningen av särskilda boendeformer eller om det behövs änd- rade bestämmelser. Delegationen skall också överväga om det är lämpligt att på andra sätt t.ex. genom åtgärder riktade till den van- liga bostadsmarknaden ge äldre personer ökade möjligheter att fortsätta ta eget ansvar för sitt boende. 
 174 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 2 
  
 Stimulansåtgärder 
 Regeringen avser att från och med år 2007 införa ett investerings- stöd som stimulans för nybyggnation och ombyggnad till särskilda boendeformer för äldre. Regeringen vill framhålla vikten av att de- legationen i sitt arbete följer och granskar de effekter investerings- stödet får och i sin rapportering till regeringen lämnar förslag till eventuella ytterligare åtgärder. Delegationen skall överlämna en rapport till regeringen för 2007 senast den 31 januari 2008. 
 Delegationen skall överväga om åtgärder behövs för att stimulera byggandet av boendeformer för äldre som inte är särskilda boen- deformer för äldre enligt socialtjänstlagen. 
 Författningsreglering 
 Delegationen skall lämna författningsförslag om delegationen bedömer att genomförandet av förslagen kräver författningsänd- ringar. 
 Redovisning av uppdraget 
 Eventuella förslag till författningsändringar skall innehålla en redo- visning av ekonomiska och andra konsekvenser för kommuner, landsting eller staten. Om förslagen medför ökade kostnader för kommuner, landsting eller staten skall delegationen föreslå en finansiering av dessa. 
 Delegationen skall lämna ett delbetänkande om mellanboende- formerna senast den 31 december 2007. Delegationen skall slut- redovisa sitt arbete senast den 31 december 2008. 
 (Socialdepartementet) 
 175 
 Bilaga 3 
 Äldreomsorgens kostnader på lång sikt 
 Tom Nilstierna och Skinner 
 Ett försök att belysa hur kostnaderna för äldreomsorgen kan komma att utvecklas under åren 2006 till 2050 har gjorts med stöd av olika metoder. I det följande undviks begreppet  
 demografi 
 . Begreppet har nämligen kommit att få olika innebörd beroende på i vilka sammanhang det används. Det kan ibland, utöver antal, kön och ålder innefatta socioekonomi, utbildningsnivå m.m. I stället används antalsutvecklingen i befolkningen som en del och alla andra möjliga demografiska kopplingar som en annan del. Det åter- speglas i indelningen av framställningen nedan. 
  
 1 
  
 Det första avsnittet, Scenarier baserade på antalsutvecklingen i befolkningen, innehåller en befolkningsprognos. Denna används på olika sätt i avsnittet, bland annat för en framskrivning av 2006 års kostnader till 2050. 
 Det andra avsnittet, Påverkan utöver antalsutveckling i befolk- ningen, belyser exempel på andra förhållanden som kan påverka hur kostnaderna utvecklas under perioden. Det framgår t.ex. av forsk- ning och andra utredningar att den enskilde äldres socioekono- miska bakgrund har betydelse för hur stora kostnader som uppstår i äldreomsorgen. En fråga som ställs i avsnittet är därför om den framtida förändringen av den socioekonomiska strukturen har be- tydelse. 
 Det tredje avsnittet innehåller slutsatser. 
  
 1  
 Indelningen är densamma som i en internationellt renommerad forskningsrapport om kost- nadsutvecklingen till följd av en åldrande befolkning: Kelley (2006). Projections of Commonwealth Health Expenditure in Australias First Intergenerational Report. In A. Gupta  Jones (Eds.),  
 Modelling Our Future: Population Ageing, Health and Aged Care  
 (Vol. 16, pp.  
 149–168). 
  Castillo: Fitzgerald V. 
 177 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 1. 
  
 Scenarier baserade på antalsutvecklingen i befolkningen 
  
 Framskrivningar av kostnadsutvecklingen under åren 2007 t.o.m. 2050 i detta avsnitt baseras på SCB:s prognos om antalet individer i varje åldersklass. De framskrivna kostnaderna relateras till alterna- tiva scenarier när det gäller  
 BNP-utvecklingen. 
  Avslutningsvis redovisas hur den faktiska kostnadsutvecklingen för perioden  
 1974–2004 
  har avvikit från den prognos för samma period som antalsbaserade framskrivningar skulle ha resulterat i. Dessutom redovisas resultatet av en skattning av äldreomsorgens kostnader åren  
 1974–2004 
  när en modell, som tagits fram i detta samman- hang, tillämpas. 
  
 1.1 
  
 Befolkningsprognos 
  
 Ett viktigt underlag för bedömningarna har varit dels historiskt material över befolkningsutvecklingen  
 1968–2006, 
  dels SCB:s be- folkningsprognos efter ålder och kön för åren  
 2007–2050 
  
 2 
  
 . 
  Den sammanlagda perioden omfattar alltså drygt 80 år. 
 Den bild man får av utvecklingen är följande. Under perioden ökar totalbefolkningen från 7,9 till 10,5 miljoner i en mycket jämn och lugn takt. Ökningstakten för pensionärskollektivet (65+) är mycket snabbare både historiskt och i framtiden – även om den har mattats av under de senaste tjugo åren. En förklaring till att ökningstakten mattats är att trettiotalistgenerationen, som relativt sett är liten, nu har gått i pension. Förklaringen till att gruppen åter börjat öka är att fyrtiotalisterna uppnår pensionsålder. 
 Efter en ökning under andra halvan av  
 1900-talet 
  ligger antalet äldre pensionärer (85+) relativt konstant fram till ca 2020. Inom kort, ungefär tio år, kommer denna grupp sedan att öka med ca 50 procent när fyrtiotalistgenerationen blir äldre pensionärer. Fram mot periodens slut (2050), när sextiotalisterna blir äldre pensionä- rer, börjar gruppen åter öka enligt prognosen. Sammanfattningsvis kommer antalet äldre att öka kraftigt, både absolut och som andel av totalbefolkningen. 
  
 2  
 Sveriges Officiella Statistik 
 Statistiska Meddelanden BE 18 SM 0701 
 Sveriges framtida befolkning  
 2007–2050. 
  Reviderad befolkningsprognos från SCB 
 178 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 1 Befolkningen i olika åldersklasser. Index  
 1968–2050 
  
 Faktisk befolkning  
 1968–2006, 
  prognos  
 2007–2050 
  
 Index 
  
 250 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 1968 
  
 2009 
  
 2050 
  
 År 
  
 65 + 
  
 85 + 
  
 0-100+ 
  
 SCB:s befolkningsprognoser bygger på dödsrisker i förhållande till ålder och kön. Detta har haft till följd att antalet äldre har under- skattats under en följd av år. Alternativa försök till befolknings- framskrivningar har gjorts där också andra faktorer påverkar döds- riskerna, t.ex. utbildningsbakgrund. De kostnadsframskrivningar som här görs utgår emellertid från den refererade prognosen från SCB. 
  
 1.2 
  
 Framskrivning av äldreomsorgens kostnader  
  
 2006–2050 
  
 Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) har med hjälp av verk- samhetsstatistik för äldreomsorgen beräknat kostnaderna per per- son i respektive åldersgrupp. Av sammanställningen framgår dels att kostnaderna ökar mycket kraftigt med tilltagande ålder, dels att kostnaderna är högre för kvinnor än för män i motsvarande ålders- grupper. Förklaringen till det senare kan t.ex. vara att kvinnor i hemmet tar hand om sina ofta krassliga män. Äldre kvinnor med 
 179 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 funktionsnedsättning – dessutom ofta ensamstående – får däremot vända sig till samhället för hjälp och omvårdnad. 
 Kostnaderna per person i åldersgrupperna framgår av tabell 1 nedan. 
 Tabell 1 Kostnad i kronor per person i respektive åldersgrupp 
  
 Ålder 
  
 Kvinnor 
  
 Män 
  
 65-74 
  
 10 386 
  
 9 708 
  
 75-79 
  
 35 391 
  
 27 341 
  
 80-84 
  
 81 245 
  
 56 248 
  
 85-89 
  
 160 008 
  
 113 100 
  
 90+ 
  
 284 061 
  
 220 354 
  
 Med befolkningsprognosen som grund och med nämnda prislappar har äldreomsorgens kostnader skrivits fram till 2050. Volymen äld- reomsorg kommer nästan att fördubblas, till ca 150 mdkr i reala termer. 
 Figur 2 Äldreomsorgens kostnader  
 2006–2050. 
  Framskrivning grundad på befolkningsprognos och kostnader 2006 
  
 Mdkr 
  
 160 
  
 120 
  
 80 
  
 40 
  
 0 
  
 2006 
  
 2017 
  
 2028 
  
 2039 
  
 2050 
  
 År 
  
  Summa (65+) 
 180 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 1.3 
  
 Äldreomsorgens andel av BNP  
  
 2006–2050 
  
 Kostnadsutvecklingen som utgår från antalet äldre i befolkningen har jämförts med olika utfall av ekonomisk tillväxt. Vilken tillväxt krävs för att äldreomsorgens andel av BNP inte ska öka jämfört med 2006 års nivå? Detta år uppgick andelen till drygt 3 procent. 
 Av figur 3 framgår att vid en  
 BNP-tillväxt 
  på ca 1,5 procent blir äldreomsorgens andel av samhällsekonomin ungefär lika stor som nu. Om tillväxten blir lägre ökar äldreomsorgens andel och vice versa. 
 Figur 3 Äldreomsorgens andelar av BNP vid olika tillväxtantaganden 
 Procent av BNP 
  
 8 
  
 6 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 2006 
  
 2017 
  
 2028 
  
 2039 
  
 2050 
  
 År 
  
 BNP  
 (+/-0%) 
  
 BNP (+1,5%) 
  
 BNP (+3%) 
  
 Under femtonårsperioden  
 1991–2005 
  uppgick den reala  
 BNP-till- 
  växten till drygt 2 procent. Perioden är representativ eftersom den innehåller en tid med ekonomisk tillbakagång i början av nittiotalet och en tid därefter med mer normala tillväxtförhållanden. 
 Tillväxten under den mer högkonjunkturbetingade tioårsperio- den  
 1996–2005 
  uppgick realt till 2,7 procent. Ur detta perspektiv är det inte på något sätt orimligt att räkna med en real tillväxt på 1,5. 
 181 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 1.4 
  
 Äldreomsorgens kostnadsutveckling  
  
 1974–2004 
  
 I fast penningvärde har totalkostnaderna för äldreomsorgen för- dubblats under perioden  
 1974–2006. 
  Detta visar en specialbearbet- ning som SKL har gjort. Kostnadsandelen för personer i särskilt boende har ökat några procentenheter från ca 60 procent vid perio- dens början. 
  
 1.4.1 
  
 Skillnad mellan prognos och utfall 
  
 En framskrivning av kostnaderna som baserar sig på antalet äldre i befolkningen är ett trubbigt instrument, men olika sofistikerade antaganden är mycket svåra att motivera över en så lång tidsperiod. Det är t.ex. omöjligt att ha någon seriös uppfattning om konjunk- tursvängningar. Dessutom är produktivitetsutvecklingen i offentlig sektor svår, för att inte säga omöjlig, att mäta på något menings- fullt sätt. Äldreomsorgens kostnadsförändring har däremot beräk- nats utifrån olika antaganden om såväl BNP som reallöneutveck- ling. 
 SKL:s studie över äldreomsorgens kostnader från mitten av  
 1970-talet 
  till början av  
 2000-talet 
  har tidigare redovisats. Av den framgår att prognoser, som endast använder antalsförändring som förklaring, påtagligt underskattar kostnadsutvecklingen under perioden. De prognoser som gjordes i mitten på  
 1970-talet 
  har underskattat den faktiska utvecklingen fram till början av 2000- talet med drygt 30 procent. 
 182 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 4 Beräknad kostnad enligt konsumtionsmönster 1974 jämfört med faktiskt utfall 
  
 Kostnad i mkr,  
 2004-års 
  pris 
  
 90000 
  
 80000 
  
 70000 
  
 60000 
  
 50000 
  
 40000 
  
 30000 
  
 20000 
  
 10000 
  
 0 
  
 1974 
  
 1980 
  
 1986 
  
 1992 
  
 1998 
  
 2004 
  
 År 
  
 Konsumtionsmönster 1974 
  
 Utfall 
  
 1.4.2 
  
 Kan skillnaden förklaras? 
  
 Förklaringarna till skillnaden mellan prognos och utfall är många. Satsningarna på pensionärsgruppen har t.ex. blivit större än vad som antogs. Vidare har det skett en omfördelning inom pensio- närskollektivet från yngre, friskare pensionärer till mer vårdkrä- vande äldre. Detta har naturligtvis medfört ökade kostnader. Antalet personer med omsorg har minskat kraftigt, samtidigt som antalet timmar per person med omsorg har ökat. 
 En enkel statistisk modell har skapats för att belysa orsakerna till skillnaden mellan den faktiska kostnadsutvecklingen och den kostnadsutveckling som hänger samman med antalsutvecklingen i befolkningen. Det visar sig att anpassningen till faktiska reala kost- nader är god när de totala reala kostnaderna får utgöra den bero- ende variabeln och en uppsättning befolkningsanknutna variabler får utgöra förklarande variabler tillsammans med några indikatorer över real BNP per capita. 
 I figur 5 redovisas såväl den faktiska kostnadsutvecklingen som den modellbestämda kostnadsutvecklingen. Det framgår att det råder en god samstämmighet mellan serierna under periodens bör- 
 183 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 jan. Från mitten av  
 1980-talet 
  är samstämmigheten sämre. Särskilt åren närmast efter ädelreformen (1993) uppvisar dålig samstäm- mighet. 
 Figur 5 Reala (2004 års prisnivå) kostnader (heldragen linje) och modellbestämda reala kostnader (streckad linje) för den kom- munala äldreomsorgen 
  
 90000 
  
 85000 
  
 80000 
  
 75000 
  
 70000 
  
 65000 
  
 60000 
  
 55000 
  
 50000 
  
 45000 
  
 40000 
  
 35000 
  
 30000 
  
 1974 
  
 1976 
  
 1978 
  
 0 
  
 1982 
  
 1984 
  
 1986 
  
 1988 
  
 1990 
  
 1992 
  
 1994 
  
 1996 
  
 1998 
  
 2000 
  
 2002 
  
 2004 
  
 8 
  
 9 
  
 1 
  
 Resultatet antyder att kostnadsutvecklingen varit hyggligt följsam mot den allmänekonomiska utvecklingen under de studerade åren. 
 Även aktuella prognoser kan självfallet underskatta kostnadsök- ningen. Den ökning av äldreomsorgens kostnader som hittills skett har dock varit förenlig med den samhällsekonomiska utvecklingen i övrigt. 
  
 2. 
  
 Faktorer utöver antalsutvecklingen som påverkar kostnaderna 
  
 Äldreomsorgens kostnadsutveckling påverkas av ett stort antal faktorer utöver antalsutvecklingen i befolkningen. Det är inte möj- ligt att här gå igenom alla dessa möjliga faktorer. I detta avsnitt redovisas komponenter som sannolikt kan ha inverkan på kost- nadsutvecklingen utan anspråk på att vara uttömmande. 
 184 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 2.1 
  
 Försörjningskvoter 
  
 3 
  
 Begreppet  
 försörjningskvot  
 är ett mycket gammalt begrepp i eko- nomiska sammanhang, som visar förhållandet mellan den försör- jande och den försörjda delen av befolkningen. För att förenkla de följande beräkningarna definieras i detta sammanhang den för- sörjda delen som ungdomar  
 (0–19 
  år) och pensionärer (65+). Den försörjande delen blir då resterande befolkning, dvs. alla i åldrarna  
 20–64 
  år. 
 Försörjningskvoten för pensionärskollektivet ökar i stort sett hela perioden från drygt 20 procent 1968 till drygt 40 procent 2050, dvs. en fördubbling. Försörjningskvoten för ungdomsgruppen går åt andra hållet. År 1968 uppgick den till nästan 50 procent och väntas framöver minska till 40 procent. 
 Sammantaget har försörjningskvoten ökat från ca 70 till drygt 80 procent mot periodens slut. 
  
 Figur 6 
  
 Försörjningskvoter för olika åldersgrupper 
  
 Andelar 
  
 100% 
  
 80% 
  
 60% 
  
 40% 
  
 20% 
  
 0% 
  
 1968 
  
 2009 
  
 2050 
  
 År 
  
 kvoten  
 0-19 
  
 kvoten, 65+ 
  
 kvoten, hela 
  
 Verkligheten är naturligtvis mycket mer komplex än den som redo- visas ovan. Vissa i gruppen försörjande är t.ex. sjukpensionerade eller förtidspensionerade, medan många ungdomar förvärvsarbetar 
  
 3  
 Med försörjningskvot avses här de studerade grupperna (pensionärer 65+ respektive ung- domar  
 0–19 
  år) i relation till den förvärvsarbetande befolkningen  
 (20–64 
  år). 
 185 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 innan de fyllt tjugo. Tecken tyder på att pensionärerna förvärvs- arbetar längre upp i åldrarna, dvs. även efter pensioneringen. I detta sammanhang bortses från detta. 
  
 2.1.2 
  
 Senare pensionering? 
  
 Försörjningskvoten för pensionärerna som grupp uppgår för närva- rande till ca 30 procent och kommer att öka till ca 45 procent mot periodens slut. För att bibehålla försörjningskvoten på 30 procent måste 
  
 - 
  
 utträdet från arbetsmarknaden senareläggas till dryga sjuttioårs- åldern (mellan 70 och 71 år) eller 
  
 - 
  
 inträdet för ungdomarna tidigareläggas till 18 år samtidigt som pensionärernas utträde senareläggs till 69 år. 
  
 I båda dessa fall blir försörjningskvoten ca 30 procent. En sådan utveckling verkar för närvarande osannolik. 
  
