Till statsrådet och chefen för Utbildnings- och kulturdepartementet 
 Regeringen beslutade den 9 oktober 2003 att tillkalla en särskild utredare med uppgift att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Genom beslut den 13 oktober 2003 förordnade dåvarande chefen för Kulturdepartementet, statsrådet Medina, f.d. generaldirektören Horne som särskild utredare. 
 Som experter i utredningen förordnades fr.o.m. den 18 december 2003  
 Ayala 
  Gibson, kansliråd vid Kulturdepartementet, Clark, departementssekreterare vid Kulturdepartementet och  
 Williams, kansliråd vid Finansdepartementet, fr.o.m. den 13 januari 2004  
 Claes-Göran 
  Kelly, expert vid Ekonomistyrningsverket och fr.o.m. den 27 januari 2004 Cook, skattedirektör vid Skatteverket. Fr.o.m. den 19 juli 2004 förordnades även Bradley, kammarrättsassessor och utredningssekreterare vid Justitiedepartementet. Cook entledigades fr.o.m. den 24 augusti 2004 och i hans ställe förordnades samma dag Robinson, rättslig expert vid Skatteverket. 
 Jones har tjänstgjort som huvudsekreterare fr.o.m. den 8 december 2003. Hill har tjänstgjort som biträdande sekreterare fr.o.m. den 12 januari 2004. 
 Utredningen har antagit namnet Finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:2). 
 SOU 2005:2 
 Utredningen överlämnar härmed sitt betänkande  
 Radio och TV i allmänhetens tjänst – Finansiering och skatter 
 , SOU 2005:2. 
 Till betänkandet fogas särskilt yttrande av  
 Williams. Utredningsuppdraget är därmed slutfört. 
 Stockholm i januari 2005 
 Horne 
 Cooper 
 Hill 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 Författningsförslag ............................................................. 
  
 29 
  
 1.1 
  
 Förslag till lag om finansiering av radio och TV i 
  
 allmänhetens tjänst .................................................................. 
  
 29 
  
 1.2 
  
 Förslag till förordning om finansiering av radio och TV 
  
 i allmänhetens tjänst ................................................................ 
  
 39 
  
 1.3 
  
 Förslag till förordning om upphävande av förordning (1989:48) om skyldighet att anmäla överlåtelse och 
  
 uthyrning av  
 TV-mottagare..................................................... 
  
 40 
  
 1.4 Förslag till lag om ändring i lag (1989:41) om  
 TV-avgift...... 
  
 41 
  
 1.5 
  
 Förslag till förordning om ändring av förordningen 
  
 (1989:46) om  
 TV-avgift........................................................... 
  
 44 
  
 1.6 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1998:1234) om det statliga personadressregistret ................ 
  
 45 
  
 1.7 
  
 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen 
  
 (1994:200)................................................................................. 
  
 46 
  
 1.8 
  
 Förslag till lag om ändring i radio- och  
  
 TV-lagen 
  
 (1996:844)................................................................................. 
  
 49 
  
 1.9 
  
 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)......... 
  
 51 
  
 1.10 
  
 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453)..... 
  
 52 
  
 1.11 
  
 Förslag till förordning om ändring i 
  
 indrivningsförordningen (1993:1229) .................................... 
  
 54 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2005:2 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbete................................. 
  
 55 
  
 1.1 
  
 Direktiven................................................................................. 
  
 55 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet .................................................................... 
  
 55 
  
 2 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad..................................... 
  
 57 
  
 2.1 
  
 En radio- och  
 TV-marknad 
  i förändring................................. 
  
 57 
  
 2.2 
  
 Television.................................................................................. 
  
 57 
  
 2.2.1 
  
 Marknad och konkurrens ............................................. 
  
 57 
  
 2.2.2 
  
 Frost TV................................................................. 
  
 58 
  
 2.2.3 
  
 White ....................................................................... 
  
 62 
  
 2.2.4 
  
 Satellit-TV ..................................................................... 
  
 64 
  
 2.3 
  
 Radio 
  
 ........................................................................................ 
  
 65 
  
 2.3.1 
  
 Marknad och konkurrens ............................................. 
  
 65 
  
 2.3.2 
  
 Public  
 service-radio....................................................... 
  
 66 
  
 2.3.3 
  
 Privat lokalradio ............................................................ 
  
 66 
  
 2.3.4 
  
 Närradio......................................................................... 
  
 67 
  
 2.3.5 
  
 Webbradio ..................................................................... 
  
 68 
  
 2.4 
  
 Fristående produktionsbolag................................................... 
  
 68 
  
 2.5 
  
 Statliga myndigheter ................................................................ 
  
 69 
  
 2.5.1 Granskningsnämnden för radio och TV...................... 
  
 69 
  
 2.5.2 
  
 Radio- och  
 TV-verket................................................... 
  
 69 
  
 3 
  
 Organisation och verksamhet ....................................... 
  
 71 
  
 3.1 
  
 Ägarstruktur för radio och TV i allmänhetens tjänst............. 
  
 71 
  
 3.2 
  
 Förvaltningsstiftelsens uppdrag och verksamhet................... 
  
 72 
  
 3.3 
  
 Programföretagens uppdrag och verksamhet......................... 
  
 73 
  
 3.3.1 
  
 Inledning........................................................................ 
  
 73 
  
 3.3.2 Sveriges Television AB (SVT)...................................... 
  
 74 
  
 3.3.3 Sveriges Radio AB (SR)................................................ 
  
 75 
  
 3.3.4 Sveriges Utbildningsradio AB (UR)............................ 
  
 75 
  
 3.4 
  
 Verksamhet i helägda bolag ..................................................... 
  
 76 
  
 3.4.1 Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) .............................. 
  
 76 
  
 3.4.2 Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) ....................... 
  
 77 
  
 6 
 Innehåll SOU 2005:2 
  
 3.5 
  
 Övriga aktiebolag..................................................................... 
  
 78 
  
 3.5.1 Mediamätning i Skandinavien AB (MMS) .................. 
  
 78 
  
 3.5.2 RUAB RadioUndersökningar AB (RUAB)............... 
  
 78 
  
 4 
  
 Distribution ............................................................... 
  
 79 
  
 4.1 
  
 Television.................................................................................. 
  
 79 
  
 4.2 
  
 Radio 
  
 ....................................................................................... 
  
 81 
  
 4.3 
  
 Teracom AB ............................................................................. 
  
 82 
  
 5 
  
 Styrning .................................................................... 
  
 85 
  
 5.1 
  
 Styrning av public  
 service-verksamheten ............................... 
  
 85 
  
 5.1.1 
  
 Radio- och  
 TV-lagen .................................................... 
  
 85 
  
 5.1.2 
  
 Sändningstillstånd......................................................... 
  
 86 
  
 5.1.3 
  
 Anslagsvillkor ............................................................... 
  
 87 
  
 5.1.4 
  
 Bolagsordningar............................................................ 
  
 88 
  
 5.1.5 
  
 Förvaltningsstiftelsens stiftelseförordnande............... 
  
 89 
  
 5.2 
  
 Finansiering av public  
 service-verksamheten......................... 
  
 90 
  
 5.2.1 
  
 Bakgrund ....................................................................... 
  
 90 
  
 5.2.2 Avgiftsskyldighet och uppbörd av  
 TV-avgift 
  i 
  
 dagens system ............................................................... 
  
 92 
  
 5.2.3 
  
 Förvaltning av rundradiokontot .................................. 
  
 94 
  
 5.2.4 
  
 Distributionskontot ..................................................... 
  
 95 
  
 5.3 
  
 Medelstilldelningen till programföretagen............................. 
  
 98 
  
 5.3.1 Årligt budgetunderlag från programföretagen ........... 
  
 98 
  
 5.3.2 Årligt förslag på medelstilldelning............................... 
  
 99 
  
 5.3.3 Fördelning av medel mellan programföretagen.......... 
  
 99 
  
 5.3.4 
  
 Anslagsvillkoren ......................................................... 
  
 100 
  
 5.3.5 Utbetalning av medel till programföretagen............. 
  
 100 
  
 5.4 
  
 Finansieringen av RIKAB och SRF ...................................... 
  
 101 
  
 5.5 
  
 Programföretagens inkomster utöver avgiftsmedel............. 
  
 101 
  
 5.6 
  
 TV-avgiftens 
  karaktär i statsrättslig mening ........................ 
  
 102 
  
 6 
  
 Redovisning och revision........................................... 
  
 107 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 107 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2005:2 
  
 6.2 
  
 Redovisning i företag ............................................................. 
  
 107 
  
 6.3 
  
 Redovisning i stat och kommun............................................ 
  
 110 
  
 6.3.1 
  
 Staten ........................................................................... 
  
 110 
  
 6.3.2 
  
 Kommuner................................................................... 
  
 111 
  
 6.4 
  
 God redovisningssed.............................................................. 
  
 111 
  
 6.5 
  
 Internationell utveckling på redovisningsområdet............... 
  
 113 
  
 6.6 
  
 Val av redovisningsprinciper.................................................. 
  
 116 
  
 6.7 
  
 Redovisning och revision av public  
 service-koncernen ....... 
  
 117 
  
 6.7.1 
  
 Årsredovisningen för programföretagen................... 
  
 118 
  
 6.7.2 
  
 Redovisning av intäkter .............................................. 
  
 121 
  
 6.7.3 
  
 Redovisning av programproduktion .......................... 
  
 122 
  
 6.7.4 
  
 Redovisning av omsättningstillgångar ....................... 
  
 123 
  
 6.7.5 
  
 Redovisning av anläggningstillgångar ........................ 
  
 123 
  
 6.7.6 Redovisning i RIKAB och SRF.................................. 
  
 124 
  
 6.7.7 Revision i SVT, SR, UR, RIKAB och SRF................ 
  
 124 
  
 6.7.8 Redovisning och revision i förvaltningsstiftelsen ..... 
  
 125 
  
 6.7.9 Programföretagens uppföljningsrapport (den s.k. 
  
 public  
 service-redovisningen)..................................... 
  
 125 
  
 7 
  
 Beskattning ............................................................. 
  
 127 
  
 7.1 
  
 Mervärdesskatt ....................................................................... 
  
 127 
  
 7.1.1 
  
 Allmänt om mervärdesskatt ....................................... 
  
 127 
  
 7.1.2 
  
 Sverige och  
 EG-rätten................................................. 
  
 128 
  
 7.1.3 Mervärdesskatteproblem i public service- 
  
 koncernen .................................................................... 
  
 128 
  
 7.2 
  
 Gällande rätt på mervärdesskatteområdet ............................ 
  
 131 
  
 7.2.1 
  
 Svensk rätt ................................................................... 
  
 131 
  
 7.2.2 Särskilt om mervärdesskatt för RIKAB och SRF ..... 
  
 135 
  
 7.2.3  
 EG-rätten 
  om undantaget för offentlig radio- och 
  
 TV-verksamhet............................................................ 
  
 135 
  
 7.3 
  
 Inkomstskatt .......................................................................... 
  
 141 
  
 7.3.1 Allmänt om inkomstskatt för aktiebolag .................. 
  
 141 
  
 7.3.2 
  
 Programföretagens inkomstskatt............................... 
  
 142 
  
 7.3.3 Inkomstskatt i RIKAB och SRF................................ 
  
 144 
  
 7.4 
  
 Programföretagens befrielse från fastighetsskatt................. 
  
 144 
  
 8 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:2 
  
 8 
  
 EU-frågor ................................................................ 
  
 145 
  
 8.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 145 
  
 8.2 
  
 Allmänt om EU och radio och TV i allmänhetens tjänst.... 
  
 145 
  
 8.3 
  
 Tillämpningen av EU: s konkurrensregler på radio och 
  
 TV i allmänhetens tjänst........................................................ 
  
 147 
  
 8.3.1 
  
 Statsstödsreglerna....................................................... 
  
 147 
  
 8.3.2 Artikel 86.2 om tjänster av allmänt ekonomiskt 
  
 intresse......................................................................... 
  
 150 
  
 8.3.3 Kommissionens meddelande om tillämpningen av 
  
 reglerna om statligt stöd på radio och TV i 
  
 allmänhetens tjänst (2001/C 320/04)........................ 
  
 151 
  
 9 
  
 Internationella jämförelser ........................................ 
  
 157 
  
 9.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 157 
  
 9.2 
  
 Ägande, sändningsrätt och uppdrag ..................................... 
  
 157 
  
 9.2.1 
  
 Ägande......................................................................... 
  
 158 
  
 9.2.2 
  
 Sändningsrätt .............................................................. 
  
 158 
  
 9.2.3 
  
 Uppdrag....................................................................... 
  
 158 
  
 9.3 
  
 TV-avgiftens 
  nivå................................................................... 
  
 159 
  
 9.4 
  
 Avgiftsskyldighet................................................................... 
  
 159 
  
 9.5 
  
 Uppbörd och medelstilldelning ............................................ 
  
 160 
  
 9.6 
  
 Skatt 
  
 ..................................................................................... 
  
 162 
  
 9.6.1 
  
 Inkomstskatt............................................................... 
  
 162 
  
 9.6.2 
  
 Mervärdesskatt............................................................ 
  
 162 
  
 9.7 
  
 Sidoverksamhet ...................................................................... 
  
 163 
  
 10 
  
 Utgångspunkter ....................................................... 
  
 165 
  
 10.1 
  
 Bakgrund ................................................................................ 
  
 165 
  
 10.2 
  
 Former för finansiering av public service............................. 
  
 166 
  
 10.3 
  
 Utredningens direktiv............................................................ 
  
 168 
  
 10.4 
  
 Brister i dagens finansieringssystem ..................................... 
  
 169 
  
 9 
 Innehåll SOU 2005:2 
  
 10.5 
  
 Konsekvenser vid ett nytt finansieringssystem? .................. 
  
 171 
  
 10.6 
  
 Utredningens riktlinjer .......................................................... 
  
 173 
  
 11 
  
 Avgiftssystemet ........................................................ 
  
 177 
  
 11.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 177 
  
 11.2 
  
 Direktiven............................................................................... 
  
 178 
  
 11.3 
  
 TV-mottagare 
  i dagens lag om  
 TV-avgift ............................. 
  
 178 
  
 11.4 
  
 Konvergensutveckling –  
 IT-, 
 tele-, 
  och mediatjänster......... 
  
 180 
  
 11.5 
  
 Teknikutveckling avseende distribution och apparatur 
  
 för radio och TV..................................................................... 
  
 182 
  
 11.5.1 Utsändning av  
 TV-signaler......................................... 
  
 182 
  
 11.5.2 Mottagning av TV i dag – teknisk utrustning ........... 
  
 184 
  
 11.5.3 Distributionssätt för programföretagens utbud ....... 
  
 186 
  
 11.6 
  
 Överväganden......................................................................... 
  
 189 
  
 11.6.1 Inledning...................................................................... 
  
 190 
  
 11.6.2 Avgiftsskyldighet och innehav av  
 TV-mottagare...... 
  
 191 
  
 11.6.3 Avgiftsfrihet vid mottagning av TV via Internet ...... 
  
 193 
  
 11.7 
  
 Uppbörd och avgiftskontroll................................................. 
  
 194 
  
 12 
  
 Finansiering ............................................................. 
  
 195 
  
 12.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 195 
  
 12.1.1 Tilldelning av medel i dag ........................................... 
  
 195 
  
 12.1.2 Tidigare förslag............................................................ 
  
 196 
  
 12.1.3 Direktiven.................................................................... 
  
 197 
  
 12.2 
  
 Överväganden......................................................................... 
  
 198 
  
 12.2.1 Övergång till direktfinansiering................................. 
  
 198 
  
 12.2.2 Metod för direktfinansiering...................................... 
  
 201 
  
 12.2.3 Beslut om medieavgift och fördelningsnyckel .......... 
  
 202 
  
 12.3 
  
 Vissa konsekvenser för programföretagen vid 
  
 direktfinansiering ................................................................... 
  
 203 
  
 12.3.1 Budgetunderlag och anslagsvillkor slopas ................. 
  
 203 
  
 12.3.2 Uppbörd och kontroll av medieavgiften ................... 
  
 204 
  
 12.3.3 Förvaltning av avgiftsmedlen ..................................... 
  
 207 
  
 10 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:2 
  
 12.3.4 Lån som alternativ finansieringsform........................ 
  
 208 
  
 12.3.5 Behov av ökat eget kapital.......................................... 
  
 209 
  
 12.3.6 Finansiering av SRF.................................................... 
  
 210 
  
 12.3.7 Sidoverksamheten....................................................... 
  
 211 
  
 12.4 
  
 Konsekvenser för programföretagens redovisning.............. 
  
 213 
  
 12.4.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 213 
  
 12.4.2 Nya krav på redovisningen......................................... 
  
 214 
  
 12.5 
  
 Ekonomisk förvaltning – ägarstiftelsens roll ....................... 
  
 217 
  
 12.6 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV............................... 
  
 218 
  
 12.7 
  
 Finansieringssystemet och EU ............................................. 
  
 218 
  
 13 
  
 Mervärdesskatt och inkomstskatt ............................... 
  
 221 
  
 13.1 
  
 Mervärdesskatt....................................................................... 
  
 221 
  
 13.1.1 Dagens finansieringssystem i mervärdesskatte- 
  
 hänseende .................................................................... 
  
 221 
  
 13.1.2 Direktfinansiering – konsekvenser för 
  
 mervärdesskatten ........................................................ 
  
 223 
  
 13.1.3 Val av skattesats .......................................................... 
  
 234 
  
 13.1.4 Tillhandahållanden mellan RIKAB och 
  
 programföretagen ....................................................... 
  
 245 
  
 13.1.5 Tillhandahållanden mellan SRF och 
  
 programföretagen ....................................................... 
  
 246 
  
 13.1.6 Några effekter vid en mervärdesskattebeläggning 
  
 av verksamheten i programföretagen ........................ 
  
 246 
  
 13.2 
  
 Inkomstskatt .......................................................................... 
  
 247 
  
 13.2.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 248 
  
 13.2.2 Konsekvenser för programföretagen......................... 
  
 249 
  
 14 
  
 Vissa frågor i samband med övergången till nytt 
  
 avgifts- och finansieringssystem................................. 
  
 251 
  
 14.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 251 
  
 14.2 
  
 Övergången till medieavgift .................................................. 
  
 251 
  
 14.3 
  
 Rundradiokontot ................................................................... 
  
 252 
  
 14.4 
  
 Distributionskontot............................................................... 
  
 254 
  
 11 
  
 Innehåll SOU 2005:2 
  
 14.4.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 254 
  
 14.4.2 Vems är skulden? ........................................................ 
  
 255 
  
 14.4.3 Hur skall återbetalningen ske?................................... 
  
 256 
  
 14.5 
  
 Programföretagens skrivelse om övergångsåtgärder............ 
  
 257 
  
 14.5.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 257 
  
 14.5.2 Överväganden.............................................................. 
  
 258 
  
 14.6 
  
 Konsekvenser för det samlade avgiftsuttaget ....................... 
  
 260 
  
 15 
  
 Övriga avgiftsfrågor ................................................... 
  
 261 
  
 15.1 
  
 Bakgrund................................................................................. 
  
 261 
  
 15.2 
  
 Betalningsskyldighet vid dödsfall.......................................... 
  
 261 
  
 15.2.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 261 
  
 15.2.2 Gällande rätt................................................................ 
  
 262 
  
 15.2.3 Rutiner hos RIKAB .................................................... 
  
 262 
  
 15.2.4 Överväganden.............................................................. 
  
 263 
  
 15.3 
  
 Medieavgift vid olika boendeformer ..................................... 
  
 265 
  
 15.3.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 265 
  
 15.3.2 Gällande rätt................................................................ 
  
 265 
  
 15.3.3 Tillämpning av gällande rätt ....................................... 
  
 266 
  
 15.3.4 Överväganden.............................................................. 
  
 268 
  
 15.4 
  
 Kontrollavgift ......................................................................... 
  
 269 
  
 15.4.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 269 
  
 15.4.2 Gällande rätt................................................................ 
  
 269 
  
 15.4.3 Kontrollavgift i Finland.............................................. 
  
 270 
  
 15.4.4 Allmänt om sanktionsavgifter.................................... 
  
 271 
  
 15.4.5 Överväganden.............................................................. 
  
 274 
  
 15.4.6 Konsekvenser av kontrollavgift.................................. 
  
 280 
  
 15.5 
  
 Tillgång till personuppgifter från SPAR respektive 
  
 Skatteverkets folkbokförings- och beskattningsdatabas ..... 
  
 281 
  
 15.5.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 281 
  
 15.5.2 Allmänt om regler för behandling av 
  
 personuppgifter........................................................... 
  
 281 
  
 15.5.3 Uppgift om make........................................................ 
  
 282 
  
 15.5.4 Uppgifter från Skatteverkets 
  
 folkbokföringsdatabas ................................................ 
  
 286 
  
 15.5.5 Uppgift om sambeskattning....................................... 
  
 290 
  
 12 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:2 
  
 15.6 
  
 Operatörers kundregister...................................................... 
  
 292 
  
 15.6.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 292 
  
 15.6.2 Överväganden ............................................................. 
  
 293 
  
 15.7 
  
 Medieavgift för företag, myndigheter m.fl........................... 
  
 294 
  
 15.7.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 294 
  
 15.7.2 Gällande rätt................................................................ 
  
 295 
  
 15.7.3 Betalningsfrekvens...................................................... 
  
 295 
  
 15.7.4 Överväganden ............................................................. 
  
 296 
  
 15.8 
  
 Medieavgift inom skolområdet ............................................. 
  
 297 
  
 15.8.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 297 
  
 15.8.2 Avgiftsskyldighet för skolor ...................................... 
  
 297 
  
 15.8.3 Upphovsrätten ............................................................ 
  
 297 
  
 15.8.4 Överväganden ............................................................. 
  
 298 
  
 16 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser................ 
  
 301 
  
 16.1 
  
 Kommittéförordningen ......................................................... 
  
 301 
  
 16.2 
  
 Flöden av avgifter med dagens system respektive 
  
 utredningens förslag .............................................................. 
  
 302 
  
 16.3 
  
 Mervärdesskatt på medieavgiften.......................................... 
  
 303 
  
 16.3.1 Bakgrund ..................................................................... 
  
 303 
  
 16.3.2 Förutsättningar ........................................................... 
  
 304 
  
 16.3.3 Finansiella effekter för programföretagen ................ 
  
 305 
  
 16.3.4 Finansiella effekter för den konsoliderade 
  
 offentliga sektorn........................................................ 
  
 308 
  
 16.3.5 Finansiella effekter för avgiftsbetalarna .................... 
  
 310 
  
 16.4 
  
 Effekt av eventuell reducerad mervärdesskattesats för 
  
 privata  
 betal-TV-tjänster ....................................................... 
  
 311 
  
 16.5 
  
 Effekt av eventuell jämkning av ingående 
  
 mervärdesskatt ....................................................................... 
  
 311 
  
 16.6 
  
 Effekter av inkomstskatt ....................................................... 
  
 312 
  
 16.7 
  
 Effekter av förslag om vissa avgiftsfrågor ............................ 
  
 313 
  
 16.8 
  
 Effekt av förslag om finansiering av 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV............................... 
  
 314 
  
 13 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2005:2 
  
 16.9 
  
 Övriga konsekvensbeskrivningar .......................................... 
  
 314 
  
 17 
  
 Författningskommentarer........................................... 
  
 315 
  
 17.1 
  
 Förslaget till lag om finansiering av radio och TV i 
  
 allmänhetens tjänst................................................................. 
  
 315 
  
 17.1.1 Generella ändringar..................................................... 
  
 315 
  
 17.1.2 Kommentarer till bestämmelserna............................. 
  
 315 
  
 17.2 
  
 Förslaget till förordning om finansiering av radio och 
  
 TV i allmänhetens tjänst ........................................................ 
  
 319 
  
 17.3 
  
 Förslaget till lag om ändring av lagen (1989:41) om TV- 
  
 avgift ...................................................................................... 
  
 319 
  
 17.3.1 Allmänt ........................................................................ 
  
 319 
  
 17.3.2 Kommentarer till bestämmelserna............................. 
  
 320 
  
 17.4 
  
 Förslag till förordning om ändring av förordning 
  
 (1989:46) om  
 TV-avgift ......................................................... 
  
 321 
  
 17.5 
  
 Förslag till förordning om ändring i förordningen 
  
 (1998:1234) om det statliga personadressregistret............... 
  
 321 
  
 17.6 
  
 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:200) om 
  
 mervärdesskatt........................................................................ 
  
 321 
  
 17.7 
  
 Övriga lag- och förordningsändringar .................................. 
  
 321 
  
 Särskilt yttrande............................................................... 
  
 323 
  
 Av experten  
 Williams ...................................................... 
  
 323 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv.............................................................. 
  
 331 
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv .................................................................. 
  
 339 
  
 Bilaga 3 Placering av anslagsvillkor................................................. 
  
 345 
  
 Bilaga 4 Konsekvenser för redovisning vid direktfinansiering ..... 
  
 355 
  
 Bilaga 5 Inkomstskattekonsekvenser vid direktifinansiering ....... 
  
 359 
  
 Bilaga 6 Public service radio och TV i Storbritannien,..................367 
  
 Finland, Danmark och Norge 
  
 Bilaga 7 Litteraturförteckning ........................................................ 
  
 391 
  
 14 
 Sammanfattning 
 Utredningens förslag och överväganden i huvudsak: 
  
 En medieavgift införs som skall utgöra betalning för rätten att ta del av utsändningar från Sveriges Television (SVT), Sveriges Radio (SR) och Sveriges Utbildningsradio (UR). Avgiften skall betalas av hushåll, företag, myndigheter m.fl. som innehar en  
  
 TV-mottagare 
  som kan ta emot utsändningarna från SVT och UR. Den som endast innehar en radiomottagningsapparat skall inte erlägga någon avgift. För samtliga  
 TV-mottagare 
  som finns i innehavarens hushåll betalas en enda avgift. Avgiften skall betalas från den 1 januari 2007 men kunna debiteras och uppbäras i förskott från den 1 juli 2006. 
  
 Medieavgiftens storlek beslutas av riksdagen för den period som de tre programföretagen tilldelas sändningstillstånd av regeringen. Avgiften debiteras och uppbärs av Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) som även ansvarar för avgiftskontroll. 
  
 Avgifterna går via Radiotjänst till programföretagen enligt en av riksdagen beslutad fördelningsnyckel (direktfinansiering). Nuvarande system med budgetunderlag till regeringen, förslag av regeringen till riksdagen om tilldelning av medel och därpå följande riksdagsbeslut samt anslagsvillkor slopas. Vissa av de senare infogas i bolagsordningarna. En lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst införs och ersätter bl.a. lagen (1989:41) om  
  
 TV-avgift. 
  
 Vid övergång till ett system med direktfinansiering kommer medieavgiften att anses som en ersättning för en tjänst som tillhandhålls avgiftsbetalaren av programföretagen. Eftersom tjänsten inte omfattas av något undantag från skatteplikt bedömer utredningen att den bör bli föremål för mervärdesskatt. En reducerad skattesats om 6 procent bör väljas. 
  
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 En övergång till direktfinansiering får vidare betydelse för vilka regler enligt inkomstskattelagen som skall tillämpas. Reglerna om näringsbidrag, som möjliggjort för företagen att rulla överskott av avgiftsmedel från ett år till ett annat utan att de upptagits till beskattning, blir inte längre tillämpliga. Företagens intäkter i form av avgifter kommer i stället att behandlas som vanliga intäkter. 
  
 De medel som tilldelats SVT och UR från det s.k. distributionskontot för att utjämna kostnaderna för TV- distribution över en längre tidsperiod skall, liksom förutsatts av riksdagen, återbetalas genom  
  
 TV-avgiften. 
  Det skall ske genom att en starkt reducerad  
 TV-avgift 
  utgår, parallellt med medieavgiften, fr.o.m. 2008 och under de närmaste åren därefter. 
  
 Det har inte ingått i utredningens uppdrag att föreslå storleken på den avgift som de avgiftsskyldiga skall betala. En rimlig utgångspunkt synes dock vara att nivån på det totala avgiftsuttaget, innefattande medieavgift,  
  
 TV-avgift 
  och mervärdesskatt, inte skall påverkas av utredningens förslag. 
 Uppdraget 
 Utredningen har haft i uppdrag att ta fram ett underlag om vissa frågor rörande finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst, dvs. de tre företagen Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB. Tre frågor har stått i förgrunden: hur avgiftssystemet skall utformas, om avgifterna skall tillfalla de tre programföretagen direkt och hur dessa skall behandlas i skatteavseende. Vidare har utredningen haft att behandla ett antal specifika frågor som gäller avgiftssystemet. 
 Bakgrund till utredningens förslag 
 Radio och TV i Sverige har under de senaste två decennierna förvandlats från att endast omfatta public service till en marknad med en rad olika kanaler, producenter, operatörer och tjänsteleverantörer. Detta har betytt att Sveriges Television och Sveriges Radio successivt har tappat tittar- och lyssnarandelar till andra aktörer men de har likväl en betydande ställning på 
 16 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 marknaden. En översikt ges av dagens marknad, olika verksamheter och aktörer samt konkurrenssituationen. 
 Ägarformen för public  
 service-företagen 
  har förändrats över tiden. Nu gäller att de ägs av en stiftelse, bildad av staten (Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB). Styrelsen för denna stiftelse utses av regeringen efter förslag av partierna i riksdagen. Stiftelsen utser i sin tur flertalet av ledamöterna i bolagens styrelser, regeringen utser dock ordförande och en suppleant. Regeringen har fastställt bolagsordningarna för programföretagen. 
 Programföretagens verksamhet skall bedrivas självständigt i förhållande till såväl staten som olika andra intressen och maktsfärer. Andra viktiga principer i uppdraget är att utbudet skall vara mångsidigt och av hög kvalitet, finnas tillgängligt i hela landet, vara  
 icke-kommersiellt 
  och fritt från reklamavbrott samt beakta språkliga och etniska minoriteters intressen. Utredningen ger en översiktlig beskrivning av företagens verksamhet. 
 Samtidigt som företagen, framför allt från publicistisk synpunkt, skall vara oberoende av staten utövar riksdag och regering ett allmänt inflytande över de grundläggande riktlinjerna för programverksamheten, organisation etc. I radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) regleras bl.a. möjligheterna att få tillstånd att sända radio och TV. De tre programföretagen har beviljats sådana tillstånd av regeringen vilka innehåller generella riktlinjer för innehållet i programverksamheten. 
 Programföretagen finansieras nära nog uteslutande av TV- avgifter som betalas av den som innehar en  
 TV-mottagare. 
  Avgifterna betalas till Radiotjänst i Kiruna AB och samlas på det s.k. rundradiokontot i Riksgäldskontoret. På förslag av regeringen fattar riksdagen beslut om de medel som företagen årligen skall tilldelas företagen från detta konto. Från år 2002 utgår vidare särskilda medel som Riksgäldskontoret, efter riksdagens beslut, ställt till förfogande för SVT och UR för att över en längre tidsperiod utjämna kostnaderna för  
 TV-distribution 
  vid övergången från analoga till digitala sändningar (det s.k. distributionskontot). Dessa medel skall återbetalas från år 2008 när  
 TV-sändningarna 
  i det analoga marknätet upphört. Riksdagens beslut om medelstilldelning kompletteras av regeringen i form av s.k. anslagsvillkor som bl.a. innehåller bestämmelser om organisation, sidoverksamhet och revision men även i viss mån om hur medlen skall användas. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Företagen inom public  
 service-koncernen 
  skall årligen redovisa sin verksamhet i flera olika dokument. Årsredovisning skall lämnas av varje företag. En koncernredovisning avges av förvaltnings- stiftelsen. Vart och ett av de tre programföretagen lämnar en uppföljningsrapport över verksamheten, s.k. public service- redovisning. Även det årliga budgetunderlag som de tre företagen skall inge till sitt departement kan räknas hit. Utredningen uppmärksammar särskilt årsredovisningen och vilka redovisnings- principer som tillämpas. 
 För programföretagen gäller i dag att de inte kan dra av mervärdesskatt inom den s.k. kärnverksamheten. De tillhanda- hållanden som görs inom ramen för den s.k. sidoverksamheten, som dock utgör en mycket ringa del av den totala verksamheten, är däremot föremål för mervärdesskatt.  
 TV-avgiften 
  är inte belagd med mervärdesskatt. Av särskild betydelse för utredningens uppdrag är reglerna inom  
 EG-rätten 
  om mervärdesskatt och statsstöd. Dessa beskrivs närmare. 
  
 TV-avgiften 
  är i praktiken en betalning till programföretagen för deras radio- och  
 TV-tjänster 
  men genom det nuvarande finansieringssystemet transformeras avgiftsmedlen till ett av riksdagen tilldelat statsbidrag. Företagen behandlar tilldelade medel som ett näringsbidrag i inkomstskattehänseende. Därav följer bl.a. att överskott av tilldelade medel ett visst år kan rullas över till påföljande år utan att bli föremål för inkomstskatt. 
 Finansiering av public  
 service-verksamheten 
  huvudsakligen genom en avgift tillämpas förutom i Sverige även i vissa andra länder. I betänkandet redogörs för förhållandena i Danmark, Finland, Norge och Storbritannien. 
 Utgångspunkter för utredningens förslag 
 I sitt arbete har utredningen utgått från en i huvudsak oförändrad inriktning när det gäller grunderna för den svenska public service- verksamheten. En del i detta är att verksamheten finansieras genom en särskild avgift som betalas av innehavarna av  
 TV-apparater. 
  Utredningen har diskuterat alternativ till denna finansieringsform men anser inte att någon förändring bör ske. Dock finns brister i dagens system. De sammanhänger med den tekniska utvecklingen som kan skapa oklarhet om avgiftsskyldighetens omfattning och därmed påverka de medel som tillkommer programföretagen. 
 18 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 Nuvarande system för medelstilldelning, med ingivande av budgetunderlag till regeringen, förslag från denna till riksdagen, behandling och beslut i riksdagen samt därefter följande anslagsvillkor, har betydande likhet med anslagsgivningen till statliga myndigheter. Den statliga regleringen i övrigt synes också vara detaljerad, också i jämförelse med situationen i andra länder. Det undantag som gäller i fråga om mervärdesskatten kan motverka att verksamheten bedrivs på mest ändamålsenliga sätt; konkurrensen på marknaden kan också påverkas negativt. Finansieringsformen har också lett till att företagen t.ex. har ett lågt eget kapital. 
 Den slutsats som utredningen kommit till är att flera förändringar bör ske. Avgiftssystemet bör anpassas till den tekniska utvecklingen. Systemet för finansiering bör utformas så att företagen direkt får del av inflytande avgifter. Utredningen bedömer att genom dessa förslag torde behandlingen av företagen i skatteavseende komma att förändras, både vad gäller mervärdes- skatt och inkomstskatt. Behovet av eget kapital ökar i ett sådant nytt läge. 
 Avgiftssystemet 
 För närvarande pågår ett teknikskifte inom distribution och mottagning av TV. Analog utsändningsteknik ersätts successivt med digital teknik. Också apparaterna förändras: en  
 TV-mottagare 
  som är konstruerad för mottagning genom analog teknik kan inte ta emot digitala signaler utan att en särskild  
 digital-TV-box 
  kopplas till apparaten.  
 TV-apparater 
  som innehåller en inbyggd digital mottagning finns redan nu på marknaden.  
 TV-sändningar 
  kan tas emot via s.k.  
 IP-TV 
  och över Internet. 
 Utredningen avvisar en total omläggning av finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst som t.ex. en övergång till finansiering via statsbudgeten eller en särskild apparatoberoende skatt eller avgift. Även i framtiden bör de som har möjlighet att ta del av utsändningar från public  
 service-företagen 
  genom avgifter svara för deras finansiering. En vidareutveckling av dagens avgifts- system förordas, innebärande att avgiftsskyldigheten knyts till mottagande av  
 TV-utsändningar 
  från public  
 service-företagen 
  och innehav av en teknisk utrustning för dessa. För den som bara 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 innehar en radiomottagningsapparat skall fortsatt avgiftsfrihet gälla. 
 Utredningen föreslår en s.k. medieavgift som skall utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningar från de tre programföretagen, alltså både radio och TV, och som bygger på innehav av en sådan utrustning som möjliggör mottagande av utsändningar från SVT och UR. 
 Utredningen förutser inga dramatiska förändringar på kort sikt på grund av den tekniska utvecklingen men bedömer att denna på sikt kan medföra oklarhet om vilken utrustning som en innehavare skall erlägga medieavgift för. Med hänsyn till svårigheterna att förutse den tekniska utvecklingen är det inte meningsfullt att i lagstiftningen eller dess förarbeten definiera utrustningen till en teknisk specifikation. Som vägledning pekar utredningen på vad som kan behöva beaktas. Med  
 TV-mottagare 
  skall avses en sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidare- sändning av  
 TV-program 
  från programföretagen. Den tekniska utrustningen skall kunna ta emot  
 TV-signaler 
  som sänds i analogt format eller i ett standardiserat digitalt  
 TV-format 
  och omvandla dessa till ljud och bild. Utrustningen skall ha en inbyggd monitor eller motsvarande (t.ex. en projektor) för presentation av bilden eller ha en utgång där en separat monitor eller motsvarande kan anslutas för presentation. Definitionen omfattar alla typer av elektroniska apparater med denna funktion, även datorer, mobil- telefoner och andra mobila enheter om dessa särskilt utformats eller utrustats för att ta emot sådana  
 TV-signaler. 
  