 2.2 
  
 De äldres sociala och ekonomiska förhållanden 
  
 Livslängd, hälsa och funktionsförmåga har förändrats kraftigt de senaste decennierna. Det finns anledning att tro på fortsatta för- ändringar. Olika hypoteser har formulerats för hur hälsan (och där- med hälso- och sjukvårdens kostnader) kommer att förändras som ett resultat av fortsatt ökad livslängd. Beroende på hypotes blir förutsägelserna om hälso- och sjukvårdens kostnadsutveckling mycket olika. Sambandet mellan behov av hälso- och sjukvård kan heller inte på ett enkelt sätt korreleras till behovet av äldreomsorg. Personer som under lång tid vårdas på sjukhus behöver inte hem- tjänst under den perioden. Personer som är friska men som har någon funktionsnedsättning har däremot sannolikt behov av hem- tjänst om de bor hemma. 
 En optimistisk hypotes är att ökningen av livslängd följs av fort- satt god hälsa och funktionsförmåga. En sådan utveckling skulle ha en tillbakahållande effekt på kostnadsutvecklingen. I en doktorsav- handling från Stockholms universitet 
  
 4  
  
 sägs att det ökade antalet äldre balanseras av en ändrad populationssammansättning i form av 
  
 4  
 Demografics and Future Needs for Public Long Term Care and Services among the Elderly in Sweden, Diaz, Stockholm Studies in Social Work 24, 2007. 
 186 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 en ökad andel med högre utbildning. Det skulle kunna leda till lägre kostnader för åtminstone hälso- och sjukvården, eftersom högre utbildade har en lägre prevalens för ohälsa. 
 En mer pessimistisk hypotes är att ökad livslängd följs av för- sämrad hälsa och funktionsförmåga. Den allmänna standardförbätt- ringen i kombination med en effektivare hälso- och sjukvård gör att fler personer överlever som tidigare skulle ha avlidit i tidigare år. Detta kan medföra att en högre andel personer med servicebehov blir gamla. I en studie från OECD 
  
 5  
  
 framgår det att medan samtliga andra länder i studien har fått en minskad andel, har tre länder (Belgien, Japan och Sverige) fått en ökad andel med allvarlig funk- tionsnedsättning i befolkningen över 65 år de senaste fem till tio åren. 
 Normkostnad 
 Begreppet normkostnad härrör från den kommunala kostnads- utjämningen och avses spegla vårdbehoven för den äldre befolk- ningen i kommunerna. Beräkningen av normkostnaderna bygger på en indelning av den äldre befolkningen i delgrupper. Med hjälp av kostnadsdata och data som avser delgruppens utnyttjande av äldre- omsorg får vi en beräknad normkostnad per delgrupp. Indelningen av invånarna 65 år och äldre har gjorts efter åldersgrupp, kön, civil- stånd, etnicitet och socioekonomisk grupp. 
  
 6 
  
 Av beräkningarna framgår att kostnaderna generellt stiger mycket kraftigt med ökande ålder. Vidare har arbetare högre norm- kostnader än lägre tjänstemän, som i sin tur har högre normkost- nader än högre tjänstemän. Detta gäller för varje åldersgrupp. Dessa samband gäller generellt, dvs. för män och kvinnor, gifta och ogifta samt för pensionärer av olika etnicitet, vilket framgår av figur 7. 
  
 5 
  
 Coleman in Severe Disability Among Elderly People:Assesing the Evidence in 12 OECD countries and the Future Implications, 26, OECD health working papers. 
  
 6 
  
 För en detaljerad redogörelse av normkostnader hänvisas till Gemensamt finansierad utjämning i kommunsektorn. Bilaga 8. SOU 2003:88. 
  
 187 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 Figur 7 Normkostnader för äldreomsorg per person givet ålder, kön, civil- stånd, etnicitet och socioekonomisk grupp. Exemplet gifta kvin- nor med nordisk härkomst. 
  
 Normkostnad, kr 
  
 200000 
  
 150000 
  
 100000 
  
 50000 
  
 0 
  
 65-69 
  år 
  
 70-74 
  år 
  
 75-79 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 85-89 
  år 
  
 90- år 
  
 Ålder 
  
 Facklärda arbetare 
  
 Ej facklärda arbetare 
  
 Företagare/jordbrukare 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Mellan/högre tjänstemän 
  
 För att tydliggöra normkostnadernas socioekonomiska samband har underlaget i figur 8 nedan indexerats. Gruppen med den lägsta normkostnaden,  
 Mellan-/högre 
  tjänstemän, har tilldelats index 1 för varje åldersgrupp. Som framgår är skillnaderna avsevärda för de yngre pensionärsgrupperna, men de minskar med stigande ålder för att nästan ha upphört för de allra äldsta. 
 188 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 8 Normkostnader, samma som figur 7. Index mellan/högre tjänste- män = 1. Exemplet gifta kvinnor, nordisk härkomst. 
  
 Index 
  
 1,60 
  
 1,50 
  
 1,40 
  
 1,30 
  
 1,20 
  
 1,10 
  
 1,00 
  
 65-69 
  år 
  
 70-74 
  år 
  
 75-79 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 85-89 
  år 
  
 90- år 
  
 Åldersklasser 
  
 Facklärda arbetare 
  
 Ej facklärda arbetare 
  
 Företagare/jordbrukare 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 Mellan/högre tjänstemän 
  
 2.3 
  
 Ensamboende 
  
 Bland yngre personer är det idag inte ovanligt att man bor ensam. Ett ökat ensamboende också i den äldre befolkningen kan påverka kostnaderna för äldreomsorgen. De sociokulturella förändringar som leder till ett ökat ensamboende i yngre år kan rimligen få ett genomslag också i ett ökat ensamboende bland framtidens äldre. 
 I tabell 2, med uppgifter från den kommunala kostnadsutjäm- ningen, visas procentrelationen mellan övriga och gifta, där övriga till övervägande del är ensamboende. Upp till hög ålder är kostna- derna för de ensamboende högre än för de gifta. 
 Tabell 2 Relationen mellan övriga (ogifta) och gifta kvinnor av nordisk härkomst med hänsyn tagen till socioekonomisk grupp och ålder 
 (%). 
  
 Kvinnor 
  
 Övr/gifta 
  
 Nordisk härkomst 
  
 65-69 
  år 
  
 70-74 
  år 
  
 75-79 
  år 
  
 80-84 
  år 
  
 85-89 
  år 
  
 90- år 
  
 Facklärda arbetare 
  
 542 
  
 296 
  
 113 
  
 116 
  
 65 
  
 27 
  
 Ej facklärda arbetare 
  
 542 
  
 297 
  
 113 
  
 117 
  
 57 
  
 22 
  
 Företagare/jordbrukare 
  
 542 
  
 294 
  
 112 
  
 115 
  
 64 
  
 21 
  
 Lägre tjänstemän 
  
 547 
  
 308 
  
 120 
  
 125 
  
 55 
  
 22 
  
 Mellan/högre tjänstemän 
  
 553 
  
 326 
  
 131 
  
 139 
  
 63 
  
 17 
  
 189 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 2.4 
  
 (O)möjlig förbättring av funktionsförmågan? 
  
 7 
  
 För att ge en bild av vilka krav på funktionsförbättring som kan krävas för att kostnadsutvecklingen ska hållas tillbaka redovisas här ett räkneexempel. 
 Med hjälp av data om befolkningsantal, omfattningsdata när det gäller äldreomsorgen och egna antaganden och beräkningar har volymen äldreomsorg i olika åldrar bland de äldre skattats för start- året 2006. Den fråga som ska belysas är i vilken utsträckning voly- men service i varje åldersgrupp behöver förändras för att kostna- derna 2050 ska vara på samma nivå som startåret. 
 Volymen hemtjänst och särskilt boende enligt egna beräkningar, som baseras på statistik från Socialstyrelsen, framgår av figur 9. 
 Figur 9 Hemtjänst respektive särskilt boende. Utnyttjande per ålders- grupp. Antal timmar (vänstra skalan) respektive andelar (högra skalan). 
  
 Timmar 
  
 Andelar 
  
 50 
  
 0,9 
  
 40 
  
 0,8 
  
 0,7 
  
 30 
  
 0,6 
  
 0,5 
  
 20 
  
 0,4 
  
 0,3 
  
 10 
  
 0,2 
  
 0,1 
  
 0 
  
 0 
  
 65 
  
 74 
  
 83 
  
 92 
  
 101 
  
 Ålder 
  
 Hemtj 
  
 Säbo 
  
 Av räkneexemplet framgår att den volym service en  
 80–81-åring 
  skulle få i äldreomsorg 2050 ligger på samma nivå som den en 75–  
 76-åring 
  fick 2006, dvs. förskjutningen av kurvorna behöver vara 4– 5 år. Detta framgår schematiskt av figur 10. 
  
 7  
 Vid beräkningarna har följande prislappar använts. Äldreomsorgens kostnader år 2006: ca 80 miljarder kr, Antal hemtjänsttimmar per år: 52 miljoner, Pris per hemtjänsttimme: 464 kr, Antal boende i särskilt boende: 98 200, Kostnad per år för en boende i särskilt boende: 575 050 kr, Delningstal särskilt boende/hemtjänst: 0,65/0,35. 
 190 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 10 Schematisk bild över förskjutning av servicebehovet mellan 2006 och 2050 
 2006 2050 
  
 65 
  
 80 
  
 100 
  
 2.5 
  
 Produktivitet och löner 
  
 Produktiviteten utvecklas olika i olika sektorer av ekonomin. Det finns också skäl att räkna med reallöneökningar för personal inom äldreomsorgen. Betydelsen av dessa förhållanden belyses i det föl- jande. 
  
 2.5.1 
  
 Scott 
  
 Om äldreomsorgens kostnader fryses på dagens nivå kan vi i fram- tiden inte räkna med samma verksamhetsnivå som i dag. Omvänt gäller att för att få samma verksamhetsnivå som i dag kommer kostnaderna att öka. Kostnader = reala kostnader, dvs. i fasta pri- ser. 
 Förklaringen till detta är att olika sektorer i samhället har olika produktivitetsutveckling, medan löneutvecklingen antas vara den- samma i sektorerna. För enkelhetens skull talar vi här om två sek- torer, privat och offentlig. Den offentliga sektorn finansieras ge- nom beskattning av båda sektorerna. Eftersom produktivitetsut- vecklingen är snabbare i den privata sektorn kommer den offentliga sektorns tjänster med tiden att bli relativt sett dyrare. För att finan- 
 191 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 sieringen ska klaras måste skatteuttaget öka även för offentlig pro- duktion på samma nivå som tidigare. 
  
 2.5.2 
  
 Reallöneutveckling 
  
 Kostnaderna i äldreomsorgen är mycket löneintensiva. I den fort- satta analysen antas att 75 procent av kostnaderna utgörs av löner, resten av annat. 
 Även relativt måttliga antaganden om reallönehöjningar får stora konsekvenser för kostnadsutvecklingen. Om reallönerna skulle öka med 1,5 procent per år under perioden fram till 2050 kommer äldreomsorgens kostnader att tredubblas medan de knappt fördubblas utan reallöneutveckling (figur 11). 
 Figur 11 Kostnadsutvecklingen inom äldreomsorgen vid olika antaganden om reallöneutvecklingen 
  
 Barrett 
  
 300 
  
 250 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 2006 
  
 2017 
  
 2028 
  
 2039 
  
 2050 
  
 År 
  
 Reallöneutveckling 1,5% 
  
 Reallöneutveckling 0% 
  
 Olika antaganden om reallöneutveckling får omedelbara följder för äldreomsorgens utrymme i samhällsekonomin. Vid en ekonomisk tillväxt på 1,5 procent ökar äldreomsorgens andelar av BNP från ca 3 till drygt 4 respektive ca 5 procent vid en reallönetillväxt på 1 respektive 1,5 procent under perioden (se figur 12). 
 192 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 12 Äldreomsorgens andelar av BNP vid en tillväxt på 1,5 procent och vid olika antaganden om reallöneutveckling 
  
 Procent 
  
 6 
  
 5 
  
 4 
  
 3 
  
 2 
  
 1 
  
 0 
  
 2006 
  
 2017 
  
 2028 
  
 2039 
  
 2050 
  
 År 
  
 Reallöneutv 1,5% 
  
 Reallöneutv 1% 
  
 Reallöneutv 0% 
  
 2.6 
  
 Inkomstelastisk efterfrågan 
  
 Flera bedömningar av den svenska ekonomiska utvecklingen fram till mitten av innevarande århundrade förutsäger kraftiga ökningar av hushållens disponibla inkomster. Detta förhållande leder till ökad efterfrågan av nära nog alla varor och tjänster. Vissa varor/tjänster brukar emellertid betecknas som inkomstelastiska. En sådan vara/tjänst utmärks av att den efterfrågas ännu mer än vad som motsvaras av en inkomstökning. När medborgarna får en given andel högre inkomster ökar deras efterfrågan av en sådan vara/tjänst med mer än denna andel. 
 Frågan är då om service till äldre är inkomstelastisk. Service av olika slag tenderar rent generellt att vara det. Internationella jäm- förelser visar också att andelen hälso- och sjukvård ökar med länders BNP per capita. Detta talar för att också service till äldre är av det slaget. Det finns därför skäl att tro att efterfrågan på service till äldre kommer att öka mer än inkomsterna framöver. 
 193 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2007:103 
  
 3. 
  
 Slutsatser 
  
 Kostnaderna för äldreomsorgen fram till år 2050 kommer nästan att fördubblas enbart som ett resultat av att antalet äldre i befolk- ningen ökar. En sådan utveckling leder dock inte till att äldreom- sorgens andel av BNP ökar – inte ens vid en förhållandevis måttlig  
 BNP-ökning. 
  
 Utvecklingen av antalet äldre i befolkningen i sig medför emel- lertid redan vid en inte alltför hög reallöneökning inom äldreom- sorgen att kostnaderna ökar väsentligt mer. Detta leder till att äld- reomsorgens andel av BNP ökar betydligt. 
 Faktorer utöver antalsutvecklingen i befolkningen kan dock sammantaget förväntas leda till en ännu större kostnadsökning. Förbättrad hälsa och en gynnsam utveckling av funktionsförmågan hos äldre människor kan dock hålla tillbaka kostnadsökningen. 
 Den förväntade kostnadsutvecklingen sätter sannolikt tryck på skattefinansieringen av äldreomsorgen. Kanske blir det nödvändigt att överväga en högre andel privat finansiering av servicen till äldre. En ökad privat finansiering kan i sin tur förväntas leda till ökade fördelningsproblem. 
 194 
 Bilaga 4 
 Flyttning till särskilt boende med heldygnsomsorg från s.k. serviceboende jämfört med ordinärt boende 
 Castillo 
  
 1. 
  
 Inledning 
  
 Äldreboendedelegationen har bland annat i uppdrag att följa och analysera behoven av boende för äldre personer. En viktig fråga i sammanhanget är att bedöma hur fler äldre skall få tillgång till bostad i s.k. mellanboendeformer eller trygghetsboende. Inom svensk äldreomsorg har sedan många år tillämpats en s.k. kvarbo- endeprincip – äldreomsorgen skall inriktas på att göra det möjligt för den äldre personen att så länge som möjligt kunna stanna kvar i sitt vanliga, ordinära boendet. För många personer inträffar dock så småningom ett läge där detta inte längre är möjligt. Det skall då för dessa personer finnas särskilda boendeformer anpassade till perso- ner med stora omsorgsbehov. Under  
 2000-talet 
  har antalet platser i dessa kommunala boenden minskat och detta har utlöst en debatt kring frågan hur många sådana platser som behövs. 
 Särskilda boendeformer har i kommunerna varit av två slag – dels sådana där omsorgen ges på  
 dygnet-runt 
  basis utan något sär- skilt biståndsbeslut som reglerar insatsernas omfattning, dels sådana där insatserna beslutas på samma sätt som för hemtjänsten. De senare typen av boenden har tidigare betecknats serviceboende. De flesta kommuner har nu avvecklat denna boendeform. Dessa har antingen lagts ner eller klassats om till ordinärt boende. I några kommuner, bland annat Stockholms stad finns dock boendeformen kvar. 
 195 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 De s.k. mellanboendeformer som nu diskuteras inom Äldrebo- endedelegationen företer många likheter med det som förut betecknats serviceboende. Det handlar om ett boende med en högre grad av trygghet än i det ordinära boendet. Genom att de äldre är samlade inom ett hus är det lättare att tillgodose behovet av insatser kvälls- och nattetid. Det finns också möjlighet att till huset ansluta olika aktiviteter och service. 
 Serviceboendet i Stockholm skiljer sig sålunda från det ordinära boendet genom bättre tillgänglighet till bostaden, varje bostad är utrustad med larm med personal tillgänglig i huset dygnet runt, det finns vissa gemensamma aktiviteter, tillgång till restaurang med möjlighet att få maten uppsänd och bättre möjlighet till social kontakt med övriga boende. Hälso- och sjukvården i boendet orga- niseras av kommunen. Bostäderna på ett rum och kök är handi- kappanpassade med egen toalett och badrum. 
 Särskilt boende med heldygnsomsorg är en dyr omsorgsform och den är förenad med en hel del nackdelar för den enskilde. Det kan vara svårt för en gammal person, som är van att sköta sig själv, att hamna i en miljö, som oundvikligen medför inskränkningar i den personliga livet. För äldre personer, som fortfarande är helt klara, kan det också vara svårt att leva tillsammans med personer som är svårt kognitivt nedsatta. Samtidigt är det många äldre som har svårt att klara att leva ensamma i ett ordinärt boende när krafterna sinar. Det kan därför finnas goda skäl att söka mellan- former av boende, som bättre motsvarar behoven hos många äldre och som kan uppskjuta eller eliminera behovet av flyttning till ett särskilt boende med heldygnsomsorg. 
 En viktig fråga är då att försöka uppskatta inverkan av ett sådant mellanboende på möjligheterna till kvarboende. Som framhållits ovan kan det s.k. serviceboendet betraktas som en approximation av ett mellanboende av det slag som diskuteras av Äldreboende- delegationen. Genom  
 SNAC-studien, 
  som sedan år 2001 bedrivs inom Kungsholmens stadsdel, Stockholm, har ett datamaterial insamlats som kan användas för att belysa denna fråga. I det föl- jande kommer att presenteras en analys av flyttningar från ordinärt boende respektive serviceboende till särskilt boende med heldygns- omsorg. Analysen är inriktad på att identifiera faktorer som verkar vara utlösande för flyttning och att belysa skillnader mellan de båda boendeformerna med avseende på möjligheterna till kvarboende. Utifrån denna analys skisseras sedan möjligheterna att kvantitativt 
 196 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 beräkna platsbehov i mellanboende och särskilt boende med hel- dygnsomsorg givet olika antaganden. 
  
 2. 
  
 Material och metod 
  
 Kungsholmens stadsdel i Stockholm har omkring 8 000 personer 65 år och äldre. Av dessa fick den 1 mars 2006 1 050 (13,1 %) hemtjänst och/eller långvarig hemsjukvård i ordinärt boende, 204 (2,5 %) fanns i serviceboende och 542 (6,8 %) i särskilt boende med heldygnsomsorg. Andelen personer med vård och omsorg är högre än riksgenomsnittet, men detta förklaras av åldersfördel- ningen bland de äldre på Kungsholmen. Andelen av dessa som är 85 år och äldre är mycket hög på Kungsholmen – 23 % jämfört med 15 % i riket. 
 För analyserna utnyttjas data som insamlats inom SNAC-  
 Kungsholmen-projektet, 
  vårdsystemdelen 1 mars 2002 – 1 mars 2006. Dessa data omfattar dels löpande registreringar i samband med biståndsbeslut eller insättande av långvarig hemsjukvård, dels tvärsnittsundersökningar per den 1 mars varje år inom det särskilda boendet. De som registrerats är personer 65 år och äldre och boende på Kungsholmen inklusive Essingeöarna. 
 I  
 SNAC-K-datasetet 
  registreras ett stort antal uppgifter om den äldre personen och dennes förhållanden av betydelse för bistånds- beslutet. Av dessa uppgifter har i här redovisade analyser använts följande: 
  
 Personnummer (som ger ålder och kön),  
  
 sam-/ensamboende 
  och civilstånd. 
  