 System för finansiering 
 I dag beslutar riksdagen, på förslag av regeringen, om vilka medel som skall tilldelas de tre public  
 service-företagen. 
  Utgångspunkten är att de  
 TV-avgifter 
  som inflyter skall användas för företagens verksamhet. Det belopp som tilldelas av riksdagen är dock inte direkt kopplat till vad som faktiskt flyter in avgiftsvägen. Efter riksdagens beslut utfärdar regeringen de s.k. anslagsvillkoren om de villkor som skall gälla för medelstilldelningen. 
 Utredningen anser att nuvarande system för medelstilldelning gör programföretagen alltför myndighetslika. Ett friare system där inflytande avgifter tillfaller företagen direkt skulle gynna oberoen- det från statsmakterna. Det skulle också kunna stimulera till en 
 20 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 effektivare resursanvändning och villkoren skulle i högre utsträckning än nu motsvara dem som konkurrensutsatta bolag lever under. Genom en bred programproduktion av hög kvalitet och insatser för att förhindra avgiftsskolk kan företagen verka för att bibehålla eller öka sina avgiftsintäkter. 
 Utredningen förordar därför övergång till ett system där medieavgifterna skall finansiera de tre programföretagens verksamhet och tillfalla bolagen direkt utan årligt beslut av riksdagen och regeringen. Avgiftens storlek skall fastställas av riksdagen som också skall besluta den s.k. fördelningsnyckeln, dvs. vilka andelar av inflytande avgifter som skall tillfalla respektive programföretag. 
 Den nuvarande lagen om  
 TV-avgift 
  reglerar skyldigheten att betala avgift för innehav av  
 TV-mottagare. 
  Däremot saknas i lagstiftningen bestämmelser om hur inflytande avgifter skall användas; medelsanvändningen följer av riksdagens årliga beslut och regeringens anslagsvillkor. Vid direktfinansiering bör det av lag framgå till vilket ändamål medieavgiften skall användas. Utredningen föreslår en lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst som bl.a. skall ersätta lagen om  
 TV-avgift. 
  
 Medieavgiften skall uppbäras av RIKAB som också skall ansvara för avgiftskontroll samt förvaltning av avgiftsmedlen. Utredningen utgår från att programföretagen och RIKAB i en gemensam överenskommelse reglerar sina ekonomiska mellanhavanden. 
 Företagen skall liksom vanliga näringsdrivande konkurrens- utsatta företag hänvisas till den öppna kapitalmarknaden för placering och eventuell lånefinansiering vid anskaffning av anläggningstillgångar eller driftsutgifter. 
 Vid direktfinansiering kommer det att finnas ett behov att höja det egna kapitalet i företagen. Diskussioner har ägt rum med företagen om möjligheterna att skriva upp värdet på programföretagens innehav av aktierna i Sveriges Radio Förvaltnings AB. 
 Utredningen bedömer att det föreslagna finansieringssystemet står väl i överensstämmelse med EU:s statsstödsregler. 
 Utredningen beskriver även vilka konsekvenser direktfinan- siering får för företagens redovisning. 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
 Införande av direktfinansiering innebär att medieavgiften kommer att utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningarna från de tre programföretagen. Avgiften får anses som en ersättning för en tjänst som tillhandahålls avgiftsbetalaren. Mot denna bakgrund resonerar utredningen om hur den svenska mervärdesskattelagen respektive reglerna om undantag från mervärdesskatt för public service radio och TV i EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv skall tolkas. 
 I mervärdesskattelagen (1994:200) är undantaget från mervärdes- skatt knutet till en bidragsfinansierad verksamhet. Vid en övergång till direktfinansiering får detta undantag inte anses vara aktuellt. 
 I det sjätte mervärdesskattedirektivet (77/388/EEG) finns två undantagsmöjligheter angivna. Det ena, enligt artikel 4.5, tar sikte på vad som kallas offentligrättsliga subjekt. Sådana subjekt omfattas inte av mervärdesskattesystemet när de utför aktiviteter i sin egenskap av offentligrättsliga subjekt. Programföretagen kan inte anses som sådana enligt svensk rätt; de är aktiebolag som regleras av civilrättslig lagstiftning. Det andra, enligt artikel 13 A 1 q, avser  
 icke-kommersiella 
  aktiviteter som bedrivs av offentliga radio- och televisionsorgan. I betänkandet redovisas hur detta begrepp kan tolkas. Vad gäller begreppet  
 icke-kommersiell 
  aktivitet sluter sig utredningen till att det är sådan verksamhet som finansieras av avgiften som utgör en sådan aktivitet enligt artikeln. När det gäller tolkningen av uttrycket offentliga radio- och televisionsorgan anser utredningen att de ekonomiska och organisatoriska villkoren genom utredningens förslag förändras så att de inte längre kan anses som sådana organ enligt den aktuella artikeln. Därmed är inte samtliga kriterier för undantag enligt EG- bestämmelsen uppfyllda för public  
 service-företagens 
  del. Den sammanfattande bedömningen blir således att den tjänst som tillhandahålls avgiftsbetalaren inte omfattas av något undantag och därför bör kunna bli föremål för mervärdesskatt. 
 Vad gäller valet av skattesats konstaterar utredningen att de EU- länder som mervärdesskattebelägger sin avgift har valt olika lösningar. De svenska  
 betal-TV-företagens 
  tjänster omfattas av normalskattesatsen 25 procent. Utredningen för ett resonemang om möjligheten att använda en lägre procentsats för public service- företagens tjänster samtidigt som nuvarande uttag för  
 betal-TV- 
  företagen behålls. Frågan är om detta är möjligt i förhållande till 
 22 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 EG-rättens 
  principer om likabehandling och skatteneutralitet. Några utslag av  
 EG-domstolen 
  som kan anses vara relevanta i detta sammanhang redovisas i betänkandet. Utredningens samman- fattande bedömning är att de olika tjänsterna på marknaden (från public service- respektive de kommersiella företagen) inte kan anses konkurrera med varandra och att tjänsterna därmed inte kan befinnas liknande. En mervärdesbeskattning av public service- företagens verksamhet bör inte leda till att de får vare sig avsevärt ökade eller minskade medel för sin verksamhet. Beskattningen bör även vara neutral för den enskilde avgiftsbetalaren. Avgiftens storlek bör således inte påverkas av beskattningen. Införandet av en reducerad mervärdesskatt kan inte anses bidra till att störa konkurrensen på marknaden. Utredningen föreslår att den reducerade skattesats som tillämpas på kulturområdet, nämligen 6 procent, skall gälla för medieavgiften. 
 En övergång till direktfinansiering får även betydelse för vilka inkomstskattemässiga regler som skall tillämpas för företagens verksamhet. Reglerna om näringsbidrag kommer inte längre att vara tillämpliga utan företagens avgiftsintäkter kommer att behandlas som vanliga intäkter. Tillgångar som anskaffas när det nya finansieringssystemet införts måste aktiveras och programproduktion som sker sedan systemet börjat fungera under vissa förutsättningar tas upp som en tillgång. Utredningen har övervägt om företagen skall erhålla befrielse från inkomstskatt men kan inte förorda en sådan lösning. 
 Övergång till ett nytt system 
 Utredningen har utgått från att ett riksdagsbeslut kommer att fattas under våren 2006. Medieavgift skall enligt förslaget betalas från den 1 januari 2007 men kunna debiteras och uppbäras av RIKAB i förskott från den 1 juli 2006. 
 Vid utgången av 2006 kan man enligt uppgift från RIKAB räkna med att det på rundradiokontot finns ett visst ackumulerat positivt resultat enligt nuvarande tilldelningssystem. Dessa medel bör tillföras förvaltningsstiftelsen att användas i syfte att förvärva nyemitterade aktier i programföretagen. Därmed ökar företagens aktiekapital. Under de närmaste åren därefter kommer vissa ytterligare medel att inflyta i form av tidigare restförda  
 TV-avgifter. 
  Regeringen bör överväga på vilket sätt dessa bör tillföras företagen. 
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vid utgången av 2006 kommer ett stort belopp att kvarstå som ett underskott på distributionskontot. Beloppet kommer att understiga 1 500 miljoner kronor. Detta underskott skall enligt tidigare riksdagsbeslut återbetalas via  
 TV-avgiften. 
  Utredningen föreslår att detta genomförs så att, vid sidan av medieavgiften, en jämfört med i dag reducerad  
 TV-avgift 
  skall betalas under några övergångsår fr.o.m. 2008. Denna  
 TV-avgift 
  kan beräknas gott och väl understiga 100 kronor per år. 
 De tre programföretagen har till utredningen aktualiserat den skattemässiga konsekvensen av en övergång till ett nytt finansieringssystem och hemställt om en övergångslagstiftning som skulle innebära att de befriades från inkomstskatt för åren 2007 och 2008. Utredningen har redovisat vissa bedömningar av övergångs- situationen skattemässigt. 
 I den mån företagen således vid utgången av 2006 inte har förbrukat de medel som riksdagen anvisat bör de som hittills kunna rullas över till påföljande år och kunna användas som näringsbidrag. De tillgångar som anskaffats t.o.m. 2006 kommer enligt utredningens bedömning att förbli helt kostnadsförda skatte- mässigt. Detta gäller även för tillgångar som efter 2006 finansieras av skuldförda avgiftsmedel (näringsbidrag). Även program- produktionen bör kunna bedömas på motsvarande sätt. Företagens önskemål om ett tvåårigt undantag från inkomstskattereglerna har utredningen inte ansett sig kunna analysera fullt ut och avstår därför från att lägga något förslag. 
 Utredningen har inte haft i uppdrag att föreslå storleken på den avgift som skall betalas för rätten att ta del av de tre programföretagens utbud. Enligt utredningens mening synes en rimlig utgångspunkt vara att de förändringar som utredningen föreslår inte bör påverka avgiftens storlek. Det totala avgifts- uttaget, dvs. summan av medieavgift och mervärdesskatt samt TV- avgift, bör således motsvara dagens  
 TV-avgift, 
  exklusive de eventuella höjningar som riksdagen kan besluta. 
 24 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 Övriga avgiftsfrågor 
 Genom tilläggsdirektiv fick utredningen i uppdrag att behandla ett antal särskilda frågor som i första hand aktualiserats till regeringen av de tre programföretagen och RIKAB. På några punkter läggs förslag om ändring av nuvarande regler. 
 Avgiftsskyldigheten skall upphöra när den avgiftsskyldige avlider under förutsättning att avanmälan inkommer till RIKAB inom tre månader från denna tidpunkt. Det lägsta belopp för återbetalning av avgift till den som har betalat för tid efter att avgiftsskyldigheten upphört skall höjas från 100 till 150 kronor. 
 Den som bor varaktigt i särskild boendeform bör, oavsett om denna boendeform innebär vård i viss omfattning, vara avgifts- skyldig för  
 TV-mottagare 
  som hon eller han själv innehar. Som bostad bör i likhet med nu inte anses sjukhus, kriminalvårdsanstalt eller hotellrum och inte heller lägenheter inom omsorgsvården för psykiskt utvecklingsstörda. För  
 TV-mottagare 
  som innehas av och som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag bör gälla att en enda medieavgift skall betalas oavsett det totala antalet mottagare som institutionen äger eller hyr. 
 RIKAB föreslås få tillgång till uppgift om make/maka ur det statliga personadressregistret (SPAR). Därigenom kan företaget från avgiftskontroll undanta personer vars make eller maka betalar avgift och på detta sätt undvika besvär för den enskilde. 
 I bl.a. preventivt syfte införs en kontrollavgift för den som inte anmält avgiftspliktigt innehav av  
 TV-mottagare 
  inom föreskriven tid. Avgiften föreslås uppgå till 500 kronor. Möjligheterna att utdöma böter bör finnas kvar i fall där det föreligger uppsåt eller oaktsamhet, t.ex. vid upprepade förseelser. 
 Den påminnelseavgift som utgår då avgift inte betalats i tid föreslås höjas från 50 till 75 kronor. 
 Det förslag som programföretagen och RIKAB lagt om att företag, myndigheter, kommuner m.fl. skall betala en avgift per var femte i stället för som nu för var tionde  
 TV-apparat 
  avstyrks. 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Finansiella effekter och andra konsekvenser 
 Utredningens förslag medför finansiella effekter för såväl den offentliga sektorn som för programföretagen. Effekterna samman- hänger framför allt med att medieavgiften beläggs med mervärdesskatt, att avdragsrätt för ingående mervärdesskatt medges för programföretagen samt med att medieavgiften kommer att redovisas som en vanlig intäkt för företagen (och inte som i dag som näringsbidrag). 
 Konsekvenserna blir olika beroende av om mervärdesskatten inkluderas i medieavgiften eller läggs ovanpå den samt på vilka mervärdesskattesatser som kan komma att tillämpas. I det förra fallet kommer företagens disponibla medel att öka vid den av utredningen föreslagna mervärdesskattesatsen 6 procent men minska om en skattesats om 12 eller 25 procent skulle komma att gälla. För den offentliga sektorns del minskar i gengäld inkomsterna av mervärdesskatt vid skattesatsen 6 procent men ökar vid 12 eller 25 procent. Om mervärdesskatten läggs ovanpå medieavgiften, påverkas inte företagens disponibla medel. Även i detta fall minskar för den offentliga sektorns del inkomsterna av mervärdesskatt vid en skattesats om 6 procent men ökar vid de högre skattesatserna. 
 Om mervärdesskatt läggs ovanpå medieavgiften kan avgiften sänkas vid en skattesats om 6 procent men måste höjas vid 12 eller 25 procent. 
 Utredningen har bedömt att en reducerad mervärdesskattesats för medieavgiften inte nödvändiggör en sänkning av skattesatsen för privata  
 betal-TV-tjänster 
  (nu med en skattesats om 25 procent). Beräkningar som tidigare utförts inom Regeringskansliet av de offentligfinansiella effekterna av en sådan sänkning redovisas. 
 Programföretagen är inte avsedda att gå med vinst. Sett över tid kan ett nollresultat förväntas uppkomma, men man torde få räkna med att det är mer eller mindre ofrånkomligt att vissa år kan ge visst underskott och andra visst överskott. I den mån företagen inte beviljas den skattefrihet de uttryckt önskemål om är det inte osannolikt att ett skattepliktigt resultat kommer att uppstå år 2007. Ett sådant kan reduceras genom avsättning till periodiseringsfond. 
 Vissa av utredningens avgiftsförslag har viss inverkan på inflytande avgiftsmedel. Det gäller förslagen om betalnings- skyldighet vid dödsfall, höjning av det lägsta belopp för återbetalning av avgift till den som betalat för tid efter det att 
 26 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sammanfattning 
  
 avgiftsskyldigheten upphört, höjning av påminnelseavgift samt förslaget om avgiftsskyldighet vid olika boendeformer. Utredningen bedömer att det totalt sett är fråga om marginella belopp. Avgiftsintäkterna beräknas öka vid införande av en kontrollavgift; utredningen har dock ej ansett det möjligt att beräkna denna effekt. 
 Förslaget om att Granskningsnämnden för radio och TV skall finansieras helt med anslagsmedel innebär en kostnadsökning för den offentliga sektorn med ca 6,5 miljoner kronor. 
 27 
 Författningsförslag 
  
 1.1 
  
 Förslag till 
  
 lag om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst 
 Finansiering 
 1 § 
 Radio- och TV i allmänhetens tjänst, jämte sådan verksamhet som direkt anknyter härtill, skall finansieras med en medieavgift enligt denna lag under förutsättning att sändningstillstånd enligt 2 kap. 2 § radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) har meddelats den som bedriver sändningsverksamheten och tillståndet innehåller ett förbud mot att sända reklam. 
 Medieavgiften skall tillfalla den som bedriver sådan verksamhet som avses i första stycket och skall utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändning som görs i denna verksamhet. 
 Sändningsverksamhet enligt första stycket, som är riktad till Sverige, skall vara tillgänglig för allmänheten utan villkor om annan betalning än medieavgiften. 
 Definitioner 
 2 § 
 En  
 TV-mottagare 
  är sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidaresändning av  
 TV-program 
  från sådan verk- samhet som avses i 1 § första stycket. 
 29 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 Med utsändning eller vidaresändning menas en sändning som är avsedd att tas emot av allmänheten och som samtidigt och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den. 
 Avgiftsskyldighet 
 3 § 
 Medieavgift skall betalas av den som innehar en  
 TV-mottagare. 
  Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) skall uppbära medieavgiften 
 samt bedriva avgiftskontroll. 
 4 § 
 För samtliga  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas i innehavarens hushåll betalas en enda medieavgift. 
 En enda avgift betalas också vid innehav av flera  
 TV-mottagare 
  som 
  
 1. 
  
 finns på samma butiks- eller demonstrationsställe för mottagare, eller 
  
 2. 
  
 innehas av och som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om  
  
 TV-mottagarna 
  är avsedda att användas av dem som får vård. 
 5 § 
 För varje påbörjad grupp om tio  
 TV-mottagare 
  betalas en enda medieavgift, om mottagarna 
  
 1. 
  
 innehas av samma statliga myndighet, eller 
  
 2. 
  
 innehas av samma avgiftsskyldig och används antingen 
  
 a) 
  
 i hotell- eller pensionatsrörelse eller 
  
 b) 
  
 annars i anläggningar eller lokaler som är avsedda för annat än bostadsändamål, dock inte lokaler som avses i 4 § andra stycket, eller 
  
 c) 
  
 i fortskaffningsmedel som är avsedda för yrkesmässig trafik. 
  
 30 
 Författningsförslag 
 Undantag från avgiftsskyldigheten 
 6 § 
 Skyldighet att betala medieavgift föreligger inte vid innehav av TV- mottagare som finns i anläggningar eller lokaler som är avsedda för annat än bostadsändamål eller i fortskaffningsmedel, om motta- garen på grund av en särskilt vidtagen åtgärd inte kan användas för att ta emot  
 TV-program 
  från företag som bedriver verksamhet som avses i 1 § första stycket. 
 Skyldighet att betala medieavgift föreligger inte heller vid innehav av sådan teknisk utrustning som endast genom anslutning till Internet tar emot utsändning eller vidaresändning av TV- program från verksamhet som avses i 1 § första stycket. 
 7 § 
 Medieavgift betalas inte vid innehav av  
 TV-mottagare 
  när TV- mottagaren 
  
 1. 
  
 innehas av någon som är anställd vid en utländsk beskickning eller ett karriärkonsulat, om det har beslutats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att avgift inte skall betalas för mottagaren, 
  
 2. 
  
 har förts in i riket för tillfälligt bruk och är tullfri, 
  
 3. 
  
 innehas på prov under högst 15 dagar, eller 
  
 4. 
  
 är varaktigt undanställd eller obrukbar såvitt gäller tid efter det att förhållandet har anmälts till RIKAB av den avgiftsskyldige. 
  
 Medieavgiftens storlek m.m. 
 8 § 
 Medieavgiften är xxxx kronor för ett år. Den skall betalas i fyra poster om xxx kronor. 
 Varje post avser en avgiftsperiod om tre månader och skall betalas senast sista vardagen före avgiftsperiodens början. 
 För innehav av  
 TV-mottagare 
  under tiden före den första avgiftsperioden skall avgiften betalas med så stort belopp i 
 31 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 förhållande till årsavgiften som motsvarar innehavstiden. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. 
 RIKAB får efter avtal med en avgiftsskyldig besluta dels att medieavgift skall betalas i andra poster och vid andra tidpunkter än som anges i andra stycket, dels att avgiften inte skall aviseras enligt 11 §. 
 Anmälan av innehav av  
 TV-mottagare 
  
 9 § 
 Den som blir innehavare av en sådan  
 TV-mottagare 
  som avses i 2 § och som är avgiftsskyldig för innehavet, skall senast 15 dagar därefter anmäla innehavet till RIKAB. 
 Yrkesmässig överlåtelse eller uthyrning i detaljhandeln av TV- mottagare skall av överlåtaren respektive uthyraren anmälas till bolaget inom den tid som regeringen bestämmer. Anmälan skall innehålla de uppgifter som behövs för fastställandet av avgifts- skyldigheten för innehavet av  
 TV-mottagaren. 
  Anmälan skall göras före utgången av kalendermånaden närmast efter den då överlåtelsen eller uthyrningen ägde rum. 
 Den som förvärvar eller hyr en  
 TV-mottagare 
  av någon enligt andra stycket eller av den som företräder honom eller henne är skyldig att på begäran lämna överlåtaren eller upplåtaren de uppgifter som överlåtaren eller upplåtaren behöver för att fullgöra sin anmälningsskyldighet. 
 Beslut om avgiftsskyldighet m.m. 
 10 § 
 När RIKAB till följd av anmälan eller på annat sätt får reda på att någon innehar en  
 TV-mottagare 
  skall bolaget, om avgiftsskyldighet följer med innehavet, fatta beslut om detta och samtidigt bestämma vilka avgiftsperioder som skall gälla för den avgiftsskyldige. Bolaget skall skriftligen underrätta den avgiftsskyldige om beslutet. 
 32 
 Författningsförslag 
 11 § 
 I god tid före varje avgiftsperiod skall RIKAB sända ut en avi till den avgiftsskyldige med uppmaning att betala avgiften för perioden. Avi som avser den första avgiftsperioden skall också innehålla en uppmaning att betala avgift för innehavstiden dess- förinnan. 
 Kontrollavgift 
 12 § 
 Om den som innehar en  
 TV-mottagare 
  inte har anmält  
 TV-inne- 
  havet i enlighet med bestämmelserna i 9 § skall RIKAB ta ut en kontrollavgift om 500 kr. 
 Kontrollavgift skall inte tas ut om underlåtenheten att anmäla  
 TV-innehav 
  får anses vara ursäktlig med hänsyn till innehavarens ålder, hälsa eller annan omständighet. 
 När avgiftsskyldigheten upphör 
 13 § 
 Medieavgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos RIKAB att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. 
 Avgiftsskyldigheten upphör när den avgiftsskyldige avlider, under förutsättning att anmälan som avses i första stycket har kommit in till RIKAB inom tre månader från denna tidpunkt. 
 Medieavgift som avser tid efter det att sådan anmälan som avses i första och andra stycket har kommit in till RIKAB skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än 150 kr, betalas det dock inte tillbaka. 
 33 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 Betalningspåminnelse och påminnelseavgift 
 14 § 
 Om en medieavgift eller kontrollavgift inte betalas inom föreskriven tid, skall RIKAB sända en påminnelse till den avgiftsskyldige med uppmaning att betala inom den tid som RIKAB bestämmer. För påminnelsen skall den avgiftsskyldige inom samma tid betala en påminnelseavgift med belopp som regeringen föreskriver. 
 Tilläggsavgift 
 15 § 
 Om en medieavgift inte betalas inom den tid som har satts ut i påminnelsen, skall den avgiftsskyldige också betala en tilläggsavgift inom den tid som RIKAB bestämmer. Tilläggsavgiften är 40 procent av medieavgiftsposten för perioden. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. 
 Handläggning av ärenden 
 16 § 
 Förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas när RIKAB hand- lägger ärenden enligt denna lag. 
 Omprövning av beslut om avgiftsskyldighet, m.m. 
 17 § 
 RIKAB skall ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av medieavgift eller andra avgifter enligt denna lag, om den som beslutet rör begär det eller skäl annars föreligger. Om en begäran om omprövning har kommit in till RIKAB mer än fyra veckor efter den dag då avgiften senast skulle ha betalats, skall RIKAB ändra sitt beslut endast om det är uppenbart oriktigt. En 
 34 
 Författningsförslag 
 begäran om omprövning fritar inte från skyldighet att betala ett avgiftsbelopp som har förfallit till betalning. 
 Vad som föreskrivs i första stycket skall anges i beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter. 
 Återbetalning av avgifter 
 18 § 
 Överstiger en inbetalad avgift vad som skall erläggas enligt beslut som har vunnit laga kraft, skall överskjutande belopp betalas tillbaka. 
 Verkställighet 
 19 § 
 RIKAB:s beslut om påförande av medieavgift och andra avgifter enligt denna lag skall anses som beslut av myndighet och får verkställas, om avgiften är obetald och förfallen till betalning. Verkställighet får ske även om avgiftsbeslutet har begärts omprövat eller omprövningsbeslutet har blivit överklagat. Avser beslutet medieavgift eller kontrollavgift, krävs dock att RIKAB har sänt en påminnelse enligt 14 §. 
 Uttagande av avgift handläggs hos kronofogdemyndigheten som allmänt mål. 
 Bevakning och eftergift av fordringar 
 20 § 
 RIKAB skall bevaka fordringar på medieavgift och andra avgifter enligt denna lag. 
 RIKAB får medge skäligt betalningsanstånd under högst ett år från förfallodagen. 
 35 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 21 § 
 RIKAB får avbryta indrivningen av en fordran på medieavgift eller andra avgifter enligt denna lag, om ingen eller ringa möjlighet finns att få betalt för den. Detsamma gäller, om indrivning skulle vålla mer arbete eller högre kostnad än som är skäligt. RIKAB får överenskomma med kronofogdemyndigheten om redovisning av indrivningsuppdraget. 
 22 § 
 RIKAB får besluta om ackord rörande en fordran på medieavgift eller andra avgifter enligt denna lag. 
 Om det på grund av den avgiftsskyldiges sjukdom eller av någon annan anledning är uppenbart oskäligt att kräva betalning för en avgift enligt denna lag, får RIKAB efterge fordringen helt eller delvis. 
 Överklagande 
 23 § 
 RIKAB:s beslut i ärenden om omprövning enligt 17 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. RIKAB skall därvid vara den enskildes motpart. I övrigt får RIKABs beslut inte överklagas. Om ett beslut får överklagas tillämpas bestämmelserna i 23 – 25 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223). 
 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Även om ett beslut enligt första stycket första meningen 
 överklagas, skall RIKAB ändra beslutet, om det är uppenbart oriktigt. Denna skyldighet gäller dock inte, om klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla eller om RIKAB har överlämnat handlingarna i ärendet till länsrätten. 
 Straff 
 24 § 
 Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 
 36 
 Författningsförslag 
  
 1. 
  
 underlåter att fullgöra sin anmälningsskyldighet enligt 9 § första eller andra stycket, 
  
 2. 
  
 lämnar ofullständiga eller oriktiga uppgifter i en anmälan som avses i 9 § andra stycket, eller 
  
 3. 
  
 lämnar oriktiga uppgifter vid fullgörandet av den uppgifts- skyldighet som avses i 10 § tredje stycket. 
  
 Vad som sägs i första stycket 2 och 3 gäller inte om gärningen är belagd med straff i brottsbalken. 
 Ändring av medieavgiftens storlek 
 25 § 
 Skall medieavgiften på grund av en ändring i denna lag betalas med ett annat belopp än tidigare, skall avgiftsposten för en period som löper när ändringen träder i kraft beräknas enligt den tidigare för tiden före ikraftträdandet och enligt den nya medieavgiften för tiden efter ikraftträdandet. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. 
 RIKAB skall inte ändra medieavgiften enligt första stycket, om den avgiftsskyldige före avgiftsperiodens utgång har anmält att hans eller hennes innehav av  
 TV-mottagaren 
  har upphört. 
 Särskild avgiftskontroll 
 26 § 
 RIKAB får använda särskilt pejlingsinstrument för att ta reda på i vilken utsträckning det finns  
 TV-mottagare 
  i bostäder inom ett visst område (särskild avgiftskontroll). 
 27 § 
 Särskild avgiftskontroll inom ett bostadsområde skall avse samtliga de bostäder där ingen har anmält innehav av  
 TV-mottagare. 
  
 37 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 28 § 
 Innan särskild avgiftskontroll utförs skall RIKAB i god tid och på lämpligt sätt underrätta de boende inom området. 
 29 § 
 Särskild avgiftskontroll skall bedrivas så att onödigt besvär för den enskilde undviks. 
  
 1. 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006 och tillämpas på medieavgift som avser tid från och med den 1 januari 2007. 
  
 2. 
  
 För den som är skyldig att betala  
  
 TV-avgift 
  och skall betala medieavgift efter ikraftträdandet av lagen skall Radiotjänst i Kiruna AB i samband med bestämmande av medieavgiften för den första avtalsperioden fatta beslut enligt 10 §. 
 38 
 Författningsförslag 
  
 1.2 
  
 Förslag till 
  
 förordning om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst 
 1 § 
 Beslut enligt 7 § 1 lagen om finansiering av radio och TV i allmän- hetens tjänst meddelas av Regeringskansliet. 
 2 § 
 Anmälan enligt 9 § lagen om finansiering av radio och TV i allmän- hetens tjänst får göras per telefon eller skriftligen till Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag. 
 3 § 
 Påminnelseavgiften enligt 14 § lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst är 75 kronor. 
 4 § 
 En kopia av varje dom över en förseelse som avses i 24 § lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst skall sändas till Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag . 
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2006. 
 39 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 1.3 
  
 Förslag till 
  
 förordning om upphävande av förordning (1989:48) om skyldighet att anmäla överlåtelse och uthyrning av  
 TV-mottagare 
  
 Härigenom föreskrivs att förordning (1989:48) om skyldighet att anmäla överlåtelse och uthyrning av  
 TV-mottagare 
  skall upphöra att gälla vid utgången av juni månad år 2006. 
 40 
  
 2.  
  
 innehas av och som  
  
 finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. 
  
 Författningsförslag 
  
 1.4 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i lag (1989:41) om  
 TV-avgift 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1989:41) om  
 TV-avgift 
 dels  
 att 4, 22 och  
 24-28 
  §§ skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 1, 2, 7, 8 och 11 §§ skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Den som innehar en TV- mottagare skall betala  
 TV-avgift 
  för mottagaren till Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag. 
 1 § 
 Den som innehar en TV- mottagare skall betala  
 TV-avgift 
  för mottagaren till Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag.  
 TV- mottagare enligt denna lag definieras enligt 2 § lag (xxxx:xx) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 2 § 
 För samtliga  
 TV-mottagare 
  som är avsedda att användas innehavarens hushåll betalas en enda  
 TV-avgift. 
  
 En enda avgift betalas också för samtliga  
 TV-mottagare 
  som 
 1. finns på samma butiks- eller demonstrationsställe för mottagare, eller 
 2. finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV mot- tagarna är avsedda att användas av dem som får vård. 
  
 7 § 
  
 TV-avgiften 
  är 1 920 kronor 
  
 TV-avgiften 
  är  
 xx  
 kronor för 
  
 för ett år. Den skall betalas i 
  
 ett år. Den skall betalas  
 i samma 
  
 fyra poster om 480 kronor. 
  
 poster och vid samma tidpunkt 
  
 Varje 
  
 post 
  
 avser 
  
 en 
  
 som medieavgiften enligt 8 § lag 
  
 avgiftsperiod 
  
 om 
  
 tre månader 
  
 (xxxx:xx) om finansiering av 
  
 och skall betalas senast sista var- 
  
 radio och TV i allmänhetens 
  
 dagen 
  
 före 
  
 avgiftsperiodens 
  
 tjänst. 
  
 början. 
  
 41 
  
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 För innehav av  
 TV-mottagare 
  under tiden före den första avgiftsperioden skall avgiften betalas med så stort belopp i förhållande till årsavgiften som motsvarar innehavstiden. Be- loppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. 
 8 § 
 Den som blir innehavare av en  
 TV-mottagare 
  och som är avgiftsskyldig för innehavet, skall senast 15 dagar därefter anmäla innehavet till bolaget. 
 Yrkesmässig överlåtelse eller uthyrning i detaljhandeln av TV- mottagare skall av överlåtaren respektive uthyraren anmälas till bolaget inom den tid som regeringen bestämmer. Anmälan skall innehålla de uppgifter som behövs för fastställandet av avgiftsskyldigheten för innehavet av  
 TV-mottagaren. 
  
 Den som förvärvar eller hyr en  
 TV-mottagare 
  av någon enligt andra stycket eller av den som företräder honom eller henne är skyldig att på begäran lämna överlåtaren eller upplåtaren de uppgifter som överlåtaren eller upplåtaren behöver för att fullgöra sin anmälningsskyldig- het. 
 11 § 
  
 TV-avgift 
  skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos bolaget att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. 
 Avgiftsskyldigheten upphör när den avgiftsskyldige avlider, under förutsättning att anmälan som 
 42 
 Författningsförslag 
 Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan har kommit in till bolaget skall betalas till- baka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än 100 kr, betalas det dock inte tillbaka. 
 avses i första stycket har kommit in till RIKAB inom tre månader från denna tidpunkt. 
 Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan  
 som avses i första och andra stycket  
 har kom- mit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än 100 kr, betalas det dock inte tillbaka. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007. 
 43 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 1.5 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring av förordningen (1989:46) om  
 TV-avgift 
  
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1989:46) om  
 TV-avgift 
  
 dels  
 att 4 § skall upphöra att gälla, 
  
 dels  
 att 1 och 3 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 1 § 
  
 Beslut enligt 6 § 1 lagen 
  
 Beslut enligt 6 § 1 lagen 
  
 (1989:41) om  
 TV-avgift 
  medde- 
  
 (1989:41) om  
 TV-avgift 
  med- 
  
 las av Regeringskansliet 
  
 efter 
  
 delas av Regeringskansliet. 
  
 framställning hos Utrikesdepar- 
  
 tementet 
 . 
  