 Tillgång till informella service- och omvårdnadsinsatser. 
  
 Personligt vårdberoende:  
  
 ADL-beroende 
  (instrumentell och personlig), kognitiv nedsättning, rörelsehinder, oro, nedstämd- het, beteendestörningar. 
 Registreringen omfattar också beslutade insatser, såsom 
  
 hemtjänst inklusive insatser kväll och natt, 
  
 särskilt boende (serviceboende, heldygnsomsorg). 
  
 De löpande registreringarna är sammanförda i ett kumulativt register. På detta förs sedan varje år de data, som insamlas i den årliga tvärsnittsundersökningen i det särskilda boendet. Metoden 
 197 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 innebär att för det särskilda boendet uppgifterna för ett visst år är aktuella och avser läget den 1 mars detta år, medan för det ordinära boendet uppgifterna i allmänhet avser en något tidigare tidpunkt än den 1 mars året ifråga. För detta är det möjligt att kompensera, men så har inte skett i här redovisade beräkningar 
  
 1 
  
 . Detta bedöms dock inte påverka resultatet nämnvärt. Metodiken för registrering av data och sammanställningen av registren beskrivs närmare i rap- porter om  
 SNAC-K-projektet 
  i Äldrecentrums skriftserie, t.ex.  
 SNAC-K 
  rapport nr. 12) (Lagergren et al. 2006). 
 Utgående från de kumulativa registren har skapats fem dataset avseende läget per den 1 mars 2002, 2003, 2004, 2005 och 2006 och omfattande alla personer, som vid dessa resp. tidpunkter fanns i ordinärt boende eller serviceboende (särskilt boende med beslut om hemtjänstinsatser). Dessa dataset har sedan samkörts parvis 2002/2003, 2003/2004 osv. på individnivå och de erhållna dataseten har sedan lagts samman i ett dataset omfattande totalt 4 536 obser- vationer. Detta dataset gör det möjligt att följa de registrerade per- sonernas flyttningar från en boendeform till en annan från ett år till nästa och även avläsa förändringar i personligt vårdberoende m.m. under samma tid. 
 På grund av att registreringarna förutsätter den registrerade per- sonens samtycke finns ett visst bortfall – ca 10 procent. Detta bedöms dock inte på något sätt påverka huvudslutsatserna i här presenterade analyser. Det finns också ett visst bortfall på enskilda variabler. Detta gäller framför allt registreringen av informella insatser, där bortfallet uppgår till ca 25 procent. Dessa variabler har för den skull utelämnats i regressionsanalyserna (jfr nedan). För övriga variabler är bortfallet betydligt mindre –  
 5–10 
  procent. Detta bedöms inte heller ha någon betydelse för resultatens tillförlitlig- het. En följd av bortfallet är att det totala antalet observationer, som redovisas i de olika tabellerna nedan, varierar beroende på vil- ken variabel det är fråga om. 
 Mätningen av vårdberoendet med dess olika dimensioner är vik- tig för att kunna avgöra vad det är som förefaller vara utlösande faktorer för en flyttning till boende med heldygnsomsorg och om det finns skillnader därvidlag mellan det ordinära boendet och ser- viceboendet. Som nämnts ovan registreras i  
 SNAC-studiens 
  vård- systemdel ett antal olika variabler som beskriver personens vårdbe- 
  
 1  
 Genom att det för varje registrering finns angivet vilken månad denna skedde och det är känt hur mycket olika vårdberoendevariabler som genomsnitt förändras med personens ålder kan man beräkna en justering, som beror av hur långt tillbaka registreringen ligger. 
 198 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 roende. De s.k.  
 IADL-variablerna 
  (instrumentella aktiviteter för dagligt liv) omfattar städning, tvätt, matinköp, matlagning, trans- port allmänna kommunikationer, de personliga variablerna ADL- variablerna bad och dusch, på- och avklädning, toalettbesök, för- flyttning inklusive uppstigning och sänggående samt födointag. För samtliga dessa anges oberoende (0), delvis beroende (1) samt beroende (2). Kognitiv nedsättning, rörelsehinder och inkontinens (urin- respektive avföring) mäts med fyra nivåer: 0 betecknar ingen nedsättning och 3 mycket stor nedsättning. Samma typ av skala används för att beteckna oro, nedstämdhet och beteendestörningar från inga problem till mycket svåra problem. 
 Värdena på  
 PADL-variablerna, 
  kognitiv nedsättning (med vikt 2), rörelsehinder och urin- respektive avföringsinkontinens läggs samman till ett index (SNAC  
 PADL-index). 
  Utifrån detta index skapas fem grader av funktionsnedsättning från ingen eller lätt till helt nedsatt. Den senare gruppen är dock mycket ovanlig i ordinärt boende och serviceboende. 
  
 3. 
  
 Resultat 
  
 3.1 
  
 Andel som flyttar till särskilt boende med heldygns- omsorg från ordinärt boende respektive serviceboende – univariat analys 
  
 Den första delen av analysen syftar till att kartlägga mönstren när det gäller flyttningen till särskilt boende med heldygnsomsorg respektive serviceboende. Hur stor andel flyttar under ett år, hur påverkas denna andel av olika faktorer? Skiljer andelen mellan ordi- närt boende och serviceboende och i vilken grad förklaras i så fall denna skillnad av olika bakomliggande faktorer? Det är värt att påpeka att personer i ordinärt boende i detta fall endast avser personer med hemtjänst och/eller långvarig hemsjukvård. En stor del av inflödet till särskilt boende med heldygnsomsorg består av personer, som tidigare inte haft äldreomsorg eller hemsjukvård. Eftersom  
 SNAC-vårdsystemdelen 
  inte omfattar dessa personer finns tyvärr inga mätdata för dessa att tillgå förrän de flyttat in. I detta avsnitt redovisas en univariat analys, dvs. inverkan av olika faktorer på flyttningssannolikheten beräknas för en faktor i taget. I det följande avsnittet visas resultatet av motsvarande multivariata beräkningar med de olika faktorerna sammantagna. 
 199 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Inflyttningen avser perioden från den 1 mars det första året till den 1 mars året därpå. Angivna värden på olika variabler avser – om ej annat anges – den 1 mars det första året eller för det ordinära boendet, som påpekats ovan, någon tid innan dess. En flyttning till särskilt boende med heldygnsomsorg kan förstås vara betingad av något som hänt under året  
 efter  
 den 1 mars, t.ex. någon form av trauma såsom stroke eller olycksfall. Som kommer att visas längre fram förklarar faktorer som registrerats vid årets början, dvs. den 1 mars, en ganska liten del av flyttningarna under året. 
 Omkring 8 procent av de boende i ordinärt boende eller service- boende flyttar varje år till särskilt boende med heldygnsomsorg, men, som framgår av tabell 1 nedan, är det stor skillnad mellan ordinärt boende och serviceboende när det gäller andelen som flyttar. Man ser också att andelen som flyttar ökar med åldern. Standardisering för ålder förstärker därmed snarast skillnaden mellan boendeformerna, eftersom vårdtagarna i serviceboendet som genomsnitt är något äldre. 
 Tabell 1 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per åldersgrupp och kön, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Antal personer 
  
 Antal som flyttat 
  
 Procent flyttande 
  
 Åldersgrupper 
  
 Ord.boende 
  
 65–74 
  år 
  
 347 
  
 17 
  
 4,9 % 
  
 Rodriguezår 
  
 1 234 
  
 101 
  
 8,2 % 
  
 85– år 
  
 2 041 
  
 217 
  
 10,6 % 
  
 S:a 
  
 3 622 
  
 335 
  
 9,2 % 
  
 Serviceboende 
  
 65–74 
  år 
  
 71 
  
 3 
  
 4,2 % 
  
 Rodriguezår 
  
 281 
  
 5 
  
 1,8 % 
  
 85– år 
  
 561 
  
 26 
  
 4,6 % 
  
 S:a 
  
 913 
  
 34 
  
 3,7 % 
  
 Totalt 
  
 65–74 
  år 
  
 418 
  
 20 
  
 4,8 % 
  
 Rodriguezår 
  
 1 515 
  
 106 
  
 7,0 % 
  
 85– år 
  
 2 602 
  
 243 
  
 9,3 % 
  
 S:a 
  
 4 535 
  
 369 
  
 8,1 % 
  
 En faktor som potentiellt borde starkt påverka möjligheten att bo kvar är personens grad av funktionsnedsättning. Som nämnts ovan kan de variabler som registreras i SNAC utnyttjas för en gruppe- ring av vårdtagarna i fem grupper med avseende på denna grad. 
 200 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 2 visar på samma sätt som ovan antal och andel flyttande per  
 IADL-grupp. 
  
 Tabell 2 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per  
 IADL-grupp, 
  Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Inget  
 IADL-beroende 
  
 77 
  
 4 
  
 5,2 % 
  
 Lätt  
 IADL-beroende 
  
 477 
  
 20 
  
 4,2 % 
  
 Måttl.IADL-beroende 
  
 891 
  
 64 
  
 7,2 % 
  
 Mkt  
 IADL-beroende 
  
 936 
  
 92 
  
 9,8 % 
  
 Helt  
 IADL-beroende 
  
 900 
  
 126 
  
 14,0 % 
  
 S:a 
  
 3 281 
  
 306 
  
 9,3 % 
  
 Serv.-boende 
  
 Inget  
 IADL-beroende 
  
 85 
  
 3 
  
 3,5 % 
  
 Lätt  
 IADL-beroende 
  
 85 
  
 1 
  
 1,2 % 
  
 Måttl.IADL-beroende 
  
 161 
  
 5 
  
 3,1 % 
  
 Mkt  
 IADL-beroende 
  
 264 
  
 9 
  
 3,4 % 
  
 Helt  
 IADL-beroende 
  
 269 
  
 15 
  
 5,6 % 
  
 S:a 
  
 864 
  
 33 
  
 3,8 % 
  
 Totalt 
  
 Inget  
 IADL-beroende 
  
 162 
  
 7 
  
 4,3 % 
  
 Lätt  
 IADL-beroende 
  
 562 
  
 21 
  
 3,7 % 
  
 Måttl.IADL-beroende 
  
 1 052 
  
 69 
  
 6,6 % 
  
 Mkt  
 IADL-beroende 
  
 1 200 
  
 101 
  
 8,4 % 
  
 Helt  
 IADL-beroende 
  
 1 169 
  
 141 
  
 12,1 % 
  
 S:a 
  
 4 145 
  
 339 
  
 8,2 % 
  
 Det finns som man kan se ett tydligt samband mellan  
 IADL-bero- 
  endet och andelen flyttande till heldygnsomsorg. Detta samband gäller i båda boendeformerna. Eftersom andelen starkt  
 IADL-bero- 
  ende inte skiljer så mycket mellan serviceboendet och det ordinära boendet blir skillnaden i flyttarandel i stort sett oförändrad efter standardisering för  
 IADL-beroendet. 
  
 201 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 I tabell 3 nedan visas motsvarande resultat avseende  
 PADL-grupp. 
  
 Tabell 3 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per  
 PADL-grupp, 
  Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Ingen el. lätt nedsättning 
  
 1 615 
  
 84 
  
 5,2 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 1 302 
  
 170 
  
 13,1 % 
  
 Nedsatt 
  
 160 
  
 32 
  
 20,0 % 
  
 Mkt nedsatt 
  
 43 
  
 4 
  
 9,3 % 
  
 Helt nedsatt 
  
 1 
  
 0 
  
 0,0 % 
  
 S:a 
  
 3 121 
  
 290 
  
 9,3 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ingen el. lätt nedsättning 
  
 259 
  
 6 
  
 2,3 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 390 
  
 15 
  
 3,8 % 
  
 Nedsatt 
  
 114 
  
 8 
  
 7,0 % 
  
 Mkt nedsatt 
  
 43 
  
 4 
  
 9,3 % 
  
 Helt nedsatt 
  
 10 
  
 0 
  
 0,0 % 
  
 S:a 
  
 816 
  
 33 
  
 4,0 % 
  
 Totalt 
  
 Ingen el. lätt nedsättning 
  
 1 874 
  
 90 
  
 4,8 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 1 692 
  
 185 
  
 10,9 % 
  
 Nedsatt 
  
 274 
  
 40 
  
 14,6 % 
  
 Mkt nedsatt 
  
 86 
  
 8 
  
 9,3 % 
  
 Helt nedsatt 
  
 11 
  
 0 
  
 0,0 % 
  
 S:a 
  
 3 937 
  
 323 
  
 8,2 % 
  
 Det visar sig här, som man kan vänta, att sannolikheten för att flytta under ett år ökar med graden av funktionsnedsättning vid årets början. Givet denna grad är, som man ser, sannolikheten väsentligt högre i det ordinära boendet än i serviceboendet. Perso- nerna i serviceboendet är som genomsnitt betydligt mer nedsatta än vårdtagarna i det ordinära boendet. Standardiserar man för gra- den av funktionsnedsättning, dvs. beräknar genomsnittliga andelen flyttande under antagandet att fördelningen på grad av funktions- nedsättning var densamma, blir flyttsannolikheten nästan tre gånger högre i det ordinära boendet än i serviceboendet – 9,7 pro- cent respektive 3,4 procent. 
 En faktor av stor betydelse för möjligheten att bo kvar i ordinärt boende eller serviceboende är den kognitiva nedsättningen. Detta framgår tydligt i tabell 4 nedan. Eftersom andelen kognitiv nedsatta är högre i serviceboendet än bland vårdtagarna i det ordinära boen- det blir även här effekten av en standardisering, att skillnaden mel- 
 202 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 lan boendeformerna ökar till ungefär detsamma som ovan. Genom att antalet personer i serviceboendet är relativt lågt hoppar siffrorna där en del, men tendensen är helt klar. 
 Tabell 4 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av kognitiv nedsättning, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006 
  
 Ord.boende 
  
 Ej nedsatt 
  
 2 659 
  
 169 
  
 6,4 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 468 
  
 87 
  
 18,6 % 
  
 Svår nedsättning 
  
 148 
  
 44 
  
 29,7 % 
  
 Mkt svår nedsättning 
  
 31 
  
 7 
  
 22,6 % 
  
 S:a 
  
 3 306 
  
 307 
  
 9,3 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ej nedsatt 
  
 582 
  
 15 
  
 2,6 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 200 
  
 13 
  
 6,5 % 
  
 Svår nedsättning 
  
 46 
  
 2 
  
 4,3 % 
  
 Mkt svår nedsättning 
  
 13 
  
 3 
  
 23,1 % 
  
 S:a 
  
 841 
  
 33 
  
 3,9 % 
  
 Totalt 
  
 Ej nedsatt 
  
 3 241 
  
 184 
  
 5,7 % 
  
 Måttlig nedsättning 
  
 668 
  
 100 
  
 15,0 % 
  
 Svår nedsättning 
  
 194 
  
 46 
  
 23,7 % 
  
 Mkt svår nedsättning 
  
 44 
  
 10 
  
 22,7 % 
  
 S:a 
  
 4 147 
  
 340 
  
 8,2 % 
  
 Rörelsehinder är, som man kan se i den följande tabell 5, inte alls samma påverkande faktor för ett flyttningsbeslut. Andelen flyttande är ungefär lika stor oberoende av rörelsehinder, och – förstås – genomgående mycket lägre för serviceboendet än för vårdtagarna i det ordinära boendet. Ett undantag är dock de mest rörelsehindrade, men här kan det låga antalet observationer ha spe- lat in. 
 203 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tabell 5 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av rörelsehin- der, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006 
  
 Ord.boende 
  
 Inga 
  
 829 
  
 81 
  
 9,8 % 
  
 Lätta 
  
 1 645 
  
 141 
  
 8,6 % 
  
 Svåra 
  
 734 
  
 75 
  
 10,2 % 
  
 Mkt svåra 
  
 136 
  
 11 
  
 8,1 % 
  
 S:a 
  
 3 344 
  
 308 
  
 9,2 % 
  
 Serviceboende 
  
 Inga 
  
 158 
  
 6 
  
 3,8 % 
  
 Lätta 
  
 411 
  
 15 
  
 3,6 % 
  
 Svåra 
  
 189 
  
 4 
  
 2,1 % 
  
 Mkt svåra 
  
 94 
  
 8 
  
 8,5 % 
  
 S:a 
  
 852 
  
 33 
  
 3,9 % 
  
 Totalt 
  
 Inga 
  
 987 
  
 87 
  
 8,8 % 
  
 Lätta 
  
 2 056 
  
 156 
  
 7,6 % 
  
 Svåra 
  
 923 
  
 79 
  
 8,6 % 
  
 Mkt svåra 
  
 230 
  
 19 
  
 8,3 % 
  
 S:a 
  
 4 196 
  
 341 
  
 8,1 % 
  
 Även urininkontinens inverkar, som man ser i tabell 6, på möjlig- heten att bo kvar i ordinärt boende eller serviceboende. För det ordinära boendet gäller detta redan vid lätt inkontinens – för servi- ceboendet endast om inkontinensen är svår. Det bör dock här noteras att information om urininkontinens kan vara svår att fånga in i det ordinära boendet. Om i själva verket en stor del av dem som här anges som kontinenta i själva verket är lätt inkontinenta jämnas skillnaderna i flyttsannolikhet beroende på graden av in- kontinens ut. 
 204 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 6 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av urininkon- tinens, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Ingen 
  