 3 § 
  
 Påminnelseavgiften 
  
 enligt 
  
 Påminnelseavgiften 
  
 enligt 
  
 12 § lagen (1989:41) om TV 
  
 12 § lagen (1989:41) om TV 
  
 avgift är  
 50  
 kronor. 
  
 avgift är  
 75  
 kronor. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2007. 
 44 
 Författningsförslag 
  
 1.6 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i förordningen (1998:1234) om det statliga personadressregistret 
 Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:1234) om det statliga personadressregistret att 8 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Uppgifter om make eller vårdnadshavare enligt 4 § första stycket 7 lagen (1998:527) om det statliga personadress- registret får i elektronisk form lämnas ut endast till myndig- heter, banker, kreditmarknads- företag, försäkringsbolag, kreditupplysningsföretag, pen- sionsstiftelser, understöds- föreningar  
 och  
 Apoteket Aktie- bolag. 
 8 § 
 Uppgifter om make eller vårdnadshavare enligt 4 § första stycket 7 lagen (1998:527) om det statliga personadress- registret får i elektronisk form lämnas ut endast till myndig- heter, banker, kreditmarknads- företag, försäkringsbolag, kreditupplysningsföretag, pen- sionsstiftelser, understöds- föreningar, Apoteket Aktie- bolag  
 och Radiotjänst i Kiruna AB. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2007. 
 45 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 1.7 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200) att 7 kap. 1 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Skattesatsen 
 7 kap. 
 1 § 
 Skatt enligt denna lag tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget om inte annat följer av andra eller tredje stycket. 
 Skatten tas ut med 12 procent av beskattningsunderlaget för 
  
 1. 
  
 rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt upplåtelse av campingplatser och motsvarande i campingverk- samhet, 
  
 2. 
  
 transport i skidliftar, 
  
 3. 
  
 omsättning av sådana konstverk som avses i 9 a kap. 5 §, och som ägs av upphovsmannen eller dennes dödsbo, 
  
 4. 
  
 import av sådana konstverk, samlarföremål och antikviteter som avses i 9 a kap.  
  
 5-7 
  §§, 
  
 5. 
  
 omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av sådana livsmedel och livsmedelstillsatser som avses i 1 § livsmedelslagen (1971:511) med undantag för 
  
 a) vatten från vattenverk, 
 b) spritdrycker, vin och starköl, och c) tobaksvaror. 
 Skatten tas ut med 6 procent av beskattningsunderlaget för 
 1. omsättning,  
 gemenskaps-internt 
  förvärv och import av följande varor, om inte annat följer av 3 kap. 13 och 14 §§, under förutsättning att varorna inte helt eller huvudsakligen är ägnade åt reklam: 
  
 - 
  
 böcker, broschyrer, häften och liknande alster, även i form av enstaka blad, 
  
 - 
  
 tidningar och tidskrifter, 
  
 - 
  
 bilderböcker, ritböcker och målarböcker för barn, 
  
 - 
  
 musiknoter, samt 
  
 46 
 Författningsförslag 
 - kartor, inbegripet atlaser, väggkartor och topografiska kartor, 
  
 2. 
  
 omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av program och kataloger för verksamhet som avses i 5, 6, 7 eller 10 samt annan omsättning än för egen verksamhet, gemenskapsinternt förvärv och import av program och kataloger för verksamhet som avses i 3 kap. 18 §, allt under förutsättning att programmen och katalogerna inte helt eller huvudsakligen är ägnade åt reklam, 
  
 3. 
  
 omsättning av radiotidningar samt omsättning, gemen- skapsinternt förvärv och import av kassettidningar, om inte annat följer av 3 kap. 17 §, och av kassetter eller något annat tekniskt medium som återger en uppläsning av innehållet i en vara som omfattas av 1, 
  
 4. 
  
 omsättning, gemenskapsinternt förvärv och import av en vara som genom teckenspråk, punktskrift eller annan sådan särskild metod gör skrift eller annan information tillgänglig särskilt för läshandikappade, om inte annat följer av 3 kap. 4 §, 
  
 5. 
  
 tillträde till konserter,  
  
 cirkus-, 
 biograf-, 
 teater-, 
  opera- eller balettföreställningar eller andra jämförliga föreställningar, 
  
 6. 
  
 tjänster som avses i 3 kap. 11 § 2 och 4 om verksamheten inte bedrivs av och inte heller fortlöpande i mer än ringa omfattning understöds av det allmänna, 
  
 7. 
  
 tillträde till och förevisning av djurparker, 
  
 8. 
  
 upplåtelse eller överlåtelse av rättigheter som omfattas av 1, 4 eller 5 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, dock inte när det är fråga om fotografier, reklamalster, system och program för automatisk databehandling eller film, videogram eller annan jämförlig upptagning som avser information, 
  
 9. 
  
 upplåtelse eller överlåtelse av rättighet till ljud- eller bildupptagning av en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk, 
  
 10. 
  
 omsättning 
  
 av 
  
 tjänster 
  
 10. 
  
 omsättning 
  
 av 
  
 tjänster 
  
 inom idrottsområdet som anges 
  
 inom idrottsområdet som anges 
  
 i 3 kap. 11 a § första stycket och 
  
 i 3 kap. 11 a § första stycket och 
  
 som 
  
 inte 
  
 undantas 
  
 från 
  
 som 
  
 inte 
  
 undantas 
  
 från 
  
 skatteplikt enligt andra 
  
 stycket 
  
 skatteplikt enligt andra 
  
 stycket 
  
 samma paragraf,  
 och 
  
 samma paragraf, 
  
 11. 
  
 personbefordran 
  
 utom 
  
 11. 
  
 personbefordran 
  
 utom 
  
 sådan befordran där rese- 
  
 sådan befordran där rese- 
  
 momentet är 
  
 av 
  
 underordnad 
  
 momentet är 
  
 av 
  
 underordnad 
  
 betydelse 
 . 
  
 betydelse 
 , och 
  
 47 
  
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 12. utsändning av radio- och  
 TV-program 
  när verksamheten finansieras med medieavgift enligt lagen (xxxx:xx) om finan- siering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006. 
 48 
 Författningsförslag 
  
 1.8 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844) att 8 kap. 1 § skall ha följande lydelse, 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 kap. 
  
 1 § 
  
 Var och en som äger eller annars förfogar över en anläggning för trådsändning där  
 TV-program 
  sänds vidare till allmänheten och varifrån sändningarna når fler än tio bostäder skall se till att de boende i fastigheter som är anslutna till anläggningen kan ta emot  
 TV-sändningar 
  som sker med tillstånd av regeringen och som är avsedda att tas emot i området utan villkor om särskild betalning. Skyldigheten gäller endast för sändningar för vilka sändnings- tillståndet har förenats med krav på opartiskhet och saklighet samt ett villkor om ett mångsidigt programutbud där det skall ingå nyheter. 
 Sändningarna skall kunna tas emot på ett tillfredsställande sätt och utan kostnad för själva mottagningen. Ett program som har sänts ut enbart med digital teknik behöver sändas vidare endast om det sänds andra program i anläggningen med digital teknik. Det behöver då sändas vidare endast digitalt. 
 Sändningsplikten gäller även sändningar som en tillståndshavare genomför för att uppfylla skyldigheten att sända till hela landet eller till delar av landet, men där sättet att sända inte kräver 
  
 regeringens tillstånd. 
  
 Sändningsplikt 
  
 enligt första 
  
 Sändningsplikt 
  
 enligt första 
  
 stycket 
  
 omfattar 
  
 högst tre 
  
 stycket 
  
 omfattar 
  
 högst 
  
 tre 
  
 samtidigt sända  
 TV-program 
  
 samtidigt sända  
 TV-program 
  
 som sänds av tillståndshavare 
  
 som sänds av 
  
 tillståndshavare 
  
 vars 
  
 verksamhet 
  
 finansieras 
  
 vars 
  
 verksamhet 
  
 finansieras 
  
 genom  
 anslag från  
 TV-avgiften 
  
 genom  
 medieavgift 
  
 enligt lagen 
  
 enligt lagen (1989:41) om TV- 
  
 (xxxx:xx) om 
  
 finansiering 
  
 av 
  
 avgift  
 och högst ett TV program 
  
 radio och TV i allmänhetens 
  
 som sänds av en annan 
  
 tjänst  
 och högst ett  
 TV-program 
  
 tillståndshavare. 
  
 som sänds av en annan 
  
 tillståndshavare. 
  
 49 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 Skyldighet enligt första stycket gäller inte för en anläggning där ett begränsat antal  
 TV-program 
  förs fram till abonnenterna genom ett kopplat telenät med hjälp av digital teknik. 
 Sändningsplikten omfattar inte sändningar som sker med stöd av tillstånd till vidaresändning enligt 3 kap. 5 §. 
 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007. 
 50 
 Författningsförslag 
  
 1.9 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100) att bilagan till 1 kap. 8 § skall ha följande lydelse. 
 Bilaga 
 I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till numret i Svensk författ- ningssamling (SFS) på den författning med stöd av vilken verksamheten har uppdragits åt organet. 
 Nuvarande lydelse 
  
 Organ 
  
 Verksamhet 
  
 Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag 
  
 ärenden om  
 TV-avgifter 
  (SFS 
  
 1989:41) 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Organ 
  
 Verksamhet 
  
 Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag 
  
 ärenden om  
 TV-avgifter 
  (SFS 
  
 1989:41)  
 och medieavgifter (SFS 
  
 xxxx:xx) 
  
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006. 
 51 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 1.10 
  
 Förslag till 
  
 lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) att 4 kap. 3 § och 8 kap. 7 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 4 kap. 
  
 3 § 
  
 Försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för 
  
 1. livsmedel, kläder och skor, 
  
 1. livsmedel, kläder och skor, 
  
 lek och fritid, förbruknings- 
  
 lek och fritid, förbruknings- 
  
 varor, hälsa och hygien samt 
  
 varor, hälsa och hygien samt 
  
 dagstidning, telefon  
 och  
 TV- 
  
 dagstidning, telefon 
 ,  
  
 TV-avgift 
  
 avgift, 
  
 och medieavgift 
 , 
  
 2. boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa. 
 Skäliga kostnader enligt första stycket 1 skall i enlighet med vad regeringen närmare föreskriver beräknas enligt en för hela riket gällande norm (riksnorm) på grundval av officiella prisunder- sökningar av olika hushållstypers baskonsumtion. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, skall socialnämnden dock beräkna dessa kostnader till en högre nivå. Nämnden får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för detta. 
 8 kap. 
 7 § 
 Kommunen skall bestämma den enskildes förbehållsbelopp genom att beräkna den enskildes levnadskostnader, utom boendekostnaden, med ledning av ett minimibelopp. 
 Boendekostnaden skall beräknas för sig och läggas till minimibeloppet. För sådan boendekostnad som anges i 5 § skall dock inget förbehåll göras. 
 Minimibeloppet skall, om inte annat följer av 8 §, alltid per månad utgöra lägst en tolftedel av 
  
 1. 
  
 1,294 gånger prisbasbeloppet för ensamstående, eller 
  
 2. 
  
 1,084 gånger prisbasbeloppet för var och en av sammanlevande makar och sambor. 
  
 Minimibeloppet enligt första 
  
 Minimibeloppet enligt första 
  
 52 
 Författningsförslag 
 stycket skall täcka normal- kostnader för livsmedel, kläder, skor, fritid, hygien, dagstidning, telefon,  
 TV-avgift, 
  hem- försäkring, öppen hälso- och sjukvård, tandvård, hushållsel, förbrukningsvaror, resor, möbler, husgeråd och läkemedel. 
 stycket skall täcka normalkostnader för livsmedel, kläder, skor, fritid, hygien, dagstidning, telefon,  
 TV-avgift, 
 medieavgift 
 , hemförsäkring, öppen hälso- och sjukvård, tandvård, hushållsel, för- brukningsvaror, resor, möbler, husgeråd och läkemedel. 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006. 
 53 
 SOU 2005:2 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 2005:2 
  
 1.11 
  
 Förslag till 
  
 förordning om ändring i indrivningsförordningen (1993:1229) 
 Härigenom föreskrivs i fråga om indrivningsförordningen (1993:1229) att 14 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 14 § 
 Bestämmelserna om konkurs, likvidation, företagsrekonstruktion och avbrytande av indrivning i  
 15-18 
  §§ lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. skall tillämpas även på 
  
 1. 
  
 felparkeringsavgift enligt lagen (1976:206) om felparkerings- avgift, 
  
 2. 
  
 fordran enligt förordningen (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador m.m., 
  
 3. 
  
 avgifter enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10), 
  
 4. 
  
 fordran enligt 48 § andra stycket jaktlagen (1987:259), 
  
 5. 
  
 böter som tillkommer jaktvårdsfonden och viltskadefonden, 
  
 6. 
  
 avgifter enligt lagen (1989:41) om  
  
 TV-avgift, 
  
 7. 
  
 avgift 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 7. 
  
 avgift 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1994:419) om brottsofferfond 
 . 
  
 (1994:419) om brottsofferfond 
 , 
  
 8. 
  
 avgifter enligt lag (xxxx:xx) 
  
 om finansiering av radio och TV 
  
 i allmänhetens tjänst. 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2006. 
 54 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Uppdraget för utredningen har varit att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten med radio och TV i allmänhetens tjänst. Direktiven (2003:120) finns som  
 Bilaga 1 
 . Genom tilläggsdirektiv utökades uppdraget till att omfatta även frågan om betalningsskyldighet för  
 TV-avgift 
  vid dödsfall samt vissa ytterligare  
 TV-avgiftsfrågor 
  (dir. 2004:68). Därvid utsträcktes även tiden för fullgörande av uppdraget till utgången av år 2004. Dessa direktiv finns som  
 Bilaga 2. 
  
 Regeringen har vidare genom beslut den 15 januari 2004 till utredningen överlämnat en skrivelse från Svenska Kommun- förbundet om skolornas skyldighet att betala  
 TV-avgift. 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Utredningen har fortlöpande haft kontakt och flera överläggningar med företrädare för de tre public  
 service-företagen 
  (Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB) samt med Radiotjänst i Kiruna AB och Sveriges Radio Förvaltnings AB. Utredningen har vidare besökt Teracom AB och Skatteverket. Utredaren har haft ett möte med kanslichefen i Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB. 
 Utredningen har för programbolagen aktualiserat frågan om en ökning av det egna kapitalet genom en uppskrivning av värdet på bolagens aktier i Sveriges Radio Förvaltnings AB. Med skrivelse den 6 oktober 2004 har programbolagen redovisat sin syn i denna fråga. Bolagen har vidare i skrivelse den 29 november 2004 tagit upp ett antal övergångsfrågor. 
 55 
  
 Utredningens uppdrag och arbete 
  
 SOU 2005:2 
  
 Besök har gjorts i Storbritannien (Department for Culture, Media and Sport och BBC), Danmark (Kulturministeriet och Danmarks Radio) samt Norge (Kultur- och kirkedepartementet och Norsk Rikskringkasting). När den finska parlamentariska arbetsgrupp som bl.a. har samma uppgifter som utredningen besökte Sverige ägde en överläggning rum. 
 Utredningen har fortlöpande haft kontakt med kommittén om radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:01); en gemensam överläggning har ägt rum. 
 Ett möte har ägt rum med ledningen för TV4 AB. 
 56 
 2 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 2.1 
  
 En radio- och  
  
 TV-marknad 
  i förändring 
 Radio och TV i Sverige har under de senaste två decennierna förvandlats från att endast omfatta public service till en marknad med en rad olika kanaler, producenter, operatörer och tjänsteleverantörer. I dag kämpar allt fler aktörer om tittarna, lyssnarna och annonsörerna. Många fler program än tidigare skapas och det råder ett helt nytt konkurrensklimat. I och med att övergången till digitala  
 TV-sändningar 
  i marknätet skall vara avslutad senast den 1 februari 2008 kommer skiftet till ett mångkanalsamhälle att vara fullt ut genomförd. 
 I detta kapitel görs en översiktlig genomgång av dagens radio- och  
 TV-marknad, 
  de olika verksamheter och aktörer som förekommer och rådande konkurrenssituation. 
  
 2.2 
  
 Television 
  
 2.2.1 
  
 Marknad och konkurrens 
  
 De största  
 TV-kanalerna 
  i dag är SVT1, TV4, SVT2, TV3 och Kanal 5. Dessa kanaler stod år 2004 för 82 procent av det totala tittandet. 
 1  
 Genom den tilltagande konkurrensen om tittarna har Sparks genom åren successivt tappat andelar av tittartiden till andra kanaler. I dag är SVT1 och TV4 de enskilda kanaler som har högst marknadsandel – omkring en fjärdedel av den totala tittartiden för respektive kanal. Tillväxten i antalet  
 TV-kanaler 
  består främst av så kallade  
 tema-/nischkanaler. 
  Som ett led i att följa med i denna utveckling har SVT startat de digitala temakanalerna Barnkanalen och nyhets- och sportkanalen 24. SVT och UR har tillsammans startat Kunskapskanalen. 
  
 1  
 MMS årsrapport 2004. 
 57 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 SOU 2005:2 
  
 Programföretagen på  
 TV-marknaden, 
  såväl public service- företagen som de kommersiella, konkurrerar med varandra om tittarnas tid. SVT och UR finansieras genom avgiftsmedel och är därigenom inte direkt beroende av att maximera sina marknadsandelar. För att uppfylla sitt public  
 service-uppdrag 
  om att få såväl en bred publik som många olika, smalare publiksegment är det dock nödvändigt att få en stor andel av befolkningen som tittare. De reklamfinansierade kanalerna kan sägas konkurrera på två marknader – tittarmarknaden och reklammarknaden. Framgång på tittarmarknaden är en förutsättning för framgång på reklammarknaden. Samtidigt är framgång på reklammarknaden en förutsättning för att kunna finansiera de program som skapar framgång på tittarmarknaden. 
 TV3, TV4 och Kanal 5 har tillsammans omkring 90 procent av  
 TV-reklammarknaden. 
 2 
  
 Den totala marknaden för radio- och TV- reklam växer för närvarande inte i någon större omfattning, vilket innebär att konkurrensen hårdnar mellan dessa aktörer. 
 Konkurrensverket bedömer i sin rapport Konkurrens och samarbete inom medierna att konkurrensen mellan olika programföretag om tittarnas tid är relativt god och att digitaliseringen av utsändningarna ger utrymme för ett ökat utbud inom samtliga distributionsformer vilket ökar tittarnas valmöjligheter ytterligare. 
 3 
  
 2.2.2 
  
 Frost TV 
  
 Aktörer i det analoga marknätet 
 För att bedriva Bass analog televisionsverksamhet krävs tillstånd från regeringen. Tre företag har tillstånd att bedriva analoga marksändningar. Dessa är Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB och TV4 AB. 
 SVT och UR är de två  
 TV-avgiftsfinansierade 
  företag som sänder television i allmänhetens tjänst. Villkor för verksamheten regleras närmare bland annat i bolagens respektive sändningstillstånd och anslagsvillkor (se vidare kapitel 5). SVT skiljer sig från andra svenska  
 TV-företag 
  ifråga om bredd och mångfald i programutbudet. UR:s verksamhet är unik då företaget enbart 
  
 2 
  
 Koncessionsavgift på televisionens område (SOU 2003:47), s. 81. 
  
 3 
  
 Konkurrensverkets rapportserie: 2003:2, Konkurrens och samarbete inom medierna, s. 158. 
  
 58 
  
 SOU 2005:2 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 sänder radio- och  
 TV-program 
  inom utbildningsområdet. Viktiga principer i public  
 service-uppdraget 
  är exempelvis att programutbudet skall vara mångsidigt och av hög kvalitet, finnas tillgängligt i hela landet, vara  
 icke-kommersiellt 
  och fritt från reklam samt beakta språkliga och etniska minoriteters intressen. 
 TV4 är den enda reklamfinansierade kanalen som har sändningstillstånd i det analoga rikstäckande marknätet. TV4 har en särställning inom svensk television i den meningen att kanalens verksamhet finansieras med kommersiella intäkter, men för rätten att sända i marknätet måste relativt långtgående villkor uppfyllas beträffande exempelvis sändningsinnehåll samt sändningar till hela landet och av regionala program. 
 Aktörer i det digitala marknätet 
 Tillstånd att bedriva marksänd  
 digital-TV 
  meddelas av regeringen. Tillståndsgivningsprocessen regleras i förordningen (1997:894) om marksänd digital TV. I september 2004 hade sammanlagt 17 bolag tillstånd att sända i det digitala marknätet. Sammanlagt sänds 30 programtjänster, rikstäckande eller regionalt.  
 Tabell 2.1  
 nedan visar vilka programbolag som har tillstånd att sända i det digitala marknätet, tillsammans med respektive företags kanaler, finansiering och ägare 
  
 Tabell 2.1  
 Utbud i det digitala marknätet 
  
 Programbolag/ 
  
 Kanal 
  
 Finansiering 
  
 Ägare 
  
 tillståndshavare 
  
 Sveriges Television 
  
 SVT1 
  
 Huvudsakligen genom 
  
 Förvaltningsstiftelsen 
  
 AB 
  
 SVT2 
  
 TV-avgift 
  
 för Sveriges Television 
  
 24 
  
 AB, Sveriges Radio AB 
  
 Barnkanalen 
  
 och Sveriges 
  
 Kunskaps- 
  
 Utbildningsradio AB 
  
 kanalen 
  
 (tillsammans 
  
 med UR) 
  
 Sveriges 
  
 Kunskaps- 
  
 Huvudsakligen genom 
  
 Förvaltningsstiftelsen 
  
 Utbildningsradio 
  
 kanalen 
  
 TV-avgift 
  
 för Sveriges Television 
  
 AB 
  
 (tillsammans 
  
 AB, Sveriges Radio AB 
  
 med Sparks) 
  
 och Sveriges 
  
 59 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  SOU 2005:2 
  
 Utbildningsradio AB 
  
 TV4 AB 
  
 TV4 
  
 Reklam och sponsring 
  
 MTV Oy (23 %), 
  
 TV4 Plus 
  
 Betalar 
  
 Bonnier  Bonnier AB 
  
 Med i TV 
  
 koncessionsavgift till 
  
 (22 %), MTG 
  
 TV4 Film 
  
 staten 
  
 Broadcasting AB 
  
 CNN 
  
 (15 %), Price 
  
 (9 %), JP Morgan 
  
 Kirby (6 %), LRF 
  
 (6 %), Bokförlaget 
  
 Natur och Kultur (6 %) 
  
 Viasat 
  
 TV3 
  
 Reklam och sponsring 
  
 Modern Times Group 
  
 Broadcasting UK 
  
 ZTV 
  
 AB 
  
 Limited 
  
 TV8 
  
 Kanal 5 AB 
  
 Kanal 5 
  
 Reklam och sponsring 
  
 SBS Broadcasting 
  
 Canal + Television 
  
 Canal + 
  
 Reklam och sponsring 
  
 Cidron E AB; 
  
 AB 
  
 Canal + Gul 
  
 gemensamt ägt av 
  
 Canal + Blå 
  
 Deleon (USA) 
  
 och Nordic Capital AB 
  
 Länkomedia AB 
  
 Nollettan 
  
 Reklam, 
  
 Lokal-TV 
  Nätverket i 
  
 (regionala 
  
 programavgifter och 
  
 Sverige AB, ägs i sin 
  
 sändningar i 
  
 TV- 
  
 tur till stora delar av 
  
 Östergötland) 
  
 produktionsuppdrag 
  
 Visit AB och grundarna 
  
 Skånekanalen AB 
  
 Skånekanalen 
  
 Sponsring 
  
 Sydtelevision AB 
  
 (regionala 
  
 sändningar i 
  
 södra Sverige) 
  
 Discovery 
  
 Discovery 
  
 Reklam och 
  
 Liberty Media Corp., 
  
 Communications 
  
 Animal Planet 
  
 distributions-intäkter 
  
 Cox Communications 
  
 Discovery 
  
 Inc, 
  
 Travel 
  
 Advance/Newhouse, 
  
 Adventure 
  
 Hall 
  
 Eurosport SA 
  
 Eurosport 
  
 Reklam och 
  
 TF1 
  
 distributionsintäkter 
  
 MTV 
  
 Nickelodeon 
  
 Reklam och 
  
 MTV Networks som ägs 
  
 MTV Nordic 
  
 distributionsintäkter. 
  
 av det amerikanska 
  
 VH1 
  
 Nickelodeon endast 
  
 mediekonglomeratet 
  
 med 
  
 Viacom 
  
 distributionsintäkter 
  
 Non Stop 
  
 E!/Style 
  
 Reklam och 
  
 Millennium Media 
  
 Television AB 
  
 distributionsintäkter 
  
 Group (MMG) 
  
 60 
  
 SOU 2005:2 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 DTU Television AB 
  
 DTU7 
  
 Stiftelsen för 
  
 SIMS (70 %), ISB 
  
 integration i det 
  
 Production AB (30 %) 
  
 mångkulturella 
  
 Sverige (SIMS) 
  
 BBC World Limited 
  
 BBC World 
  
 Reklam och sponsring 
  
 Kommersiellt 
  
 dotterbolag till BBC 
  
 The Stone 
  
 The Disney 
  
 Distributionsintäkter 
  
 Stone 
  
 Company Limited 
  
 Channel 
  
 International Limited 
  
 Scandinavia 
  
 Non Stop 
  
 Non Stop Film 
  
 Distributions-intäkter 
  
 Millennium Media 
  
 Television 2.0 AB 
  
 Group (MMG) 
  
 Pierce 
  
 Wells 
  
 Distributionsintäkter 
  
 AOL Time Warner Inc., 
  
 Entertainment 
  
 Movies (TCM) 
  
 säte i USA 
  
 Networks 
  
 International 
  
 Limited 
  
 Källa:  
 Radio- och  
 TV-verket, 
  Medieutveckling 2004. 
 Alla kanaler med tillstånd att sända i det digitala marknätet, utom Sparks, UR och TV4:s huvudkanal, har möjlighet att sända fritt (okrypterat) eller som betalkanaler. De kanaler som sänds okrypterat i det digitala marknätet, så kallad  
 fri-TV, 
  var i december 2004 SVT1, SVT2, Barnkanalen, 24, Kunskapskanalen och TV4:s huvudkanal. Förutsättningen för att kunna ta emot  
 fri-TV- 
  sändningarna är innehav av en avkodare – en s.k.  
 digital-TV-box. 
  Något abonnemang behövs inte. 
 Operatör i marknätet 
 Teracom AB äger och driver de analoga och digitala marknäten. Bolaget är helägt av staten. Teracoms roll i det digitala marknätet är utsändning samt hantering av den tekniska multiplexeringen av signalerna från programföretagen. 
 Teracom äger 70 procent av Boxer  
 TV-Access 
  AB (Boxer) som paketerar, marknadsför och säljer kanalpaket för det digitala marknätet. Resterande 30 procent av Boxer ägs av Livförsäk- ringsaktiebolaget Skandia. 
 Boxer är i dag den enda operatören i det digitala marknätet. Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  bedömer i sitt betänkande Nytt 
 61 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 SOU 2005:2 
  
 regelverk för marksänd  
 digital-TV 
  (SOU 2004:39) att det under nuvarande förhållanden endast finns ekonomisk bärkraft för ett operatörsföretag i marknätet, och föreslår att det för att bedriva verksamhet som operatörsföretag skall krävas tillstånd enligt radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). Utredningen tillägger att det dock i framtiden kan finnas utrymme för flera operatörsföretag. 
  
 2.2.3 
  
 White 
  
 En sändning via kabelnät kan vara av två slag en vidaresändning eller en ursprunglig sändning. En vidaresändning i kabelnät är en samtidig och oförändrad återutsändning av ett program från en sändare på jordytan eller från en satellit. En ursprunglig sändning i kabelnät förs direkt ut i nätet från t.ex. en studio. Dessa sändningar är oftast lokala, men kan även förekomma över större områden. 
 De flesta sändningar i kabelnät är vidaresändningar. För att bedriva sådana sändningar krävs inte något tillstånd eller registrering. Den som ansvarar för en ursprunglig sändning skall registrera sin verksamhet hos Radio- och  
 TV-verket. 
 4 
  
 Kabeloperatörer/nätinnehavare 
 Den som äger eller på annat sätt förfogar över ett kabelnät kallas för kabeloperatör eller nätinnehavare. Ett kabelnät kan bestå av olika nätdelar och ofta är kabeloperatören ägare till endast en del av dessa. Det är exempelvis inte ovanligt att en kabeloperatör hyr kapacitet i ett stamnät som ägs av annan. De fyra nätinnehavare för  
 Hortonsom har flest anslutna hushåll är Com Hem, Kabelvision, UPC och Canal Digital Kabel TV. Dessa har tillsammans ca 2,2 miljoner anslutna hushåll. 
 5  
 Com Hem ägs av riskkapitalbolaget EQT. Kabelvision är ett helägt dotterbolag till Tele2 Sverige AB. UPC är ett dotterbolag till UGC Europe Inc, som i sin tur är ett helägt dotterbolag till UnitedGlobalCom Inc. 
 6  
 Canal Digital Sverige AB har två affärsområden, Canal Digital Satellit TV och Canal Digital Kabel TV. Canal Digital Sverige AB ägs av det norska holdingbolaget Canal Digital AS, som i sin tur ägs av Telenor. 
 7 
  
 4 
  
 Medieutveckling 2004, s. 50 och www.rtvv.se november 2004. 
  
 5 
  
 Medieutveckling 2004, s. 49. 
  
 6 
  
 www.upc.se november 2004. 
  
 7 
  
 www.canaldigital.se november 2004. 
  
 62 
  
 SOU 2005:2 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 Digitala  
 kabel-TV-sändningar 
  
 Com Hem, UPC och Canal Digital har i stora delar digitaliserat de nät de äger eller disponerar via avtal. Dessa företag erbjuder digitala programpaket med en mängd olika kanaler vid sidan av sina analoga utbud. Kabelvision erbjöd i november 2004 inte  
 digital-TV. 
 Tabell 2.2  
 visar antalet anslutna hushåll hos ovanstående företag, hur många av dessa vars  
 kabel-TV-nät 
  är digitaliserat respektive hur många av hushållen som genom att skaffa en  
 digital-TV-box 
  och teckna ett  
 digital-TV-abonnemang 
  har valt att ha digital mottagning. 
  
 Tabell 2.2  
 Kabeloperatörer, hushåll och digitalisering 
  
 Kabel- 
  
 Antal anslutna 
  
 Antal hushåll med 
  
 Antal hushåll som 
  
 operatör 
  
 hushåll 
  
 digitaliserade 
  
 skaffat digitalt kabel- 
  
 kabel-TV-nät 
  
 TV-abonnemang 
  
 Com Hem 
  
 1 428 000 
  
 1 350 000 (95 %) 
  
 152 000 
  
 UPC 
  
 285 000 
  
 273 600 (96 %) 
  
 29 700 
  
 Canal Digital 
  
 222 000 
  
 ingen uppgift 
  
 ingen uppgift 
  
 Kabelvision 
  
 300 000 
  
 0 
  
 0 
  
 Källa:  
 Com Hem (uppgifter om digital mottagning avser Q1 2004), UPC (uppgifter per 30 juni 2004). Canal Digital redovisar inte statistik över digital mottagning. För Canal Digital och Kabelvision kommer uppgift om antal anslutna hushåll från Medieutveckling 2004. 
 Att inte fler hushåll har gått över till digital mottagning beror troligen på att incitamenten för  
 kabel-TV-hushåll 
  är mindre än för hushåll hänvisade till markbundna sändningar. I kabelnäten finns redan många kanaler i det analoga utbudet. Dessutom har flera kabeloperatörer uttalat att de kommer att fortsätta sända analoga signaler i näten även sedan de analoga marksändningarna har upphört, om det finns önskemål om detta från kunderna. En omvandling av den digitala  
 TV-signalen 
  till analog form kräver programföretagens godkännande. 
 8  
 Enligt uppgift från SVT har bolaget inte haft något emot en sådan omvandlig. 
 9  
 Frågor om vilken skyldighet innehavare av elektroniska kommunikationsnät 
  
 8 
  
 SOU 2003:109, s. 64. 
  
 9 
  
 SVT september 2004. 
  
 63 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 SOU 2005:2 
  
 skall ha att vidaresända  
 TV-program 
  efter det att de analoga marksändningarna har upphört behandlas i Radio- och TV- lagsutredningens betänkande Must carry (SOU 2003:109). Betänkandet har remissbehandlats och regeringen avser att lägga fram en proposition angående utredningens förslag under vintern 2004/2005. 
  
 2.2.4 
  
 Satellit-TV 
  
 För att bedriva satellitsändningar krävs inte något tillstånd. Däremot skall den som svarar för en programtjänst som sänds via satellit under vissa förutsättningar registreras hos Radio- och TV- verket. I mars 2004 fanns elva satellitsändande företag registrerade. 
 10  
 Även SVT och TV4 sänder via satellit som komplement till bolagens sändningar i marknätet. Det finns också ett antal satellitkanaler som inte är registrerade som satellitsändande hos Radio- och  
 TV-verket, 
  på grund av att de sänder från exempelvis Storbritannien. Sändningar från dessa kanaler, exempelvis TV3 och Kanal 5, regleras istället av det brittiska organet Ofcom. Detta gäller trots att kanalernas program även sänds i det digitala marknätet. Enligt ett beslut som fattats av Granskningsnämnden för radio och TV lyder sändningar från dessa bolag inte under svensk jurisdiktion. 
 11  
 Enligt uppgifter till utredningen behandlas jurisdiktionsfrågan dock åter av Granskningsnämnden. Något förnyat ställningstagande hade ännu inte gjorts i december 2004. 
 12 
  
 Satellitoperatörer 
 På den svenska marknaden finns i dag två operatörer som sänder TV via satellit - Canal Digital och Viasat. Viasat ingår i MTG- koncernen och sänder via satelliten Davis. Canal Digital sänder via satelliten Pratt och ägs som nämnts ovan av Telenor. Förutom sändningar från dessa satelliter kan man i Sverige ta emot sändningar av både krypterade och okrypterade kanaler från ett 
  
 10 
  
 Medieutveckling 2004, s. 45 f. 
  
 11 
  
 Beslut  
  
 2000-06-15, 
  SB 202/00, dnr  
 97/00-75. 
  
 12 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV december 2004. 
  
 64 
 SOU 2005:2 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 flertal andra satelliter, under förutsättning att man har rätt mottagarutrustning. 
 13 
  
 Digitaliseringen av sändningar via satellit är genomförd. 
  
 2.3 
  
 Radio 
  
 2.3.1 
  
 Marknad och konkurrens 
  
 Varje dag lyssnar omkring 77 procent av alla personer i Sverige mellan 9 och 79 år på radio. 
 14  
 Radioutbudet i Sverige består av public  
 service-radio, 
  privat kommersiell lokalradio och närradio. Digitala radiosändningar förekommer hittills endast inom public service. Möjligheten att sända med digital teknik är dock öppen för alla, inom vissa utpekade sändningsområden. 
 15  
 I Digitalradiokommitténs betänkande Digital Radio (SOU 2004:16) föreslås bl.a. att en del av kapaciteten i det regionala  
 DAB-nätet 
  bör upplåtas till privata aktörer. Kommittén föreslår också att det bör prövas om det finns en kommersiell efterfrågan att bedriva sändningar i det nationella  
 DAB-nätet. 
  
 Den största radiokanalen i Sverige är SR:s P4, med 25 lokala kanaler och gemensamt riksutbud. Sedan följer privata RIX FM med 34 lokala stationer 
 16 
 , följd av de nationella kanalerna P3 och P1. Marknadsandelarna för radiolyssnandet i Sverige var för ett genomsnittligt dygn under perioden  
 22/3-13/6 
  2004 följande: Sveriges Radio 62,2 procent, privat lokalradio 31,7 procent och närradio 2,2 procent. 
 17  
 Övrig radio (t.ex. utländsk radio, kortvåg, satellit, annan webbradio än SR och privat lokalradio) stod för 0,8 procent. 
 18 
  
 På motsvarande sätt som inom televisionens område konkurrerar public  
 service-radion 
  och de kommersiella radiokanalerna med varandra om lyssnarnas tid. Eftersom public  
 service-radion 
  finansieras genom  
 TV-avgiftsmedel 
  har SR och UR inte som primär målsättning att maximera antalet lyssnare. I sin strävan att uppfylla sitt public  
 service-uppdrag 
  om att få både en bred publik 
  
 13 
  
 Medieutveckling 2004, s. 46. 
  
 14 
  
 RUAB Rapport III 2004. 
  
 15 
  
 Förordning (1995:1020) om digitala ljudradiosändningar. 
  
 16 
  
 www.rixfm.com november 2004. 
  
 17 
  
 RUAB Rapport III 2004. 
  
 18 
  
 Resterande 3,1 procent består av icke definierbar radio, dvs. de intervjuade har uppgett att de lyssnat på radio men kan inte uppge vilken kanal. Källa: RUAB. 
  
 65 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 SOU 2005:2 
  
 och många olika, smalare publiksegment är det dock av stor betydelse att få en stor andel av befolkningen som lyssnare. 
 För den privata lokalradion har konkurrensen om lyssnarna en avgörande betydelse för intäkterna eftersom priset på reklamtiden baseras på antalet lyssnare. På reklammarknaden möter lokalradioföretagen konkurrens från andra kommersiella lokalradioföretag och även från andra medieslag. 
 Lokalradiomarknaden, med sin struktur med ett fåtal nätverk/ägarsfärer, kan enligt Konkurrensverkets bedömning sägas vara oligopolistisk. På en sådan marknad finns risk att konkurrensbegränsningar uppstår. Konkurrensverket konstaterar dock att ingen av ägargrupperna torde ha en ställning på vare sig lyssnar- eller radioreklammarknaden som kan betecknas som dominerande i konkurrenslagens mening. 
 19 
  
 2.3.2 
  
 Public  
  
 service-radio 
  
 Tillstånd att bedriva nationella radiosändningar i Sverige beviljas av regeringen med stöd av Radio- och  
 TV-lagen. 
  Public service- företagen SR och UR är de enda företagen som har sådant tillstånd. Verksamheten finansieras genom  
 TV-avgiften 
  och sändningarnas innehåll styrs till stor del av villkor i sändningstillstånd och anslagsvillkor (se kapitel 5). 
 SR bedriver analoga sändningar i fyra rikstäckande kanaler, P1- P4. P4 består av 25 lokala kanaler. Dessutom sänder SR P5 Radio Stockholm, P6 International, Radio Sweden och flera digitala kanaler med  
 DAB-teknik 
  samt över Internet. 
  
 2.3.3 
  
 Privat lokalradio 
  
 För att sända lokalradio krävs tillstånd från Radio- och  
 TV-verket. 
  Regler om lokalradiosändningar finns i 5 kap. radio- och  
 TV-lagen. 
  I maj 2004 fanns 87 sändningstillstånd för lokalradio och dessa stationer når tillsammans ca 75 procent av Sveriges befolkning. För tillstånd som utfärdats efter den 1 juli 2001 är koncessionsavgiften per tillstånd 40 000 kr per år. 
 20  
 Enligt radio- och  
 TV-lagen 
  får sändningstillstånd förenas med villkor som avser skyldighet att 
  
 19  
 Konkurrensverkets rapportserie: 2003:2, Konkurrens och samarbete inom medierna, s. 185. 
  
 20  
 Medieutveckling 2004, s. 29. 
 66 
  
 SOU 2005:2 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 exempelvis sända en viss mängd eget material och att sända en viss mängd program med lokal anknytning. 
 I stort sett samtliga lokalradiostationer ingår numera i olika nätverk uppbyggda dels på ägarsamband, dels på samordnad programverksamhet och/eller reklamförsäljning. Fyra större nätverk dominerar marknaden: NRJ (alla  
 NRJ-stationer), 
  RIX FM/MTG Radio (bl.a. RIX FM och Lugna Favoriter), Fria Media (bl.a. Radio Match) och Bonnier Radio/SBS Radio (bl.a. Mix Dennis, Vinyl och Radio City). 
 21  
 Lokalradion har kommit att koncentrera sig på främst musikradio med inriktning mot vissa begränsade målgrupper. 
 Lokalradion finansieras främst via intäkter från reklam och sponsring. Annonsmarknaden för den privata lokalradion har under senare år varit svag, vilket lett till svårighet att få lönsamhet i verksamheten. Som en följd har flera tillstånd återlämnats. 
 22 
  
 2.3.4 
  
 Närradio 
  
 Med närradio avses lokala ljudradiosändningar för föreningslivet. Regler om närradions verksamhet finns främst i 4 kap. i radio- och  
 TV-lagen. 
  Dessutom omfattas närradion av reklamreglerna i samma lag. 
 Närradion permanenterades år 1986. Tillstånd att sända närradio ges av Radio- och  
 TV-verket 
  och gäller för viss tid, normalt tre år. Tillståndsinnehavarna för närradion betalar inte någon avgift till staten för att bedriva sändningar. I februari 2004 fanns det cirka 1 200 tillstånd att sända närradio, fördelade på drygt 160 orter i Sverige. Ett sändningsområde täcker i regel en kommun. Rätten att sända är öppen för ideella organisationer, församlingar och kyrkliga samfälligheter, studentförbund och föreningar som bildats i syfte att sända närradio. Ungefär en fjärdedel av tillståndsinnehavarna för närradion är religiösa föreningar. Sedan år 1993 är reklam tillåten, men verksamheten är oftast beroende av annan finansiering från organisationerna själva och av olika former av bidrag, främst kommunala. 
 I en rapport som upprättats inom Kulturdepartementet görs en kartläggning och analys av s.k. icke kommersiell lokal radio och 
  
 21 
  
 Radio- och  
  
 TV-verket 
  november 2004. 
  
 22 
  
 Medieutveckling 2004, s. 21. 
  
 67 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 SOU 2005:2 
  
 TV, däribland närradion. 
 23  
 I rapporten konstateras att det föreligger behov av genomgripande strukturförändringar inom bl.a. närradioområdet. 
 Riksdagen beslöt i november 2004 om en ändring av radio- och  
 TV-lagen 
  så att det införs skärpta krav på anknytning till sändningsområdet för att ideella föreningar skall få tillstånd att sända närradio. Bakgrunden till förslaget är att möjligheten att sända närradio i vissa geografiska områden kommit att utnyttjas av kommersiella intressen utan lokal anknytning. 
 24 
  
 2.3.5 
  
 Webbradio 
  
 Webbradio är en form av radio som distribueras över Internet. Med webbradio är räckvidden obegränsad, dvs. det är möjligt att nå lyssnare i hela världen. SR, UR och samtliga svenska lokalradionätverk vidaresänder sina ordinarie program på webben. 
  
 2.4 
  
 Fristående produktionsbolag 
  
 Som alternativ till egenproduktion av program kan radio- och TV- företagen vända sig till fristående produktionsbolag för samarbete, uppdrag eller inköp. I och med att antalet kanaler blivit allt fler har marknaden för produktionsbolagen expanderat. Exempel på produktionsbolag inom televisionens område är Strix Television, Meter Film  Television och MTV Produktion. Dessa företag producerar program inom en rad olika områden, exempelvis drama, underhållning och fakta. Såväl Sparks som de kommersiella kanalerna köper produktioner från fristående produktionsbolag. År 2003 kom 26 procent av SVT:s program från utomstående producenter. 
 25 
  
 Även SR lägger helt eller delvis ut produktioner på fristående produktionsbolag. Utläggningen sker inom de flesta programområden förutom nyheter. 
  
 23 
  
 Öppna radion och televisionen – Kartläggning och analys av  
  
 icke-kommersiell 
  lokal radio och TV, Kulturdepartementet 2004. 
  
 24 
  
 Prop. 2003/04:182 Skärpta krav för närradiotillstånd, m.m., bet. 2004/05:KU4, rskr. 2004/05:33. 
  
 25 
  
 SVT:s årsredovisning 2003. 
  
 68 
  
 SOU 2005:2 
  
 Dagens radio- och  
 TV-marknad 
  
 2.5 
  
 Statliga myndigheter 
  
 2.5.1 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV är en statlig myndighet som granskar om svenska radio- och  
 TV-sändningar, 
  inklusive reklaminslag, följer regler och riktlinjer som finns i radio- och TV- lagen och i sändningstillstånd. Nämnden utses av regeringen. 
 Kommer nämnden fram till att ett programföretag brutit mot gällande bestämmelser finns olika sanktionsmöjligheter. Om den som sänt brutit mot bestämmelserna om annonser, sponsring och otillbörligt gynnande kan nämnden ansöka hos länsrätten om att en särskild avgift ska påföras. Om nämnden fäller SVT, SR, UR eller TV4 för brott mot bestämmelserna om opartiskhet, saklighet, mediets genomslagskraft, privatlivsintrång m.m. kan ingen ekonomisk sanktion tillgripas. Dock kan nämnden förelägga den som fälls att offentliggöra nämndens beslut. 
  
 2.5.2 
  
 Radio- och  
  
 TV-verket 
  
 Radio- och  
 TV-verket 
  är en statlig myndighet med uppgift att hantera frågor gällande tillstånd att bedriva sändningsverksamhet inom radio och TV. Verket ger bl.a. tillstånd för lokal- och närradiosändningar och för tillfällig sändningsverksamhet. Radio- och  
 TV-verket 
  registrerar dem som bedriver sändningsverksamhet i kabel och över satellit enligt radio- och  
 TV-lagen. 
  
 Vid tillståndsgivning för digital marksänd TV och radio är verkets uppgift bl.a. att till regeringen lämna förslag om hur tillstånden skall fördelas. 
 69 
 3 Organisation och verksamhet 
  
 3.1 
  
 Ägarstruktur för radio och TV i allmänhetens tjänst 
  
 Ägarformerna för public  
 service-företagen 
  har förändrats genom åren. År 1993 beslutade riksdagen om en ny ägarstruktur för bolagen inom public  
 service-verksamheten. 
  Dessförinnan utgjordes ägarna av företrädare för folkrörelserna (60 procent), näringslivet (20 procent) och dagspressen (20 procent). 
 En grundläggande förutsättning för public  
 service-företagens 
  verksamhet är att programverksamheten kan bedrivas självständigt från publicistisk synpunkt i förhållande till såväl staten som olika ekonomiska, politiska och andra maktgrupper i samhället. Ingen utomstående skall kunna påverka innehållet i enskilda program. Samtidigt har riksdag och regering ett ansvar för att bestämma grundläggande förutsättningar för public  
 service-verksamheten. 
  
 Till medlen för att skapa förutsättningar för en självständig programverksamhet hör ägarkonstruktionen. Mot denna bakgrund har riksdag och regering ansett att en stiftelse utgör den mest ändamålsenliga formen. Detta var också det alternativ som förordades av programbolagen själva och de tidigare ägargrupperna. I den utredning som föregick proposition om ägande av den avgiftsfinansierade radio- och  
 TV-verksamheten 
  (prop. 1992/93:236) diskuterades tre alternativa ägarformer. Förutom den valda stiftelseformen diskuterades ett alternativ med statligt ägda programföretag samt ett tredje alternativ där programbolagens aktier skulle spridas till allmänheten. Alternativet med statligt ägande avfärdades i propositionen då man ansåg att ett från staten skilt ägande var en faktor som skulle bidra till programbolagens självständighet. Att aktierna skulle spridas till allmänheten bedömdes av tekniska skäl vara olämpligt. 
 Den nya strukturen innebar att de tre programföretagen kom att ägas av varsin förvaltningsstiftelse – Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Television 
 71 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 SOU 2005:2 
  
 AB och Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Utbildningsradio AB. Konstruktionen med tre olika stiftelser visade sig dock vara mindre ändamålsenlig och riksdagen beslöt i december 1996 att programföretagen från och med 1997 skulle ägas av en och samma stiftelse Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB. 
 1 
  
 3.2 
  
 Förvaltningsstiftelsens uppdrag och verksamhet 
  
 I koncernstrukturen för public  
 service-företagen 
  är förvaltningsstiftelsen moderstiftelse och programföretagen dotterbolag. Programbolagen äger i sin tur gemensamt Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) och Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF). Organisationen av public  
 service-koncernen 
  framgår av  
 Figur 3.1. 
  
 Figur 3.1.  
 Public  
 service-koncernen 
  
 Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, 
 SverigesTelevision AB och Sveriges Utbildningsradio AB 
  
 Sveriges Radio AB 
  
 Sveriges Television AB 
  
 Sveriges Utbildningsradio AB 
  
 (SR) 
  
 (SVT) 
  
 (UR) 
  
 Sveriges Radio Förvaltnings AB 
  
 Radiotjänst i Kiruna AB 
  
 (SRF) 
  
 (RIKAB) 
  
 Förvaltningsstiftelsen har en styrelse med elva ledamöter. Ledamöterna utses av regeringen efter förslag av partierna i riksdagen. Enligt stiftelsens förordnande bör det bland styrelsens ledamöter finnas personer med erfarenheter från olika verksamheter i samhället och olika delar av landet. En styrelseledamot får inte vara medlem av styrelsen för eller anställd i SVT, SR eller UR. Inte heller statsråd eller anställda i Regeringskansliet får vara ledamot i förvaltningsstiftelsens styrelse. Däremot finns inget hinder för att riksdagsledamöter utses till styrelseledamöter. 
 En av stiftelsens viktigaste uppgifter är att utse styrelseledamöter i programföretagen. Programföretagens styrelser består vardera av 
  
 1  
 Prop. 1995/96:161, bet. 1995/96:KrU12, rskr. 1995/96:297. 
 72 
  
 SOU 2005:2 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 sju ledamöter (förutom två arbetstagarrepresentanter). Regeringen utser ordförande och en suppleant, medan förvaltningsstiftelsen på respektive bolagsstämma utser fem ledamöter och en suppleant. VD i respektive programföretag är självskriven ledamot. Programföretagens styrelser skall bestå av personer som kan förväntas bidra på ett kompetent och professionellt sätt i företagens ledningar. Styrelserna bör innehålla personer med företagsekonomisk kompetens och en bred kunskap om och förankring i det svenska samhället, t.ex. personer från folkrörelser, medier, kulturliv, folkbildning och näringsliv. 
 2 
  
 3.3 
  
 Programföretagens uppdrag och verksamhet 
  
 3.3.1 
  
 Inledning 
  
 De tre programföretagen Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB är självständiga aktiebolag. Enligt företagens bolagsordningar skall respektive programföretag bedriva rundradioverksamhet och därmed förenlig verksamhet. Samma formulering används för SVT och SR. För UR skall rundradioverksamheten bedrivas inom utbildningsområdet. 
 Programföretagen har i uppdrag att bedriva radio- respektive  
 TV-verksamhet 
  i allmänhetens tjänst i enlighet med sina respektive sändningstillstånd och anslagsvillkor. Verksamheten skall enligt bolagens sändningstillstånd bedrivas självständigt i förhållande till såväl staten som olika ekonomiska, politiska och andra intressen och maktsfärer i samhället. Andra viktiga principer i public service- uppdraget är att utbudet skall vara mångsidigt och av hög kvalitet, finnas tillgängligt i hela landet, vara  
 icke-kommersiellt 
  och fritt från reklam samt beakta språkliga och etniska minoriteters intressen. Förutsättningarna för bolagens verksamhet regleras främst av respektive bolags sändningstillstånd och anslagsvillkor samt av radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). 
 I prop. 2000/01:94, Radio och TV i allmänhetens tjänst 2002 2005, uppdelas programföretagens verksamhet i kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och sidoverksamhet. Avgiftsmedlen skall användas i företagets kärnverksamhet, dvs. radio- och  
 TV-sändningar 
  i allmänhetens tjänst, men även i verksamhet som syftar till att komplettera och stärka 
  
 2  
 Prop. 1992/93:236, s. 16. 
 73 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 SOU 2005:2 
  
 kärnverksamheten. Hit räknas till exempel programföretagens verksamhet på Internet. Även UR:s texthanteringsverksamhet 
 3  
 och den publika delen av SR:s konsertverksamhet betraktas som kompletterande verksamhet. 
 Förutom kärnverksamhet och kompletterande verksamhet bedriver bolagen olika typer av sidoverksamheter på kommersiell basis. Sådana verksamheter skall bära sina egna kostnader och får därmed inte finansieras med avgiftsmedel. Sidoverksamheter skall i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt. Den största andelen av SVT:s och UR:s sidoverksamhet består av försäljning av olika tekniska tjänster, till exempel uthyrning av  
 TV-studior, 
  teknisk personal samt olika typer av sändningstjänster. 
 4  
 Övriga intäkter från sidoverksamhet är till exempel intäkter från visningsrätter (SVT), royalty (SVT) samt försäljning av produkter med anknytning till företagets verksamhet exempelvis böcker, kläder och spel. 
 Nedan beskrivs kortfattat verksamheten hos SVT, SR och UR. För en utförlig beskrivning av respektive programföretags verksamhet hänvisas till Radio och TV i allmänhetens tjänst – Riktlinjer för en ny tillståndsperiod (SOU 2005:1). 
  
 3.3.2 
  
 Sveriges Television AB (SVT) 
  
 Enligt SVT:s sändningstillstånd skall SVT samtidigt sända två TV- program till hela landet. Att sända till hela landet innebär att minst 99,8 procent av befolkningen skall kunna ta emot sändningarna i sina permanenta bostäder. 
 De stora rikskanalerna i Sveriges Television är SVT1 och SVT2. Båda dessa kanaler har det breda programutbud som föreskrivs av sändningstillstånd och anslagsvillkor. Förutom SVT1 och SVT2 sänder SVT följande kanaler okrypterat i det digitala marknätet: 
  
 24 temakanal med sport och nyheter. 
  
 Barnkanalen – kanal med enbart program riktade till barn. 
  
 Kunskapskanalen (tillsammans med UR). 
  
 3  
 Med texthanteringsverksamhet avses exempelvis lärarhandledningar som anses vara nödvändiga komplement till programproduktionen. UR:s produktion och försäljning av övrig programanknuten litteratur sker också inom texthanteringsverksamheten. 
  
 4  
 Programföretagens årsredovisningar 2003. 
 74 
  
 SOU 2005:2 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 SVT Extra kanal för evenemang eller program som av olika skäl inte kan sändas i SVT1 eller SVT2. Sänds inte regelbundet utan aktiveras vid behov. 
  
 3.3.3 
  
 Sveriges Radio AB (SR) 
  
 Enligt SR:s sändningstillstånd skall SR samtidigt sända fyra rikstäckande ljudradioprogram, varav ett skall ha regionalt uppdelat innehåll. SR medges vidare rätt att sända ljudradioprogram avsedda för mottagning i utlandet. Följande av Sveriges Radios kanaler sänds analogt i  
 FM-bandet: 
  
 P1 rikstäckande kanal med inriktning mot nyheter, samhälle, kultur, talad underhållning m.m. 
  
 P2 rikstäckande kanal med inriktning mot musik (bl.a. klassiskt, jazz och folkmusik) och program på minoritets- och invandrarspråk. 
  
 P3 rikstäckande  
  
 musik-, 
  kultur- och samhällskanal som riktar sig till en yngre publik. 
  
 P4 25 lokala kanaler med gemensamt riksutbud på kvällar och helger. 
  
 P5 Radio Stockholm eget utbud för storstadspubliken. 
  
 P6 International sänds i Stockholm. 
  
 Dessutom sänder SR i digitalradion ett antal kanaler med olika profil. I webbradion sänds SR:s digitala kanaler tillsammans med utbud från de analoga  
 FM-sändningarna. 
  
 3.3.4 
  
 Sveriges Utbildningsradio AB (UR) 
  
 UR har genom sitt sändningstillstånd rätt att i hela landet sända program med utnyttjande av SVT:s och SR:s sändningsutrymme. Detta skall ske enligt överenskommelse som träffas bolagen emellan. 
 UR producerar radio- och  
 TV-program 
  vars huvudsakliga syfte är att användas inom utbildningsområdet. Programmen skall förstärka, bredda och komplettera samhällets utbildningsinsatser. UR:s program skall som helhet präglas av folkbildningsambitioner. Enligt nuvarande sändningstillstånd skall UR renodla och koncentrera verksamheten ännu mer mot utbildningsprogram. 
 75 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 SOU 2005:2 
  
 Sedan september 2004 sänder UR tillsammans med SVT den digitala Kunskapskanalen. Syftet är att förstärka folkbildnings- och utbildningsprogrammen inom public service. 
  
 3.4 
  
 Verksamhet i helägda bolag 
  
 3.4.1 
  
 Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) 
  
 Radiotjänst i Kiruna AB ägs gemensamt av SVT, SR och UR i proportionerna 61, 34 respektive 5 procent. RIKAB:s huvuduppgifter är att ansvara för uppbörd av  
 TV-avgiften 
  och att bedriva avgiftskontroll. 
 RIKAB bildades 1988 när riksdagen beslutade att flytta ansvaret för uppbörden av  
 TV-avgiften 
  från Televerket. Årsskiftet 1989/1990 fick RIKAB ansvar för avgiftskontrollen. 
 Sedan den 1 januari 1998 hanterar RIKAB även förvaltningen av de uppburna avgifterna, rundradiomedlen. Rundradiomedlen är placerade på det så kallade rundradiokontot hos Riksgäldskontoret. Enligt avtal med staten ansvarar RIKAB från och med januari 2002 även för förvaltningen av distributionskontot. För en mer utförlig redogörelse av RIKAB:s förvaltningsuppdrag, se avsnitt 5.2.3. 
 SVT, SR och UR utövar sitt ägande i RIKAB genom bolagsstämman där de bl.a. utser bolagets styrelse. Styrelsen skall (förutom arbetstagarrepresentanter) bestå av sex ledamöter och tre suppleanter. SVT utser styrelsens ordförande och en övrig ordinarie ledamot samt en suppleant för dessa. SR utser två ordinarie ledamöter och en suppleant medan UR utser en ordinarie ledamot och en suppleant. 
 5  
 RIKAB:s verkställande direktör är också ledamot av styrelsen. 
 Regeringen har inflytande på RIKAB:s verksamhet genom att förändringar i RIKAB:s bolagsordning måste godkännas av regeringen. 
 Huvuddelen av RIKAB:s anställda arbetar på huvudkontoret i Kiruna. Övrig personal är avgiftskontrollanter stationerade på olika orter i Sverige. 
 Verksamheten i RIKAB finansieras huvudsakligen med TV- avgiftsmedel. Fakturering av tjänster mellan RIKAB och de övriga företagen sker i mycket liten omfattning. Finansieringen sker genom att RIKAB erhåller ett så kallat medelsavstående från de tre 
  
 5  
 Bolagsordning för RIKAB. 
 76 
  
 SOU 2005:2 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 programföretagen. Detta innebär att programföretagen avstår en viss del av sina avgiftsmedel till RIKAB. 
 För att öka antalet  
 TV-avgiftsbetalare 
  arbetar RIKAB främst med tre olika typer av marknadsaktiviteter – avgiftskontroll, telemarketing och direktmarknadsföring. Avgiftskontroll sker genom att RIKAB:s representanter besöker hushåll som inte har betalat  
 TV-avgiften. 
  RIKAB genomför två kampanjer om skärpt avgiftskontroll varje år. I samband med dessa används även så kallade pejlingfilmer i media tillsammans med utskick av vykort till samtliga hushåll i berörda områden. Genom telemarketing- verksamheten kontaktas olika målgrupper av potentiella nya TV- avgiftsbetalare per telefon, till exempel personer som bytt adress eller som köpt eller hyrt TV. Enligt 8 § i lag om  
 TV-avgift 
  (1989:41) är  
 TV-handlare 
  skyldiga att lämna uppgifter till RIKAB om personer som köper eller hyr en  
 TV-mottagare. 
  RIKAB:s direktmarknadsföring består i brevutskick till privatpersoner och juridiska personer som inte betalat  
 TV-avgift. 
  
 3.4.2 
  
 Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) 
  
 Sveriges Radios Förvaltnings AB ägs gemensamt av SVT, SR och UR i proportionerna 61, 34,4 respektive 4,6 procent. 
 Styrelsen i SRF består av sju ledamöter (förutom arbetstagar- representanter). Ledamöterna utses av programföretagen på bolagsstämman. SR utser styrelsens ordförande och en övrig ordinarie ledamot och en suppleant för dessa. SVT och UR utser vardera två ordinarie ledamöter och en varsin suppleant. I styrelsen ingår också SRF:s verkställande direktör. 
 På samma sätt som för RIKAB måste regeringen godkänna förändringar i SRF:s bolagsordning. 
 SRF äger vissa av de fastigheter i vilka SVT och SR bedriver programverksamhet. Fastigheterna ligger i Stockholm och i ett tiotal andra städer i Sverige. Beståndet omfattar totalt cirka 245 000 kvadratmeter. SRF svarar för drift, förvaltning och underhåll av fastigheterna. UR hyr sina lokaler av en extern hyresvärd. 
 I SRF:s uppdrag ingår också att tillhandahålla gemensamma service- och stödfunktioner för företagen inom public service- gruppen inom bl.a. telefoni, arkiv och bibliotek. 
 SRF finansieras på samma sätt som RIKAB. 
 77 
  
 Organisation och verksamhet 
  
 SOU 2005:2 
  
 3.5 
  
 Övriga aktiebolag 
  
 Förutom de gemensamt ägda bolagen RIKAB och SRF är programföretagen delägare av Mediamätning i Skandinavien AB och RUAB RadioUndersökningar AB. 
  
 3.5.1 
  
 Mediamätning i Skandinavien AB (MMS) 
  
 Mediamätning i Skandinavien AB ägs gemensamt av Sparks och övriga större svenska  
 TV-bolag. 
  Ägandet fördelar sig enligt följande: SVT 42 procent, MTG 42 procent, TV4 10 procent, Kanal 5 2 procent, Reklamförbundet 2 procent samt Annonsörföreningen 2 procent. 
 6 
  
 MMS genomför dagliga mätningar av  
 TV-tittandet 
  via elektro- niska mätare och publicerar månatliga rapporter innehållande sammanfattande uppgifter om tittandet. 
 SVT är både ägare av och kund hos MMS. I samband med bildandet av MMS tillsköt SVT medel till företaget. Numera står verksamheten på egna ben utan tillskott från ägarna. 
  
 3.5.2 
  
 RUAB RadioUndersökningar AB (RUAB) 
  
 RUAB RadioUndersökningar AB ägs till 50 procent av Sveriges Radio AB och till 50 procent av kommersiella aktörer bestående av SBS Broadcasting 21,4 procent, Bonnier 10,7 procent, Fria Media 10,7 procent och Svensk Radioutveckling AB 7,2 procent. 
 7 
  
 RUAB utför undersökningar och analys av medieanvändning, i första hand radio. Samtliga svenska radiokanaler undersöks Sveriges Radio, den kommersiella radion samt närradion. 
  
 6 
  
 www.mms.se november 2004. 
  
 7 
  
 RUAB. 
  
 78 
 4 Distribution 
  
 4.1 
  
 Television 
  
 De vanligaste distributionsformerna för  
 TV-program 
  är marksändningar, satellitsändningar samt via kabelnät. Marksändningar kan tas emot med en vanlig utomhusantenn. För mottagning av satellitsändningar används en parabolantenn. Kabelnät används främst för vidaresändning av marksända eller satellitsända  
 TV-program. 
  
 I Sverige finns omkring 4 miljoner hushåll som har TV. Fördelningen mellan de olika mottagningsformerna är att cirka 32 procent av hushållen tar emot marksändningar med en egen antenn, 48 procent av hushållen har  
 Hortonmedan cirka 16 procent har en egen parabolantenn för att ta in sändningar via satellit. Omkring 7 procent har en samägd parabolantenn (så kallad SMATV, Small Master Antenna Television) till vilken flera hushåll är anslutna och som därigenom bildar ett mindre kabelnät. En procent av hushållen tar emot  
 TV-sändningar 
  på annat sätt än ovanstående, till exempel via bredband  
 (IP-TV). 
 1 
  
 Utsändningarna kan vara antingen analoga eller digitala. Just nu pågår ett teknikskifte som innebär övergång från analog till digital distribution. De analoga och digitala distributionsnäten existerar sida vid sida och många sändningar sker parallellt med de båda teknikerna. Det analoga marknätet täcker 99,8 procent av befolkningen. Det digitala marknätet består i dag av fyra sändarnät 
  
 (s.k. multiplexer) som 
  
 når 
  
 90 procent 
  
 av 
  
 den 
  
 fast 
  
 bosatta 
  
 befolkningen 
  
 i Sverige, 
  
 och 
  
 ett 
  
 femte 
  
 nät 
  
 som 
  
 når 
  
 omkring 
  
 50 procent av 
  
 befolkningen. 
  
 För 
  
 att kunna 
  
 titta 
  
 på de 
  
 digitala 
  
 sändningarna krävs en  
 digital-TV-box 
  som omvandlar den digitala signalen så att den analoga  
 TV-apparaten 
  kan ta emot den. 
  
 1  
 MMS. Summan av andelarna blir över 100 eftersom olika  
 TV-apparater 
  hos ett och samma hushåll kan ha olika mottagningssätt. 
 79 
  
 Distribution 
  
 SOU 2005:2 
  
 SVT1 och SVT2 sänds i dag både i det analoga och i det digitala marknätet. I det digitala marknätet sänds även SVT:s temakanaler 24, Barnkanalen och SVT Extra och den av Sparks och UR gemensamma Kunskapskanalen. SVT:s digitala kanaler och TV4:s huvudkanal sänds okrypterade, vilket innebär att det för att kunna titta endast krävs en  
 digital-TV-box 
  och inte något abonnemang. 
 SVT och UR sänder också samtliga sina kanaler via satellit. Våren 1997 beslöt riksdagen att inleda den första etappen av 
 digital marksänd TV i Sverige. Marksändningar med digital teknik påbörjades under år 1999. (Digitala sändningar via kabel och satellit startade 1997 respektive 1998.) 
 Riksdagen fattade i maj 2003 beslut om att de analoga marksändningarna skall läggas ner etappvis och slutligen ha upphört den 1 februari 2008. 
 2  
 Innan nedsläckningen kan påbörjas måste dock lagstiftningen om skyldighet att vidaresända vissa TV- program i kabelnät (must carry) ha anpassats till att alla marksändningar är digitala. 
 Regler om vidaresändningar i kabelnät finns i 8 kap. radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). Enligt nuvarande lagstiftning är nätinnehavarna bland annat skyldiga att i kabelnät vidaresända vissa program som sänds med tillstånd av regeringen och som är avsedda att tas emot i området utan villkor om särskild betalning. Vidaresändningsplikten omfattar högst tre samtidigt sända TV- program som sänds av tillståndshavare vars verksamhet finansieras genom anslag från  
 TV-avgiften 
  och högst ett  
 TV-program 
  som sänds av en annan tillståndshavare. Lagstiftningen garanterar för närvarande  
 kabel-TV-hushåll 
  tillgång till SVT1, SVT2, i förekommande fall SVT:s digitala programtjänst 24 samt TV4:s huvudkanal. Syftet med reglerna är att säkerställa att de som bor i en fastighet som är ansluten till  
 kabel-TV 
  har tillgång till samma programutbud som de skulle haft om fastigheten inte hade varit ansluten till ett kabelnät. I Radio och  
 TV-lagsutredningens 
  delbetänkande Must carry (SOU 2003:109) föreslås att samtliga SVT:s digitala kanaler skall omfattas av vidaresändningsplikt, tillsammans med högst tre andra kanaler. Förslaget har remissbehandlats och regeringen avser att under vintern 2004/2005 lämna en proposition till riksdagen med anledning av utredningens förslag. 
  
 2  
 Prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33, rskr. 2002/03:196. 
 80 
 SOU 2005:2 Distribution 
 Radio- och  
 TV-lagsutredningen 
  behandlar vidare i 
  
 delbetänkandet 
  
 Nytt regelverk för 
  
 marksänd  
 digital-TV 
  
 (SOU 2004:39) 
  
 frågor 
  
 beträffande 
  
 utnyttjande 
  
 av 
  
 sändningsutrymme och hur tillståndsgivning skall ske och vem som skall meddela tillstånd. Utredningens förslag har remissbehandlats och ärendet bereds för närvarande i Regeringskansliet. 
 I maj 2004 beslöt riksdagen att det digitala marknätet skall byggas ut så att sändningarna från SVT och UR får samma räckvidd som företagens analoga marksändningar. Detta innebär att 99,8 procent av befolkningen skall kunna ta emot programmen med utomhusantenn i sina permanenta bostäder. 
 3  
 Arbetet med utbyggnaden av det digitala marknätet pågår. Enligt Teracom kommer samtliga större sändarstationer att ha försetts med digital sändarutrustning under 2005. Det innebär att ca 98 procent av Sveriges befolkning då kommer att kunna ta emot digitala sändningar via marknätet. 
 Regeringen beslöt i mars 2004 att tillsätta en kommission som skall förbereda skiftet från analoga till digitala marksändningar och samordna den informationsverksamhet som behövs (dir. 2004:32). Kommissionen skall i sitt arbete i första hand ta hänsyn till konsumenternas önskemål och behov. 
  