 2 726 
  
 230 
  
 8,4 % 
  
 Lätt 
  
 334 
  
 50 
  
 15,0 % 
  
 Svår 
  
 107 
  
 13 
  
 12,1 % 
  
 Mkt svår 
  
 74 
  
 11 
  
 14,9 % 
  
 S:a 
  
 3 241 
  
 304 
  
 9,4 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ingen 
  
 513 
  
 19 
  
 3,7 % 
  
 Lätt 
  
 217 
  
 8 
  
 3,7 % 
  
 Svår 
  
 41 
  
 3 
  
 7,3 % 
  
 Mkt svår 
  
 60 
  
 3 
  
 5,0 % 
  
 S:a 
  
 831 
  
 33 
  
 4,0 % 
  
 Totalt 
  
 Ingen 
  
 3 239 
  
 249 
  
 7,7 % 
  
 Lätt 
  
 551 
  
 58 
  
 10,5 % 
  
 Svår 
  
 148 
  
 16 
  
 10,8 % 
  
 Mkt svår 
  
 134 
  
 14 
  
 10,4 % 
  
 S:a 
  
 4 072 
  
 337 
  
 8,3 % 
  
 Avföringsinkontinens är betydligt mera sällsynt i dessa boende- former, men förefaller vara en starkt påverkande faktor för beslut om flyttning i såväl ordinärt boende som serviceboende. Det kan dock förefalla överraskande, att endast en person med svår avför- ingsinkontinens flyttat till heldygnsomsorg. Dödligheten i denna grupp är dock mycket stor –  
 25–40 
  procent. 
 205 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tabell 7 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av avförings- inkontinens, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Ingen 
  
 3 103 
  
 282 
  
 9,1 % 
  
 Lätt 
  
 93 
  
 20 
  
 21,5 % 
  
 Svår 
  
 29 
  
 3 
  
 10,3 % 
  
 Mkt svår 
  
 26 
  
 0 
  
 0,0 % 
  
 S:a 
  
 3 251 
  
 305 
  
 9,4 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ingen 
  
 688 
  
 25 
  
 3,6 % 
  
 Lätt 
  
 95 
  
 5 
  
 5,3 % 
  
 Svår 
  
 26 
  
 2 
  
 7,7 % 
  
 Mkt svår 
  
 10 
  
 1 
  
 10,0 % 
  
 S:a 
  
 819 
  
 33 
  
 4,0 % 
  
 Totalt 
  
 Ingen 
  
 3 791 
  
 307 
  
 8,1 % 
  
 Lätt 
  
 188 
  
 25 
  
 13,3 % 
  
 Svår 
  
 55 
  
 5 
  
 9,1 % 
  
 Mkt svår 
  
 36 
  
 1 
  
 2,8 % 
  
 S:a 
  
 4 070 
  
 338 
  
 8,3 % 
  
 En annan faktor som nämns i samband med flyttning till särskilt boende med heldygnsomsorg är oro och otrygghet. Tabell 8 visar klart att oro och otrygghet ökar sannolikheten för flyttning under det kommande året i båda boendeformerna, men att ökningen är relativt måttlig och sätter in redan vid en förhållandevis låg otrygg- hetsnivå. Standardisering tenderar här till att öka skillnaden, efter- som andelen otrygga – möjligen något överraskande – är högre i serviceboendet. 
 206 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 8 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av oro, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Ingen 
  
 2 479 
  
 180 
  
 7,3 % 
  
 Lätt 
  
 602 
  
 92 
  
 15,3 % 
  
 Svår 
  
 151 
  
 20 
  
 13,2 % 
  
 Mkt svår 
  
 25 
  
 3 
  
 12,0 % 
  
 S:a 
  
 3 257 
  
 295 
  
 9,1 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ingen 
  
 464 
  
 11 
  
 2,4 % 
  
 Lätt 
  
 264 
  
 15 
  
 5,7 % 
  
 Svår 
  
 79 
  
 5 
  
 6,3 % 
  
 Mkt svår 
  
 25 
  
 2 
  
 8,0 % 
  
 S:a 
  
 832 
  
 33 
  
 4,0 % 
  
 Totalt 
  
 Ingen 
  
 1 819 
  
 135 
  
 7,4 % 
  
 Lätt 
  
 578 
  
 71 
  
 12,3 % 
  
 Svår 
  
 140 
  
 18 
  
 12,9 % 
  
 Mkt svår 
  
 32 
  
 3 
  
 9,4 % 
  
 S:a 
  
 2 569 
  
 227 
  
 8,8 % 
  
 Även depression eller nedstämdhet visar sig, som man kan se i den följande tabellen 9, inverka på flyttsannolikheten – dock inte i så hög grad som oro och otrygghet. Mycket svår nedstämdhet verkar  
 minska  
 sannolikheten för flyttning från ordinärt boende. Om orsa- Johnson till detta kan man endast spekulera. Antalet observationer är emellertid litet, och skillnaden jämfört med svår nedstämdhet är inte signifikant. 
 207 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tabell 9 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per grad av nedstämd- het, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Ingen 
  
 2 630 
  
 226 
  
 8,6 % 
  
 Lätt 
  
 445 
  
 52 
  
 11,7 % 
  
 Svår 
  
 139 
  
 17 
  
 12,2 % 
  
 Mkt svår 
  
 24 
  
 1 
  
 4,2 % 
  
 S:a 
  
 3 238 
  
 296 
  
 9,1 % 
  
 Serviceboende 
  
 Ingen 
  
 488 
  
 15 
  
 3,1 % 
  
 Lätt 
  
 252 
  
 13 
  
 5,2 % 
  
 Svår 
  
 70 
  
 4 
  
 5,7 % 
  
 Mkt svår 
  
 20 
  
 1 
  
 5,0 % 
  
 S:a 
  
 830 
  
 33 
  
 4,0 % 
  
 Totalt 
  
 Ingen 
  
 3 118 
  
 241 
  
 7,7 % 
  
 Lätt 
  
 697 
  
 65 
  
 9,3 % 
  
 Svår 
  
 209 
  
 21 
  
 10,0 % 
  
 Mkt svår 
  
 44 
  
 2 
  
 4,5 % 
  
 S:a 
  
 4 068 
  
 329 
  
 8,1 % 
  
 En annan faktor som potentiellt skulle kunna påverka sannolikhe- ten för att flytta från ordinärt boende eller serviceboende till sär- skilt boende med heldygnsomsorg är de hjälpinsatser personer får som stöd antingen från kommunen i form av hemtjänst eller från anhöriga och andra personer. Kvarboendeprincipen innebär ju att insatser skall ges i syfte att personen så länge som möjligt – om denne så önskar – skall kunna bo kvar i sin nuvarande bostad. Tabell 10 visar flyttsannolikheten beroende på antalet hjälptimmar per vecka i respektive boendeform. Att sannolikheten för flyttning ökar med ökande insatser får ses som ett tecken på ökande behov. Ju större hjälpbehov, desto högre sannolikhet för flyttning de ökade insatserna till trots. Detta blir tydligt också i de följande tabellerna 11 och 12, som visar andelen flyttande beroende på om man haft hemtjänst kvällar och nätter eller inte. Andelen flyttande bland dem med sådana insatser är genomgående högre än för dem som inte har det. Detta gäller såväl ordinärt boende som service- boende. 
 208 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 10 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år per insats av hem- tjänst, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 0–5 
  tim/vecka 
  
 289 
  
 29 
  
 10,0 % 
  
 6–11 
  tim/vecka 
  
 612 
  
 69 
  
 11,3 % 
  
 12–24 
  tim/vecka 
  
 652 
  
 109 
  
 16,7 % 
  
 25– tim/vecka 
  
 141 
  
 13 
  
 9,2 % 
  
 S:a 
  
 1 694 
  
 220 
  
 13,0 % 
  
 Serviceboende 
  
 0–5 
  tim/vecka 
  
 179 
  
 4 
  
 2,2 % 
  
 6–11 
  tim/vecka 
  
 162 
  
 6 
  
 3,7 % 
  
 12–24 
  tim/vecka 
  
 204 
  
 8 
  
 3,9 % 
  
 25– tim/vecka 
  
 114 
  
 7 
  
 6,1 % 
  
 S:a 
  
 659 
  
 25 
  
 3,8 % 
  
 Totalt 
  
 0–5 
  tim/vecka 
  
 468 
  
 33 
  
 7,1 % 
  
 6–11 
  tim/vecka 
  
 774 
  
 75 
  
 9,7 % 
  
 12–24 
  tim/vecka 
  
 856 
  
 117 
  
 13,7 % 
  
 25– tim/vecka 
  
 255 
  
 20 
  
 7,8 % 
  
 S:a 
  
 2 353 
  
 245 
  
 10,4 % 
  
 Tabell 11 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år beroende på insats av hemtjänst kvälls- resp. nattetid, Kungsholmen, totalt 2002– 2006. 
  
 Hemtjänst, kvällar 
 , Ord.boende 
  
 Nej 
  
 2 713 
  
 198 
  
 7,3 % 
  
 Ja 
  
 838 
  
 125 
  
 14,9 % 
  
 S:a 
  
 3 551 
  
 323 
  
 9,1 % 
  
 Serviceboende 
  
 Nej 
  
 425 
  
 11 
  
 2,6 % 
  
 Ja 
  
 452 
  
 23 
  
 5,1 % 
  
 S:a 
  
 877 
  
 34 
  
 3,9 % 
  
 Totalt 
  
 Nej 
  
 3 138 
  
 209 
  
 6,7 % 
  
 Ja 
  
 1 290 
  
 148 
  
 11,5 % 
  
 S:a 
  
 4 428 
  
 357 
  
 8,1 % 
  
 Hemtjänst, nätter 
 , Ord.boende 
  
 Nej 
  
 3 422 
  
 308 
  
 9,0 % 
  
 Ja 
  
 102 
  
 15 
  
 14,7 % 
  
 S:a 
  
 3 524 
  
 323 
  
 9,2 % 
  
 Serviceboende 
  
 Nej 
  
 639 
  
 20 
  
 3,1 % 
  
 Ja 
  
 237 
  
 14 
  
 5,9 % 
  
 S:a 
  
 876 
  
 34 
  
 3,9 % 
  
 Totalt 
  
 Nej 
  
 4 061 
  
 328 
  
 8,1 % 
  
 Ja 
  
 339 
  
 29 
  
 8,6 % 
  
 S:a 
  
 4 400 
  
 357 
  
 8,1 % 
  
 209 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Samma mönster går igen när det gäller de informella insatserna. I tabell 12 och 13 kan man se att såväl informella serviceinsatser, dvs. hjälp med städning, tvätt etc. och omvårdnadsinsatser, såsom hjälp med bad och dusch, på- och avklädning m.m., är kopplade till en högre sannolikhet för flyttning i båda boendeformerna. 
 Tabell 12 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år beroende på omfatt- ningen av informella serviceinsatser, Kungsholmen, totalt 2002– 2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Aldrig 
  
 548 
  
 41 
  
 7,5 % 
  
 Sällan 
  
 807 
  
 84 
  
 10,4 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 707 
  
 99 
  
 14,0 % 
  
 Dagligen 
  
 383 
  
 40 
  
 10,4 % 
  
 S:a 
  
 2 445 
  
 264 
  
 10,8 % 
  
 Serviceboende 
  
 Aldrig 
  
 137 
  
 4 
  
 2,9 % 
  
 Sällan 
  
 185 
  
 8 
  
 4,3 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 286 
  
 10 
  
 3,5 % 
  
 Dagligen 
  
 66 
  
 6 
  
 9,1 % 
  
 S:a 
  
 674 
  
 28 
  
 4,2 % 
  
 Totalt 
  
 Aldrig 
  
 685 
  
 45 
  
 6,6 % 
  
 Sällan 
  
 992 
  
 92 
  
 9,3 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 993 
  
 109 
  
 11,0 % 
  
 Dagligen 
  
 449 
  
 46 
  
 10,2 % 
  
 S:a 
  
 3 119 
  
 292 
  
 9,4 % 
  
 210 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 13 Flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med heldygnsomsorg under ett år beroende på omfatt- ningen av informella omvårdnadsinsatser, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006. 
  
 Ord.boende 
  
 Aldrig 
  
 1 513 
  
 144 
  
 9,5 % 
  
 Sällan 
  
 278 
  
 35 
  
 12,6 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 171 
  
 27 
  
 15,8 % 
  
 Dagligen 
  
 224 
  
 26 
  
 11,6 % 
  
 S:a 
  
 2 186 
  
 232 
  
 10,6% 
  
 Serviceboende 
  
 Aldrig 
  
 369 
  
 16 
  
 4,3 % 
  
 Sällan 
  
 93 
  
 3 
  
 3,2 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 38 
  
 2 
  
 5,3 % 
  
 Dagligen 
  
 29 
  
 4 
  
 13,8 % 
  
 S:a 
  
 529 
  
 25 
  
 4,7 % 
  
 Totalt 
  
 Aldrig 
  
 1 882 
  
 160 
  
 8,5 % 
  
 Sällan 
  
 371 
  
 38 
  
 10,2 % 
  
 Flera ggr/vecka 
  
 209 
  
 29 
  
 13,9 % 
  
 Dagligen 
  
 253 
  
 30 
  
 11,9 % 
  
 S:a 
  
 2 715 
  
 257 
  
 9,5 % 
  
 3.2 
  
 Andel som flyttar till särskilt boende med heldygns- omsorg från ordinärt boende respektive serviceboende – multivariat analys 
  
 De multivariata analyserna har gjorts mot samma variabler som redovisats ovan, dels sammantaget för båda boendeformerna, dels varje boendeform för sig för att se eventuella skillnader i flyttnings- mönstren. Den skattade beroende variabeln är andelen flyttande under ett år på samma sätt som beskrivits ovan för den univariata analysen. Antalet observationer är ursprungligen totalt 3 612, men på grund av bortfall – framförallt avseende uppgift på informella insatser – reduceras detta till 1 862. Eliminering av dessa variabler, som för övrigt inte ger signifikant bidrag, förändrar dock inte resultatet. Tabell 14 visar analysen för boendeformerna samman- tagna. 
 211 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 Tabell 14 Inverkan av olika faktorer på sannolikheten för flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med hel- dygnsomsorg – multivariat analys, Kungsholmen, totalt 2002– 2006 
  
 Variabel 
  
 Parameterskattning 
  
 t-värde 
  
 p-värde 
  
 Signifikans 
  
 Skärning 
  
 0,093 
  
 1,81 
  
 0,070 
  
 Boendeform 
  
 -0,098 
  
 -5,12 
  
 **** 
  
 Ålder  
 75–84 
  
 0,026 
  
 0,95 
  
 0,342 
  
 Ålder 85– 
  
 0,065 
  
 2,39 
  
 0,017 
  
 * 
  
 Kön 
  
 0,004 
  
 0,22 
  
 0,824 
  
 Sanchez/ensamboende 
  
 0,015 
  
 0,63 
  
 0,526 
  
 Hemtj. tim/vecka 
  
 -0,00035 
  
 -0,32 
  
 0,745 
  
 Hemtj. kvällar 
  
 0,042 
  
 2,07 
  
 0,039 
  
 * 
  
 Hemtj. nätter 
  
 -0,019 
  
 -0,60 
  
 0,550 
  
 Inf.serv.insatser 
  
 -0,002 
  
 -0,24 
  
 0,812 
  
 Inf.omvårdn.insatser 
  
 -0,001 
  
 -0,13 
  
 0,897 
  
 IADL-index 
  
 0,006 
  
 1,89 
  
 0,060 
  
 (*) 
  
 S:a  
 PADL-variabler 
  
 0,007 
  
 1,19 
  
 0,235 
  
 Kogn.nedsättn. 
  
 0,113 
  
 8,89 
  
 **** 
  
 Rörelsehinder 
  
 -0,018 
  
 -1,74 
  
 0,082 
  
 (*) 
  
 Urininkontinens 
  
 0,019 
  
 1,43 
  
 0,152 
  
 Avföringsinkontinens 
  
 -0,025 
  
 -1,14 
  
 0,255 
  
 Oro 
  
 0,040 
  
 2,74 
  
 0,006 
  
 ** 
  
 Nedstämdhet 
  
 -0,011 
  
 -2,90 
  
 0,004 
  
 ** 
  
 Som framgår av tabell 14 är sambandet med boendeformen starkt signifikant, dvs. sannolikheten för flyttning till heldygnsomsorg från serviceboende är lägre än från ordinärt boende även kontrolle- rat för andra, möjliga påverkande faktorer. Det starkaste positiva sambandet med flyttning erhålles för kognitiv nedsättning. Även hög ålder och oro inverkar och – fast något mindre säkerställt – beroende av hjälp med städning, tvätt etc.. Även hemtjänst, kvällar, visar signifikant positivt samband, vilket får tolkas som ett hjälpbe- hov, som inte kommer till uttryck i de övriga behovsvariablerna. Nedstämdhet verkar enligt i analysen i motsatt riktning liksom – fast mindre säkerställt – rörelsehinder. Det bör framhållas att för- klaringsgraden är relativt låg (r 
 2 
 =0,10). Detta får tolkas så att beslutet om flyttning till heldygnsomsorg i stor utsträckning utlö- ses av förhållanden som inte var för handen vid årets början. Det 
 212 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 kan ha inträffat trauman av olika slag, som lett till beslutet. Denna fråga analyseras för närvarande närmare genom samkörningar med hälso- och sjukvårdsregistren. 
 Den stora skillnaden i flyttningsbenägenhet mellan boendefor- merna aktualiserar frågan om det är samma faktorer som är av betydelse för flyttningen i båda fallen. Tabellerna 15A och B visar resultatet av en motsvarande analys varje boendeform för sig. För- klaringsvärdet är här ungefär detsamma för båda boendeformerna (r 
 2 
 =0,10 resp. 0,11). 
 Tabell 15 Inverkan av olika faktorer på sannolikheten för flyttning från ordinärt boende och serviceboende till särskilt boende med hel- dygnsomsorg – multivariat analys uppdelad på boendeformerna, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006 
  
 A. Ordinärt boende 
  
 Variabel 
  
 Parameterskattning 
  
 t-värde 
  
 p-värde 
  
 Signifikans 
  
 Skärning 
  
 -0,0038 
  
 -0,07 
  
 0,944 
  
 Ålder  
 75–84 
  
 0,030 
  
 0,94 
  
 0,350 
  
 Ålder 85– 
  
 0,067 
  
 2,10 
  
 0,036 
  
 * 
  
 Kön 
  
 0,004 
  
 0,15 
  
 0,878 
  
 Sanchez/ensamboende 
  
 -0,004 
  
 -0,13 
  
 0,893 
  
 Hemtj. tim/vecka 
  
 -0,0026 
  
 -1,79 
  
 0,073 
  
 (*) 
  
 Hemtj. kvällar 
  
 0,074 
  
 2,90 
  
 0,004 
  
 ** 
  
 Hemtj. nätter 
  
 0,012 
  
 0,22 
  
 0,827 
  
 Inf.serv.insatser 
  
 -0,004 
  
 -0,35 
  
 0,729 
  
 Inf.omvårdn.insatser 
  
 -0,002 
  
 -0,22 
  
 0,826 
  
 IADL-index 
  
 0,009 
  
 2,36 
  
 0,019 
  
 * 
  
 S:a  
 PADL-variabler 
  
 0,002 
  
 0,20 
  
 0,843 
  
 Kogn.nedsättn. 
  
 0,129 
  
 8,40 
  
 **** 
  
 Rörelsehinder 
  
 -0,021 
  
 -1,70 
  
 0,089 
  
 (*) 
  
 Urininkontinens 
  
 0,034 
  
 2,07 
  
 0,038 
  
 * 
  
 Avföringsinkontinens 
  
 0,013 
  
 0,41 
  
 0,679 
  
 Oro 
  
 0,045 
  
 2,55 
  
 0,011 
  
 * 
  
 Nedstämdhet 
  
 -0,005 
  
 -2,49 
  
 0,013 
  
 * 
  
 213 
 Bilaga 4 SOU 2007:103 
 B. Serviceboende 
  
 Variabel 
  
 Parameterskattning 
  
 t-värde 
  
 p-värde 
  
 Signifikans 
  
 Skärning 
  
 -0,071 
  
 -0,81 
  
 0,419 
  
 Ålder  
 75–84 
  
 -0,015 
  
 -0,27 
  
 0,785 
  
 Ålder 85– 
  
 0,041 
  
 0,75 
  
 0,451 
  
 Kön 
  
 -0,008 
  
 -0,25 
  
 0,805 
  
 Sanchez/ensamboende 
  
 0,110 
  
 2,31 
  
 0,021 
  
 * 
  
 Hemtj. tim/vecka 
  
 0,0015 
  
 1,03 
  
 0,304 
  
 Hemtj. kvällar 
  
 -0,015 
  
 -0,52 
  
 0,604 
  
 Hemtj. nätter 
  
 -0,013 
  
 -0,39 
  
 0,700 
  
 Inf.serv.insatser 
  
 0,0002 
  
 0,01 
  
 0,989 
  
 Inf.omvårdn.insatser 
  
 -0,0012 
  
 -0,09 
  
 0,926 
  
 IADL-index 
  
 -0,0026 
  
 -0,46 
  
 0,647 
  
 S:a  
 PADL-variabler 
  
 0,018 
  
 2,30 
  
 0,022 
  
 * 
  
 Kogn.nedsättn. 
  
 0,054 
  
 2,52 
  
 0,012 
  
 * 
  
 Rörelsehinder 
  
 -0,006 
  
 -0,34 
  
 0,734 
  
 Urininkontinens 
  
 -0,005 
  
 -0,25 
  
 0,804 
  
 Avföringsinkontinens 
  
 -0,026 
  
 -0,90 
  
 0,367 
  
 Oro 
  
 0,046 
  
 1,84 
  
 0,066 
  
 (*) 
  
 Nedstämdhet 
  
 -0,033 
  
 -1,37 
  
 0,170 
  
 Som framgår av tabell 15 ligger i stort sett samma faktorer kvar om analysen begränsas till ordinärt boende. Endast antalet hemtjänst- timmar per vecka har tillkommit – fast ej fullt säkerställt. Fortfa- rande är kognitiv nedsättning den i särklass viktigaste variabeln för prediktion av flyttning till heldygnsomsorg. I den motsvarande analysen för serviceboendet visar betydligt färre variabler statistiskt säkerställt samband och sambanden är genomgående svagare. Detta beror givetvis på att det här är fråga om betydligt färre obser- vationer. Kognitiv nedsättning slår här inte lika hårt, men är fortfa- rande den viktigaste prediktorn (högsta  
 t-värdet). 
  Något svårför- klarligt visar det sig att samboende signifikant ökar sannolikheten för flyttning från serviceboende till heldygnsomsorg allt annat lika. 
 214 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 3.3 
  
 Skillnader mellan flyttande och kvarboende – före respektive efter flyttningen 
  
 En annan aspekt på flyttningarna från ordinärt boende och service- boende till särskilt boende med heldygnsomsorg är att jämföra de flyttande med de kvarboende i olika avseenden. Som redogjorts för ovan baseras analysen på två mätningar, dels vid det aktuella årets början, dvs. den 1 mars (eller någon tidigare tidpunkt för personer i ordinärt boende), dels ett år senare. Under året sker förändringar i de uppmätta variablerna och som kommer att framgå nedan är dessa särskilt stora för personer som flyttat under året. Nedan kommer att presenteras en del olika resultat som jämför flyttare och kvarboende i respektive boendeform – uppmätt såväl vid årets början, dvs. före flyttningen, som vid årets slut efter en eventuell flyttning. Tabell 16 visar först medelålder, andel kvinnor och an- delen ensamboende för respektive kombination. 
 Tabell 16 Medelålder, andel kvinnor och andelen ensamboende för kvar- boende respektive flyttande, ord.boende och serviceboende, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006 
  
 Medelålder 
  
 Andel kvinnor 
  
 Andel samboende 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 85,0 
  
 79,8 % 
  
 14,2 % 
  
 Flyttare 
  
 87,1 
  
 83,9 % 
  
 13,1 % 
  
 Totalt 
  
 85,3 
  
 80,2 % 
  
 14,1 % 
  
 Serviceboende 
  
 Kvarboende 
  
 85,7 
  
 74,2 % 
  
 10,1 % 
  
 Flyttare 
  
 88,8 
  
 82,4 % 
  
 21,9 % 
  
 Totalt 
  
 85,8 
  
 74,6 % 
  
 10,6 % 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 85,2 
  
 78,6 % 
  
 13,3 % 
  
 Flyttare 
  
 87,3 
  
 83,7 % 
  
 14,0 % 
  
 Totalt 
  
 85,4 
  
 79,1 % 
  
 13,4 % 
  
 Man ser att medelåldern bland flyttarna är ett par år högre än bland de kvarboende vårdtagarna. Det är ingen större skillnad mellan flyttarna från ordinärt boende och serviceboende. Andelen kvinnor är lägre i serviceboendet, men bland flyttarna är andelen ungefär densamma. Påfallande många bland flyttarna från serviceboendet är samboende. Skillnaden mot de kvarboende är signifikant och den gäller både män och kvinnor. Orsaken är okänd. 
 I den följande tabellen 17 visas genomsnittligt antal timmar hemtjänsttimmar per vecka samt andelarna med hemtjänst kvälls- 
 215 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 respektive nattetid samt andel med informella insatser minst flera gånger per vecka – service respektive omvårdnad. 
 Tabell 17 Formella och informella insatser för kvarboende respektive flyttande, ord.boende och serviceboende, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006, 
  andelar i procent. 
  
 Genomsn. 
  
 Andel 
  
 Andel 
  
 Andel m 
  
 Andel m 
  
 antal tim 
  
 med 
  
 med 
  
 informella 
  
 informella 
  
 hemtj/vecka 
  
 insatser 
  
 insatser 
  
 serv.insatser 
  
 omv.insatser 
  
 kväll 
  
 natt 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 6,8 
  
 20,5 
  
 1,9 
  
 38,4 
  
 14,5 
  
 Flyttare 
  
 10,2 
  
 38,7 
  
 4,6 
  
 49,8 
  
 21,2 
  
 Totalt 
  
 7,2 
  
 22,6 
  
 2,3 
  
 39,9 
  
 15,4 
  
 Serv.boende 
  
 Kvarboende 
  
 12,0 
  
 47,2 
  
 23,4 
  
 46,1 
  
 10,3 
  
 Flyttare 
  
 17,5 
  
 67,6 
  
 41,2 
  
 53,3 
  
 22,2 
  
 Totalt 
  
 12,3 
  
 48,2 
  
 24,2 
  
 46,4 
  
 10,9 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 7,8 
  
 26,2 
  
 6,5 
  
 40,2 
  
 13,7 
  
 Flyttare 
  
 10,9 
  
 41,5 
  
 8,1 
  
 50,2 
  
 21,4 
  
 Totalt 
  
 8,1 
  
 27,7 
  
 6,7 
  
 41,2 
  
 14,6 
  
 Det framgår att flyttarna genomgående haft större insatser – såväl formella som informella. Man ser också att insatserna är större i serviceboendet än i det ordinära boendet för både flyttare och kvarboende. Även detta gäller i huvudsak både formella och infor- mella insatser. En förklaring till de större insatserna kan ligga i olikheter när det gäller funktionsnedsättningen. Olika aspekter på funktionsnedsättningen för kvarboende och flyttare vid årets bör- jan visas i den följande tabellen 18. De använda skalorna har redovi- sat ovan. 
 216 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 Tabell 18 Funktionsnedsättning för kvarboende och flyttare vid årets bör- jan, ord.boende och serviceboende, Kungsholmen, totalt 2002– 2006 
  
 IADL- 
  
 S:a 
  
 Kogn. 
  
 Rörelse- 
  
 Urin- 
  
 Avför. 
  
 index 
  
 PADL- 
  
 nedsättn. 
  
 hinder 
  
 inkontnens 
  
 inkontnens 
  
 variabler 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 6,55 
  
 0,53 
  
 0,21 
  
 1,02 
  
 0,19 
  
 0,05 
  
 Flyttare 
  
 7,84 
  
 0,99 
  
 0,64 
  
 1,05 
  
 0,36 
  
 0,09 
  
 Totalt 
  
 6,70 
  
 0,58 
  
 0,26 
  
 1,02 
  
 0,21 
  
 0,06 
  
 Serv.boende 
  
 Kvarboende 
  
 6,44 
  
 1,36 
  
 0,33 
  
 1,19 
  
 0,50 
  
 0,23 
  
 Flyttare 
  
 7,64 
  
 2,55 
  
 0,79 
  
 1,42 
  
 0,70 
  
 0,36 
  
 Totalt 
  
 6,50 
  
 1,42 
  
 0,36 
  
 1,21 
  
 0,51 
  
 0,24 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 6,53 
  
 0,71 
  
 0,24 
  
 1,06 
  
 0,26 
  
 0,09 
  
 Flyttare 
  
 7,82 
  
 1,15 
  
 0,65 
  
 1,09 
  
 0,39 
  
 0,11 
  
 Totalt 
  
 6,66 
  
 0,76 
  
 0,28 
  
 1,06 
  
 0,27 
  
 0,09 
  
 PADL-index 
  
 Oro 
  
 Nedstämdhet 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 2,21 
  
 0,28 
  
 0,23 
  
 Flyttare 
  
 3,77 
  
 0,48 
  
 0,30 
  
 Totalt 
  
 2,39 
  
 0,30 
  
 0,24 
  
 Serv.boende 
  
 Kvarboende 
  
 3,94 
  
 0,58 
  
 0,53 
  
 Flyttare 
  
 6,61 
  
 0,94 
  
 0,73 
  
 Totalt 
  
 4,10 
  
 0,59 
  
 0,54 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 2,60 
  
 0,34 
  
 0,30 
  
 Flyttare 
  
 4,04 
  
 0,52 
  
 0,34 
  
 Totalt 
  
 2,74 
  
 0,36 
  
 0,30 
  
 Det framkommer här tydliga skillnader mellan kvarboende och flyttare och mellan personer i ordinärt boende och i serviceboende. De kvarboende i serviceboende är så gott som genomgående mer funktionsnedsatta än flyttarna i ordinärt boende! Störst skillnad mellan kvarboende och flyttare är det som man kan vänta när det gäller kognitiv nedsättning. Det är också den enda variabel (bort- sett från en mindre skillnad i  
 IADL-index) 
  där de kvarboende i ser- viceboende är mer nedsatta än flyttarna från ordinärt boende. Med tanke på att  
 PADL-index-skalan 
  går från 0 till 23 är medelvärdet av  
 PADL-index 
  för flyttarna förhållandevis lågt. Som framgår av den 
 217 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 följande tabell 19 ökar detta dock högst väsentligt under året för de som flyttar till heldygnsomsorg. 
 Tabell 19 Funktionsnedsättning för kvarboende och flyttare vid årets slut, ord.boende och serviceboende, Kungsholmen, totalt  
 2002–2006 
  
 IADL- 
  
 S:a 
  
 Kogn. 
  
 Rörelse- 
  
 Urin- 
  
 Avför. 
  
 index 
  
 PADL- 
  
 nedsättn. 
  
 hinder 
  
 inkontnens 
  
 inkontnens 
  
 variabler 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 6,79 
  
 0,65 
  
 0,25 
  
 1,06 
  
 0,23 
  
 0,06 
  
 Flyttat t 
  
 9,72 
  
 3,99 
  
 1,22 
  
 1,77 
  
 1,41 
  
 0,98 
  
 heldygn 
  
 Totalt 
  
 7,15 
  
 1,08 
  
 0,37 
  
 1,14 
  
 0,38 
  
 0,18 
  
 Serv.boende 
  
 Kvarboende 
  
 6,77 
  
 1,59 
  
 0,38 
  
 1,27 
  
 0,58 
  
 0,23 
  
 Flyttat t 
  
 9,68 
  
 4,65 
  
 1,35 
  
 2,32 
  
 1,65 
  
 1,18 
  
 heldygn 
  
 Totalt 
  
 6,91 
  
 1,75 
  
 0,42 
  
 1,33 
  
 0,64 
  
 0,28 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 6,79 
  
 0,86 
  
 0,28 
  
 1,11 
  
 0,31 
  
 0,10 
  
 Flyttat t 
  
 9,72 
  
 4,05 
  
 1,23 
  
 1,82 
  
 1,43 
  
 0,99 
  
 heldygn 
  
 Totalt 
  
 7,10 
  
 1,22 
  
 0,38 
  
 1,18 
  
 0,43 
  
 0,20 
  
 PADL-index 
  
 Oro 
  
 Nedstämdhet 
  
 Ord.boende 
  
 Kvarboende 
  
 2,50 
  
 0,30 
  
 0,24 
  
 Flyttat t heldygn 
  
 10,59 
  
 0,88 
  
 0,76 
  
 Totalt 
  
 3,52 
  
 0,37 
  
 0,31 
  
 Serv.boende 
  
 Kvarboende 
  
 4,43 
  
 0,54 
  
 0,49 
  
 Flyttat t heldygn 
  
 12,50 
  
 1,12 
  
 0,85 
  
 Totalt 
  
 4,84 
  
 0,57 
  
 0,51 
  
 Totalt 
  
 Kvarboende 
  
 2,94 
  
 0,35 
  
 0,30 
  
 Flyttat t heldygn 
  
 10,75 
  
 0,90 
  
 0,77 
  
 Totalt 
  
 3,79 
  
 0,41 
  
 0,35 
  
 Som man kan se inträffar alltså en dramatisk försämring under året för de som flyttar till heldygnsomsorg. Vad som är orsak och ver- kan i detta går ej att avgöra från dessa siffror. Som nämndes ovan finns det anledning att misstänka trauman av olika slag som haft denna effekt. Analyser av detta pågår. Den kraftiga försämringen av 
 218 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 4 
  
 funktionsförmågan sker både för de som flyttar från ordinärt boende och de som flyttar från serviceboende, men är starkare i det förra fallet – 181 respektive 89 procent. För de kvarboende uppgår ökningen av  
 PADL-index 
  endast till 13 respektive 12 procent. 
  
 4. 
  
 Diskussion 
  
 De ovan redovisade analyserna har visat att det finns en mycket stor skillnad mellan det ordinära boendet och serviceboendet när det gäller andelen personer som under ett år flyttar till särskilt boende med heldygnsomsorg. Sannolikheten för flyttning är enligt här gjorda uppskattningar 2,5 gånger högre i det ordinära boendet än i serviceboendet. Tar man dessutom hänsyn till skillnaderna mellan boendeformerna när det gäller sammansättningen av de boende med avseende på graden av funktionsnedsättning m.m. växer skillnaden till nästan tre gånger. Detta innebär förstås, som kommer att utvecklas närmare nedan, att fördelningen av vårdta- garna på dessa boendeformer får stora effekter på behovet av plat- ser i särskilt boende med heldygnsomsorg. Uppskattningarna är gjorda på ett datamaterial som insamlats i stadsdelen Kungsholmen, Stockholm, och en första grundläggande fråga är givetvis om resultatet kan generaliseras till att gälla för äldreomsorgen i allmän- het. En annan fråga av betydelse för tolkningen av resultatet är sedan om serviceboendet på Kungsholmen kan fungera som modell för det s.k. mellanboende som diskuteras i Äldreboendedelegationen. 
 Stadsdelen Kungsholmen i Stockholm är ett innerstadsområde med en relativt åldrad befolkning. Den utmärkes framförallt av en mycket hög andel kvinnor bland de äldre – i själva verket högre än i någon svensk kommun! En stor del av de äldre på Kungsholmen har också hög utbildning. Stadsdelen var för  
 15–20 
  år sedan det kanske mest ålderstäta området i Sverige, men den är numera stadd under stark förvandling genom att de äldsta successivt dör bort och många yngre personer flyttar in. Fortfarande är dock andelen 85 år och äldre mycket hög, 3,4 procent att jämföra med genomsnittet i Sverige, 2,6 procent. Som följd av denna åldersfördelning är andelen vårdtagare bland de 65 år och äldre högre än genomsnittligt. 
 Kungsholmen är alltså ett relativt speciellt område från befolk- ningssynpunkt, men detta förefaller inte påverka de resultat som här tagits fram, eftersom dessa handlar om faktorer, som knappast har med områdets karaktär att göra utan med förhållanden som 
 219 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2007:103 
  
 ensamboende och tillgängligheten till trygghet och service. Det är förstås möjligt att otryggheten i det ordinära boendet är sämre i storstaden än i en landsortskommun och att skillnaden mellan boendeformerna härigenom blir större. 
 Frågan om serviceboendet är en användbar approximation av det föreslagna mellanboendet kan inte besvaras utan en mer detalje- rad beskrivning av den senare boendeformen. Detta blir delegatio- nens sak att ta ställning till. 
 Givet att man kan utgå från att de skillnader i flyttningsandel, som här har uppmätts, är relevanta, blir nästa fråga vilka konsek- venserna blir om man tar detta till utgångspunkt för att öka antalet platser i denna form av mellanboende. Denna fråga kan här inte besvaras uttömmande, men några enkla överslagberäkningar kan redovisas, som skulle kunna illustrera de potentiella effekterna. 
 Med den nuvarande strukturen på Kungsholmen med 1 050 vårdtagare i ordinärt boende, 200 i serviceboende och 540 platser i heldygnsomsorg uppgår inflödet till heldygnsomsorgen från ordi- närt boende och serviceboende till ca 90 personer per år. Av dessa kommer drygt 80 från det ordinära boendet och knappt 10 från serviceboendet. Resten av inflödet, cirka 70 personer per år, har inte tidigare varit vårdtagare. Eftersom dödligheten i heldygnsom- sorgen är cirka 30 procent per år blir utflödet av samma storleks- ordning, dvs. 160 personer per år. Antar man då att 200 personer i ordinärt boende med mer än 12 timmar hemtjänst per vecka i stället bereds plats i serviceboende, minskar det årliga inflödet till heldygnsomsorgen enligt här redovisade data med cirka 20 per- soner per år. Detta motsvarar en minskning av platsbehovet i hel- dygnsomsorgen med omkring 70 platser eller 13 procent 
  
 2 
  
 . Frågan är sedan förstås om denna kostnadsminskning överstiger kostnaden för att driva ett mellanboende i sådan omfattning. 
 Vid denna överslagsberäkning är det många faktorer som är utelämnade. Ingen hänsyn har tagits till effekten av förändringar i sammansättningen av inflödet och eventuella förändringar i dödlig- heten i heldygnsomsorgen. Man kan också spekulera i om ett mel- lanboende skulle reducera andelen som kommer till heldygnsom- sorg utan att tidigare varit vårdtagare och vilka effekter detta skulle få. Med de data som insamlats inom  
 SNAC-Kungsholmen-projektet 
  är det möjligt att göra mer fullständiga konsekvensberäkningar av detta slag. 
  