 4.2 
  
 Radio 
  
 Även inom radions område pågår en digitalisering av utsändningarna. Utvecklingen har dock hittills skett långsammare än för televisionen. 
 I Sverige sker analog distribution av radio främst genom marksändningar där radiovågor sprids från sändarmaster på marken. Utsändningar av SR:s program sker genom fyra separata  
 FM-nät 
  som tillsammans täcker 99,8 procent av befolkningen. Den sändningsteknik som i dag ser ut att efterträda de analoga FM- sändningarna är DAB (Digital Audio Broadcasting). DAB bygger liksom  
 FM-radio 
  på marksändningar. Förutom DAB finns även andra digitala plattformar som kan eller kan tänkas användas för radio. 
 En fördel med  
 DAB-tekniken 
  jämfört med FM är att frekvensutrymmet utnyttjas mer effektivt. Tekniken innebär också bättre ljudkvalitet och mindre störningar i mottagningen. Utöver 
  
 3  
 Prop. 2003/04:118, bet. 2003/04:KU24, rskr. 2003/04:231. 
 81 
  
 Distribution 
  
 SOU 2005:2 
  
 ljudradiosändningar ger  
 DAB-tekniken 
  möjlighet att sända olika typer av information i anslutning till radioprogram samt andra typer av tjänster. För att ta emot digitala utsändningar krävs en särskild digitalradiomottagare. 
 I digitalradion sänder SR program från det analoga utbudet tillsammans med kanaler som enbart sänds digitalt. SR:s digital- radiokanaler distribueras även via Internet. 
 Våren 1995 beslutade riksdagen om att påbörja digitala ljudradiosändningar i Sverige. Hösten 1995 startade SR provsändningar med  
 DAB-tekniken. 
  Det digitala distributionsnätet byggdes successivt ut så att en täckningsgrad om 85 procent uppnåddes år 1999. Sändningarna i digitalradion har varit parallell- sändningar av SR:s analoga programutbud tillsammans med kanaler som endast sänds digitalt. 
 Inför den nya sändningstillståndsperioden 2002 2005 beslöt riksdagen att SR i avvaktan på en utvärdering av den digitala radion skulle minska kostnaden för digitala sändningar. Till följd av beslutet minskades  
 DAB-sändningarnas 
  omfattning från tidigare uppnådda 85 procent av befolkningen till 35 procent. Digital- radions sändningar täcker i dag områdena kring Stockholm, Göteborg, Malmö och Luleå. 
 Den parlamentariska Digitalradiokommittén föreslår i sitt betänkande Digital Radio (SOU 2004:16) att digitaliseringen av radiosändningarna i Sverige skall fortsätta. Täckningen skall på sikt motsvara den som i dag finns i  
 FM-näten. 
  Kommittén anser att utvecklingen av  
 DAB-sändningarna 
  bör ske etappvis och att den första etappen bör pågå under år 2005 2008. Någon bestämd tidpunkt när de analoga radiosändningarna kan upphöra föreslås dock inte. Betänkandet har remissbehandlats och bereds för närvarande inom Regeringskansliet. 
  
 4.3 
  
 Teracom AB 
  
 Både de analoga och de digitala marknät som används för distribution av radio och TV ägs och drivs av Teracom AB. Samtliga aktier i Teracom ägs av staten. 
 Verksamheten med sändningar för public  
 service-företagen 
  bedrivs i enlighet med fleråriga avtal. SR:s avtal med Teracom tecknades år 2003 och gäller t.o.m. år 2007. I februari år 2004 tecknades ett avtal mellan Teracom, SVT och UR om analog och 
 82 
  
 SOU 2005:2 
  
 Distribution 
  
 digital  
 TV-distribution 
  fram till år 2013. Avtalet omfattar därmed såväl perioden med parallellsändningar som en period efter att det analoga nätet släckts. 
 83 
 5 Styrning 
  
 5.1 
  
 Styrning av public  
  
 service-verksamheten 
  
 Ett grundläggande villkor för radio och TV i allmänhetens tjänst i Sverige har under alla år varit att verksamheten å ena sidan, framför allt från publicistisk synpunkt, skall vara oberoende från såväl staten som olika intresseorganisationer och andra maktgrupper i samhället. Å andra sidan har riksdag och regering ett ansvar för att programverksamheten i allmänhetens tjänst uppfyller uppställda krav på mångsidighet, hög kvalitet, tillgänglighet, hänsyn till minoritetsintressen m.m. 
 1  
 Dessa krav framgår av särskilda riktlinjer för verksamheten. Regleringen av radio och  
 TV-området 
  är också utformad med beaktande av EU:s regler på området. De rättsakter på  
 EG-rättens 
  område som är relevanta för radio och TV beskrivs närmare i kapitel 8. 
 De instrument som riksdag och regering i dagsläget huvudsakligen använder för att utöva sitt inflytande på den svenska radio- och  
 TV-verksamheten 
  i allmänhetens tjänst är radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844), sändningstillstånd och anslagsvillkor. I detta avsnitt redogörs för dessa instrument samt för förvaltningsstiftelsens förordnande och företagens bolagsordningar. 
  
 5.1.1 
  
 Radio- och  
  
 TV-lagen 
  
 I radio- och  
 TV-lagen 
  finns föreskrifter om sändningar av ljudradio- och  
 TV-program 
  som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. En sändning anses riktad till allmänheten endast om den samtidigt och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den. För att lagen skall vara tillämplig krävs således att det är fråga om en så 
  
 1  
 Jfr prop. 2000/01:94, s. 11 f. 
 85 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 kallad rundradiosändning (broadcast). Så kallad  
 video-on- 
  demand och andra typer av tjänster som tillhandahålls på begäran omfattas inte av lagen. Det saknas betydelse för lagens tillämplighet om sändningen är analog eller digital. Enligt lagen krävs tillstånd för att sända radio- och  
 TV-program 
  med hjälp av radiovågor på radiofrekvenser under 3 gigahertz. Detta innebär i praktiken att tillståndsplikten omfattar sändningar i marknätet. 
 2  
 Tillstånd att sända  
 TV-program 
  och tillstånd att till hela landet eller utlandet sända ljudradioprogram meddelas av regeringen. Radio- och TV- verket utfärdar tillstånd att sända närradio och lokalradio. 
 Radio- och  
 TV-lagen 
  innehåller i 6 kap. bl.a. föreskrifter som gäller samtliga radio- och  
 TV-sändningar. 
  Beträffande television innebär detta således att inte endast public  
 service-företagens 
  sändningsverksamhet utan även kommersiella aktörers sändningar omfattas. Exempelvis fastslås att programverksamheten skall präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet (den s.k. demokrati- bestämmelsen). 
 I 3 kap. 1 § regleras att sändningstillstånd som meddelas av regeringen får förenas med vissa villkor som innebär att sändningsrätten skall utövas sakligt och opartiskt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i radio och TV. Vidare följer i 3 kap. en rad villkor av olika slag som får förenas med sändningsrätten. Dessa villkor gör det möjligt för regeringen att i sändningstillstånd för marksändningar ställa sådana krav som där specificeras. 
  
 5.1.2 
  
 Sändningstillstånd 
  
 Till grund för public  
 service-uppdraget 
  för SVT, SR och UR ligger de sändningstillstånd som utfärdas av regeringen. Inför varje ny tillståndsperiod fattar riksdagen beslut om villkor för programverksamheten utifrån en proposition från regeringen. Det senaste riksdagsbeslutet fattades i juni år 2001. 
 3  
 Riksdagens beslut ligger sedan till grund för villkoren i sändningstillståndet. En förutsättning för villkoren är att dessa har stöd i 3 kap. radio- och 
  
 2 
  
 Sändningar via satellit sker på frekvenser över 3 gigahertz och omfattas därmed inte av tillståndsplikten. 
  
 3 
  
 Prop. 2000/01:94, bet. 2000/01:KrU11, rskr. 2000/01:268. 
  
 86 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 TV-lagen. 
  Villkoren måste också godtas av de programföretag som berörs. 
 Vart och ett av programföretagen SVT, SR och UR har ett eget sändningstillstånd. Nuvarande sändningstillstånd utfärdades i december 2001 för perioden 1 januari 2002 till 31 december 2005. En förlängning av innevarande tillståndsperiod till utgången av år 2006 har på förslag av regeringen beslutats av riksdagen. 
 Sändningstillstånden för SVT, UR och SR innehåller allmänna bestämmelser om sändningarna, generella riktlinjer för innehållet i programverksamheten, föreskrifter om genmäle, förbud mot reklam och villkor för sponsring av program, samt vissa villkor för verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Sändningstillstånden har vad avser innehållet i sändningarna exempelvis krav på att företagen skall erbjuda ett mångsidigt programutbud av hög kvalitet, respektera den enskildes privatliv, ta hänsyn till radions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning, värna om kultur och det svenska språket, att producera program för och med barn och ungdomar och beakta språkliga och etniska minoritets intressen och funktionshindrades behov. Villkoren innehåller också föreskrifter om nyhets- verksamheten (SVT och SR) och skyldighet att lämna uppgifter till Granskningsnämnden för radio och TV. 
 Respektive programföretags sändningstillstånd kompletteras av ett tillstånd att sända med digital teknik. Enligt nu gällande komplettering har Sparks och UR rätt att sända television med digital teknik till och med utgången av år 2005. SR och UR har rätt att sända ljudradio med digital teknik till och med den 31 december 2005, eller till dess att regeringen fattat beslut om den framtidiga användningen av frekvensutrymmen för digital ljudradio. 
  
 5.1.3 
  
 Anslagsvillkor 
  
 Programföretagens medelstilldelning är förenade med vissa villkor. Dessa meddelas i anslagsvillkor som beslutas av regeringen. Till skillnad från sändningstillståndets mer allmänna villkor om verk- samhet och riktlinjer för sändningsinnehåll innehåller anslagsvillkoren bl.a. villkor om ekonomiska och organisatoriska  
 förut-sättningar 
  för programföretagens verksamhet. Grund- läggande förutsättningar är att programföretagen inom tillgängliga 
 87 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 ekonomiska ramar skall göra de prioriteringar som krävs för att uppfylla uppdraget och att verksamheten inom ramen för uppdraget skall bedrivas rationellt och syfta till ökad produktivitet och förbättrad effektivitet. Villkoren innehåller också föreskrifter om att programföretagen skall ägna mer eller mindre resurser inom ett visst område. Beträffande organisation föreskrivs exempelvis att denna för SVT och SR skall vara decentraliserad och att minst 55 procent av allmänproduktionen i rikssändningarna under innevarande tillståndsperiod skall ske utanför Stockholm. 
 Anslagsvillkoren kan ses som verksamhetsmässiga kompletteringar till villkoren i sändningstillstånden. I likhet med sändningsvillkoren har anslagsvillkoren stöd i de allmänna riktlinjer för public  
 service-företagens 
  programverksamhet som beslutas av riksdagen. I övrigt är regeringens möjlighet att styra verksamheten genom anslagsvillkoren mer omfattande än genom sändnings- tillstånden, för vilka det i radio- och  
 TV-lagen 
  direkt regleras vilka villkor som får ställas. 
 Eftersom staten inte är ägare av programföretagen kan inte något egentligt ägarinflytande utövas från statens sida. Detta är också ett syfte med den organisationsstruktur som har valts. Genom att det är riksdag och regering som beslutar om medelstilldelning respek- tive ställer medel till företagens förfogande, har statsmakterna ändå härigenom möjlighet att påverka verksamhetens inriktning genom att förena medelstilldelningen med vissa villkor. 
  
 5.1.4 
  
 Bolagsordningar 
  
 SVT, SR, UR, RIKAB och SFR har i egenskap av aktiebolag varsin bolagsordning. Enligt SVT:s, SR:s och UR:s bolagsordningar är föremålet för bolagens verksamhet att bedriva rundradio- verksamhet och därmed förenlig verksamhet (för UR med tillägget inom utbildningsområdet). Föremålet för RIKAB:s verksamhet är enligt bolagsordningen att bedriva uppbörd av  
 TV-avgifter 
  och annan därmed förenlig verksamhet. SRF skall enligt sin bolagsordning äga och förvalta fastigheter för lokaler för radio- och  
 TV-verksamhet, 
  äga aktier i bolag med anknytning till radio- och  
 TV-verksamhet 
  samt tillhandahålla gemensamma service- och stödfunktioner för programbolagen och övriga bolag inom public  
 service-gruppen. 
  Samtliga bolagsordningar för ovan nämnda företag innehåller vidare regler om bl.a. aktiekapital, styrelsens 
 88 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 sammansättning och arbetssätt, revisorer och om bolagsstämman. Bolagsordningarna får inte får ändras utan medgivande av regeringen. SRF:s bolagsordning innehåller bl.a. också en bestämmelse om att bolagets styrelse inte utan bolagsstämmans godkännande får avyttra fastighet eller tomträtt av större betydelse för programverksamheten. Ett sådant beslut av bolagsstämman måste godkännas av regeringen. 
 Generellt gäller att syftet med en bolagsordning är att ge regler för aktieägarnas samverkan i bolagsform. Detta inkluderar regler om bolagets uppbyggnad och dess verksamhet, regler om förhållandet mellan aktieägarna och bolaget samt regler om förhållandet mellan olika aktieägare. 
 4  
 En bolagsordning skall innehålla bl.a. sådana uppgifter som krävs för att ge nödvändig identitet och mening åt verksamheten (t.ex. firma och föremål för bolagets verksamhet) men också vissa bestämmelser rörande andra väsentliga förhållanden såsom aktiekapital, aktiernas nominella belopp samt regler för bolagsstämma m.m. 
 5 
  
 Programföretagens bolagsordningar används i dag inte som ett instrument för aktiv styrning av programföretagen och innehåller inte några föreskrifter om programverksamhet, organisation eller resursanvändning. Några formella hinder för att införa sådana finns dock inte. Beträffande förhållanden som aktiebolagslagen (1975:1385) eller annan lagstiftning inte behandlar finns möjlighet att införa bestämmelser av allehanda slag, förutsatt naturligtvis att de inte avser brottslig verksamhet eller i övrigt strider mot aktiebolagslagen eller annan lagstiftning . Enligt Hopkins Svensk associationsrätt i huvuddrag förefaller det på senare tid ha blivit allt vanligare med bolagsordningar som mycket utförligt reglerar olika delar av bolagets verksamhet. 
 6 
  
 5.1.5 
  
 Förvaltningsstiftelsens stiftelseförordnande 
  
 SVT, SR och UR ägs av Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB. Förvaltningsstiftelsens roll är att främja programföretagens självständighet och oberoende av statsmakterna. Enligt stiftelse- förordnandet skall stiftelsen tillgodose sitt syfte genom att äga och 
  
 4 
  
 Stevens, Evans, Smith, Bolagsordning, s. 13. 
  
 5 
  
 Aktiebolagslagen (1975:1385) 2 kap. 4 §. 
  
 6 
  
 Johansson Davis, Nials svensk Associationsrätt i huvuddrag, 8:e upplagan, s. 63. 
  
 89 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 förvalta aktier i programföretagen. Däremot uttalas inget om programföretagens verksamhet. 
 Regeringen utser efter förslag från riksdagspartierna samtliga ledamöter i förvaltningsstiftelsens styrelse. Stiftelsen har sedan att utse fem ledamöter och en suppleant i respektive programföretags styrelse. Ordförande och en suppleant i respektive styrelse utses av regeringen. Staten får genom regeringen ändra eller upphäva vissa delar av stiftelseförordnandet. Vissa bestämmelser om sammansätt- ningen av förvaltningsstiftelsens styrelse och vem som kan vara ledamot i styrelsen får dock endast ändras eller upphävas efter beslut av riksdagen. Föreskrifterna om stiftelsens ändamål får ändras endast om riksdagen beslutat att programföretagen inte längre skall bedriva sändningar av ljudradio- och televisionsprogram i allmänhetens tjänst eller om det annars kan finnas sådana skäl som avses i 6 kap. om ändring m.m. av föreskrifter i ett stiftelseförordnande i stiftelselagen (1994:1220). En sådan ändring beslutas av Kammarkollegiet. 
 För aktiebolag gäller generellt att ägarna vid bolagsstämman utövar sin rätt att besluta i bolagets angelägenheter. Förvaltningsstiftelsen har sedan den bildandes inte i någon nämn- värd omfattning utövat något sådant aktivt ägarinflytande på programföretagen, annat än att utse styrelseledamöter på bolagsstämman. 
  
 5.2 
  
 Finansiering av public  
  
 service-verksamheten 
  
 5.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 Radio- och  
 TV-verksamhet 
  i Sverige har allt sedan  
 1920-talet 
  finansierats med särskilda avgifter. När de första radiosändningarna började produceras av AB Radiotjänst år 1925 infördes ett licenssystem där det för rätten att inneha en radiomottag- ningsapparat krävdes ett tillstånd per innehavd apparat. För tillståndet fick innehavaren betala en årlig licens. Avgiften inkasserades av dåvarande telegrafstyrelsen. På  
 1950-talet 
  infördes avgiftsskyldighet för innehav av televisionsmottagare. Separata licenser för radio och TV existerade fram till 1978 då ljudradioavgiften slopades. 
 Licensmedlen användes dels för att bygga ut sändarnätet och dels för att finansiera programproduktionen. Sändarnätet byggdes upp 
 90 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 och drevs i statlig regi (Telegrafstyrelsen, sedermera Televerket och numera det statliga aktiebolaget Teracom) medan program- produktionen drevs i form av aktiebolag vars ägare har bestått av pressen, folkrörelser, radioindustrin m.fl., i olika konstellationer. 
 I vissa sammanhang talar man när det gäller radio- och TV- verksamheten i allmänhetens tjänst om rundradiorörelsen. Begreppet kan numera ses som ett samlingsbegrepp för de medel som finansierar radio och TV i allmänhetens tjänst. TV- avgiftsmedlen samlas på rundradiokontot hos Riksgäldskontoret. Förutom  
 TV-avgifterna 
  tillförs rundradiokontot räntor på innestående medel. Från ett annat konto hos Riksgäldskontoret, distributionskontot, tilldelas medel som är avsedda att bidra till finansieringen av SVT:s och UR:s distribution av TV. Rundradiorörelsen förvaltas av Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). 
 År 1947 fastslog riksdagen att kostnaderna för produktion och distribution av de för svenska lyssnare i gemen avsedda programmen samt därmed sammanhängande kostnader skulle betalas av lyssnarna själva. Av denna princip följde, enligt prop. 1947:41, att avgiftens storlek blev beroende av de krav man ansåg att rundradion borde tillgodose, dvs. avgiftsintäkterna borde täcka utgifterna. Av detta följde i sin tur att avgiften inte borde höjas mer än nödvändigt för att tillgodose rörelsens egna behov. En viss marginal borde dock eftersträvas. Även dagens programföretag finansieras med dessa utgångspunkter. 
 Kostnaderna för företagen kunde lättare mötas med intäkter från mottagaravgifter i början när systemet med mottagaravgifter var nytt. Detta berodde på att fler och fler hushåll skaffade sig en radio och en TV. I dag innehar majoriteten av svenska folket en TV- mottagare sedan länge vilket innebär att varje förändring av medelsbehovet för public  
 service-koncernen 
  får återverkningar på  
 TV-avgiftens 
  storlek om inte antalet  
 TV-avgifter 
  kan ökas. 
 De  
 TV-avgiftsmedel 
  som inflyter finansierar i dag, helt eller delvis, 
  
 de tre programbolagen SVT AB, SR AB och UR AB, 
  
 intresse-/dotterbolagen 
  
  Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) och Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF), och 
  
 Granskningsnämnden för radio och TV. 
  
 Programföretagen erhåller under året en löpande tilldelning av avgiftsmedel i enlighet med ett årligt riksdagsbeslut och de årliga 
 91 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 anslagsvillkoren som fastställs av regeringen. Intressebolagen RIKAB:s och SRF:s kostnader täcks genom att de tre programföretagen avstår en del av sina avgiftsmedel till dem. Granskningsnämnden får sin finansiering dels genom att en mindre del avgiftsmedel tilldelas nämnden och dels genom anslag över statsbudgeten. 
  
 5.2.2 
  
 Avgiftsskyldighet och uppbörd av  
  
 TV-avgift 
  i dagens system 
 Avgiftsskyldighet enligt lag (1989:41) om  
 TV-avgift 
  
 TV-avgiften, 
  som tas ut med stöd av lagen (1989:41) om  
 TV-avgift, 
  är kopplad till innehavet av en  
 TV-mottagare. 
  Den som innehar en  
 TV-mottagare 
  skall betala  
 TV-avgift. 
  
 Lagen om  
 TV-avgift 
  innehåller regler om avgiftsskyldighet, avgiftens storlek, regler om handläggning av ärenden, avgiftskontroll samt en regel om förvaltning av avgiftsmedel. 
 Enligt 1 § lag om  
 TV-avgift 
  skall den som innehar en TV- mottagare betala  
 TV-avgift 
  för mottagaren till RIKAB. Den som endast innehar en radiomottagningsapparat är inte skyldig att betala någon avgift. Avgiften uppgår till 1 920 kr för år 2005 och skall betalas i fyra poster om 480 kr per post. Varje post avser en avgiftsperiod om tre månader och skall betalas senast sista vardagen före avgiftsperiodens början. RIKAB skall i god tid före varje avgiftsperiods början sända ut en avi med uppmaning att betala TV- avgift för perioden. Enligt 24 § lag om  
 TV-avgift 
  får RIKAB efter avtal med en avgiftsskyldig besluta dels att  
 TV-avgift 
  skall betalas i andra poster och vid andra tidpunkter och dels att avgiften inte skall aviseras. 
 Utvecklingen av  
 TV-avgiften 
  under perioden 1991 2005 framgår av  
 Tabell 5.1 
 . Av tabellen framgår att  
 TV-avgiften 
  under perioden i genomsnitt har ökat mer än KPI. 
 92 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 Tabell 5.1  
 Utveckling av  
 TV-avgiften 
  i förhållande till konsument- prisindex (KPI)  
 1992–2005 
  
 År 
  
 TV-avgift/ 
  
 Ändring % 
  
 Utveckling 
  
 Differens 
  
 12 mån 
  
 KPI % 
  
 TV-avgift-KPI 
  
 1991 
  
 1 236 
  
 1992 
  
 1 320 
  
 6,80 
  
 2,29 
  
 4,51 
  
 1993 
  
 1 404 
  
 6,36 
  
 4,65 
  
 1,71 
  
 1994 
  
 1 440 
  
 2,56 
  
 2,18 
  
 0,38 
  
 1995 
  
 1 440 
  
 0,00 
  
 2,53 
  
 -2,53 
  
 1996 
  
 1 476 
  
 2,50 
  
 0,47 
  
 2,03 
  
 1997 
  
 1 536 
  
 4,07 
  
 0,50 
  
 3,57 
  
 1998 
  
 1 572 
  
 2,34 
  
 -0,12 
  
 2,46 
  
 1999 
  
 1 608 
  
 2,29 
  
 0,43 
  
 1,86 
  
 2000 
  
 1 644 
  
 2,24 
  
 1,01 
  
 1,23 
  
 2001 
  
 1 668 
  
 1,46 
  
 2,45 
  
 -0,99 
  
 2002 
  
 1 740 
  
 4,32 
  
 2,13 
  
 2,19 
  
 2003 
  
 1 812 
  
 4,14 
  
 1,94 
  
 2,20 
  
 2004 
  
 1 872 
  
 3,31 
  
 0,43 
  
 2,88 
  
 2005 
  
 1 920 
  
 2,56 
  
 1,75 
  
 0,81 
  
 Källa:  
 RIKAB, SCB och Konjunkturinstitutet. 
 Uppbörd av  
 TV-avgiften 
  
 RIKAB:s ansvar för uppbörd och betalningskontroll av TV- avgiften regleras i ett särskilt avtal mellan staten och RIKAB  
 (1989–02–16). 
  RIKAB:s verksamhet enligt lag om  
 TV-avgift 
  och enligt det särskilda avtalet med staten innefattar myndighets- utövning. Eftersom RIKAB inte kan anses utgöra en förvaltnings- myndighet i förvaltningslagens mening har det i lag om  
 TV-avgift 
  särskilt angivits att förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas när bolaget handlägger ärenden enligt lag om  
 TV-avgift 
  (14 § lag om  
 TV-avgift). 
  I förarbeten till lagen anfördes som skäl till att förvaltningslagen skall tillämpas att detta är lämpligt eftersom verksamheten innefattar myndighetsutövning mot enskilda och att de flesta människor berörs av verksamheten. 
 7 
  
 Om en avgift inte betalas inom föreskriven tid skall en betalningspåminnelse sändas ut. För denna påminnelse skall 
  
 7  
 Se prop. 1988/89:18 om  
 TV-avgiften, 
  s. 62. 
 93 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 påminnelseavgift erläggas. Om den avgiftspliktige trots påminnelse ändå inte betalat inom rätt tid skall en tilläggsavgift betalas som uppgår till 40 procent av avgiftsposten för perioden. 
 RIKAB:s beslut om påförande av avgifter anses enligt 17 § lag om  
 TV-avgift 
  som ett beslut av förvaltningsmyndighet och får verkställas om avgiften är obetald och förfallen till betalning. Verkställighet får ske även om avgiftsbeslutet har begärts omprövat eller omprövningsbeslutet har blivit överklagat. Avser beslutet TV- avgift, krävs dock att bolaget har sänt en betalningspåminnelse. Verkställighet av obetalda  
 TV-avgifter 
  sker genom att den obetalda  
 TV-avgiften 
  restförs hos Kronofogdemyndigheten (KFM). Uttagande av avgift handläggs hos KFM som allmänt mål enligt 17 § lag om  
 TV-avgift. 
  
 RIKAB skall enligt 15 § lag om  
 TV-avgift 
  ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter enligt lag om TV- avgift, om den som beslutet rör begär detta eller skäl annars föreligger. Överklagande av RIKAB:s beslut om omprövning skall ske till allmän förvaltningsdomstol. 
 I betänkandet En kronofogdemyndighet i tiden (SOU 2003:97) har föreslagits att de s.k. offensiva borgenärsuppgifterna (ansökan om likvidation, ansökan om konkurs, beslut i fråga om nedsättning av fordran, etc.) skall flyttas till Skatteverket och att övriga borgenärsuppgifter skall handhas av debiterande myndighet. Lag (1993:891) om indrivning av statliga fordringar skall enligt betänkandet upphävas. Förslagen innebär bl.a. att de borgenärs- uppgifter som KFM i dag utför för RIKAB:s räkning i stället skall hanteras av RIKAB självt i större utsträckning. Enligt ett gemensamt remissvar på betänkandet från programföretagen och RIKAB 
 8  
 säger företagen att förslagen i betänkandet leder till ökade administrativa kostnader för RIKAB. De kan också, enligt företagen, medföra att  
 TV-avgiftsintäkterna 
  minskar på grund av sämre indrivningseffektivitet. Betänkandet bereds för närvarande i Regeringskansliet. 
  
 5.2.3 
  
 Förvaltning av rundradiokontot 
  
 TV-avgifterna 
  samlas på rundradiokontot i Riksgäldskontoret. Avgiftsmedlen utgör tillsammans med påminnelseavgifter och tilläggsavgifter offentliga medel av betydande omfattning. I 
  
 8  
 17 mars 2004, Yttrande över betänkandet En kronofogdemyndighet i tiden (SOU 2003:97). 
 94 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 samband med att lagen om  
 TV-avgift 
  trädde i kraft den 1 mars 1989 överfördes det finansiella samordningsansvaret (placering och förvaltning av influtna avgiftsmedel) från Televerket 
 9  
 till Sveriges Radio AB (SR, moderbolaget i den dåvarande koncernen). SR fick också utökat ansvar för att göra bedömningar av rundradio- rörelsens samlade kostnads- och intäktsutveckling och av hur stort avgiftsuttaget bör vara på kort och lång sikt. SR:s ansvar formaliserades genom ett avtal med staten. Enligt prop. 1988/89:18 om  
 TV-avgiften 
  var det viktigt att placeringen av avgiftsmedlen skulle ge en god avkastning och att placeringen var säker. Regeringen ansåg därför att Riksgäldskontoret utgjorde en lämplig institution för placering av medlen. Riksgäldskontoret har i egenskap av statens internbank till uppgift att hantera ut- och inlåning för statens räkning. Inför avtalsperioden 1993 1996 beslöt riksdagen att moderbolaget Sveriges Radio AB skulle upphöra och programföretagen bli självständiga aktiebolag. 
 10  
 Staten ingick ett avtal med programföretaget Sveriges Television AB om förvaltning av rundradiomedlen. Avtalet trädde i kraft den 1 januari 1993. 
 Den 1 januari 1998 fick RIKAB ta över detta förvaltningsansvar. Enligt ett avtal med staten  
 (1997-12-08) 
  skall RIKAB för statens räkning ansvara för likviditetsplanering av och utbetalningarna från rundradiokontot. RIKAB skall också redovisa medelsförvaltning och upplåning samt bedömningar som kan ligga till grund för statsmakternas beslut om de ekonomiska villkoren för rundradio- rörelsen. I ett tilläggsavtal med staten  
 (2001-12-28) 
  har RIKAB också fått ansvar för förvaltningen av distributionskontot. 
  
 5.2.4 
  
 Distributionskontot 
  
 I samband med att en ny sändningstillståndsperiod började löpa från och med år 2002 (tillståndsperioden är 2002 2005) inrättades det s.k. distributionskontot hos Riksgäldskontoret. Medlen på detta konto förvaltas av RIKAB enligt ett särskilt avtal med staten. Riksdagen har beslutat att det analoga marknätet (som ägs och förvaltas av statliga Teracom AB) skall vara nedsläckt senast den 1 februari år 2008. Det analoga marknätet ersätts med ett digitalt 
  
 9 
  
 Riksgäldskontoret var också delvis inblandat i placeringen av medlen, men placerade endast det eventuella överskott som fanns kvar vid budgetårets utgång. Under själva budgetåret fick Televerket använda medlen som likviditetsreserv. 
  
 10 
  
 Prop. 1991/92:140, bet. 1991/92:KrU28 om den avgiftsfinansierade radio- och TV- verksamheten 1993 1996 m.m. 
  
 95 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 marknät (även detta ägs av Teracom). Enligt propositionen om riktlinjerna för sändningstillståndsperioden  
 2002–2005 
  skulle under den kommande tillståndsperioden medelsbehovet för televisionen att vara högt på grund av att de analoga marksändningarna måste pågå i full omfattning samtidigt som den digitala sändningsverksamheten byggs upp med högre kostnader som följd. Genom att den nya tekniken införs successivt kommer programföretagen SVT och UR att under en övergångsperiod ha kostnader för såväl de analoga marksändningarna som för den nya digitala sändningstekniken. Tanken med inrättandet av distributionskontot är att kostnaderna för teknikskiftet skall utjämnas över en längre tidsperiod. Finansieringen av de parallella kostnaderna för distribution sker på följande vis. Medel förs över från rundradiokontot till distributionskontot. Dessa medel skall efter en successiv höjning motsvara SVT:s och UR:s beräknade kostnader för att sända i det analoga marknätet. Från distributionskontot tilldelas medel till Sparks och UR som beräknas motsvara hela kostnaden för analog och digital  
 TV-distribution. 
  Genom att under perioden 2002 2005 mer pengar betalas ut från distributionskontot till programföretagen än vad som överförs till kontot från rundradiokontot, kommer distributionskontot under denna period att uppvisa ökande underskott. Detta underskott finansieras med en kredit i Riksgäldskontoret. 
 Från år 2008, när det analoga marknätet enligt riksdagens beslut skall vara nedsläckt, skall återbetalning av skulden på distributionskontot inledas. Den ackumulerade skulden beräknas då uppgå till högst 1 500 miljoner kronor. Återbetalning skall gå till så att överföringarna av avgiftsmedel från rundradiokontot till distributionskontot skall fortsätta med belopp som motsvarar distributionskostnaderna för analog distribution tills underskottet är återbetalt. Eftersom kostnaden för analog distribution är högre än kostnaden för digital distribution kommer underskottet på kontot successivt att minska. 
 SVT:s och UR:s tilldelning av medel från rundradiokontot och distributionskontot beskrivs i  
 Figur 5.1  
 (RGK är Riksgälds- kontoret): 
 96 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 Figur. 5.1.  
 Medel för  
 TV-distribution 
  
 Avgifts- 
  
 Kredit i 
  
 medel 
  
 RGK 
  
 C. 
  
 B. 
  
 Rundradio- 
  
 Distributions- 
  
 kontot 
  
 kontot 
  
 Church och UR 
  
 A. 
  
 Medel för programproduktion m.m. exklusive beräknade kostnader för distribution i marknätet. 
  
 B. 
  
 Medel motsvarande beräknade kostnader för analog distribution. 
  
 C. 
  
 Delfinansiering av distributionskostnaderna genom kredit i RGK. 
  
 D. 
  
 Medel motsvarande beräknade kostnader för analog och digital distribution. 
  
 Den kredit som upptagits i Riksgäldskontoret är inte bokförd som ett lån för SVT och UR. Underskottet kan i stället beskrivas som en inteckning av framtida  
 TV-avgiftsmedel. 
  
 97 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Tabell 5. 
 2 Bedömd utveckling av distributionskontot 2002 2005 (mdkr) 
  
 2002 
  
 2003 
  
 2004 
  
 2005 
  
 Medel från rundradiokontot 
  
 160,0 
  
 163,3 
  
 266,46 
  
 421,79 
  
 Medel till Sparks och UR 
  
 485,0 
  
 523,2 
  
 556,65 
 11 
  
 591,79 
  
 Årligt underskott 
  
 -325,0 
  
 -360,0 
  
 -290,0 
  
 -170,0 
  
 Beräknad ränta 5 % 
  
 8,0 
  
 26,0 
  
 43,0 
  
 57,0 
  
 Utgående skuld 
  
 333,0 
  
 719,0 
  
 1 052,0 
  
 1 279,0 
  
 Källa:  
 BP 2004/05:01 utgiftsområde 17 samt anslagsvillkor för år 2005. 
  
 5.3 
  
 Medelstilldelningen till programföretagen 
  
 5.3.1 
  
 Årligt budgetunderlag från programföretagen 
  
 Liksom statliga myndigheter skall programföretagen enligt sina anslagsvillkor senast den 1 mars varje år inkomma med ett budgetunderlag till Kulturdepartementet (Utbildnings- och kulturdepartementet från 2005) enligt vilka företagen äskar sina medel till verksamheten inför kommande budgetår. 
 I budgetunderlagen beskriver företagen de finansiella villkor som gäller under den aktuella tillståndsperioden. Vidare redogörs för verksamheten under innevarande år med de konsekvenser som tidigare beslut om medelstilldelning fått för denna period. Före- tagen redovisar även sina planer inför kommande budgetår samt därtill hörande medelsäskanden för detta år.  
 Program-företagen 
  beskriver också hur RIKAB:s verksamhet har utvecklats . 
 Inför den senaste tillståndsperioden 2002 2005 skärptes kraven på granskning av budgetunderlagen. Såväl företagens public service- redovisning som budgetunderlagen skall vara granskade av företagens revisorer innan de inlämnas till Kulturdepartementet och Granskningsnämnden för radio och TV. 
 11  
 Granskningen skall avse det underlag som det redovisade materialet bygger på samt företagsledningarnas organisation av system och rutiner för kontroll, uppföljning och redovisning. 
  
 11  
 Enligt ändring av anslagsvillkoren för 2004 avseende tilldelning från distributionskontot enligt regeringsbeslut  
 2004-05-19. 
  
 11  
 Prop. 2000/01:94 avsnitt 13.5. 
 98 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 5.3.2 
  
 Årligt förslag på medelstilldelning 
  
 Regeringen föreslår årligen riksdagen vilka medel programföretagen skall erhålla från rundradiokontot. Medels- tilldelningen skall enligt de senaste riktlinjerna för tillståndsperioden 2002 2005 räknas upp med 2 procent årligen. 
 12  
 Uppräkningen av tilldelade medel är kopplad till ett krav från regeringen att minska skolket från  
 TV-avgiften. 
  Prisuppräkning sker endast under förutsättning att  
 TV-avgiftsskolket 
  minskas med 25 mnkr om året. För år 2002 2003 har programföretagen redovisat för regeringen att skolket har minskat med 85 miljoner kronor. 
 13  
 Vidare föreslår regeringen hur stor tilldelningen skall vara till Sparks och UR från distributionskontot och hur stor procentuell andel som respektive programföretag skall få av tilldelade medel. 
 Regeringen har i budgetpropositionen för 2005 med anledning av förlängningen av sändningstillståndsperioden förutskickat att medelstilldelningen för programföretagen för år 2006 skall behållas på samma nivå som för 2005 med en uppräkning om 2 procent. Något skolkbeting skall dock ej gälla. 
  