 2  
 Behovet av platser blir appr. 140/160*540=470 
 220 
 Bilaga 5 
 Utvärdering av omstruktureringen från servicelägenhet till seniorlägenhet på Nålmakaren och Strigeln 
 Colon, Eskilstuna kommun 
 Dnr: VN/2007:1010 
 Inledning 
 Servicelägenhet som särskild boendeform har funnits i Eskilstuna sedan i början av  
 1970-talet, 
  som mest fanns ca 350 lägenheter. Den 18 december 2003 beslutade Vuxennämnden att från den 1 januari 2004 inte bevilja nya bistånd till denna kategori av boende eftersom dessa lägenheter inte uppfyller de krav som i dag ställs på ett sär- skilt boende för äldre. De personer som i dag blir beviljade ett sär- skilt boende har behov av tillsyn och omvårdad på en nivå som vi inte kan tillgodose på ett tillfredställande sätt i servicelägenheterna. Omstruktureringen sker successivt på de flesta enheterna och de personer som i dag bor i servicelägenheterna har rätt att bibehålla denna boendeform och de insatser som de beviljats. Då en service- lägenhet blir ledig övergår den till seniorlägenhet. På några mindre enheter har omstruktureringen skett för alla lägenheter vid ett till- fälle. 
 Uppdraget 
 Områdeschefen för särskilda boenden för äldre har med anledning av den pågående omstruktureringen av servicelägenheter till seni- orlägenheter lämnat följande uppdrag till förvaltningens utveck- lingsenhet. 
 221 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 Insamling av fakta om Nålmakarens och Strigelns seniorlägen- heter samt att utvärdera seniorlägenheterna. 
 Utvärderingen avsåg att innehålla; 
  
 Vilken målgrupp bor i seniorlägenheterna? 
  
 Hemvårdens roll. 
  
 Samverkan med primärvården. 
  
 Gemensamhetslokalernas betydelse. 
  
 Orsaker till att man flyttar från en seniorlägenhet. 
  
 Vilka är de gemensamma faktorerna för seniorbostadens funktion och service? 
  
 Syfte 
  
 För att kunna planera den fortsätta omstruktureringen av servi- celägenheter till seniorlägenheter på Strigeln och Nålmakaren behöver en utvärdering göras. 
  
 Metod 
  
 Faktainsamling om målgruppen, de personer som bor i seniorlä- genheterna skedde genom vuxenförvaltningens datadokumen- tationssystem, Tekla, den 1 oktober 2005 och 1 oktober 2006. 
  
 Samtal med enhetscheferna på Nålmakaren och Strigeln, novem- ber 2005, uppföljningskontakt 2006. 
  
 Fokussamtal med de boende i seniorlägenheterna på Nålmaka- ren och Strigeln genomfördes under november 2005 med syfte att ta del av deras synpunkter på boendet. 
  
 Relevanta dokument inom förvaltningen. 
  
 Omvärldsbevakning 
  
 Rapporten Hem ljuva hem, angående omvandlingen av ser- vicehusen i Stockholm till seniorboende, gjord av Äldrecent- rum 2005 
  
 Seniorbostäder, rapport om enkätundersökning genomförd av Sveriges Kommuner och Landsting, 2006. 
  
 Artikel i tidningen Äldrecentrum 2003 När servicehus blir seniorboende 
  
 Föreläsning av Martin arkitekt och tekn. Hunter. på konfe- rensen Framtidens boendeformer för äldre. 
  
 222 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 Kartläggningen av den öppna verksamheten för äldre, 2004 (inom vuxenförvaltningen) av Colon 
  
 Rapport  
  
 2006-12-01 
  ang. kommunens åtagande när det gäller lokaler på Nålmakaren, inför att huset övergick till privat fastighetsägare, av Ochoa 
  
 Kommittédirektiv Delegation för utveckling av bostäder och boende för äldre personer. Dir.2006:63 och 137. 
  
 Bakgrund 
 Socialtjänstlagen 
 I Socialtjänstlagen beskrivs kommunens ansvar på följande sätt. Socialtjänstlagen 5 kapitlet 4 § Socialtjänsten ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. 
 Vidare står i 5 kapitlet § 5 Socialnämnden ska verka för att äldre människor får goda bostäder och ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommu- nen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. 
 Allmän beskrivning av begreppet servicelägenhet och seniorlägenhet 
 Servicehus och seniorboende har gemensamma rötter i en mel- lanform mellan det vanliga ordinära boendet och vård- och om- sorgsboendet. 
 Servicelägenhet 
 Under  
 70-talet 
  skedde en relativt snabbt utbyggnad av olika former av servicebostäder, där den enskilde hyr en modern och funktionell bostad. Servicehusens syfte var att ge en god boendestandard för äldre som inte hade så stora behov av service och vård. Genom att flytta till ett hus med god tillgänglighet, lättskött bostad och med matsal och annan service i huset skulle den äldre kunna klara sig själv. Den dagen man behövde hjälp med serviceinsatser eller per- 
 223 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 sonlig omvårdnad så fanns personalen nära i huset. Detta skulle ge den äldre trygghet och även vara ekonomiskt effektivt för kommu- nen. Servicelägenheten kräver ett biståndsbeslut enligt Social- tjänstlagen. (Hem ljuva hem) 
 Servicelägenhet som särskilt boende enligt Socialtjänstlagen innebär att kommunen har ansvar för vård och omsorg samt hälso- och sjukvård dygnet runt upp till och med sjuksköterskenivå. 
 Seniorlägenhet 
 Det finns ingen officiell definition för vad ett seniorboende är. Vissa gemensamma nämnare finns dock för de olika typer av bostäder som går under detta samlingsnamn. Ett är att bostäderna är reserverade för äldre, en vanlig nedre åldersgräns är 55 år. Ett annat är att där erbjuds tillgängliga och bekväma bostäder. Oftast finns gemensamhetsutrymmen och ibland finnas särskild service knuten till boendet. Seniorbostäder är vanliga bostäder och anvisas av fastighetsägaren utan särskild behovsprövning. Seniorboendet bygger på ett annat sätt på individens eget ansvarstagande jämfört med servicelägenheten. För seniorboende gäller som i övrigt ordi- närt boende att kommunen har ansvar för hemvårdsinsatser och primärvården har ansvar för hälso- och sjukvårdsinsatser. Seniorbo- städerna kombineras i vissa fall med trygghetsskapande insatser i from av en bostadsvärd eller motsvarande. På vissa seniorboenden finns också en gemensamhetslokal för olika aktiviteter som de boende i första hand själva ska svara för. Där kan också finnas kök och matsal för gemensam matlagning och umgänge. (Hem ljuva hem) 
 Kostnaderna för eventuella gemensamhetslokaler och bostads- värd ingår vanligtvis i hyran. Det finns också exempel på kommu- ner och bostadsföretag som bekostar bostadsvärden eller delar på kostnaderna enligt en undersökning som är genomförd av Sveriges Kommuner och Landsting. 
 Seniorbostäder för 55 + och äldre blir allt vanligare i Sveriges kommuner och det är de kommunala bostadsbolagen som står för ökningen. År 2005 ägdes 60 % av alla seniorbostäder av kommu- nala bostadsföretag mot år 2000 då det var 24 %. Detta framgår av en undersökning som Sveriges Kommuner och Landsting genom- förde 2006. 
 224 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 Seniorlägenheter i Eskilstuna 
 Totalt i Eskilstuna kommun finns i dag uppskattningsvis ca 470– 500 seniorlägenheter och av dessa ägs ca 360 av Kommunfastighe- ter. Merparten av seniorlägenheterna är hyresrätter. Seniorlägen- heterna i Eskilstuna har olika utformning och tillgänglighetsan- passning, service, lokaler för mötesplatser samt arrangerade aktivi- teter finns i varierande omfattning. Det finns ingen auktorisation som bedömer om lägenheten ska betecknas som seniorlägenhet. Det är respektive fastighetsägare som efter förhandling med hyres- nämnden angående begränsningar i hyresvillkoren avgör om de vill benämna lägenheten som seniorlägenhet. 
 Kommunen har i årsplanen för 2007 fått ett tydligt uppdrag att arbeta för att fler seniorlägenheter tillskapas, Fler seniorlägenheter med anslutning till gemensamhetslokaler ska skapas i samverkan med olika fastighetsägare. 
 Omstrukturering från servicelägenhet till seniorlägenhet 
 Minskningen av servicelägenheterna i Eskilstuna exklusive Torshälla har skett successivt sedan den 1 januari 2004. Då vuxen- förvaltningen 2004 beslutade att omstrukturera servicelägenheterna till seniorlägenheter fanns det totalt cirka 280 servicelägenheter och den 1 oktober 2006 fanns det 172. Således har hittills 108 lägen- heter ombildats till seniorlägenheter. Dessa seniorlägenheter är att jämställa med eget ordinärt boende och det kommunala stödet utförs i form av hemvård. Till de lägenheter som omstrukturerats på Strigeln och Nålmakaren är kön lång, flera år. 
 I denna utredning var uppdraget att titta på de två största servi- cehusen Nålmakaren och Strigeln där omstruktureringen sker suc- cessivt. På dessa två servicehus fanns den 1 januari 2004, 228 lägen- heter och den 1 oktober 2006, 134 servicelägenheter. Sammantaget på Nålmakarens och Strigelns servicehus beräknas omstrukture- ringen ske med ca  
 40–50 
  lägenheter per år. 
 Hemvårdens roll 
 Att samla många brukare med behov av hemvårdsinsatser inom samma byggnad leder till ett bättre resursutnyttjande. Närheten till hemvården ger också en ökad trygghet för brukarna. Förvaltning- 
 225 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 ens mål är att hemvårdslokalerna ska finnas nära brukarna och där det är möjligt läggs hemvårdslokalen i seniorboendet. Att personal finns nära ökar tryggheten vilket enligt undersökningar minskar efterfrågan på insatser. Närhet till hemvården är en del i ett före- byggande arbete och trygghetslarm är en annan. Hemvårdens mål är också att erbjuda sociala aktiviteter i anslutning till hemvårdslo- kalen. 
 Samverkan med primärvården 
 Omstruktureringen av servicelägenheterna till seniorboende inne- bär att landstinget ansvarar för hälso- och sjukvård enligt Ädel- överenskommelsen. Detta innebär att de som bor i en seniorlägen- het ska vända sig till sin vårdcentral när de behöver hjälp. 
 Det delade hälso- och sjukvårdsansvaret upplevdes av brukarna som otydlig och orättvist. Det delade ansvaret innebar också ett resursslöseri eftersom vårdpersonalen hade både den kommunala sjuksköterskan och primärvårdens distriktsjuksköterska att arbeta emot. Vilket innebar dubbla vårdlagsmöten och delegeringar. Med bakgrund av detta upprättades ett avtal den 1 januari 2006 mellan vuxenförvaltningen och primärvården angående hälso- och sjuk- vårdsinsatser för de personer som bor i seniorlägenheterna på Strigeln och Nålmakaren. Avtalet gäller 1 år med möjlighet till 1 års förlängning om ingen av parterna säger upp avtalet. 
 Avtalet innebär att behovet av sjukvård i hemmet tillgodoses av kommunens sjuksköterska. Övriga som bor i seniorlägenhet och har behov av sjukvård besöker sin vårdcentral. Kommunens arbets- terapeut och sjukgymnast ansvarar för insatser i alla Nålmakarens och Strigelns seniorlägenheter. 
 Projektet Framtidens boende för äldre 
 Vuxenförvaltningen och Kommunfastigheter samarbetar i projek- tet Framtidens boende för äldre. Projektet syftar till att kartlägga och planera för åtgärder som förbättrar möjligheten för äldre att bo kvar i sitt bostadsområde även som äldre. En del i detta är att verka för att fler seniorbostäder byggs och får en geografisk spridning över kommunen. I utvecklingsplanen för äldreområdet står föl- jande Bostadsområden med många äldre ska anpassas vad gäller 
 226 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 tillgänglighet, förbättrade servicefunktioner samt trygghetsska- pande insatser för att möjliggöra ett livslångt boende. Det står även att Kommunen ska stödja utvecklingen av seniorlägenheter i bostadsområdena och medverka till att där erbjuds närhet till ser- vice och gemenskap. 
 Resultat, faktainsamling, Strigeln och Nålmakaren 
 Allmänt 
 Ursprungligen fanns 126 servicelägenheter på servicehuset Strigeln. Den 1 oktober 2005 var 25 av dessa uthyrda som seniorlägenhet och den 1 oktober 2006, 53 stycken. 
 På Nålmakaren fanns ursprungligen 102 servicelägenheter. Den 1 oktober 2005 hade 27 av dessa övergått till seniorlägenheter och 2006 fanns det 41 personer. Medelåldern på Strigelns seniorer den 1 oktober 2006 var 80 år och på Nålmakaren 81 år. Vid inflytt- ningen hade de flesta stått i kö ca  
 2–3 
  år. 
 Beskrivning av målgruppen i seniorlägenheterna 
 Många av dem som bor i seniorlägenheterna på Strigeln och Nål- makaren klarar sig helt själv. Flera upplever större självständighet sedan de flyttat till seniorlägenheten eftersom miljön är tillgänglig- hetsanpassad. Detta innebär att fler än tidigare kan förflytta sig själva till aktiviteter och restaurang. 
 De som har hjälp från hemvården upplever att de nu har när- mare till hjälpen än tidigare vilket känns tryggare. Ca 50 procent av dem som bodde i seniorlägenheterna på Strigeln oktober 2005 hade någon form av hjälp från hemvården exklusive trygghetslarm och 40 procent på Nålmakaren. Motsvarande siffra oktober 2006 var för Strigeln 31 procent och för Nålmakaren 35 procent. 
 Strigeln 
 Av de 28 personer som bodde på Strigeln den 1 oktober 2005 var 20 kvinnor och 8 män. De flesta var ensamstående, endast 3 var sammanboende. Gruppens ålder var spridd mellan  
 66–87 
  år och 75 procent var 80 år och över. 
 227 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 Av de 61 personer som bodde på Strigeln den 1 oktober 2006 var 42 kvinnor och 19 män. De flesta var ensamstående, endast 8 var sammanboende. Gruppens ålder var spridd mellan  
 61–93 
  år och 68 procent var 80 år och över. 
 Nålmakaren 
 Av de 34 personer som bodde på Nålmakaren den 1 oktober 2005 var 21 kvinnor och 13 män. De flesta var ensamstående, 8 var sam- manboende. Gruppens ålder var spridd mellan  
 58–93 
  år, förutom en person som endast var 41 år. 75 procent av de boende var 80 år och över. 
 Av de 53 personer som bodde på Nålmakaren den 1 oktober 2006 var 35 kvinnor och 18 män. De flesta var ensamstående, 13 var sammanboende. Gruppens ålder var spridd mellan  
 59–94 
  år och 67 procent var 80 år och över. 
 Hemvård på Strigeln 
 Hemvården ges av servicehusets personal och det är även de som svarar på larmen. Nedan visas en tabell över vilken typ av hem- vårdsinsatser brukarna hade den 1 oktober 2005 och 2006. En person kan få hjälp med flera typer av insatser. 
  
 Tabell 
  
 Typ av insats från hemvården för de som bor i seniorlägenhet på 
  
 Strigeln, 1 oktober 2005 och 2006. 
  
 Strigeln 
  
 Totalt antal personer 
  
 Personlig 
  
 Städning 
  
 Klädvård 
  
 Hushålls- 
  
 Trygghets- 
  
 med hemvård exklusive 
  
 omvårdnad 
  
 ärenden 
  
 larm 
  
 larm och ledsagning 
  
 2005, bor 28 
  
 14 
  
 7 
  
 12 
  
 9 
  
 5 
  
 16 
  
 personer 
  
 2006, bor 61 
  
 19 
  
 12 
  
 14 
  
 11 
  
 5 
  
 29 
  
 personer 
  
 Den 1 oktober 2005 fick 14 personer hjälp från hemvården exklusive trygghetslarm. Av dessa fick 7 personer hjälp med per- sonlig omvårdnad. Trygghetslarm hade 16 personer och 3 var be- 
 228 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 viljade ledsagarservice. Av de 14 personer som fick hemvård var 11 personer över 80 år. 
 Samma tid 2006 fick 19 personer hjälp från hemvården exklusive trygghetslarm. Av dessa fick 12 personer hjälp med personlig om- vårdnad. Trygghetslarm hade 29 personer och 4 var beviljade led- sagning. Av de 19 personer som fick hemvård var 13 över 80 år. 
 Hemvård på Nålmakaren 
 När de boende behövde hjälp från hemvården under hösten 2005 gavs den hjälpen från personalgruppen på Nålmakarens servicehus. Organisationen ändrades under 2006 och en hemvårdsgrupp bilda- des. Hemvårdsgruppen är stationerad på Nålmakaren och ger hem- vård åt seniorerna i huset och boende i närområdet. Hemvårds- gruppen svarar också på larm från dem som bor i seniorlägenhe- terna. 
 Nedan visas en tabell över vilken typ av hemvårdsinsatser bru- karna hade den 1 oktober 2005 och 2006. En person kan få hjälp med flera typer av insatser. 
  
 Tabell 
  
 Typ av insats från hemvården för de som bor i seniorlägenhet på 
  
 Nålmakaren, 1 oktober 2005 och 2006. 
  
 Nålmakaren 
  
 Totalt antal personer 
  
 Personlig 
  
 Städning 
  
 Klädvård 
  
 Hushålls- 
  
 Trygghets- 
  
 med hemvård exklusive 
  
 omvårdnad 
  
 ärenden 
  
 larm 
  
 larm 
  
 2005, bor 34 
  
 14 
  
 7 
  
 10 
  
 5 
  
 3 
  
 12 
  
 personer 
  
 2006,bor 53 
  
 19 
  
 10 
  
 14 
  
 5 
  
 4 
  
 18 
  
 personer 
  
 Den 1 oktober 2005 fick 14 personer hjälp från hemvården exklusive trygghetslarm. Av dessa fick 7 personer hjälp med per- sonlig omvårdnad, och 12 personer hade trygghetslarm. Av de 14 personer som fick hemvård var 10 personer över 80 år. 
 Samma tid 2006 fick 19 personer hjälp från hemvården exklusive trygghetslarm. Av dessa fick 10 personer hjälp med personlig om- vårdnad. Trygghetslarm hade 18 personer. Av de 19 som fick hem- vård var 14 över 80 år. 
 229 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 Hemsjukvård 
 Enligt redovisat avtal under rubriken, Bakgrund/Samverkan med primärvården, så ansvarar kommunens sjuksköterska på Strigeln och Salazar sedan den 1 januari 2006 för sjukvård i hemmet i seniorlägenheterna Den 1 oktober 2006 utförde kommunens sjuk- sköterskor insatser till 10 personer på Strigeln och 8 personer på Nålmakaren. 
 Flyttning från seniorlägenheterna på Strigeln och Nålmakaren 
 Förutom den utflyttning som sker då en person avlider, så har två personer på Strigeln flyttat till särskilt boende under perioden 1 januari 2004 till 1 oktober 2006. På Nålmakaren har under samma period en person flyttat till annan ort i Sverige. 
 Resultat från fokusgruppssamtalen med seniorer på Strigeln och Nålmakaren 
 Varför man flyttar till en seniorlägenhet och vilka förväntningar har man på detta boende? 
 Den vanligaste anledningen till att man väljer att flytta till en seni- orlägenhet är att man vill ha ett tryggt boende med god fysisk till- gänglighet samt möjlighet till social samvaro. 
 De flesta har tidigare haft problem med den fysiska tillgänglig- heten i sin bostad när det gällde trappor, avsaknad av hiss, trångt badrum, avsaknad av plats för  
 el-rullstolen 
  osv. 
 En del ställer sig i kö den dag man har behov av hjälp och andra planerar för ålderdomen genom att flytta till ett seniorboende me- dan de orkar och innan de behöver hjälp. De som planerar för ålderdomen flyttar för att de tycker att det känns tryggt och skönt att veta att det är nära till hemvården den dag de behöver hjälp och att miljön är anpassad ifall man behöver rullstol. Man vill också slippa känna sig ensam och en flytt till ett seniorboende där det finns möjlighet till sociala kontakter inom huset upplevs som en trygghet. 
 Den ökade möjligheten till sociala aktiviteter är viktig för många. Många äldre är ensamstående och har brist på sociala kon- takter, en del av ens vänner har avlidit och man har svårt att själv ta 
 230 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 sig till olika aktiviteter. Många flyttade till seniorboendet för att det där finns närhet till aktiviteter och social gemenskap. 
 De flesta som flyttat in i seniorlägenheterna trodde att boendet skulle fortsätta att fungera som servicehuset gör idag. De trodde också att det skulle finnas personal dag och natt och att hjälpen skulle ges av den personalen som finns i huset samt att de skulle få hjälp av den kommunala sjuksköterskan. 
 Kringresurser/Gemensamhetslokalernas betydelse 
 Hemvård 
 Vid fokusgruppssamtalen på Strigeln och Nålmakaren framgick att en av anledningarna till varför man valt att flytta till en senior- lägenhet var att hemvården finns nära den dag då man behöver hjälp. Flera trodde att även nattillsynen skulle finnas kvar i den form som den finns i dag för servicelägenheterna. Man ville också ha en trygghet i form av att snabbt kunna få hjälp om man blev akut sjuk. 
 Gemensamhetslokaler och aktiviteter 
 Vid fokusgruppsamtalen lyfte samtliga fram gemensamhetsutrym- menas betydelse. Att hobby, gymnastiksal, bastu och studierum fanns var oftast en av anledningar till att man valt att flytta dit. Det är viktigt att lokalerna, aktiviteterna och personalen får finnas kvar sa många. Det fanns en oro för att detta ska tas bort. Möjligheten att bara gå ner i gemensamhetslokalerna och titta på eller delta i en aktivitet är viktig. 
 Flera på Strigeln tog upp betydelsen av att kunna gå ner och dricka sitt eftermiddagskaffe till självkostnadspris och samtidigt få umgås med andra. Detta upplevdes som en förmån och en trygghet. Tillgången till data, internet, bibliotek, bassäng/bastu och vatten- gymnastik samt snickeri framhölls som viktiga delar. 
 En dam uttryckte att Lucas var som att bo på en  
 Spa-anlägg- 
  ning, hon stormtrivdes där. Tänk att först äta frukost och sedan gå till bassängen eller på gymnastik och efter detta basta och sedan avsluta med att äta en lunch i restaurangen tillsammans med sina vänner, vilken lyx. Hon tyckte det var fantastiskt att få bo så här och att själv kunna välja att flytta dit. 
 231 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 De som bor på Nålmakaren lyfte fram att det var trevligt med underhållning, gymnastik och minigolf. De tyckte också att det var bra att en bastu fanns i huset. Tillgång till odlingslådor där de boende själva kan plantera lyftes fram som en tillgång. Några män uttryckte önskemål om att det vore roligt om snickeriet kunde komma igång. De önskade också att det skulle finnas ett rum där man kunde laga cyklar. 
 Restaurang 
 Restaurangen på Strigeln har fått flera gäster än tidigare. Man tycker att är bra att det finns en matsal så att man kan gå ner och äta då man inte orkar laga mat. Det är också praktiskt att kunna ta med släktingar till matsalen när man har besök. Några hade också hyrt samlingssalen till födelsedagsfest och begravningskaffe. 
 På Nålmakaren tyckte man att det är bra att det finns en restau- rang men det är inte så många som använder den ännu. Någon gick ner och hämtade mat medan de andra lagade själva. Flera uttryckte att det var bra att den finns den dag vi inte orkar laga mat. 
 Samhällsservice 
 Det är viktigt med närhet till buss, affär och apotek ansåg alla. När det gäller bussförbindelserna så har servicelinjen hållplats i nära anslutning till både Strigeln och Nålmakaren, vilket fungerar mycket bra. 
 På Strigeln finns inte affär och apotek i närheten vilket är pro- blem för vissa. De affärer som finns ligger en bit ifrån och det är tyvärr uppförsbacke till alla. De som kan tar bussen och tycker att det går bra medan andra tyckte att det var en lagom promenad och några fick hjälp med inköpen genom hemvården. 
 På Nålmakaren är det gångavstånd till både affär och apotek. Vilket prisades av dem som bodde där. Självständigheten hade ökat eftersom de själva kunde gå och handla. 
 232 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 Hälso- och sjukvård 
 Synpunkter som framkom hösten 2005, innan avtalet med Lands- tinget kom till. 
 De boende upplevde det som krångligt och svårt att förstå att de måste vända sig till sin vårdcentral då de är i behov av hälso- och sjukvård när det fanns en sjuksköterska i huset. Landstingets pri- märvård upplevdes inte ge samma service och närhet som den kommunala sjuksköterskan. Flera var besvikna eftersom de hade trott att de skulle få använda den kommunsjuksköterskan som finns i huset. De var också oroliga för hur det skulle gå om de blev svårt sjuka eftersom de då måste ta sig till vårdcentralen själva. 
 De boende på Strigeln tyckte att vårdcentralen var långt bort och att det var svårt att ta sig dit. På Nålmakaren tyckte man att det fungerade rätt bra med vårdcentralen eftersom den finns nära men att det vore ännu bättre om man bara kunde gå ner till sjuk- sköterskan som finns i huset. 
 Övrigt 
 Både de boende på Nålmakaren och Strigeln tyckte att det var roligt med dagis i huset. Flera sa att de brukar sitta och titta på bar- nen då de leker. 
 Flera tyckte att det var positivt att samla äldre i ett hyreshus, det blir en lugn och trygg boendemiljö. 
 De flesta har bott inom området tidigare och upplever det som viktigt att få bo kvar i området även då man flyttade till en senior- lägenhet. 
 Det framkom också önskemål om att det ska finnas  
 Mendezoch Internet, annars kommer inte yngre personer att vilja flytta hit ansåg några av de boende. 
 Några tyckte att kommunen döper om boendet och tar bort fördelarna med att bo här. Det borde vara bättre information redan då man flyttar in så att man vet hur det fungerar. Bra om det finns seniorråd. 
 233 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 Fiktiv bedömning angående behov av särskilt boende 
 För att kunna planera för det framtida behovet av platser i äldrebo- ende behövdes en utredning som belyser hur många av dem som bodde i servicelägenheterna på Nålmakaren och Lucas den 14 november 2005 som skulle vara berättigade till en plats i särskild boende. 
 En fiktiv biståndsbedömning gjordes med frågeställningen. Vil- Johnson typ av boende skulle personen vara i behov av om servicelägen- heterna upphörde i dag? Bedömningen har gjorts utifrån ärende- blad, daganteckningar, följdanteckningar samt samtal med berörda biståndshandläggare. 
 Resultat 
 Då undersökningen gjordes den 14 november 2005 fanns sam- manlagt 147 servicelägenheter på Humphrey och Nålmakaren. Om de boende i servicelägenheterna ansökt om särskilt boende i dag skulle 77 personer, cirka hälften få avslag med motiveringen att deras behov av hjälp kunde tillgodoses i hemmet med hjälp av hemvård. De övriga skulle få en plats på särskilt boende. 
 Nedan redovisas en tabell över vilken typ av boende som perso- nerna bedömdes ha behov av. 
 Tabell över behovet av boendeform. 
  
 Typ av boende 
  
 Strigeln (88 st) 
  
 Nålmakaren (59 st) 
  
 Sammanlagt (147 st) 
  