 5.3.3 
  
 Fördelning av medel mellan programföretagen 
  
 TV-avgiftsmedlen 
  fördelas mellan bolagen enligt en särskild fördel- ningsnyckel. Fördelningsnyckeln tillkom när den tidigare koncernen upplöstes. Den nu gällande fördelningsnyckeln ser ut på följande vis: 
  
 SVT 57,73 procent 
  
 SR 37,52 procent 
  
 UR 4,75 procent 
  
 Fördelningsnyckeln fastställs inför varje ny sändnings- tillståndsperiod och skall i princip gälla under hela denna period. Det kan emellertid förekomma att vissa justeringar måste göras. De tre programföretagen kan i samförstånd justera fördelningsnyckeln om de exempelvis kommer överens om att omfördela ansvaret för olika gemensamma funktioner. 
 14  
 Eventuella justeringar som programföretagen kommit överens om presenteras av bolagen för 
  
 12 
  
 Ibid. avsnitt 13.2. 
  
 13 
  
 Se prop. 2004/05:1 Utgiftsområde 17. 
  
 14 
  
 Se prop. 2000/01:94 radio och TV i allmänhetens tjänst 2002 2005, s. 73. 
  
 99 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 regeringen och föreslås av regeringen i samband med förslagen till riksdagen om medelstilldelning. 
  
 5.3.4 
  
 Anslagsvillkoren 
  
 Riksdagens beslut om medelstilldelning meddelas genom regeringens anslagsvillkor för programföretagen. Av anslags- villkoren framgår hur stora belopp som skall tilldelas företagen under året enligt riksdagens beslut. Villkoren innehåller även vissa bestämmelser om organisation, sidoverksamhet och revision. Anslagsvillkoren har beskrivits närmare i avsnitt 5.1.3. 
  
 5.3.5 
  
 Utbetalning av medel till programföretagen 
  
 RIKAB skall enligt 29 § lag om  
 TV-avgift 
  minst månadsvis överföra de influtna  
 TV-avgiftsmedlen 
  till Riksgäldskontoret. Medlen skall omedelbart placeras på räntebärande räkning där. 
 De uppburna  
 TV-avgiftsmedlen 
  är offentliga medel och tillfaller formellt sett inte programföretagen förrän riksdagen har fattat sitt årliga beslut om tilldelning av medel till företagen och pengarna har betalats ut till dem. Utbetalning sker med en tolftedel av tilldelade medel varje månad under budgetåret. 
 Enligt RIKAB:s medelsförvaltningsavtal med staten  
 (1997-12-08) 
  skall staten genom Riksgäldskontoret tillhandahålla en kredit, om ingen behållning finns på rundradiokontot. Endast denna kredit får utnyttjas när RIKAB för statens räkning tillgodoser rundradiorörelsens behov av rörelsekapital. RIKAB skall enligt avtalet förvalta rundradiorörelsens krediter hos Riksgäldskontoret och träffa avtal med Riksgäldskontoret om kreditgivningen. 
 100 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 5.4 
  
 Finansieringen av RIKAB och SRF 
  
 Intressebolagen SRF och RIKAB utför tjänster för samtliga programföretags räkning. RIKAB bistår med uppbörd och kontroll samt förvaltning av  
 TV-avgiftsmedel 
  och SRF sköter koncern- gemensamma tjänster avseende arkiv, fastigheter, telefonväxel, bibliotek, företagshälsovård m.m. För att finansiera dessa bolags kostnader avstår programföretagen en del av sina avgiftsmedel till förmån för bolagen. Medelsavståendet till RIKAB uppgick år 2003 till 150,3 miljoner kr. Beloppet baseras på ett årligt budgetförslag som tillställs RIKAB:s ägare. RIKAB har även vissa intäkter genom externa uppdrag. 
 Medelsavståendet från programföretagen till SRF uppgick år 2003 till 336 miljoner kronor. Beloppet från SVT och SR baseras på tidigare upprättade hyresavtal. UR:s medelsavstående till SRF blir blygsamt eftersom UR inte bedriver sin verksamhet i någon av SRF:s lokaler. SRF har även vissa övriga rörelseintäkter härrörande från samarbetsavtal med STIM och IFPI avseende rapportering av spelad musik i radio och TV. SRF har vidare fastighetsintäkter i form av parkeringsintäkter och vissa hyresinkomster samt intäkter från företagshälsovård. 
  
 5.5 
  
 Programföretagens inkomster utöver avgiftsmedel 
  
 Programföretagens inkomster av annat slag än avgiftsmedel är relativt blygsamma. I SVT uppgår enligt årsredovisningen för år 2003 övriga rörelseintäkter, inklusive särskilt redovisad sidoverksamhet, till 279,6 miljoner kronor (ca 7 procent av totala intäkter). Intäkterna härrör från bl.a. visningsrätter, tekniska tjänster och sponsring. I SR uppgick enligt årsredovisningen för år 2003 övriga intäkter, inklusive den särskilt redovisade sidoverk- samheten, till 54,4 miljoner kronor (ca 2 procent av totala intäkter). Inkomsterna bestod bl.a. av konsertverksamhet (dvs. den verksamhet som bedrivs inom Berwaldhallen), vissa hyresintäkter, försäljning av program och varor m.m. I UR uppgår enligt årsredovisningen för år 2003 övriga rörelseintäkter, inklusive det som UR kallar affärsverksamheten, till 21,4 miljoner kronor (ca 7 procent av totala intäkter). Intäkterna består till huvudsaklig del av sändningstjänster, uthyrning av studior och texthantering. 
 101 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 5.6 
  
 TV-avgiftens 
  
  karaktär i statsrättslig mening 
 Utredningen vill i detta sammanhang ge en redovisning av frågan hur  
 TV-avgiftens 
  karaktär kan ses i statsrättslig mening. 
 Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen (RF) skall föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, meddelas genom lag. Sådana föreskrifter är bland andra föreskrifter om skatt och obligatoriska avgifter till staten. Riksdagen kan emellertid enligt 8 kap. 9 § 2 st. RF bemyndiga regeringen eller kommun att meddela föreskrifter om avgifter, som på grund av 8 kap. 3 § RF annars skall meddelas av riksdagen. Det betyder att delegation är möjlig såvitt avser obligatoriska avgifter medan normgivningsmakten dock inte kan överföras om pålagan i fråga utgör en skatt. 
 Gränsdragningen mellan skatt och avgift är svår. RF innehåller ingen definition av de två begreppen. Enligt förarbetena till RF torde den praktiska betydelsen av en gränsdragning inskränka sig till situationer då riksdagen överväger möjligheten av att delegera beslutskompetens till regeringen. 
 15  
 I förhållande till annan lagstiftning, t.ex. på mervärdesskatteområdet, torde den statsrättsliga gränsdragningen sakna betydelse. En bedömning av om en viss pålaga kan anses som en ersättning i mervärdesskattehänseende torde kunna göras oberoende av dess karaktär på statsrättens område. 
 Att en viss benämning valts – skatt eller avgift – saknar enligt prop. 1973:90 betydelse för den statsrättsliga definitionen. Gränsdragningen får därför i första hand ske med utgångspunkt i förarbetena till RF och med beaktande av rättspraxis, uttalanden av lagrådet och de bedömningar som regeringen och riksdagen gjort i olika lagstiftningsärenden. 
 Enligt prop. 1973:90 
 16  
 har man i allmänhet att göra med en avgift i RF:s bemärkelse endast om ett  
 specificerat vederlag  
 utgår för den erlagda penningprestationen. Även i vissa andra fall får dock, enligt propositionen, en penningpålaga anses ha karaktär av avgift och inte av skatt. Ett sådant fall föreligger när penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin helhet tillförs närings- grenen i fråga enligt särskilda regler. Kännetecknande för dessa fall är ofta, enligt propositionen, att avgifterna och de däremot 
  
 15 
  
 Prop. 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m.m., s. 219 f. 
  
 16 
  
 Se s. 219 f. 
  
 102 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 svarande utgifterna inte redovisas i statsbudgeten. Ett exempel på sådana avgifter är enligt propositionen de avgifter som utgick som led i prisreglering inom jordbrukets och fiskets områden. Enligt propositionen hör sådana avgifter självfallet till lagområdet. Prisregleringsavgifter erlades av den som tillverkade, omsatte, införde eller förde ut t.ex. jordbruksprodukter och utgick med belopp som regeringen eller jordbruksnämnden bestämde. 
 Enligt Wheeler 
 17  
 kan sådana prisregleringsavgifter sägas motsvaras av en kollektiv motprestation, dvs. fall där det inte föreligger ett specificerat vederlag (ett tillhandahållande av en bestämd vara eller tjänst t.ex.). Detsamma är fallet med de jaktvårdsavgifter, som enligt 41 § jaktlagen (1987:259) kan fastställas av regeringen och som skall användas i jaktvårds- främjande syfte. Andra jämförbara avgifter där en kollektiv motprestation kan anses föreligga är de avgifter som tjänar som ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken. Enligt lagen (1990:613) om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider skall avgifter tas ut i förhållande till utsläppen av kväveoxider från vissa energiproducerande anläggningar. Avgifterna skall sedan återbetalas till kollektivet av avgiftsskyldiga i proportion till den producerade energin. Lagrådet har godtagit att denna pålaga betecknas som avgift (prop. 1989/90:141, s. 53). Kravet på specificerat vederlag har således frånfallits i vissa situationer. 
 18 
  
 Hur skall  
 TV-avgiften 
  betraktas i detta hänseende? Ett krav för betalningsskyldighet är innehav av  
 TV-mottagare. 
  En betalning av  
 TV-avgiften 
  innebär inte att den enskilde avgiftsbetalaren får ett specificerat vederlag av det allmänna i den meningen att det finns en anknytning mellan avgiftsuttaget och en närmare definierad prestation som direkt tillfaller den betalande vid det tillfälle då avgiften erlägges.  
 TV-avgiften 
  är kopplad till innehav av TV- mottagare och avgiften tas ut oavsett om apparaten slås på eller inte, alltså oavsett om avgiftsbetalaren tittar på eller lyssnar till produktionen av de tre programföretagen. Den motprestation som tillhandahålls av det allmänna är, mera generellt, tillgängligheten och möjligheten att ta del av de radio- eller  
 TV-program 
  som tillhandahålls av de tre programföretagen. Motprestationen är sålunda en slags kollektiv motprestation, sändningarna pågår hela tiden och avgiftsbetalarna kan välja att konsumera utbudet eller att 
  
 17 
  
 Taylor, Richardson, Normgivningsmakten enligt 1974 års regeringsform. 
  
 18 
  
 Se vidare Taylor, a.a., s. 79 ff. för vidare exempel på gränsdragning mellan skatt och avgift i lagstiftningsärenden m.m. 
  
 103 
  
 Styrning 
  
 SOU 2005:2 
  
 avstå. Å andra sidan kan sägas att om  
 TV-avgiftssystemet 
  upphör kommer inte, om inte finansieringen löses på annat vis, radio och TV i allmänhetens tjänst längre att tillhandahållas. Häri ligger en koppling mellan  
 TV-avgiften 
  och erhållen motprestation eftersom avgiften skall motsvara kostnaden för motprestationen. 
 Radio och TV i allmänhetens tjänst tillhandahåller utöver den kollektiva motprestationen även tjänster av mera individuell karaktär. Den digitala tekniken på radio och  
 TV-området 
  medger nämligen att den enskilde kan beställa vissa tjänster som tillhandahålls på individuell nivå. Detta sker t.ex. via Internet genom nedladdning av program t.ex. Det som erhålls torde kunna jämställas med en individuell motprestation. Den som betalar TV- avgiften betalar även för denna individualiserade prestation. Utbudet från programföretagen kan således anses vara såväl i form av en individuell motprestation samt i form av en kollektiv motprestation. 
 När en viss pålaga ansetts utgöra en avgift, uppstår frågan om avgiften utgör en sådan obligatorisk avgift som regeringen får besluta om efter delegation av riksdagen, eller om avgiften utgör en sådan frivillig avgift som regeringen utan särskild delegation av riksdagen får besluta om, den s.k. restkompetensen enligt 8 kap. 13 § första stycket 2 RF. Avgifter som faller under regeringens restkompetens kan t.ex. vara avgifter som erläggas för tjänster av s.k. uppdragsmyndigheter, inträdesavgifter vid museer och ersätt- ningar för polismyndighets kostnad för hittegods. Wheeler exemplifierar några avgiftstyper som enligt hans mening bör hänföras till sådana avgifter som faller under 8 kap. 3 § RF, dvs. obligatoriska avgifter. Bland dessa finns avgifter för prestationer som är omedelbart tillgängliga för allmänheten och som inte kan innehållas i det enskilda fallet utan anlitande av offentligrättsliga maktmedel. Hit hör enligt Taylor bl.a.  
 TV-avgifter 
  samt vissa avgifter för nyttjande av allmän plats eller allmän hamn. En annan statsrättsjurist, Stevens, anser att  
 TV-avgiften 
  är en frivillig offentligrättslig avgift eftersom endast den som väljer att skaffa sig en mottagare, måste erlägga avgiften. 
 19 
  
 Mot bakgrund av det ovan sagda talar följande skäl för att TV- avgiften bör betraktas som en avgift som man är skyldig att erlägga under vissa betingelser och inte en skatt: 
  
 19  
 Avhandlingen Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, s. 305. 
 104 
  
 SOU 2005:2 
  
 Styrning 
  
 Riksdagen uttalade på ett tidigt stadium att syftet med mottagaravgifterna var att kostnaderna för produktion och distribution av de för de för lyssnarna avsedda programmen skulle betalas av lyssnarna själva. 
  
 Avgiften skall inte vara högre än vad som är nödvändigt för att tillgodose programföretagens behov. 
  
 Avgiften går i princip oavkortat till att finansiera verksamheten i de tre programföretagen som bedriver radio och TV i allmänhetens tjänst. 
  
 TV-avgiften 
  
  redovisas inte över statsbudgeten eftersom den avser att täcka kostnaderna i verksamheten fullt ut. 
 105 
 6 Redovisning och revision 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel redogörs för hur bolagen i public  
 service-koncernen 
  redovisar sin verksamhet. De olika underlag som framställs ligger till grund för granskning och utvärdering av ekonomin och programproduktionen. Dokumenten är viktiga som instrument för bedömningen av om företagen har uppfyllt de uppdrag och villkor som framgår av riksdagsbeslut samt av regeringen utfärdade sändningstillstånd och anslagsvillkor. Dokumenten skall också ligga till grund för en analys av ekonomisk effektivitet och produktivitet i verksamheten. 
 Kapitlet inleds med ett allmänt avsnitt som behandlar ekonomisk rapportering i företag och myndigheter. Därefter redogörs för den ekonomiska rapporteringen i public  
 service-koncernen 
  samt övrig redovisning av verksamheten. I ett särskilt avsnitt redogörs för revision av verksamheten. 
  
 6.2 
  
 Redovisning i företag 
  
 Redovisningen i ett företag har till syfte att visa rörelsens förlopp, ekonomiska resultat under en viss period och dess ställning vid slutet av perioden. En redovisning som är upprättad enligt detta syfte skapar möjlighet för företagsledningen och utomstående att bedöma företagets betalningsförmåga, förmåga att motstå framtida förluster, lönsamhet och även i viss mån effektivitet. Redovisningen skall också tjäna som ett underlag för kontroll av verksamheten och företagsledningens förvaltning av de tillgångar den disponerar över. Redovisning brukar traditionellt delas in i  
 extern redovisning  
 och  
 intern redovisning  
 där den externa redovisningen är den som utmynnar i en årsredovisning medan den interna redovisningen är en nedbrytning av redovisningen i t.ex. 
 107 
 Redovisning och revision SOU 2005:2 
 avdelningar och inom produktområden, för att göra det möjligt att exempelvis effektivisera produktionen eller att bilda underlag för olika typer av beslut i företagsledningen. 
 Förenklat uttryckt kan därför den interna redovisningen sägas utgöra grund för företagsledningens planering, uppföljning och kontroll av verksamheten och dess uppgift kan vara att bl.a. ge ekonomisk information om resursomvandlingsprocessen i företa- get (exempelvis investerat kapitals omvandling till producerade varor och tjänster) för att möjliggöra en bedömning av t.ex. produktivitet och effektivitet. Den interna redovisningen är inte lagreglerad och kan följaktligen utformas i enlighet med det enskilda företagets krav och behov. I aktiebolagslagen (1975:1385, ABL) finns emellertid bestämmelser i 8 kap. 3 § där det stadgas att styrelsen svarar för bolagets organisation av bolagets angelägenheter vilket framför allt i större företag kan innebära att styrelsen i praktiken är skyldig att utforma en intern redovisning för att kunna trygga att bolagets verksamhet bedrivs på ett sätt som gagnar företagets verksamhet och inte leder till att bolaget åsamkas förluster. 
 Den externa redovisningen, som till skillnad från den interna redovisningen, är lagreglerad, utgör företagets kommunikations- medel med externa intressenter såsom ägare, fordringsägare, anställda, stat och kommun m.fl. Den externa redovisningen förser intressenterna med ett underlag för olika ekonomiska beslut. Den externa redovisningen består av löpande bokföring och årsredovisning eller, för de företag som inte behöver upprätta årsredovisning, årsbokslut. Den löpande bokföringen skall inte löpande göras tillgänglig för utomstående. Den utgör emellertid det underlag på vilket årsredovisningen eller årsbokslutet grundas och dess funktion är bl.a. att möjliggöra kontroll i efterhand av uppgifterna i årsbokslut eller årsredovisning. Den löpande bokföringen är också viktig för att tillgodose den bokförings- skyldiges eget informationsbehov och tjänar som underlag för företagets egna beslut om verksamhetens inriktning och vid val mellan olika handlingsalternativ. På så sätt kan den löpande bokföringen sägas utgöra en del av den interna redovisningen. 
 För det fall ett företag ingår i en koncern räcker inte företagets egen redovisning för att en samlad bild av verksamheten skall erhållas. För att möta de särskilda informationsbehov som finns i koncerner skall en särskild  
 koncernredovisning  
 upprättas av moderbolaget i koncernen, såvida inte de särskilda 
 108 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 undantagsreglerna för detta i årsredovisningslagen (1995:1554, ÅRL) är tillämpliga. Koncernredovisningen skall avspegla koncernens relationer med omvärlden. Detta innebär t.ex. att endast sådana försäljningsintäkter som har realiserats genom försäljning till utomstående skall ingå, inte försäljning mellan koncernföretagen. I balansräkningen ingår t.ex. aktier i dotterföretag som motsvaras av dotterföretagets tillgångar och skulder. Utdelningar kan ha sitt ursprung i dotterföretagens vinster och får därför inte öka koncernens årsvinst. I koncernredovisningens resultat- och balansräkning elimineras sådana interna mellanhavanden. 
 För den externa redovisningen (löpande bokföring, årsredovisning, koncernredovisning etc.) finns i huvudsak två olika regelverk: bokföringslagen (1999:1078, BFL) och årsredovisningslagen. Bokföringslagen reglerar den löpande bokföringen i företaget och innehåller regler om hur den löpande bokföringen skall avslutas samt bestämmelser om arkivering av räkenskapsinformation (den information som utgör underlaget för redovisningen). Årsredovisningslagen är en ramlag, för att avgöra hur en viss transaktion skall redovisas hänvisar lagen till god redovisningssed. Genom årsredovisningslagen har EG:s redovisningsdirektiv, bl.a. det fjärde och det sjunde bolags- direktivet, 
 1  
 genomförts i den nationella rätten. De två EG- direktiven som antogs av EG år 1978 och år 1983 reglerar kravet på upprättande av en offentlig årsredovisning samt krav på upprät- tande av koncernredovisning. Bokföringslagen och årsredovis- ningslagen kompletteras av speciallagar för särskilda branscher, t.ex. lag (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Regelverken omfattar, med vissa inskränkningar, bl.a. aktiebolag, handelsbolag och stiftelser. Utöver lagregler finns också en rad vägledningar, allmänna råd, rekommendationer och uttalanden från Bokföringsnämnden, Redovisningsrådet, och, för finansiella företag, Finansinspektionen, som tillsammans med lagreglerna är ett uttryck för vad som allmänt kallas för  
 god redovisningssed 
 . 
  
 1  
 Rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 28 juli 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juli 1983 om sammanställd redovisning. 
 109 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 6.3 
  
 Redovisning i stat och kommun 
  
 6.3.1 
  
 Staten 
  
 Grundläggande bestämmelser om redovisning i  
 staten  
 finns i lagen (1996:1059) om statsbudgeten (budgetlagen). Bestämmelserna i budgetlagen är kortfattade och stadgar att regeringen så snart som möjligt, dock senast nio månader efter budgetåret, skall se till att en årsredovisning för staten lämnas till riksdagen. Årsredovisningen skall innehålla resultaträkning, balansräkning och finansieringsanalys. Den skall även innehålla det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. Vidare stadgar budgetlagen att regeringen är redovisningsskyldig inför riksdagen för statens medel och för statens verksamhet och att bokföring i staten skall ske på ett sätt som stämmer överens med god redovisningssed. En årsredovisning för staten har upprättats sedan första hälften av  
 1990-talet. 
  
 Grundläggande bestämmelser om redovisning i statliga myndigheter finns i två statliga förordningar: förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag och förordningen (2000:606) om myndigheters bokföring. Ekonomistyrningsverket (ESV) har utfärdat tillämpnings- föreskrifter och allmänna råd till dessa förordningar. 
 2  
 Förordningarna utgår från redovisningslagstiftningen som gäller företag, nämligen årsredovisningslagen och bokföringslagen. Detta betyder att även myndigheter redovisar enligt bokföringsmässiga grunder, dvs. att intäkter och kostnader tas upp det år de intjänats eller uppstått, i stället för att redovisas det år de betalas (kontantredovisning). De föreskrifter som ESV utfärdar för tillämpning av de särskilda redovisningsförordningarna bygger på vad som gäller för företag. ESV anpassar och utvecklar egna föreskrifter för de särskilda förhållanden som ESV bedömer gäller för den statliga verksamheten. 
 En tydlig internationell trend i statlig redovisning är att gå bort ifrån en traditionell kassa- och utgiftsgrundad redovisning och gå över till en redovisning enligt bokföringsmässiga grunder. För Sveriges del var huvudsyftet med övergången att åstadkomma en integrerad och förbättrad internredovisning som syftar till att understödja s.k. resultatstyrning av statliga myndigheter och verksamheter. Samtidigt ökar möjligheterna att jämföra verk- 
  
 2  
 Se vidare ESV:s publikation  
 EA-boken, 
  ESV 2004:2. 
 110 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 samheter i företag och offentliga organ och gör den offentliga ekonomin mera tillgänglig. Det blir också möjligt för myndigheter att konkurrera om ekonomipersonal och att använda generella ekonomisystem. 
  
 6.3.2 
  
 Kommuner 
  
 Kommunal redovisning regleras i lag (1997:614) om kommunal redovisning. Lagen innehåller bestämmelser om löpande bokföring och upprättande av årsredovisning. Lagen bygger i huvudsak på bokföringslagens och årsredovisningslagens bestämmelser. Lagen kompletteras av rekommendationer från Rådet för Kommunal Redovisning. Dessa rekommendationer bygger i sin tur i stor utsträckning på de rekommendationer och uttalanden som görs för redovisningen i privata företag, med de anpassningar som krävs för den kommunala verksamheten. 
  
 6.4 
  
 God redovisningssed 
  
 Lagstiftningen på redovisningsområdet är utformad som en ramlagstiftning. Detta innebär att lagreglerna innehåller de grundläggande principerna om redovisningens utformning och innehåll medan kompletterande normer ges på annat sätt. Det är, som sagts ovan, en kombination av lagregler, tolkning av lagregler, utfyllande normer av särskilda normgivande organ och i viss utsträckning faktisk förekommande redovisningspraxis hos företag som tillsammans utgör det som kallas för god redovisningssed. I regelverken på redovisningsområdet hänvisas till god redovisningssed. Enligt bokföringslagen skall bokförings- skyldigheten fullgöras på ett sätt som överensstämmer med god redovisningssed. I årsredovisningslagen heter det att årsredo- visningen skall upprättas på ett överskådligt sätt och i enlighet med god redovisningssed. Lagstiftningens hänvisning till god redovisningssed innebär att företagen är skyldiga att anpassa sig till de normer som utvecklas för att fylla ut och tolka lagens regler. 
 3 
  
 Normgivning på redovisningsområdet sköts av i huvudsak två olika organ; en statlig myndighet, Bokföringsnämnden, och ett privat organ, Redovisningsrådet. Normgivning för redovisning i 
  
 3  
 Prop. 1998/99:130 Ny bokföringslag m.m. 
 111 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 finans- och försäkringsföretag sköts av Finansinspektionen som, liksom Bokföringsnämnden, är en statlig myndighet. Bokföringsnämnden skall enligt sin instruktion främja utvecklingen av god redovisningssed i företagens bokföring och offentliga redovisning. Nämnden skall utarbeta allmänna råd inom sitt ansvarsområde. De allmänna råden utgör inte formellt bindande föreskrifter. Redovisningsrådet bildades år 1989 för att främja utvecklandet av god redovisningssed i publika företag, 
 4  
 dvs. företrädesvis med utgångspunkt från ett aktiemarknadsperspektiv. Genom att Redovisningsrådet fick svara för kompletterande normgivning för de publika företagen kunde Bokföringsnämnden koncentrera sig på information och vägledning i bokföringsfrågor som rörde de  
 icke-publika 
  företagen. Före Redovisningsrådets tillkomst hade FAR 
 5  
 och Industriförbundet verkat var och en för sig med att ta fram rekommendationer m.m. som främjade god redovisningssed och god börsetik. Genom att etablera ett samarbete kunde redovisningspraxis samordnas och bli mera enhetlig. Redovisningsrådets uppgift är nu under förändring till följd av den anpassning till internationella redovisningsregler som beskrivs i avsnitt 6.5. Redovisningsrådet förväntas i framtiden inte ge ut rekommendationer annat än i undantagsfall. 
 Bokföringsnämnden och Redovisningsrådet samarbetar vid utformningen av redovisningsnormer. Redovisningsrådets norm- givning har, som nämnts ovan, i första hand tagit sikte på företag vars aktier är föremål för offentlig handel eller som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse. Rådets rekommendationer har utformats med utgångspunkt i de internationella redovisnings- standarder som ges ut av International Accounting Standards Board (IASB) och som gavs ut av dess föregångare International Accounting Standards Committee (IASC). 
 6  
 De standarder som utarbetas av IASB benämns International Financial Reporting Standards (IFRS) och de som tidigare utarbetades av IASC benämns International Accounting Standards (IAS). Rådet arbetar framför allt med företagens offentliga redovisning, dvs. års- och koncernredovisningar. Redovisningsrådets s.k. akutgrupp bistår 
  
 4 
  
 Med publika företag menas i detta sammanhang företag vars aktier är föremål för offentlig handel eller som genom sin storlek har ett stort allmänt intresse, se Förord till redovisningsrådets rekommendationer, FAR:s samlingsvolym 2004, s. 841. 
  
 5 
  
 FAR är en intresseorganisation för revisorer. 
  
 6 
  
 Det internationella organet består av personligt valda ledamöter, bl.a. revisorer från internationella företag, personer från den akademiska världen eller från nationella normgivare på redovisningsområdet. 
  
 112 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 med uttalanden när olika tolkningar föreligger av rådets rekommendationer samt i frågor som inte behandlas av befintliga rekommendationer eller i rekommendationer som är under utarbetande. 
 Bokföringsnämnden har ensam ansvaret för utvecklandet av god redovisningssed i frågor om löpande bokföring och arkivering i samtliga företag, och har dessutom ett särskilt ansvar för årsredovisningarna och årsboksluten i onoterade företag, dvs. framför allt i mindre och medelstora företag samt stiftelser och föreningar. Nämnden uttalar sig dessutom om i vilken omfattning Redovisningsrådets rekommendationer enligt god redovisningssed skall tillämpas också av andra kategorier av bokföringsskyldiga. 
  
 6.5 
  
 Internationell utveckling på redovisningsområdet 
  
 I takt med ökad internationell handel och gränsöverskridande företagsetableringar blir normgivningen på redovisningsområdet alltmer präglad av internationella förhållanden. Kraven ökar på en större harmonisering och enhetlighet i redovisningen på internationell nivå. Det är viktigt för jämförbarhet och kontroll att samma regler gäller för exempelvis värdering av tillgångar i ett företag när t.ex. investerare eller kreditgivare behöver beslutsunderlag vid investeringar på den internationella kapitalmarknaden. Det är framför allt värderingsregler och upplys- ningskrav som skiljer sig väsentligt åt mellan de svenska redovisningsprinciperna och de internationella redovisnings- standarderna som IAS/IFRS. 
 Svenska redovisningsprinciper avseende värdering av tillgångar bygger på en försiktighetsprincip som innebär att det är det historiska anskaffningsvärdet för en tillgång som skall anges. Redovisningen skall i första hand skydda borgenärerna. Detta sätt att redovisa skiljer sig i flera fall från de internationella redovis- ningsstandarderna avseende värdering av tillgångar. Enligt dessa principer skall vissa tillgångar värderas till verkligt värde för att därmed kunna ge ett mera relevant beslutsunderlag för aktieägare och blivande aktieägare som står inför valet att sälja eller köpa aktier, delta i nyemissioner m.m. Vidare är  
 IAS-regelverket 
  mer detaljerat och innehåller fler krav på tilläggsupplysningar än vad årsredovisningslagen gör. 
 113 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 Som framgått ovan har årsredovisningslagen anpassats till gemensam  
 EG-lagstiftning 
  (det fjärde och det sjunde bolagsdirektivet) och Redovisningsrådet har gett ut rekommendationer som innehåller internationella redovisnings- normer för noterade företag, i viss mån anpassade för svenska förhållanden i de fall den nationella lagstiftningen avviker från de internationella normerna. 
 Inom EU har medlemsstaterna enats om en gemensam förordning om tillämpning av internationella redovisnings- standarder  
 (IAS-förordningen, 
  (EG) nr 1606/2002). Enligt förordningen skall alla börsnoterade företag 
 7  
 vara skyldiga att upprätta sina koncernredovisningar i enlighet med de IAS/IFRS som utfärdats och som antas av kommissionen för tillämpning inom gemenskapen. Det är således först efter det att redovisningsstandarden antagits av kommissionen som den blir gällande rätt i respektive medlemsstat enligt förordningen. Enligt förordningen får en medlemsstat tillåta eller kräva att ett noterat företag också tillämpar IAS/IFRS i fråga om årsredovisningen. Vidare får man välja om man vill tillåta eller kräva att även onoterade företag utarbetar sin koncernredovisning och/eller sin årsredovisning i enlighet med de internationella redovisnings- standarder som antagits av kommissionen. Förordningen blir i tillämpliga delar bindande och direkt tillämplig i samtliga medlemsstater från och med det räkenskapsår som inleds den 1 januari 2005 eller därefter. Medlemsstaterna har dock möjlighet att besluta om uppskjuten tillämpning för vissa företag till 1 januari 2007. 
 Riksdagen antog i slutet av 2004 regeringens proposition 2004/05:24 Internationell redovisning i svenska företag. 
 8  
 I propositionen föreslår regeringen ändringar i främst årsredovisningslagen och de särskilda årsredovisningslagarna som skall tillämpas av finansiella företag. De antagna förslagen innebär att svensk redovisningslagstiftning anpassas till  
 IAS-förordningen 
  avseende de områden där valmöjlighet föreligger för medlemsstaterna samt till vissa ändringar i redovisningsdirektiven inom  
 EG-rätten. 
  
 7 
  
 Förordningen omfattar noterade företag, dvs. företag vars värdepapper är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat. 
  
 8 
  
 Propositionen är baserad på förslagen i betänkandet Internationell redovisning i svenska företag (SOU 2003:71). 
  
 114 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 IAS-förordningen 
  kräver att noterade företag vid upprättandet av sina koncernredovisningar tillämpar de IAS/IFRS som kommissionen antagit för tillämpning inom EU. Dessa regler blir direkt tillämpliga och någon kompletterande normgivning i Sverige förväntas inte ske. I propositionen 
 9  
 lämnas förslag till klargörande bestämmelser om vilka svenska regler om koncernredovisning som noterade företag som omfattas av förordningen fortfarande skall tillämpa, dvs. särskilda svenska regler som inte har någon motsvarighet i de standarder som kommissionen har antagit. 
 I propositionen anser regeringen att det för närvarande inte är lämpligt att vare sig kräva av noterade företag eller ge noterade företag rätt att välja att upprätta sin årsredovisning i enlighet med antagna IAS/IFRS. Skälet är enligt regeringen bl.a. de beskattningskonsekvenser som uppstår på grund av exempelvis olika värderingsregler. 
 10  
 I propositionen anförs vidare att onoterade företag skall ha rätt att välja att upprätta sina koncernredovisningar enligt antagna IAS/IFRS. Onoterade företag får dock inte välja att upprätta sin årsredovisning i enlighet med antagna IAS/IFRS. 
 Vidare föreslås i propositionen att vissa ändringar görs i årsredovisningslagarna så att svenska företag ges större möjlighet att tillämpa internationella redovisningsprinciper inom ramen för svensk lag. En förändring härvidlag är att det införs regler i ÅRL om värdering av vissa tillgångar till verkligt värde i enlighet med de värderingsregler som finns i IAS normer. Vissa av de nya reglerna får dock endast tillämpas av noterade bolag eller endast på koncernredovisningsnivå. 
 De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 2005 och tillämpas första gången för räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2004. Vissa av de nya reglerna kan tillämpas först fr.o.m. det första räkenskapsåret som inleds efter utgången av år 2005. 
  
 9 
  
 Här berörs endast förslagen avseende de  
  
 icke-finansiella 
  företagen, dvs. företag som inte är bank- eller försäkringsföretag. 
  
 10 
  
 Denna fråga behandlas för närvarande av en särskild utredning. 
  
 115 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 6.6 
  
 Val av redovisningsprinciper 
  
 Vägledning för vilka redovisningsprinciper ett företag bör tillämpa finns i Bokföringsnämndens allmänna råd BFNAR 2000:2 
 11  
 och uttalandet till denna 
 12  
 samt i Redovisningsrådets rekommendation RR 32 redovisning för juridiska personer. Noterade bolag skall enligt RR 32 som huvudregel tillämpa de IFRS/IAS som tillämpas i koncernredovisningen. Från denna regel görs i RR 32 vissa undantag och tillägg, beroende på lagbestämmelser, främst i ÅRL, samt på sambandet mellan redovisning och beskattning. Enligt Bokföringsnämndens allmänna råd gäller som grundprincip att  
 icke-noterade 
  företag, för varje område, skall tillämpa antingen ett allmänt råd från Bokföringsnämnden eller Redovisningsrådets motsvarande rekommendation (RR 1 RR 29). För de icke- noterade företag som valt att tillämpa internationella redovisningsstandarder vid upprättandet av sin koncernredovisning skall Redovisningsrådets rekommendationer 30 32 tillämpas avseende årsredovisning för den juridiska personen och koncern- redovisningen. 
 Den valfrihet mellan att tillämpa Bokföringsnämndens råd och Redovisningsrådets rekommendationer som Bokföringsnämnden anser finns för  
 icke-noterade 
  näringsdrivande företag skall enligt Bokföringsnämnden således gälla på rekommendationsnivå. Det innebär t.ex. att företaget kan välja att följa rådets rekommendation om redovisning av varulager men nämndens allmänna råd om inkomstskatter. Den valda rekommendationen eller det valda allmänna rådet måste tillämpas i sin helhet och företaget måste upplysa om vilka principer för redovisningen som använts. 
 Även företag som ingår i en koncern har möjlighet att utnyttja valfriheten mellan Redovisningsrådets rekommendationer och BFN:s allmänna råd. 
 Redovisningsrådets rekommendationer är omfattande och detaljerade och är särskilt anpassade för företag som är föremål för den öppna kapitalmarknadens intresse. 
 Enligt Redovisningsrådets rekommendation RR 22 Utformning av finansiella rapporter, skall ett företag vars finansiella rapporter är i överensstämmelse med Redovisningsrådets rekommendationer 
  
 11 
  
 Ändrad genom BFNAR 2004:5 med anledning av de nya reglerna om tillämpning av internationella redovisningsstandarder som träder i kraft den 1 januari 2005 (prop. 2004/05:24, SFS 2004:1173). 
  
 12 
  
 Uttalande om tillämpning av Redovisningsrådets rekommendationer och uttalanden, dnr 105/04. 
  
 116 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 lämna upplysning om detta. En finansiell rapport som årsredovisningen t.ex. får inte beskrivas vara i överensstämmelse med Redovisningsrådets rekommendationer om inte årsredovisningen uppfyller samtliga krav i alla tillämpliga rekommendationer inklusive alla tillämpliga uttalanden från Redovisningsrådets Akutgrupp. Det viktiga är att det tydligt framgår av redovisningen vilka råd eller rekommendationer som har använts. Om företaget i någon särskild del av redovisningen har avvikit från att exempelvis generellt tillämpa Redovisningsrådets rekommendationer skall detta särskilt anges. 
 Genom att Bokföringsnämndens allmänna råd och Redovis- ningsrådets rekommendationer pekar ut vilka företag som skall följa vilka rekommendationer och råd, anses det som god redovisningssed att följa dessa råd. 
  
 6.7 
  
 Redovisning och revision av public service- koncernen 
  
 Den årliga redovisningen av verksamheten i public service- koncernen består av flera olika dokument. Följande dokument avlämnas årligen av företagen. 
  
 Årsredovisning – lämnas av Sveriges Television AB (SVT), Sveriges Radio AB (SR), Sveriges Utbildningsradio AB (UR), Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB), Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) och Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB (ägarstiftelsen) 
  
 13 
 . 
  
 Koncernredovisning – lämnas av ägarstiftelsen 
  
 14 
 . 
  
 Uppföljningsrapport (s.k. public  
  
 service-redovisning) 
  – lämnas av SVT, SR och UR 
 15 
 . 
  
 Budgetunderlag – lämnas av SVT, SR och UR 
  
 16 
 . 
  
 Årsredovisning för rundradiorörelsen samt en redogörelse för utvecklingen av distributionskontot – lämnas av RIKAB 
  
 17 
 . 
  
 13 
  
 Se 6 kap. 1 § bokföringslagen (1999:1078). 
  
 14 
  
 Enligt 6 kap. 1 § bokföringslagen (1999:1078) och 7 kap. 1 § årsredovisningslagen (1995:1554) samt stiftelseförordnande av  
  
 1996-12-12. 
  
 15 
  
 Enligt företagens årliga anslagsvillkor. 
  
 16 
  
 Enligt företagens årliga anslagsvillkor. 
  
 117 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 Årsredovisningen skall inlämnas till Bolagsverket; ägarstiftelsen lämnar dock sin redovisning till tillsynsmyndigheten för stiftelser som enligt 9 kap. 1 § stiftelselagen (1994:1220) är länsstyrelsen. Årsredovisningen för aktiebolagen skall inlämnas till Bolagsverket inom en månad efter det att bolagsstämman har fastställt balansräkningen och resultaträkningen. För ägarstiftelsen gäller att bestyrkta kopior av handlingarna skall hållas tillgängliga för alla som är intresserade och senast från sex månader efter räkenskapsårets utgång. 
 18 
  
 Övriga underlag skall inlämnas till Kulturdepartementet (från 2005 Utbildnings- och kulturdepartementet). Uppföljnings- rapporten (den s.k. public  
 service-redovisningen) 
  skall även inges till Granskningsnämnden för radio och TV. 
  
 6.7.1 
  
 Årsredovisningen för programföretagen 
  
 De tre programföretagen tilldelades år 2003 tillsammans drygt 6,4 miljarder kronor av riksdagen. Intäkterna består främst av till RIKAB inbetalda  
 TV-avgifter 
  samt tilldelade medel från det s.k. distributionskontot i Riksgäldskontoret (se kapitel 5). Nedan följer en redogörelse för hur dessa intäkter redovisas i företagens ekonomiska rapportering. Den skattemässiga hanteringen av avgiftsmedel m.m. redovisas i kapitel 7. 
 Tillämpade redovisningsprinciper 
 Vad beträffar programföretagens val av redovisningsprinciper för verksamheten varierar detta något mellan företagen enligt uppgifter i årsredovisningarna. Enligt SVT:s årsredovisning för 2003 är årsredovisningen upprättad enligt årsredovisningslagen och bolaget har tillämpat Bokföringsnämndens allmänna råd. I vissa fall hämtas vägledning från Redovisningsrådets rekommendationer (RR). Om så är fallet anges detta särskilt. Vid redovisning av skatt har vägledning avseende tilläggsupplysningar hämtats från RR 9 Inkomstskatter. Enligt SR:s årsredovisning för 2003 har årsredo- visningen upprättats enligt årsredovisningslagen och Redovis- 
  
 17 
  
 Enligt avtal mellan staten och RIKAB om förvaltning av rundradiomedlen som gäller fr.o.m. den 1 januari 1998 samt avtal mellan RIKAB och staten om förvaltning av distributionskontot som gäller fr.o.m. 1 januari 2002. 
  
 18 
  
 Jfr 8 kap. 1 och 3 §§ årsredovisningslagen. 
  
 118 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 ningsrådets rekommendationer och uttalanden. UR uppger i sin årsredovisning för år 2003 att årsredovisningen har upprättats i enlighet med årsredovisningslagen och Bokföringsnämndens allmänna råd och anvisningar. 
 När det gäller sättet att redovisa erhållna avgiftsmedel tillämpas samma principer i samtliga tre programföretag. Även den skattemässiga hanteringen av avgiftsmedlen är densamma i samtliga tre företag. Vid redogörelsen nedan behandlas därför bolagen samlat. I fall något av företagen avviker i något avseende nämns detta särskilt. Erhållna avgiftsmedel redovisas av programföretagen som statliga stöd i enlighet med Bokföringsnämndens rekommendation 
 19  
 BFN R 5 Redovisning av statliga stöd och Redovisningsrådets rekommendation RR 28 Statliga stöd. Inkomstskattemässigt tillämpas reglerna om näringsbidrag på erhållna avgiftsmedel enligt 29 kap. inkomstskattelagen (1999:1229, IL). 
 Det bör noteras att terminologin för erhållna stöd skiljer sig åt mellan skatteområdet och redovisningsområdet. På skatteområdet används uttrycket näringsbidrag och på redovisningsområdet används uttrycket statligt stöd eller statligt bidrag. 
 På skatteområdet gäller följande. Ett näringsbidrag är enligt 29 kap. 2 § IL stöd utan återbetalningsskyldighet som lämnas till en näringsidkare för näringsverksamheten av staten, Europeiska gemenskaperna, landsting, kommuner, juridiska personer som avses i 7 kap. 16, 17 och 20 §§ (akademier, allmänna undervis- ningsverk, försäkringskassor, regionala utvecklingsbolag, AB Svenska Spel, m.fl.) och allmänningsskogar enligt lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna. 
 På redovisningsområdet finns, som nämnts ovan, rekommendationer avseende redovisning av statliga stöd/bidrag i Bokföringsnämndens rekommendation 
 20  
 BFN R 5 Redovisning av statliga stöd och i Redovisningsrådets rekommendation RR 28 Statliga stöd. Statliga bidrag enligt rekommendationerna på redovisningsområdet är stöd till näringsidkare som utgår från stat, kommun, landsting eller fristående organ som bildats av stat eller kommun som t.ex. regionala utvecklingsfonder. Bokförings- nämnden anger i BFN R 5 att rekommendationen även kan 
  
 19 
  
 Rekommendationerna utgör den äldre normgivningen av Bokföringsnämnden. Numera utfärdas allmänna råd och vägledningar. 
  
 20 
  
 Rekommendationerna utgör den äldre normgivningen av Bokföringsnämnden. Numera utfärdas allmänna råd och vägledningar. 
  
 119 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 användas på stöd från andra stödgivare. Redovisningsprinciperna utgår från att stödet inte skall återbetalas. 
 BFN R 5 överensstämmer med den internationella redovisnings- standarden IAS 20. RR 28 utgör en översatt svensk bearbetning av IAS 20. Redovisningsprinciperna skall således överensstämma i de två dokumenten. Nedan beskrivs innehållet i BFN R 5, kompletterat med RR 28 i de fall skillnader föreligger. 
 Enligt BFN R 5 skall stöd som inte är förenade med återbetalningsskyldighet intäktsföras. Periodisering skall ske så att intäkten ställs mot den kostnad stödet avser att täcka. Avser stödet att täcka kostnader under flera år skall det fördelas över de år det avser. Avser stödet att täcka redan gjorda förluster skall det intäktsföras i sin helhet. Stöd som avser förvärv av  
 anläggningstillgång  
 (p. 12 i BFN R 5) skall reducera tillgångens anskaffningsvärde. Det innebär att tillgången skall redovisas till nettoanskaffningsvärde, som också utgör grund för beräkning av avskrivningarnas storlek. Uppgift om bruttoanskaffningsvärde och erhållet stöd skall lämnas i not. Stöd som avser förvärv av  
 omsättningstillgång  
 skall enligt BFN R 5 på motsvarande sätt reducera tillgångens anskaffningsvärde. 
 Enligt RR 28 finns två alternativa metoder för redovisning av stöd för förvärv av tillgångar. Enligt den ena metoden (p. 26 i RR 28) tas bidraget upp i balansräkningen som en förutbetald intäkt, vilken redovisas i resultaträkningen fördelad på ett systematiskt och rimligt sätt över tillgångens nyttjandeperiod. Den andra metoden, p. 27 i RR 28, överensstämmer med den som anges i BFN R 5 p. 12, dvs. att tillgångens redovisade värde reduceras med bidraget. Bidraget påverkar det redovisade resultatet under tillgångens nyttjandeperiod genom lägre avskrivningar. 
 I resultaträkningen skall stödet enligt BFN R 5 redovisas under samma rubrik som de kostnader som hänför sig till stödet avser att täcka. Avser stödet t.ex. rörelsekostnader skall det redovisas under övriga rörelseintäkter eller reducera rörelsekostnaderna med upplysning om förhållandet i not. Stöd skall redovisas i resultat- och balansräkning på likartat sätt år från år. Företaget bör enligt R 5 i en flerårsöversikt ge information om effekterna på resultat och ställning av erhållet stöd. 
 120 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 6.7.2 
  
 Redovisning av intäkter 
  
 Verksamheten i SVT, SR och UR finansieras huvudsakligen av avgiftsmedel. Vissa sidoinkomster förekommer dock i samtliga bolag. Dessa skall enligt anslagsvillkoren för programföretagen redovisas som egna resultatområden. För Sparks utgjorde erhållna avgiftsmedel drygt 93 procent av de totala intäkterna för år 2003. SR:s intäkter bestod till ca 98 procent av avgiftsmedel och UR:s intäkter bestod till ca 93 procent av avgiftsmedel. Avgiftsmedlen skall täcka löpande driftsutgifter och investeringar i den avgiftsfinansierade verksamheten. Sidoverksamheten skall bära sina egna kostnader. 
 Enligt programföretagens årsredovisningar för år 2003 redovisas avgiftsmedlen på följande sätt. Avgiftsmedel som har erhållits under räkenskapsåret och som har utnyttjats under året för att täcka utgifter i verksamheten redovisas i resultaträkningen som intäkter. Avgiftsmedel som inte behövs för att täcka kostnader innevarande år intäktsredovisas inte i resultaträkningen för detta år. Överskottet redovisas på skuldsidan i balansräkningen som förutbetalda intäkter. Överskottet, eller som programföretagen kallar det, skuldförda avgiftsmedel, intäktsredovisas det år då matchande kostnad uppstår. Genom att ännu inte utnyttjade avgiftsmedel förs över till påföljande år uppkommer ett nollresultat i resultaträkningen för den avgiftsfinansierade delen. Eventuell vinst i resultaträkningen avser därför till sin helhet icke avgiftsfinansierad verksamhet, dvs. sidoverksamhet. Genom att bolagen redovisar ett nollresultat varje år för den avgifts- finansierade delen uppkommer inkomstskatt endast på det eventuella överskott som uppkommit i sidoverksamheten. 
 De tre programföretagen finansierar i sin tur verksamheten i RIKAB och SRF genom s.k. medelsavstående. Riksdagen beslöt inför sändningstillståndet 2002 2005 att programföretagen skall ansvara för att tillräckliga medel ställs till RIKAB:s förfogande. Ett tidigare riksdagsbeslut angav att de tre programföretagen ansvarar för att tillräckliga medel ställs till dotterbolagens förfogande. 
 21  
 Riksdagens beslut får därför även anses omfatta finansieringen av SRF. Riksdagens beslut kommer såvitt avser RIKAB till uttryck i anslagsvillkoren för programföretagen. Enligt anslagsvillkoren skall företagen anslå medel för RIKAB:s kostnader i proportion till storleken på respektive programföretags årliga medelstilldelning 
  
 21  
 Se prop. 1995/96:161 En radio och TV i allmänhetens tjänst 1997 2001. 
 121 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 från rundradiokontot. För SRF tillämpar programföretagen samma system. Detta betyder att redovisade intäkter över resultaträkningen har minskats med det belopp som avstås till RIKAB och SRF. Hade intäkterna i verksamheten inte utgjort näringsbidrag i inkomstskattehänseende skulle företagen ha intäktsfört hela summan av mottagna medel. SRF:s tillhanda- hållanden av koncerngemensamma tjänster såsom tillhandahållande av lokaler, arkivtjänster, företagshälsovård m.m. skulle ha kostnadsförts på sedvanligt vis. RIKAB, som får sin finansiering av avgiftsmedel genom programföretagens medelsavstående, men som framför allt uppträder på uppdrag av staten (se avtal av den 16 februari 1989 mellan staten och RIKAB om uppbörd och kontroll av  
 TV-avgiften 
  samt avtal  
 1997-12-08 
  och  
 2001-12-28 
  om förvaltning av rundradiomedlen samt distributionskontot) kan eventuellt, liksom programföretagen, anses bedriva en anslags- finansierad verksamhet av detta skäl. 
  
 6.7.3 
  
 Redovisning av programproduktion 
  
 I programföretagen aktiveras i princip inte kostnader för egen programproduktion, produktionsutläggningar eller samproduk- tioner (s.k. programlager). 
 22  
 Utgifterna kostnadsredovisas i stället löpande. 
 23  
 I SVT:s årsredovisning för år 2003 framgår följande avseende programproduktion. Innefattar en samproduktion sido- rättigheter aktiveras produktionen som en tillgång med ett belopp som högst motsvarar nettoförsäljningsvärdet. Vid osäkerhet om intäktsmöjligheter redovisas ingen tillgång. Förvärvade visningsrätter som är omedelbart tillgängliga för sändning redovisas särskilt under kortfristiga fordringar. I den mån intern bearbetning sker aktiveras även dessa kostnader. Visningsrätter som är kontrakterade, men ännu inte levererade eller tillgängliga för sändning, redovisas som förutbetalda kostnader. Programmen kostnadsbokförs vid respektive sändningstillfälle. Av SR:s årsredovisning för år 2003 framgår att utgifter för produktioner kostnadsförs löpande i takt med utförda prestationer och redovisas i rörelsens kostnader. Vidare anges att förvärvade programvaror av 
  
 22 
  
 Angående god redovisningssed för redovisning av utgifter vid produktion av film se BFN U 88:12. 
  
 23 
  
 Jfr här med situationen i TV4 som finansieras av reklamintäkter. I TV 4 kostnadsförs programmen vid respektive sändningstillfälle. Om programmet kan sändas i repris kostnadsförs programmet endast delvis vid första sändningstillfälle. 
  
 122 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 standardkaraktär kostnadsförs. Av UR:s årsredovisning framgår att programkostnader i form av egenproduktion samt inköp och produktionsutläggningar kostnadsredovisas löpande. Detta innebär att balansräkningen (i UR) inte innehåller några aktiveringar av programlager eller pågående arbeten. 
  
 6.7.4 
  
 Redovisning av omsättningstillgångar 
  
 I programföretagen redovisas en del omsättningstillgångar (gäller SR och UR) i företagens balansräkningar. Omsättningstillgångarna utgörs av lager av handelsvaror (SR) och förlagsprodukter med anknytning till programverksamheten (UR). Varulagren värderas till det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet på balansdagen, med tillämpning av  
 först-in 
 först-ut-principen. 
  
 6.7.5 
  
 Redovisning av anläggningstillgångar 
  
 Förvärvade anläggningstillgångar i form av radio- och  
 TV-teknisk 
  utrustning och övriga inventarier redovisas i balansräkningen till anskaffningsvärde efter avdrag för ackumulerade avskrivningar enligt plan. Planenlig avskrivning beräknas på tillgångarnas anskaffningsvärde och beräknad ekonomisk livslängd. Skillnaden mellan planmässiga och skattemässiga avskrivningar redovisas som obeskattad reserv. 
 På resultaträkningen redovisas de planmässiga avskrivningarna under posten Avskrivning av materiella anläggningstillgångar. Skillnaden mellan de planmässiga och de skattemässiga avskrivningarna redovisas under posten Bokslutsdispositioner i resultaträkningen. Den skattemässiga avskrivningen motsvaras för programföretagens del av hela anskaffningskostnaden för anlägg- ningstillgången, se mer om skattereglerna nedan. Detta betyder att företagen påföljande år måste återlägga den skattemässiga avskrivningen under bokslutsdispositioner eftersom hela anskaffningskostnaden för anläggningen redan har kostnadsförts under anskaffningsåret. Samma redovisningsprincip används av samtliga programföretag samt RIKAB och SRF. 
 123 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 6.7.6 
  
 Redovisning i RIKAB och SRF 
  
 RIKAB och SRF finansieras av programföretagen genom att dessa avstår en del av sina erhållna avgiftsmedel till dessa bolag. Det kan konstateras vid en genomgång av årsredovisningarna för dessa bolag att de använder samma metoder för redovisning av intäkter och gör samma skattemässiga bedömningar som programföretagen. Detta betyder att erhållna medelsavståenden från programföretagen intäktsförs i den utsträckning medlen används under perioden. Medlen behandlas som statsbidrag/näringsbidrag i redovisnings- och inkomstskattehänseende. Överskott balanseras till påföljande år. Upplupna överskott tas upp under balansposten förutbetalda intäkter (s.k. skuldförda avgiftsmedel). 
 RIKAB:s årsredovisning innehåller även en årsredovisning för rundradiorörelsen. RIKAB är enligt avtal med staten om förvaltning av rundradiomedlen (daterat  
 1997-12-08) 
  skyldigt att senast den 15 september varje år lämna en delårsrapport för första hälften av kalenderåret. Rapporten skall innehålla en resultat- och balansräkning samt en prognos över kalenderårets resultat. RIKAB skall också inge en årsredovisning för rundradiorörelsen senast den 1 mars för närmast föregående år. Av avtalet framgår vidare att en auktoriserad revisor årligen skall granska RIKAB:s förvaltning av rundradiorörelsens medel. 
  
 6.7.7 
  
 Revision i SVT, SR, UR, RIKAB och SRF 
  
 Av respektive programföretags bolagsordning samt bolagsordningarna för RIKAB och SRF framgår att det för granskningen av styrelsens och verkställande direktörens förvaltning och bolagets årsredovisning och räkenskaper skall finnas två revisorer jämte två suppleanter. Regeringen utser en revisor och en suppleant och bolagsstämman utser en revisor och en suppleant i samtliga bolag. Av programföretagens bolags- ordningar framgår att om ett revisionsbolag är revisor behöver det inte finnas en suppleant för denne. I programföretagen samt RIKAB och SRF hade enligt årsredovisningarna för år 2003 utsetts revisorer från ett och samma privata revisionsbolag. 
 124 
  
 SOU 2005:2 
  
 Redovisning och revision 
  
 6.7.8 
  
 Redovisning och revision i förvaltningsstiftelsen 
  
 Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB (ägarstiftelsen) äger aktierna i de tre programföretagen. Bokfört värde uppgår till aktiernas nominella värde, dvs. totalt 300 000 kr. Stiftelsen tillfördes vid bildandet också ett kapital om 20 miljoner kronor (stiftelsekapital). Dessa medel får enligt stiftelseförordnandet för ägarstiftelsen  
 (1996-12-12) 
  inte förbrukas på annat sätt än för betalning av nyemitterade aktier i programföretagen. Avkastningen av stiftelsens tillgångar får endast användas för att täcka kostnader för administration, ekonomisk redovisning och granskning samt för arvoden till styrelsens ledamöter och revisorer. 
 Ägarstiftelsen är bokföringsskyldig enligt 2 kap. 3 § bokförings- lagen. Bokföringsskyldighet föreligger enligt lagen på minst två olika grunder: dels på grund av att ägarstiftelsen är moderstiftelse, 
 24  
 dels på grund av att ägarstiftelsen har bildats av staten. Ägarstiftelsen skall upprätta årsredovisning enligt 6 kap. 1 § p. 5 eftersom ägarstiftelsen är bokföringsskyldig och inte tillhör den kategori stiftelser som enligt lagen är undantagna från denna skyldighet. Vidare är ägarstiftelsen skyldig att upprätta koncernredovisning eftersom ägarstiftelsen är moder i en koncern enligt definitionen av moderföretag i 1 kap. 4 § ÅRL. Ägarstiftelsen skall enligt 4 kap. 1 § stiftelselagen (1994:1220) ha minst en revisor. Av stiftelseförordnandet framgår att ägarstiftelsens räkenskaper och årsredovisning skall granskas av två av regeringen utsedda revisorer. I stiftelselagen finns ytterligare bestämmelser om revision av stiftelser. 
  
 6.7.9 
  
 Programföretagens uppföljningsrapport (den s.k. public  
  
 service-redovisningen) 
  
 Inför tillståndsperioden 1997 2001 beslutade riksdagen 
 25  
 att programföretagen varje år skall åläggas att upprätta en uppföljningsrapport eller en s.k. public  
 service-redovisning. 
  Rapporten skall innehålla en redogörelse för public service- uppdraget har uppfyllts. 
  
 24 
  
 Jfr 1 kap 5 § stiftelselagen (1994:1220) 
  
 25 
  
 Prop. 1995/96:161 
  
 125 
  
 Redovisning och revision 
  
 SOU 2005:2 
  
 Syftet med kravet på en uppföljningsrapport var bland annat att skärpa företagens fokus på hur uppdraget uppfylls. Genom en sådan uppföljning får  
 TV-avgiftsbetalarna 
  information om hur avgiftsmedlen använts. 
 Uppföljningsrapporten är detaljerad och innehåller en redogörelse för målen i verksamheten och det resultat som har uppnåtts. Man använder sig av såväl kvantitativa resultatmått (såsom sändningsvolym i timmar, repristimmar, antal produktions- timmar per anställd, tittarstatistik, kostnader per programkategori etc.) som av kvalitativa resultatmått (förhållandet egenproduktion/produktionsutläggning etc). 
 Uppföljningsrapporten är ett viktigt underlag för bedömningen av om villkoren i sändningstillstånd och anslagsvillkor har uppfyllts. Rapporten skall enligt anslagsvillkoren inges till Kulturdepartementet (från 2005 Utbildnings- och kultur- departementet) och till Granskningsnämnden för radio och TV senast den 1 mars varje år. 
 Rapporten skall revideras av programföretagens revisorer före inlämnandet. Detta är ett krav som infördes inför sändningstillståndsperioden 2002 2005. 
 26 
  
 26  
 Prop. 2000/01:94. 
 126 
 7 Beskattning 
  
 7.1 
  
 Mervärdesskatt 
  
 7.1.1 
  
 Allmänt om mervärdesskatt 
  
 Mervärdesskatt är en omsättningsskatt som tas ut vid försäljning av varor och tjänster i yrkesmässig verksamhet (näringsverksamhet). Den som bär bördan av skatten är den s.k. slutkonsumenten, som oftast är en privatperson. Men även företag eller offentligrättsliga organ kan vara slutkonsumenter. Till denna grupp räknas nämligen alla som inte kan göra avdrag för den skatt de betalar vid inköpet, s.k. ingående mervärdesskatt. Skatten blir i dessa fall en kostnad för köparen. För företag som är slutkonsumenter innebär detta att de får betrakta mervärdesskatten som en avdragsgill kostnad vid inkomsttaxeringen under förutsättning att förvärvet hänför sig till den bedrivna näringsverksamheten. 
 Mervärdesskatten skall betalas in till staten av den som säljer varan eller tjänsten när omsättningen äger rum inom landet. Den som skall betala in skatten till staten kallas för skattskyldig. De skattskyldiga betraktas således som statens uppbördsmän av mervärdesskatten. Endast den som anses bedriva yrkesmässig verksamhet kan vara skattskyldig till mervärdesskatt. Detta innebär att privatpersoner normalt inte räknas som skattskyldiga. När skatten skall redovisas och betalas till staten får den skattskyldige räkna av den mervärdesskatt som denne har erlagt vid sina inköp, den ingående skatten. Nettot betalas till staten. Nettot kan även bestå i skatt att få tillbaka, dvs. överskjutande ingående skatt. Detta förekommer om näringsidkare en viss period har gjort stora inköp till verksamheten som överstiger den totala försäljningen under samma period. Näringsidkaren har i dessa fall rätt att få tillbaka den överskjutande delen ingående skatt av staten. 
 127 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 7.1.2 
  
 Sverige och  
  
 EG-rätten 
  
 När Sverige blev medlem i den europeiska unionen (EU) från den 1 januari 1995 trädde även EG:s regler om mervärdesskatt i kraft i Sverige. Mervärdesskatten regleras i ett särskilt direktiv, det sjätte mervärdesskattedirektivet, 77/388/EEG av den 17 maj 1977 (härefter det sjätte direktivet). Den svenska mervärdesskattelag- stiftningen bygger dock sedan länge på  
 EG-lagstiftningen. 
  I Sverige infördes mervärdesskatt samtidigt som mervärdesskatt introdu- cerades inom EG på  
 1960-talet. 
  
 När den svenska mervärdesskattelagen skall tolkas måste alltid det sjätte direktivet beaktas. Sverige får inte i sin nationella lagstiftning avvika från det sjätte direktivet om inte Sverige ansöker om och medges särskilt tillstånd av Europeiska unionens råd (ministerrådet) enligt bestämmelserna i det sjätte direktivet. Sådant medgivande ges emellertid enbart av vissa skäl, såsom förenklingar vid uppbörd av mervärdesskatt eller bekämpande av skatte- bedrägerier. 
 I avsnitt 7.2.3 nedan följer en redogörelse för bestämmelserna i det sjätte direktivet beträffande omsättning av radio- och TV- tjänster. 
  
 7.1.3 
  
 Mervärdesskatteproblem i public  
  
 service-koncernen 
  
 Verksamhetens karaktär i mervärdesskattehänseende 
 Programföretagen Sveriges Television AB:s (SVT), Sveriges Radio AB:s (SR) och Sveriges Utbildningsradio AB:s (UR) verksamhet kan sägas bestå av två delar. Den huvudsakliga verksamheten är produktion och utsändning av radio- och  
 TV-program. 
  Denna verksamhet finansieras framför allt av de medel som riksdagen anvisar från rundradiokontot och distributionskontot. I det följande kommer utredningen att använda begreppet bidrags- finansiering i detta sammanhang. Med detta uttryck menas den medelstilldelning till programföretagen som beslutas av riksdagen varje år. Rundradiokontot och distributionskontot finns hos Riksgäldskontoret. Programföretagens utsändningstjänster mer- värdesbeskattas inte i dag. 
 Den andra delen, den kommersiella sidoverksamheten, består bl.a. av teknikförsäljning (samtliga bolag), upplåtelse eller överlåtelse av immateriella rättigheter såsom upphovsrätt till 
 128 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 program, musikrättigheter m.m. (samtliga bolag), sponsring (framför allt SVT), transporttjänster (framför allt SVT), uthyrning av Berwaldhallen (SR), försäljning av varor t.ex. ljudkassetter (samtliga bolag). Enligt programföretagens anslagsvillkor skall sidoverksamheten bära sina egna kostnader och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande till andra företag som tillhandahåller motsvarande tjänster. Detta innebär att verksam- heten finansieras genom att företagen tar särskilt betalt för de varor och tjänster som produceras inom sidoverksamheten. Aktivi- teterna i sidoverksamheten är föremål för mervärdesskatt. Samtliga programföretag är således registrerade för mervärdesskatt. 
 Avdragsrätt för ingående mervärdesskatt 
 För programföretagen innebär den omständighet att programföretagen inte mervärdesbeskattas att de inte kan dra av någon mervärdesskatt på förvärv som enbart är hänförliga till den undantagna kärnverksamheten. Mervärdesskatten blir således en kostnad i denna verksamhet. Detta leder till problem med konkurrensneutralitet mellan egenregi och upphandling. För att undvika en mervärdesskattebeläggning på tjänster i verksamheten blir företagen benägna att utföra tjänster i egen regi. Detta leder till att egen regi gynnas på bekostnad av upphandling från t.ex. fri- stående producenter vilket i sin tur kan leda till konkurrens- snedvridning på marknaden för radio och TV. Programföretagen har också, som ett sätt att undvika för höga mervärdes- skattekostnader på sina inköp för verksamheten, menat att många inköp från framför allt fristående produktionsbolag faller inom ramen för tillämpningen av skattesatsen 6 procent. Detta har lett till tolkningsdiskussioner med Skatteverket och ett flertal processer i förvaltningsdomstolarna, med administrativa  
 merkost-nader 
  som följd. 
 Som exempel på inköp där kostnaden för mervärdesskatt blir stor kan nämnas den externa upphandlingen av program- produktioner och utomståendes medverkan i program. Ett uttalat mål för radio och TV i allmänhetens tjänst är att omfattningen av utomståendes medverkan och frilansmedverkan av olika slag i programproduktionen skall hållas på en hög och jämn nivå inom SVT och UR. SR skall sträva efter en högre grad av utläggningar av 
 129 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 produktion, samarbetsprojekt och inköp av program. 
 1  
 Detta innebär att kostnaden för mervärdesskatt är och även i fortsättningen kommer att vara hög för företagen. En annan stor extern kostnad för vilken avdragsrätt inte föreligger och som debiteras med 25 procent mervärdesskatt utgör kostnaderna för programdistribution och kontribution (sändningskostnader) som huvudsakligen köps av det statliga bolaget Teracom AB. Programföretagens parallellsändningar med digital teknik medför ytterligare kostnader för mervärdesskatt. Enligt företagens årsredovisningar för år 2003 uppgick sändningskostnaderna inklusive mervärdesskatt till 659,7 mnkr för SVT, 320,4 mnkr för SR samt 41,2 mnkr för UR. Enligt information från programföretagen beräknas den sammanlagda kostnaden för mervärdesskatt för år 2004 för de tre bolagen uppgå till ca 551 mnkr. I statsfinansiellt hänseende innebär programföretagens kostnad för mervärdesskatt en intäkt för staten. 
 För inköp som enbart hänför sig till den skattepliktiga sidoverksamheten medges avdrag för ingående mervärdesskatt enligt vanliga regler i mervärdesskattelagen. För s.k. gemensamma förvärv, dvs. anskaffningar som görs för att användas i såväl den skattefria kärnverksamheten som den skattepliktiga kommersiella sidoverksamheten, medges avdrag för den del av den ingående mervärdesskatten som anses hänförlig till den skattepliktiga delen. Uppdelning av skatten kan göras med hjälp av olika fördelningsgrunder, t.ex. förväntad användning i procent i de olika verksamheterna. Det är emellertid svårt och leder till stort administrativt merarbete att ta fram en adekvat fördelningsgrund. Ytterligare en komplikation är att man vid vissa förvärv, t.ex. av teknikutrustning, inte vid anskaffningstillfället vet i vilken utsträckning utrustningen skall användas i den skattefria delen respektive i en del av verksamheten som medför skatteplikt och därigenom medför avdragsrätt. En viss anskaffning kan användas för egenproduktion av ett program som först visas hos Sparks (den undantagna kärnverksamheten) och som därefter eventuellt säljs vidare till andra  
 TV-bolag 
  (extern skattepliktig sidoverksamhet). Det kan således vara svårt att vid förvärvet veta om anskaffningen enbart kommer att användas i kärnverksamheten, i båda verksamheterna eller i enbart den skattepliktiga delen. 
  
 1  
 Se sändningstillstånden för programföretagen för perioden 2002 2005. 
 130 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 7.2 
  
 Gällande rätt på mervärdesskatteområdet 
  
 7.2.1 
  
 Svensk rätt 
  
 I samband med skattereformen år 1990/91 infördes skatteplikt från den 1 januari 1991 för radio- och televisionsverksamhet, med undantag för Sveriges  
 Radio-koncernens 
  verksamhet för produktion och utsändning av radio- och televisionsprogram i den mån verksamheten finansieras genom  
 TV-avgiften 
  eller statsanslag. För andra radio- och  
 TV-företag 
  (bl.a.  
 betal-TV-företag) 
  blev således tillhandahållande av ljud- och bildprogram för radio- eller trådsändning (dvs. programproduktion), själva sändningen, förmedling av ljud- och bildprogram för sådan sändning, hand- havande, underhåll och service av nätutrustningen, skattepliktigt med normal skattesats, som för närvarande är 25 procent. 
 Kommittén för indirekt skatt (KIS) som utarbetade förslagen på mervärdesskatteområdet i samband med skattereformen, hade dock föreslagit att Sveriges  
 Radio-koncernens 
  verksamhet skulle göras skattepliktig. 
 2  
 KIS anförde att en skattefrihet skulle innebära att koncernen inte skulle få avdragsrätt för den skatt som enligt KIS förslag skulle komma att omfatta fristående producenters försäljning av program till koncernen. Det skulle alltså, enligt KIS, medföra betydande olägenheter, inte minst från konkurrenssynpunkt, att undanta Sveriges  
 Radio-koncernens 
  verk- samhet från skatteplikt. 
 I regeringens proposition 1989/90:111 Reformerad mervärdeskatt m.m. ansåg emellertid det föredragande statsrådet att, med hänsyn till Sveriges  
 Radio-koncernens 
  ställning som public  
 service-företag 
  och till sättet för finansieringen av koncernens verksamhet, övervägande skäl talade för att verksamheten även i fortsättningen skulle ligga utanför det skattepliktiga området i den mån verksamheten finansierades genom  
 TV-avgiften 
  eller statsanslag.  
 TV-avgiften 
  skulle därmed inte komma att belastas med mervärdesskatt, enligt statsrådet. 
 3  
 Eftersom Sverige vid denna tidpunkt inte var medlem i EU hade Sverige en valfrihet avseende EG:s regler på mervärdesskatteområdet. Många bestämmelser i mervärdesskattelagen överensstämde dock redan vid denna tidpunkt med EG:s regler eftersom det svenska mervärdes- skattesystemet bygger på det mervärdesskattesystem som 
  
 2 
  
 SOU 1989:35, s. 170 ff. 
  