 Eget ordinärt boende 
  
 43 
  
 34 
  
 77 
  
 Äldreboende 
  
 32 
  
 18 
  
 50 
  
 Vårdboende 
  
 3 
  
 2 
  
 5 
  
 Gruppboende 
  
 8 
  
 5 
  
 13 
  
 Vårdboende demens 
  
 2 
  
 0 
  
 2 
  
 Diskussion 
 Utredning har pågått under flera år vilket innebär att rapporten belyser utvecklingen under längre tid. Fakta som framkommit under arbetet med rapporten har tagits tillvara i arbetet med vux- enförvaltningens verksamhetsplaner och utvecklingsplanen för äld- 
 234 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 reområdet. Under tiden utredningen har pågått har flera beslut angående seniorlägenheterna tagits, vilka redovisas i rapporten. 
 Vilken målgrupp bor i seniorlägenheter? 
 Målgruppen för seniorlägenhet är 55 +. Ålder på de personer som i dag bor i seniorlägenheterna på Strigeln och Nålmakaren är betyd- ligt högre. De boende har ett åldersspann mellan  
 59–94 
  år och ca 67 procent är 80 år och över. Det kan ses som att rätt kategori har flyttat in, eftersom vi vet att det är för personer 80 år och över som behovet av hemvård ökar och i denna boendeform finns oftast hemvården mer lättillgänglig. En boendeform med en trygg och tillgänglighetsanpassad miljö samt större möjlighet till sociala kon- takter skulle också kunna förlänga individens möjlighet att behålla sin självständighet. Tittar man på hur stor gruppen var som hade hemvård den 1 oktober 2006 så var det 31 procent på Strigeln och 35 procent på Nålmakaren, vilket kan tyckas vara en låg siffra. Detta kan tolkas som att de flesta som flyttat till seniorlägen- heterna planerar för sin ålderdom och flyttar innan de har behov av hjälp. Det låga behovet av hemvård påverkas självklart av den fria inflyttningen och behovet av insatser skulle sannolikt vara större om kommunen styrde över inflyttningen. 
 I Stockholm har man höjt åldern för inflyttning i en senior- lägenhet till 65 år. Skulle gränsen ändras i Eskilstuna skulle inte målgruppen förändras nämnvärt eftersom de som flyttar in i dag har en hög medelålder. Morgondagens pensionärer fyrtio- talisterna kommer kanske att vara mera aktiva med att planera för sin ålderdom, vilket skulle kunna innebära att medelålder sjunker. Utifrån detta borde kanske ålder för att flytta till en seniorlägenhet höjas till t.ex. 65 eller 70 år. 
 Flera personer berättade under fokusgruppssamtalen att de bli- vit mer självständiga och att de nu behöver mindre hjälp från hem- vården sedan de flyttat till en seniorlägenhet. I seniorboendet är miljön tillgänglighetsanpassad och flera uppgav att de inte längre behövde hjälp med förflyttningar till aktiviteter och restaurang. På Nålmakaren där affären finns nära hade självständigheten vad gäller inköp ökat. 
 De flesta som bor i seniorlägenheterna på Strigeln och Nålma- karen är ensamstående. Sannolikt är det också den gruppen som har ett ökat behov av sociala kontakter, vilket det finns stora möjlig- 
 235 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 heter till i anslutning till Strigeln och Nålmakarens seniorlägenhe- ter. 
 Flera sammanboende par bor på Strigeln och Nålmakaren. Möj- lighet för makar att bo tillsammans i ett särskilt boende efterfrågas ibland. Regeringen talar också om en parboendegaranti, det vill säga att makar som så önskar ska ges möjlighet att bo tillsamman i sär- skilt boende. Om endast en av makarna har behov av och rätt till insatsen särskilt boende är det denne som erbjuds plats. Service- lägenheterna var tidigare det självklara erbjudandet för makar då det räckte att en hade behov av boendet. Inom befintliga särskilt boende lägenheter finns endast ett fåtal lägenheter med 2 rum och kök. Seniorboendet kan därför vara ett alternativ om endast en av makarna har behov av stöd och hjälp. 
 Seniorboendets kvalitéer med en trygg, lättillgänglig boende- miljö med möjlighet till social samvaro lämpar sig i första hand för de personer som har en fysisk funktionsnedsättning och själva kan påkalla hjälp. Personer med demenssjukdom som har behov av när- het till personal och inte kan påkalla hjälp, är en kategori som seni- orlägenheter inte lämpar sig för. Boendets struktur gör att det inte går att tillgodose deras behov av närhet till personal. 
 Hemvårdens roll 
 Vuxenförvaltningen arbetar för att förlägga hemvårdens lokal i direkt närhet till där de flesta äldre bor. På Nålmakaren och Stri- geln finns hemvårdslokalen i huset vilket ökar tryggheten för bru- karna samt ger ett effektivt nyttjande av personalresurser. På grund av närheten inom huset kan personalen snabbt vara på plats och tätare besök kan utföras. Närheten till hemvården ger en ökad trygghet för brukarna vilket man enligt undersökningar vet mins- kar efterfrågan på insatser. Att hemvård finnas nära och är lättill- gänglig är en del i det förebyggande arbetet. 
 Mellan 1 oktober 2005 och 1 oktober 2006 har antalet trygg- hetslarm på Strigeln ökat från 16 till 29. Enligt kommunstyrelsens årsplan för 2007, ska trygghetslarm erbjudas till alla som bor i en seniorlägenhet. En svårighet i detta är att det inte finns någon offi- ciell definition på begreppet seniorlägenhet. 
 236 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 Samverkan med primärvården 
 Ett önskemål som framkom under fokusgruppssamtalen var att samma sjuksköterska ska finnas till både service- och seniorlägen- heterna. Närhet till sjuksköterska är en trygghetsfaktor och har en praktisk betydelse då man som äldre ofta har svårt att ta sig till vårdcentralen. På sikt är sammanhållen hemvård en viktig faktor för att möjliggöra för äldre att kan bo kvar längre i eget ordinärt boende med trygghet och god livskvalitet. Diskussioner pågår mellan kommunen och Landstinget Sörmland. 
 Det avtal som i dag finns mellan Landstinget och kommunen angående sjuksköterskeinsatserna på Nålmakaren, Lucas och Avila har fallit väl ut och har förbättrat seniorernas närhet till hälso- och sjukvård på sjuksköterskenivå. En annan trygghetsska- pande åtgärd vore att öka möjligheten till läkarkontakt i hemmet. Denna fråga bör finnas med i diskussionerna med Landstinget. 
 Gemensamhetslokalernas betydelse 
 Möjlighet till social samvaro är en viktig orsak till att många söker sig till ett seniorboende uppger de äldre under fokusgruppssamta- len. Därför är det av stor betydelse att seniorboendena kan erbjuda lokaler för träffpunkter samt gemensamma aktiviteter. Kommunen har som mål att tillskapa mötesplatser för äldre i bostadsområdena. Detta framgår tydligt i utvecklingsplanen för äldreområdet 2006– 2010 och i Kommunstyrelsens årsplan för 2007. I Utvecklingspla- nen för äldreområdet står att kommunens ska Verka för att gemensamhetslokaler bibehålls eller anordnas när servicehus om- vandlas till seniorlägenheter. 
 En utredning angående kommunens åtagande när det gäller lokalerna på Nålmakaren, inför att huset övergick till privat fastig- hetsägare, gjordes av Ochoa, vuxenförvaltningen under 2006. Utredningen ledde till att lokaler för personal boende/hem- vård, sjuksköterskeexpedition, kök/restaurang, öppen verksamhet för aktivitet och social samvaro även i fortsättningen ska hyras av kommunen. Detta motiveras av att värdet av öppna mötesplatser och förebyggande verksamhet påtalas i utvecklingsplanen för äldre- området samt specifikt att lokaler för att tillgodose detta ska be- varas vid förändringen från servicelägenheter till seniorlägenheter. 
 237 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 Viktigt är också att ta tillvara seniorernas kunskaper och resur- ser. På servicehusen i Stockholm tar de boende själva ansvar för de gemensamma aktiviteterna, lokaler finns i huset men seniorerna tar själva ansvar för aktiviteterna. Ett exempel på detta i Eskilstuna är Marielunds seniorboende, där seniorerna anordnar sina egna akti- viteter. Det finns också ett samarbete mellan seniorerna och Perez särskilda boende när det gäller arrangemang av aktivi- teter. Ett annat exempel är seniorrådet i Fröslunda. 
 Vuxenförvaltningens ansvar vad gäller lokaler och aktiviteter behöver tydliggöras både i servicehusen då de är helt omvandlande till seniorboende men även i seniorboenden som ägs av privata fas- tighetsägare. Viktigt är också att tillvarata seniorernas kunskaper och resurser för att anordna egna aktiviteter för seniorerna men även vara en resurs till dem som bor i servicelägenheterna under omstruktureringen samt den öppna mötesplatsen. En viktig del i att få en aktiv seniorgrupp kan vara att ett seniorråd skapas, vilket fastighetsägaren borde initiera samt erbjuda lokal för gemensam aktiviteter. Nålmakaren och Strigelns områdeslokaler med sina öppna verksamheter är välbesökta från hela kommunen. I utred- ningen som gjordes 2004 av Colon, vuxenförvaltningen, lyfts behovet av mötesplatser med öppen verksamhet fram som en viktig del för att öka möjligheten att bo kvar längre i eget ordinärt boende. 
 Flyttning från seniorlägenheterna på Strigeln och Nålmakaren 
 Få har flyttat (exklusive de som avlidit) från seniorlägenheterna sedan 1 januari 2004. Endast två personer på Strigeln har flyttat till särskilt boende och en person på Nålmakaren har flyttat till annan ort i Sverige. Detta måste tyda på att de flesta som flyttat in på Strigeln och Nålmakaren har kunnat få den hjälp och det stöd de varit i behov av inom denna boendeform. 
 Successiv omstrukturering 
 Att omstruktureringen sker successivt från servicelägenhet till seniorlägenhet kan anses vara bra för brukarna eftersom ingen be- höver flytta mot sin vilja men det leder till en otydlighet om vilken service som ska finnas inom seniorboendet. Omstruktureringen tar 
 238 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 flera år vilket gör att det finns en blandad målgrupp i huset under lång tid. Bland annat har kommun och landsting ett blandat ansvar för hälso- och sjukvård vilket skapar en otydlighet för de boende. I kommuner med sammanhållen hemvård finns inte denna skillnad. För att minska otydligheterna och öka tryggheten när det gäller hälso- och sjukvårdsinsatserna så har ett avtal tecknats med lands- tinget under en övergångsperiod där kommunsköterskans ansvar har utökats vad gäller seniorlägenheterna. 
 Skulle man välja att inte göra omstruktureringen successivt utan verkställa den direkt så skulle kommunen enligt en undersökning gjord av en biståndshandläggare i november 2005 behöva bereda plats i särskilt boende för ca hälften av dem som bor i servicelägen- heterna på Strigeln och Nålmakaren. Oktober 2006 skulle det ha inneburet att ca 70 personer skulle ha haft behov av plats i särskilt boende. 
 Vilken roll fyller seniorlägenheterna i framtidens boende för äldre? 
 Många äldre som vill byta bostad efterfrågar seniorlägenhet. Steget mellan eget ordinärt boende och ett särskilt boende är ibland för stort. Flera äldre är i behov av en tillgänglig bostad med möjlighet till social samvaro utan att de är i behov av hög omvårdnad. Utvär- deringen visar att seniorlägenheterna är en bra boendeform för den grupp av äldre som klarar sig i stort sett själva men är i behov av ett tryggt och tillgänglighetsanpassat boende med möjlighet till social gemenskap. 
 Andelen äldre kommer att öka den närmsta tiden vilket kommer att leda till ett ökat behov av bra bostäder för äldre. Fler seniorbo- städer byggs men det räcker ändå inte till. Nationellt har detta uppmärksammats och före detta vård- och omsorgsminister Carrillo och samhällsbyggnadsminister Jarvis har träffat representanter för flera bostadsföretag för att diskutera de äldres framtida boende. En oro finns för att det kommer att byggas färre seniorlägenheter i framtiden eftersom möjligheten att få räntebi- drag vid byggandet av hyreslägenheter har tagits bort. Ett ökat be- hovet av seniorlägenheter finns och skulle det komma gynnande finansiering skulle det stimulera byggandet. 
 Eftersom seniorbostäderna ingår i det ordinarie bostadsbestån- det behövs inget biståndsbeslut enligt socialtjänstlagen för att få 
 239 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 flytta in utan de äldre kan själva ställa sig i kö när de så önskar. Omstruktureringen av servicelägenheter på Nålmakaren och Stri- geln till seniorlägenheter innebär att kommunen inte längre styr över inflyttningen till dessa lägenheter. Detta är en fördel för de sökande som själva kan avgöra när de vill ansöka. Samtidigt för- svinner kommunens möjlighet att påverka inflyttningen så att de som har mest behov får dessa lägenheter. En del kommuner styr över inflyttningen till vissa av seniorlägenheterna. I Nyköping kal- las det anvisningslägenheter, fastighetsägaren är privat men kom- munen styr inflyttningen. Juridiskt är detta tveksamt. Önskvärt vore att inflyttningen kunde styras till de seniorlägenheter där kommunen bedriver verksamhet i form av öppen mötesplats och restaurang, som på Nålmakaren och Strigeln, t.ex. genom att vissa grupper skulle ha en form av förtur. I dagsläget är detta svårt att lösa juridiskt. Ett annat sätt att delvis styra vilka som flyttar in är att öka lägsta ålder då man får flytta in från 55 till t.ex. 65 eller 70 år. 
 Övrigt 
 Namnet seniorboende är trygghetsskapande men också miss- visande eftersom man lätt förväxlar det med ett särskilt boende. Ordet seniorlägenhet eller seniorbostäder är därför att föredra. 
 Information är viktigt för en framgångsrik process. Det som i stort sett alla i fokusgruppssamtalen lyfte fram var bristen på infor- mation om vad seniorboendet på Strigeln och Nålmakaren er- bjuder. De som flyttat in trodde att boendet skulle fortsätta att fungera som tidigare, många missförstånd fanns om vad som gällde. Det är viktigt att information ges skriftligt men även att informa- tionsmöten anordnas så att de boende kan få träffa andra som bor i huset. Det är viktigt att rätt information ges innan man flyttar in så att de nyinflyttades förväntningar bättre stämmer överens med vad boendet erbjuder. Det finns ett behov av att Kommunfastigheter och ägaren till Nålmakaren i samarbete med vuxenförvaltningen tar fram en informationsbroschyr där boendet och dess innehåll pre- senteras. 
 En enhetlig definition av seniorbostäder saknas. I dag så erbju- der alla seniorboende olika service. När nu kommunstyrelsen i sin årsplan tagit beslut om att alla som bor på ett seniorboende ska 
 240 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 erbjudas trygghetslarm försvåras detta av att en enhetlig definition för seniorlägenhet inte finns. 
 Sammanfattning 
 Servicehusens syfte var att ge en god boendestandard för äldre som inte hade så stora behov av service och omvårdad. Genom att flytta till ett hus med god tillgänglighet, matsal och annan service i huset skulle den äldre kunna klara sig själv. Vid behov av service och om- vårdnad skulle detta tillgodoses av den kommunala hemtjänsten. 
 Vid omstruktureringen av servicelägenheterna på Nålmakaren och Strigeln frånsäger sig kommunen möjligheten att styra över inflyttningen. Behovet av ett mellanboende/trygghetsboende är stort och har uppmärksammats nationellt de senaste åren. 
 Seniorlägenheterna skulle till viss del kunna uppfylla detta behov men då måste dessa vara utformade så att de tillgodoser be- hovet av tillgänglighet, trygghet och möjlighet till social gemen- skap. Alla seniorbostäder erbjuder inte detta. En enhetlig definition av seniorbostäder saknas. Att efterfrågan på seniorlägenheter är stor framkom under fokusgruppssamtalen med brukarna och kan utläsas av den långa kö som finns till Nålmakarens och Strigelns seniorlägenheter. Många kommuner avvecklar sina servicelägen- heter eller omstrukturerar dessa till seniorlägenheter medan andra kommuner däremot har valt att bevara servicelägenheterna. 
 I den nationella utvecklingsplanen för vård och omsorg om äldre 2005/06 säger man från regeringen att möjligheten att bo kvar i den egna bostaden är en viktig del av äldrepolitiken. I planen säger man också att de personer som känner sig otrygga och isolerade med att bo kvar i sin bostad trots en väl fungerande hemtjänst och hemsjukvård behöver erbjudas adekvata insatser och åtgärder för de problem de upplever. I en sådan situation bör enligt regeringens mening dessa personer kunna erbjudas plats i särskilt boende. 
 En delegation Delegationen för utveckling av bostäder och bo- ende för äldre personer tillsattes av regeringen 2006 för att titta på utveckling av bostäder och boende för äldre personer. En av punkterna i deras uppdrag är att analysera och föreslå åtgärder för att stimulera utvecklingen av särskilt boende i en mellanform för personer med i första hand behov av trygghet och gemenskap. De- legationen har i uppdrag att redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre ska få tillgång till bostad i s.k. mellanbo- 
 241 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 endeformer eller trygghetsboende. De har också till uppgift att de- finiera hinder i regelsystemet som kan försvåra utvecklingen av bo- städer och boende för äldre, samt om behov finns ge förslag på författningsändringar. Servicelägenheterna är en boendeform som passar målgruppen med behov av trygghet och gemenskap. Med bakgrund av detta bör vuxenförvaltningen överväga om omstruktu- reringen av servicelägenheterna ska bromsas upp. Delredovisning av uppdraget ska lämnas senast den 31 augusti 2007 och senast den 31 augusti 2008. Slutredovisning ska ske senast den 31 december 2009. 
 Kommunen har enligt bostadsförsörjningslagen ett övergrip- ande ansvar för att det ska finnas goda bostäder till alla i kom- munen. I samband med arbetet med utvecklingsplanen för äldre- området fördes en diskussion mellan Vuxenförvaltningen och fastighetsägare i Eskilstuna om att skapa ett forum för dialog om planeringen av bostäder för äldre. En sådan samverkansgrupp skulle kunna vara ett forum för att skapa gemensamma ståndpunkter samt föra diskussioner när problem uppkommer. I detta forum skulle vuxenförvaltningen kunna stimulera seniorbostädernas utveckling. 
 Utifrån fokusgruppssamtalen var detta viktiga kvalitéer för ett seniorboende 
  
 Trygghetsskapande åtgärder 
  
 Närhet till hemvårdspersonal. 
  
 Närhet till sjuksköterska, helst stationerad på seniorboendet. 
  
 Bostäder för enbart äldre 
  
 Lokaler och aktiviteter för social gemenskap inom boendet. 
  
 Tillgänglighetsanpassade bostäder och anpassad miljö. 
  
 Fördelar med seniorlägenhet 
  
 Flyttningen till en seniorlägenhet ökar självständigheten för många. 
  
 Seniorlägenheterna upplevs som ett tryggt boende. 
  
 Seniorlägenheterna som boendeform ökar möjligheten för par att kunna bo tillsammans även då en av parterna behöver hjälp från kommunen. 
  
 242 
  
 SOU 2007:103 
  
 Bilaga 5 
  
 Ökar möjligheten till kvarboende i eget ordinärt boende och fördröjer troligtvis behovet av att flytta till särskilt boende. 
  
 Seniorlägenheterna kan fungera som en typ av mellanboende. 
  
 Redan fattade beslut angående seniorlägenheter 
 Kommunstyrelsens årsplan för 2007. 
  
 Fler seniorlägenheter med anslutning till gemensamhetslokaler ska skapas i samverkan med olika fastighetsägare. 
  
 Erbjuda möjlighet till trygghetslarm för alla boende i seniorlä- genheter. 
  
 Utvecklingsplanen för äldreområdet  
 2006–2010. 
  
 Kommunen ska stödja utvecklingen av seniorlägenheter i bo- stadsområdena och medverka till att där erbjuds närhet till ser- vice och gemenskap. 
  
 Verka för att gemensamhetslokaler bibehålls eller anordnas när servicehus omvandlas till seniorlägenheter. 
  
 Bostadsområden med många äldre ska anpassas vad gäller till- gänglighet, förbättrade servicefunktioner samt trygghetsska- pande insatser för att möjliggöra ett livslångt boende. 
  
 Att arbeta vidare med; 
  
 1. 
  
 Regeringen har tillsatt en delegation som ska titta på utveck- lingen av bostäder för äldre. De har fått i uppdrag att analysera och föreslå åtgärder för särskilt boende i en mellanform för per- soner med i första hand behov av trygghet och gemenskap. Gruppen har också i uppdrag att definiera hinder i regelsystemet som kan försvåra utvecklingen av bostäder och boende för äldre. Mot bakgrund av regeringens uppdrag till delegationen, bör för- valtningen överväga om omstruktureringen av servicelägenhe- terna på Nålmakaren och Strigeln ska bromsas upp. 
  
 2. 
  
 Vuxenförvaltningens möjligheter att påverka inflyttningen till de omstrukturerade seniorlägenheterna bör diskuteras. Ska nå- gon form av förtur finnas till de omstrukturerade seniorlägen- heterna. 
  
 243 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2007:103 
  
 3. 
  
 Vuxenförvaltningen bör ta fram en plan för hur de uppdrag som berör seniorbostäder i kommunens årsplan ska förverkligas. 
  
 4. 
  
 Vuxenförvaltningen bör ta fram en plan för hur uppdragen avse- ende boendefrågor i kommunens Utvecklingsplan för äldreom- rådet ska förverkligas. 
  
 5. 
  
 Kommunen bör ta initiativ för att skapa ett forum mellan kom- munen, kommunfastigheter och privata fastighetsägare där en dialog om planering av bostäder för äldre kan föras. I samverkan fastighetsägare emellan bör en broschyr tas fram om vilka seni- orbostäder som finns och vad de erbjuder. 
  
 6. 
  
 För att öka möjligheten för äldre att bo kvar längre i ordinärt boende inom sitt eget bostadsområde bör arbetet tillsammans med Kommunfastigheter i projektet Framtidens boende för äldre intensifieras. 
  
 7. 
  
 Vuxenförvaltningen bör ta ställning till i vilken omfattningen aktiviteter och lokaler ska finnas på de öppna mötesplatser för äldre som finns i anslutning till de servicehus som omstrukture- ras till seniorbostäder. 
  
 8. 
  
 Vuxenförvaltningen bör definiera vilka seniorlägenheter som ska erbjudas trygghetslarm. 
  
 9. 
  
 Kommunen behöver ha vetskap om vilka seniorlägenheter som finns i Eskilstuna för att få ett helhetsperspektiv på bostäder för äldre samt för att kunna ge information till medborgarna. 
  
 10.Vuxenförvaltningen bör arbeta för att en informationsbroschyr tas fram avseende seniorlägenheterna på Nålmakaren och Stri- geln. Broschyrerna bör tas fram tillsammans med fastighets- ägarna och innehålla information från båda parter. 
 244 
 Bilaga 6 
 Tio undersökningar om människors förväntningar på sitt boende på äldre da´r 
 En  
 TEMO-undersökning 
  gjordes på uppdrag av Senior 2005 om seniorers funderingar och planer för sitt boende när de blir äldre. Undersökningen genomfördes i slutet av år 2000 bland personer i åldrarna  
 55–64 
  år. Svarsfrekvensen uppgick till 67 procent vilket innebar 1 010 respondenter. De flesta, 65 procent, var bosatta i en mindre stad eller tätort, 19 procent i storstad och 16 procent på landsbygd. 
 En  
 SABO-undersökning 
  genomfördes i slutet av år 2001 då 1 600 personer i åldrarna  
 55–80 
  år telefonintervjuades. Mer än hälften av de intervjuade bodde i städer och resten på mindre ort eller landsbygden. Drygt hälften bodde i småhus, nästan en fjärde- del i hyresrätt, knappt en femtedel i radhus (marklägenhet) och en procent i särskilt boende. 
 Enkätundersökning utförd av Stockholms kommuns utred- nings- och statistikkontor, USK, bland hyresgästerna i Svenska Bostäders seniorbostäder i Vällingby, Grimsta och Mälarhöjden i början av år 2002. Syftet var att ta tillvara hyresgästernas kunskaper om dagens seniorbostäder för att kunna använda dem i framtida projekt. Av de 137 tillfrågade svarade 92 procent. 
 Enkätstudie år 2002 i ett samarbete mellan Catholic University of Korea och Chalmers med syftet att samla in erfarenheter från äldre personer i olika seniorboenden i Sverige och Danmark. Enkäten gav 655 svar, 187 från 14 seniorfaelleskab (hyresrätt och bostadsrätt) i Danmark och i Sverige 282 svar från 11 seniorboen- den inom SABO (hyresrätt) och 186 svar från 8 seniorboenden (bostadsrätt) som Seniorgården AB tagit initiativ till. Svarsfrekvens var 58 procent. 
 245 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2007:103 
  
 En undersökning av Svenska Bostäder med syfte att få en bild av marknadsmässiga förutsättningar för att bygga seniorboenden. Av- sikten var att belysa betalningsvilja, intresse och attityder hos tre olika målgrupper; personer i Svenska Bostäders eget bostadsbe- stånd, köande i bostadsförmedlingen och villaboende i närliggande områden. 800 personer i åldrarna  
 55–80 
  år telefonintervjuades mel- lan januari och april 2002. 
 Enkätundersökning utförd i Svenska Bostäders bestånd (hyres- lägenheter) i Vällingby och Grimsta som en del i ett examensarbete vid Kungliga tekniska högskolan (KTH). Examensarbetet utfördes under höstterminen 2003 och vårterminen 2004. Enkäten skickades till 187 hushåll och svarsfrekvensen var 75 procent. 
 Studie utförd i februari 2006 av tre pensionärsorganisationer på Lidingö för att ge en aktuell och tillförlitlig bild av vilka önskemål Lidingöbor i åldern  
 65–80 
  år har beträffande sitt framtida boende. Svarsfrekvensen uppgick till 66 procent. Nästan hälften av dem som svarade bodde i villa eller radhus, ca en tredjedel i bostadsrätt och en fjärdedel i hyresrätt. 
 Kartläggning utförd av USK på uppdrag av Micasa Fastigheter i Stockholm AB. En enkät skickades till 1 500 personer i Bostad Stockholms kö, 65 år och äldre, i september 2006. Respondenterna skulle besvara frågor om seniorboende och vad som är viktigt vid val av boende. Svarsfrekvensen var 81 procent. Ungefär hälften av dem som svarade bodde ensamma. 
 En enkätundersökning genomförd av Attityd på uppdrag av Karlstad kommun. Syftet var att kartlägga vilka behov och önske- mål om framtida boende som fanns hos medborgarna i åldrarna 55– 80 år i Karlstads kommun. Enkäten skickades till 500 personer i november 2006. Svarsfrekvensen var 75 procent. Knappt hälften av respondenterna bodde i småhus, drygt en fjärdedel i bostadsrätt och drygt en femtedel i hyresrätt. 
 Undersökning genomförd av  
 KTH-studeranden 
  på uppdrag av Familjebostäder. Syftet med undersökningen var att få ett underlag för att bedöma vilka behov och preferenser äldre personer har med anknytning till bostaden och boendet. Enkäten gick ut till alla per- soner, 65 år och äldre, som bodde i Familjebostäders lägenheter (hyresrätter) i Blackeberg, sammanlagt 336 personer. Svarsfrekven- sen blev 76 procent. 
 246