 3 
  
 Prop. 1989/90:111, s. 94 f. 
  
 131 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 utvecklades inom europeiska gemenskapen. I propositionen berördes kortfattat de  
 EG-rättsliga 
  aspekterna. Föredragande statsrådet hänvisade till artikel 13 A 1 q i det sjätte mervärdesskattedirektivet (77/388/EEG, EG:s mervärdes- skattelagstiftning) och konstaterade att  
 EG-rätten 
  stadgar undantag för mervärdesskatt för offentliga radio- och  
 TV-subjekt 
  i den mån de inte bedriver verksamhet på kommersiell basis. I propositionen föreslogs vidare att undantaget för radio- och televisionsverksamhet inte skulle omfatta den verksamhet som Televerket bedrev för programinsamling och programdistribution. 
 De tjänster, som programföretagen i dag köper in från Teracom AB, blev därmed skattepliktiga och innebär i dag kostnader för mervärdesskatt för programföretagen. 
 Undantaget i 8 § p. 13) lagen (1968:430) om mervärdeskatt fick följande utformning: 
 Från skatteplikt undantas 
  
 --- 
  
 13) Sveriges  
 Radio-koncernens 
  verksamhet för produktion och utsändning av radio- och televisionsprogram, i den mån verksamheten finansieras genom  
 TV-avgiften 
  eller statsanslag, 
 Bestämmelsen ändrades den 1 januari 1993. 
 4  
 Ändringen föranleddes av att man inför avtalsperioden 1 januari  
 1993–31 
  december 1996 föreslog att moderbolaget Sveriges Radio AB skulle upphöra. 
 5  
 Den nya lydelsen blev följande: 
 Från skatteplikt undantas 
  
 --- 
  
 13) verksamhet hos Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB eller Sveriges Utbildningsradio AB eller hos helägt dotterbolag till ett eller flera av bolagen för produktion och utsändning av radio- och televisionsprogram, i den mån verksamheten finansieras genom TV- avgiften eller statsanslag, 
 Lagen (1968:430) om mervärdesskatt genomgick en författnings- teknisk översyn år 1994. Syftet var att åstadkomma förändringar av 
  
 4 
  
 Prop. 1991/92:140, 1991/92:KrU28, rskr. 1991/92:329. 
  
 5 
  
 Prop. 1991/92:140 om den avgiftsfinansierade radio- och  
  
 TV-verksamheten 
  1993 1996 m.m., s. 42 f. 
 132 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 lagens uppbyggnad och systematik för att skapa större överskådlighet och göra lagstiftningen mer lättillgänglig. 
 I den nya mervärdesskattelagen (1994:200, ML) som trädde i kraft den 1 juli 1994 fick undantaget för public service företagen följande utformning i 3 kap. 20 § ML: 
 Från skatteplikt undantas omsättning i verksamhet för produktion och utsändning av radio- och televisionsprogram, om verksamheten huvudsakligen finansieras genom statsanslag. 
 I den nya lagtexten slopades hänvisningen till samtliga programföretag. Vidare slopades hänvisningen till en finansiering via  
 TV-avgiften. 
  Kvar finns kravet att verksamheten, för att undantaget skall vara tillämpligt, huvudsakligen finansieras av statsanslag. Ordet huvudsakligen lades till vid lagändringen. I propositionen 1993/94:99 om ny mervärdesskattelag konstaterades att paragrafen överensstämde i sak med tidigare 8 § 13). 
 6  
 Den ändrade lydelsen kommenterades inte särskilt. 
 Finansieringen av public  
 service-verksamheten 
  kan i ett mervärdesskatteperspektiv beskrivas på följande sätt. Finan- sieringen går till så att riksdagen anvisar medel på basis av regeringens förslag från rundradiokontot och distributionskontot i Riksgäldskontoret. Rundradiokontot består av de  
 TV-avgiftsmedel 
  som RIKAB har uppburit för statens räkning. Influtna avgiftsmedel till Riksgäldskontoret redovisas inte mot inkomsttitel på statsbudgeten utan är öronmärkta för finansieringen av public  
 service-företagen. 
  Medelstilldelningen till programföretagen sker således inte genom anslag över statsbudgeten. 
 Uttrycket statsanslag eller bara anslag är begrepp som huvudsakligen används vid beslut som rör statsbudgeten. Enligt 9 kap. 3 § regeringsformen företar riksdagen budgetreglering för närmaste följande budgetår eller, om särskilda skäl föranleder det, för annan budgetperiod. Riksdagen bestämmer därvid till vilka belopp statsinkomsterna skall beräknas och anvisar anslag till angivna ändamål. Besluten härom upptas i en statsbudget. Enligt 3 § 1 st. lag (1996:1059) om statsbudgeten skall, när riksdagen enligt 9 kap.  
 3–5 
  §§ regeringsformen anvisar anslag till angivna ändamål, anslagstyperna obetecknade anslag, reservationsanslag eller ramanslag användas. Vidare sägs i anslagsförordningen (1996:1189) som innehåller bestämmelser i anslutning till vissa 
  
 6  
 Prop. 1993/94:99 om ny mervärdesskattelag, s. 155. 
 133 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 bestämmelser i lag om statsbudgeten, att med anslag avses ett av riksdagen anvisat anslag som regeringen tilldelat en myndighet med ett visst belopp för ett bestämt ändamål. Begreppet anslag synes i regeringsformen samt i övrig lagstiftning om statens medel vara en sådan tilldelning av medel som anvisas över statsbudgeten. 
 I lagtexten i 3 kap. 20 § ML används ordet statsanslag vid beskrivningen av finansieringssättet för programföretagen. Om man med statsanslag i ML menar ett anslag över statsbudgeten kan verksamheten i programföretagen inte anses omfattas av undantaget. Med begreppet statsanslag i mervärdesskattelagen kan dock i detta sammanhang ha avsetts det mera generella begreppet statsbidrag. 
 När Sverige blev medlem i Europeiska unionen från den 1 januari 1995 anpassades den svenska mervärdesskattelagen till  
 EG-rätten. 
  Den utredning som arbetade med anpassningen av mervärdesskattelagen till EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv  
 (EGA-utredningen, 
  SOU 1994:88) ansåg att den svenska undan- tagsregeln var konform med undantaget enligt artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet. Utredningen föreslog ingen ändrad lydelse av bestämmelsen i 3 kap. 20 § ML. I regeringens proposition 1994/95:57 Mervärdesskatten och EG gjordes ingen annan bedömning utan undantaget fick stå kvar med nuvarande lydelse. 
 Vad sker i rättstillämpningen av 3 kap. 20 § ML? 
 Den bidragsfinansierade delen av verksamheten som avser produktion och utsändning av radio- och televisionsprogram är inte föremål för mervärdesskatt. Bidraget som inflyter till verksamheten beläggs således inte med mervärdesskatt. Inte heller  
 TV-avgiften 
  beläggs med mervärdesskatt. 
 Sidoverksamheten (omsättning av visningsrätter, varuförsäljning, teknikuthyrning etc.) är däremot föremål för 25 procent mervärdesskatt. Genom att kärnverksamheten inte är föremål för mervärdesskatt kan programföretagen inte göra avdrag för den ingående mervärdesskatten (mervärdesskatten på inköp) som är hänförlig till kärnverksamheten. För ingående mervärdesskatt som är hänförlig till den kommersiella sidoverksamheten medges avdrag enligt avdragsreglerna i 8 kap. ML. Vid förvärv som avser såväl den undantagna delen av verksamheten som den skattepliktiga delen 
 134 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 görs en uppdelning av den ingående mervärdesskatten efter skälig grund. 
  
 7.2.2 
  
 Särskilt om mervärdesskatt för RIKAB och SRF 
  
 RIKAB bedriver verksamhet i huvudsak på uppdrag av staten enligt särskilda avtal mellan staten och RIKAB. RIKAB skall enligt dessa avtal bedriva avgiftsuppbörd och kontroll samt förvalta influtna avgiftsmedel. RIKAB har en begränsad sidoverksamhet som bl.a. består i uppdrag för Evans (tjänster avseende kundtjänst). Denna verksamhet skall enligt uppgift till utredningen upphöra per årsskiftet 2004/05. För verksamheten som utförs för statens räkning erhåller RIKAB betalning genom att programföretagen avstår en del av sin medelstilldelning till förmån för RIKAB. Enligt programföretagens anslagsvillkor skall företagen ställa medel till RIKAB:s förfogande. Det utgår ingen mervärdesskatt på dessa betalningar. I sidoverksamheten debiterar RIKAB mervärdesskatt på sina tjänster. RIKAB är således delvis skattskyldigt till mervärdesskatt och får göra avdrag för ingående mervärdesskatt som hänför sig till den skattepliktiga omsättningen. 
 SRF tillhandahåller koncerngemensamma tjänster åt program- företagen. Dessa består bl.a. i arkivtjänster, telefoni, fastighets- förvaltning och företagshälsovård. SRF finansieras liksom RIKAB genom medelsavstående från programföretagen. De medel som förs över till SRF beläggs inte med mervärdesskatt. SRF har viss utåtriktad verksamhet för vilken företaget är skattskyldigt till mervärdesskatt. SRF får därmed göra avdrag för ingående mervärdesskatt som hänför sig till denna skattepliktiga omsättning. 
  
 7.2.3 
  
 EG-rätten 
  
  om undantaget för offentlig radio- och TV- verksamhet 
 När EG:s mervärdesskattelagstiftning antogs av medlemsstaterna på  
 1960-talet 
  (och den mera detaljerade lagstiftningen i det sjätte direktivet på  
 1970-talet) 
  bedrevs radio- och TV i allmänhetens tjänst huvudsakligen i offentlig regi i de olika medlemsstaterna. Organen som bedrev verksamheten utgjorde, och utgör fortfarande i flera europeiska länder, offentligrättsliga organ som finansieras av statsanslag,  
 TV-avgift 
  eller reklamintäkter eller en kombination av 
 135 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 dessa olika finansieringsformer (se mer om vissa andra länders system i kapitel 9). 
 Enligt artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet skall medlemsstaterna undanta från mervärdesskatt icke kommersiella aktiviteter av offentliga radio- och televisionsorgan. 
 Vidare gäller enligt artikel 4.5 i det sjätte direktivet (77/388/EEG) att stat och kommun och andra offentligrättsligt reglerade organ inte anses såsom skattskyldiga personer (taxable persons) när det gäller verksamhet eller transaktioner som de utför i sin egenskap av offentliga myndigheter även om de i samband härmed uppbär avgifter, arvoden, bidrag eller inbetalningar. När en verksamhet bedrivs av ett subjekt som inte kan anses som en skattskyldig person i mervärdesskattehänseende och verksamheten därmed faller utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt (out of scope), blir varken materiella regler eller administrativa förfaranderegler enligt det sjätte direktivet tillämpliga på subjektet eller verksamheten i fråga. Medlemsstaterna har vidare enligt artikel 4.5, sista stycket, rätt att betrakta sådan undantagen verksamhet som framgår av artikel 13 och artikel 28 i det sjätte direktivet som bedrivs av organ som lyder under offentligrättslig reglering som sådan verksamhet som de utför i sin egenskap av offentliga myndigheter. Detta betyder beträffande verksamhet av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan enligt artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet att dessa organ avseende denna verksamhet får behandlas som icke skattskyldiga personer (non taxable persons) och deras verk- samhet därmed anses falla utanför mervärdesskattesystemets tillämpningsområde (out of scope). Oavsett om medlemsstaten väljer att tillämpa artikel 4.5 eller artikel 13 på verksamheter av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan kommer verksamheten att vara skattefri. Skillnaden mellan att tillämpa artikel 13 A 1 q och artikel 4.5 är som nämnts ovan att vid en tillämpning av artikel 4.5 kommer bestämmelserna enligt det sjätte direktivet inte att vara tillämpliga på subjektets verksamhet. Vid en tillämpning av artikel 13 A 1 q kommer verksamheten, även om ingen skatt tas ut, att omfattas av materiella regler och förfarande- bestämmelser enligt det sjätte direktivet. Anledningen till att det finns två olika slags undantagsregler för viss verksamhet som bedrivs av offentliga organ torde vara att vissa medlemsstater vid antagande av det sjätte direktivet i sin nationella rätt hade regler som innebar att verksamheten ansågs falla utanför tillämpnings- 
 136 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 området för mervärdesskatt, medan andra medlemsstater ansåg att verksamheten omfattades av mervärdesskattesystemet men att den var undantagen från mervärdesskatt enligt bestämmelser motsvarande artikel 13. Valmöjligheten enligt det sjätte direktivet innebar att länderna kunde bibehålla sina olika system på detta område. 
 I avsnitten som följer nedan beskrivs närmare innebörden av dessa två artiklar i det sjätte direktivet. 
 Det bör tilläggas att en verksamhet kan falla utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt (out of scope) även på andra grunder än att subjektet som bedriver verksamheten är en icke beskattningsbar person enligt artikel 4.5. Enligt portalbestämmelsen i det sjätte direktivet, artikel 2, skall följande omfattas av tillämpningsområdet för mervärdesskatt (scope): leverans av varor eller tillhandahållande tjänster mot ersättning som utförs inom landets territorium av en beskattningsbar person i denna egenskap. Om en verksamhet bedrivs utan att det utgår en ersättning som kan kopplas till leverans av en viss vara eller tillhandahållande av en viss tjänst faller denna verksamhet utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt redan på denna grund. En verksamhet som finansieras av bidrag kan vara en sådan aktivitet. 
 Vidare gäller enligt artikel 28.3 a i det sjätte direktivet att medlemsländerna under en övergångsperiod räknad från och med den 1 januari 1978 och fem år framåt får fortsätta att beskatta sådana transaktioner som undantas enligt artikel 13 eller 15 och som anges i bilaga E i det sjätte direktivet. Enligt bilaga E punkt 7 gäller detta sådan verksamhet som avses i artikel 13 A 1 q, dvs. verksamheter av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan. Rätten enligt artikel 28.3 a i det sjätte direktivet att fortsätta att beskatta vissa transaktioner gäller endast de länder som var medlemmar i EU vid antagandet av det sjätte direktivet eller de medlemsstater som vid anslutningsförhandlingarna med EU begärde att få tillämpa detta undantag från reglerna i artikel 13 eller 15 (jfr situationen i Danmark och Finland, kapitel 9 nedan, även Italien och Österrike tillämpar detta särskilda undantag i det sjätte direktivet). 
 137 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Artikel 4.5 i det sjätte direktivet 
 Enligt artikel 4.5 i det sjätte direktivet måste två villkor vara uppfyllda för att ett subjekt inte skall anses som en skattskyldig person i mervärdesskattehänseende. Dels skall aktiviteten utföras av ett subjekt som lyder under offentligrättslig reglering, dels skall aktiviteten utföras av subjektet i dess egenskap av offentlig myndighet. När en oberoende part får ett uppdrag av ett offentligrättsligt organ att för detta organs räkning utföra vissa tjänster anses artikel 4.5 inte tillämplig på aktiviteten hos denna part. Aktiviteter som utförs av privaträttsliga subjekt är således inte uteslutna från mervärdesbeskattning enbart på grund av att aktiviteten normalt omfattas av myndigheternas exklusiva behörighetsområde. 
 7 
  
 Detta innebär för det första att det endast är offentligrättsliga organ som kan falla utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt enligt artikel 4.5, dvs. myndigheter såsom stat, kommun eller landsting enligt den svenska rätten. Enligt svensk rätt anses däremot exempelvis statliga eller kommunala aktiebolag inte utgöra offentligrättsliga organ, oavsett om staten eller kommunen äger 100 procent av aktierna i bolaget. Bolagen lyder under civilrättslig lagstiftning (aktiebolagslagen) och utgör privaträttsliga subjekt. Därmed omfattas de inte av artikel 4.5 i det sjätte direktivet. I andra  
 EU-länder 
  finns organisationsformer som omfattas av offentlig rätt, men som exempelvis liknar bolag till sin struktur. 
 För det andra måste det offentligrättsliga organet utföra en verksamhet i sin egenskap av offentlig myndighet. Enligt avgöranden i  
 EG-domstolen 
  innebär detta sista villkor att när offentligrättsliga subjekt uppträder i enlighet med regler i den nationella rätten som endast gäller för dessa organ, omfattas de av undantaget i artikel 4.5. Uppträder dessa organ emellertid under samma rättsliga villkor som de som gäller för privaträttsliga subjekt, kan de inte anses uppträda i egenskap av offentligrättsliga organ. Det enda kriterium som enligt domstolen gör det möjligt att med säkerhet avgöra skillnaden mellan dessa två kategorier av verksamhet är rättssystemet enligt den nationella rätten. 
 8 
  
 7 
  
 Se  
  
 EG-domstolens 
  dom i mål 235/85 Kommissionen mot Nederländerna p. 21 och  
 C-202/90 
  Ayuntamiento de Sevilla. 
  
 8 
  
 Se t.ex.  
  
 EG-domstolens 
  dom i de förenade målen 231/87 och 129/88 Commune di Carpaneto Piacentino m.fl. 
 138 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 Om det föreligger en risk för konkurrenssnedvridning när det gäller verksamhet som staten eller kommunerna eller annat offentligrättsligt subjekt utför i sin egenskap av offentliga myndigheter skall de enligt direktivet ändå betraktas som skattskyldiga personer.  
 EG-domstolen 
  har uttalat att medlems- länderna är skyldiga att behandla offentligrättsliga organ som skattskyldiga personer när den verksamhet de bedriver även kan bedrivas i konkurrens med privata subjekt vars verksamhet regleras i privaträtten, under förutsättning att situationen annars skulle kunna få betydande konkurrenssnedvridande effekter. 
 9 
  
 Enligt artikel 4.5 i det sjätte direktivet medför viss verksamhet som utövas av offentligrättsliga organ att dessa alltid betraktas som skattskyldiga personer, oavsett om verksamheten bedrivs i organets egenskap av offentlig myndighet och oavsett om verksamheten bedrivs i monopol. Detta gäller inte om verksamheten utövas i försumbart liten skala. Verksamhet som omfattas av skattskyldighet är bl.a. telekommunikation, tillhandahållande av vatten, gas, elektricitet och ånga, hamn- och flygplatstjänster, drift av personalbutiker, kooperativ, industrimatsalar och liknande enheter samt offentliga organ som bedriver kommersiell radio- och  
 TV-verksamhet. 
  Dessa verksamheter framgår av bilaga D i det sjätte direktivet. För offentlig radio- och  
 TV-verksamhet 
  innebär detta att den del av verksamheten som avser kommersiella aktiviteter, skall omfattas av mervärdesskatt även om den som tillhandahåller radio- och  
 TV-tjänsterna 
  är ett offentligrättsligt subjekt (public body). 
 Vidare gäller enligt artikel 4.5 3 st. att en medlemsstat kan betrakta sådana verksamheter av dessa organ som är undantagna enligt artikel 13 eller 28 såsom verksamheter som de bedriver i egenskap av myndigheter. Här föreligger således en valmöjlighet för medlemsländerna som innebär att ett organ vars verksamhet kan anses falla in under undantaget enligt artikel 13 i stället får betraktas som en icke beskattningsbar person enligt artikel 4.5. Därmed faller verksamheten utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt (out of scope) utom i det avseende som stadgas i bilaga D p. 13 till artikel 4.5, nämligen i den del som avser kommersiella aktiviteter. 
  
 9  
 Se  
 EG-domstolens 
  dom i de förenade målen 231/87 och 129/88 Commune di Sanchez, punkt 24. 
 139 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 Artikel 13 A 1 q i det sjätte direktivet 
 I artikel 13 A 1 q i det sjätte mervärdesskattedirektivet stadgas att medlemsstaterna skall undanta från beskattning: 
 Verksamheter av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan. 
 I den engelska versionen lyder texten: 
 Activites of public radio and television bodies other than those of a commercial nature. 
 I den franska versionen lyder texten: 
 les activités des organismes publics de radiotélévision autres que celles ayant un caractère commercial. 
 I den tyska versionen lyder texten: 
 die Tätigkeiten der öffentlichen Rundfunk- und Fernsehanstalten, ausgenommen Tätigkeiten mit gewerblichem Charakter. 
 I  
 EG-rätten 
  har alla språkversioner (21 språk) samma status. Vid tolkning av  
 EG-rätten 
  jämförs ofta olika språkversioner för att man skall kunna komma fram till den mest sannolika innebörden av texten. I  
 EG-rätten 
  saknas förarbeten i svensk mening. 
 Enligt den svenska lydelsen av direktivet skall verksamheter av icke kommersiella offentliga radio- och televisionsorgan undantas från mervärdesskatt. Den kan synas skilja sig från t.ex. skrivningen i den franska versionen. Den franska texten blir särskilt intressant eftersom direktivet ursprungligen skrevs på franska. Denna ger vid handen att det är aktiviteterna som bedrivs som skall ha en icke kommersiell karaktär och inte det offentliga organet som sådant. Även den tyska versionen ger tydligt stöd för denna tolkning. Här är det tydligt att det är aktiviteterna som skall vara icke kommersiella och inte organet i sig. Någon annan innebörd kan inte heller ha avsetts med den svenska texten. Utredningen har därför utgått från att det är aktiviteterna och inte organet som skall vara icke kommersiella. 
 Det framgår inte närmare av artikeln vilken icke kommersiell omsättning som dessa organ har och som är den omsättning som undantaget skall omfatta. Radio och TV i allmänhetens tjänst inom EU finansieras i huvudsak på tre olika sätt:  
 TV-avgift/licens, 
  reklam och statsbidrag. Ofta sker finansieringen med en kombi- nation av dessa finansieringssätt. I Sverige har vi en renodlad 
 140 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 finansiering med enbart  
 TV-avgift. 
 Icke-kommersiella 
  aktiviteter skulle kunna vara sådana aktiviteter som finansieras av en offentlig avgift såsom  
 TV-avgiften. 
  
 Orden public radio and television bodies i den engelska versionen eller des organismes publics de radiotélévision i den franska versionen eller öffentlicher Rundfunk- und Fernseh- anstalten i den tyska versionen av artikel 13 A 1 q ger vid handen att tjänsterna, för att vara undantagna från mervärdesskatt, skall tillhandahållas av offentliga subjekt. Vad som är den egentliga innebörden av uttrycket offentligt organ i detta sammanhang är dock osäkert. Det finns inte heller något utslag i  
 EG-domstolen 
  som behandlar denna bestämmelse. I kapitel 13 nedan gör utred- ningen en bedömning av de två kriterierna för undantag enligt artikel 13 A 1 q i ljuset av det nya systemet med direktfinansiering som utredningen föreslår och som utvecklas i kapitel 12. 
  
 7.3 
  
 Inkomstskatt 
  
 7.3.1 
  
 Allmänt om inkomstskatt för aktiebolag 
  
 Aktiebolaget utgör civilrättsligt en självständig juridisk person som svarar själv för sina tillgångar och skulder. Varje bolag beskattas för sina egna inkomster. All beskattning sker i ett enda inkomstslag, inkomst av näringsverksamhet. Vad som skall tas upp till beskattning och vad som är avdragsgillt m.m. regleras i inkomstskattelagen (1999:1229, IL). Skattereglerna på inkomst- skatteområdet omfattas i princip inte av någon  
 EG-lagstiftning. 
  Det finns ett fåtal  
 EG-direktiv 
  som reglerar inkomstskatte- förhållanden, men dessa tar sikte på  
 gränsöver-skridande 
  transaktioner. Det finns däremot ett ganska stort antal domar från  
 EG-domstolen 
  som prövar nationella skatteregler mot bakgrund av grundfördragets regler om den fria rörligheten för varor, tjänster, personer och kapital, etableringsfrihet etc. I flera fall har nationella beskattningsregler underkänts på grund av att de strider mot olika artiklar i grundfördraget. 
 Huvudprincipen i inkomstslaget näringsverksamhet är att inkomsten beräknas enligt bokföringsmässiga grunder. Detta innebär att det i svensk beskattningsrätt finns ett starkt samband mellan redovisning och beskattning. Det redovisningsmässiga 
 141 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 resultatet motsvarar i stort sett (efter vissa justeringar) det underlag på vilket inkomstskatten beräknas. 
 Aktiebolag är obegränsat skattskyldiga om de på grund av sin registrering, platsen för styrelsen säte eller annan omständighet är att anse som svenska juridiska personer. Ett fåtal aktiebolag är enligt uttryckliga bestämmelser i 7 kap. 17 § IL skattskyldiga endast för inkomst på grund av innehav av fastigheter. Dessa är Aktiebolaget Trav och Galopp, Aktiebolaget Svenska Spel och dess dotterbolag som bara bedriver spelverksamhet samt Bokbranschens Finansieringsinstitut aktiebolag. Samma begränsade skattefrihet gäller för en rad fonder, stiftelser och offentliga organ. Helt undan- tagna från skattskyldighet är staten, landsting, kommuner och kommunalförbund, vissa pensionsstiftelser samt organ för samordning av rehabiliteringsinsatser mellan vissa myndigheter och offentliga organ, jfr 7 kap. 2 § IL. 
  
 7.3.2 
  
 Programföretagens inkomstskatt 
  
 Programföretagen är skattskyldiga för sina intäkter. Intäkterna består av avgiftsmedel samt en mindre del sidoinkomster. 
 Samtliga programföretag behandlar mottagna avgiftsmedel som näringsbidrag i inkomstskattehänseende. Den del av erhållna avgiftsmedel som inte förbrukas under året reserveras av företagen under balansposten upplupna kostnader och förutbetalda intäkter och specificeras i en not till årsredovisningen som skuldförda avgiftsmedel. Beloppen rullas obeskattade över till påföljande inkomstår då medlen tas upp som inkomst och ny avstämning mot utgifterna i verksamheten görs. 
 Näringsbidrag regleras i 29 kap. IL. Definitionen av näringsbidrag infördes 1983 som ett förtydligande av vilka organ bidraget skulle komma från för att räknas som näringsbidrag. Det skall vara fråga om ett statligt stöd som tillfaller en näringsidkare för dennes näringsverksamhet. Ett näringsbidrag kan lämnas av staten, Europeiska gemenskaperna, landsting, kommuner, vissa juridiska personer samt allmänningskogar i Norrland och Dalarna. 
 Näringsbidrag skall enligt 29 kap. 4 § IL inte tas upp till beskattning om det används för en utgift som inte får dras av vare sig omedelbart eller i form av värdeminskningsavdrag. Enligt 29 kap. 5 § IL skall näringsbidrag tas upp som skattepliktig intäkt om det används för en utgift som skall dras av omedelbart. Enligt 
 142 
  
 SOU 2005:2 
  
 Beskattning 
  
 29 kap. 6 § IL gäller att om ett näringsbidrag skall användas för att täcka en utgift för anskaffande av en tillgång som dras av genom värdeminskningsavdrag, skall anskaffningsvärdet minskas med bidraget. Om bidraget är större än det skattemässiga värde som återstår när minskningen skall göras, skall mellanskillnaden tas upp. Vidare gäller enligt 29 kap. 7 § IL att om ett näringsbidrag används för att anskaffa lagertillgångar, skall den del av lagret för vilken utgiften har täckts av bidraget inte räknas med när tillgångarna värderas. Enligt 29 kap. 8 § IL skall, om ett näringsbidrag skall användas ett senare beskattningsår än det år bidraget lämnas, bidraget tas upp till beskattning eller, vid anskaffande av tillgångar som skrivs av, bidraget minska anskaffningsvärdet, först det senare beskattningsåret, om den skattskyldige begär det. Enligt förarbetena till bestämmelsen är bakgrunden till denna bestämmelse att det tidigare (före 1983) förelåg en bristande överensstämmelse mellan den bokföringsmässiga och den skattemässiga behandlingen. Ett statsbidrag som lyftes ett visst år men som användes för avsett ändamål först ett senare år fick i redovisningen balanseras till användningsåret. Vid taxeringen ansågs en sådan åtgärd tveksam men genom lagstiftning år 1983 får den skattskyldige även skattemässigt balansera näringsbidraget. 
 10  
 Vidare anfördes i förarbetena till lagändringen 1983 att det i dessa fall självklart ankommer på företaget att visa att det under året inte haft kostnader som kunnat finansieras med bidraget. 
 11 
  
 Bidrag som inte faller in under begreppet näringsbidrag kan vara exempelvis driftsbidrag eller kapitaltillskott i form av aktieägartillskott. Driftsbidraget karakteriseras av att det normalt är att räkna med och ingår som ett led i förvärvsverksamheten. Driftsbidraget är en skattepliktig intäkt i näringsverksamheten. Aktieägartillskott är enligt stadgad praxis inte skattepliktig intäkt för det mottagande bolaget. Syftet med ett aktieägartillskott är att förbättra företagets finansiella ställning, t.ex. för att undvika att likvidationsskyldighet uppkommer. Normalt görs sådant tillskott alltså när ett bolags finansiella ställning är svag i syfte att förbättra dess soliditet. 
 I avsnitt 6.7.1 har redogjorts för programföretagens tillämpade redovisningsprinciper avseende näringsbidragen. 
  
 10 
  
 Prop. 1999/2000:2 Inkomstskattelagen, del 2, s. 371. 
  
 11 
  
 Prop. 1982/83, s. 71 f. 
  
 143 
  
 Beskattning 
  
 SOU 2005:2 
  
 7.3.3 
  
 Inkomstskatt i RIKAB och SRF 
  
 Såväl RIKAB som SRF finansieras genom s.k. medelsavstående. Detta betyder att programföretagen avstår en del av sina bidragsinkomster som de erhåller från staten till förmån för dessa två bolag. I bägge bolagen behandlas mottagna medel som näringsbidrag. 
 12  
 Eventuella överskott ett år rullas obeskattade över till påföljande inkomstår. 
  
 7.4 
  
 Programföretagens befrielse från fastighetsskatt 
  
 Enligt 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) anses byggnad som används i Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet som specialbyggnad. Inom kategorin specialbyggnader utgör fastigheterna s.k. kommunikationsbyggnader. Detta innebär att byggnaderna samt mark som hör till byggnaderna undantas från skatteplikt för fastighetsskatt. Från skatteplikt undantas också markanläggning som hör till fastigheten. Undantaget framgår av 3 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen. 
 SVT, SR och UR äger inte själva de fastigheter i vilka verksamheten bedrivs. Fastigheterna ägdes ursprungligen av staten genom Byggnadsstyrelsen men överfördes vederlagsfritt från Byggnadsstyrelsen till moderbolaget Sveriges Radio AB per den 1 juli 1987. Priset uppgick till 0 kr eftersom fastigheterna hade finansierats med avgiftsmedel då de byggdes på 1960- och 1970- talet. Numera äger Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) nästan samtliga fastigheter i vilka programföretagens verksamhet bedrivs. UR bedriver emellertid sin verksamhet lokaler som ägs av en extern fastighetsvärd. SRF innehar fastigheter på 10 orter i Sverige. Totalytan på dessa fastigheter uppgår till ca 245 000 m 
 2 
 . SRF:s verksamhet finansieras av avgiftsmedel som erhålls från de tre programföretagen. Detta innebär att programföretagen inte erlägger någon hyra för lokalerna till SRF. SRF har utöver avgiftsmedel vissa intäkter från parkeringsverksamhet samt uthyrningsinkomster från cafeteria och affär i entrén till Radiohuset. 
  
 12  
 Se beskrivna redovisningsprinciper i bolagens årsredovisningar för 2003. 
 144 
 8  
 EU-frågor 
  
 8.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel beskrivs den  
 EG-rättsliga 
  regleringen av radio och TV i allmänhetens tjänst. Reglerna om statsstöd berörs särskilt, liksom kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statsstöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C320/04). Avslutningsvis redovisas innehållet i ett beslut av den Europeiska kommissionen om statsstöd till det danska TV- bolaget TV2. Reglerna om otillåtna statsstöd enligt  
 EG-rätten 
  har betydelse för utredningens uppdrag om finansieringssystem för de tre public  
 service-företagen 
  och tillämpningen av mervärdesskatte- reglerna för deras del. 
 I kapitlet berörs inte de rättsakter som rör frågor av teknisk art såsom frekvensutrymme, tekniska standarder för apparatur och utsändning. 
  
 8.2 
  
 Allmänt om EU och radio och TV i allmänhetens tjänst 
  
 Kulturpolitiken infördes som ett politikområde inom Europeiska gemenskapen i samband med tillkomsten av  
 Maastricht-fördraget 
  som trädde i kraft år 1992. En bestämmelse i grundfördraget infördes som definierar kulturens roll inom EU (artikel 151) och en annan bestämmelse infördes som uttryckligen öppnar för möjligheten att bevilja statsstöd för att främja kulturen (artikel 87.3 d). På det audiovisuella området finns en del rättsakter och politiska dokument vilka beskrivs närmare nedan. 
 I det s.k.  
 TV-direktivet 
  (1989/552/EEG, ändrat genom direktiv 1997/36/EEG) regleras utsändning av television. Direktivet fastställer minimiregler för att gardera den fria rörligheten av TV- sändningar inom EU men påverkar inte medlemsstaternas rätt att 
 145 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 genom tillstånd etc. reglera den utsändningsverksamhet som äger rum på det egna territoriet. Genom att direktivet är ett minimidirektiv har medlemsstaterna möjlighet att ställa ytterligare krav på sådan verksamhet som omfattas av direktivet. Direktivet slår fast att medlemsstaterna skall säkerställa fri mottagning och att de inte får begränsa återutsändning inom sina territorier av TV- sändningar från andra medlemsstater av skäl som omfattas av direktivet. Vidare innehåller direktivet förbud att sända tobaksreklam samt andra begränsningar för reklam i TV. Det innehåller också bestämmelser om att utsändningsverksamhet skall innehålla viss andel europeiska produktioner.  
 TV-direktivet 
  ändrades år 1997. Ändringsdirektivet klargör bl.a. vad som avses med medlemsstatens jurisdiktion, dvs. vilka kriterier som skall avgöra vilket lands lag som skall tillämpas på  
 TV-utsändningar. 
  Ett lands jurisdiktion skall enligt direktivet omfatta de programföretag som är etablerade i medlemsstaten (i princip där huvudkontoret ligger eller där en betydande del av arbetsstyrkan som arbetar med programproduktionen är verksam) eller det programföretag som använder en medlemsstats frekvensutrymme eller satellitkapacitet, etc.  
 TV-direktivet 
  omfattar all slags  
 TV-utsändning, 
  såväl kommersiell TV som TV i allmänhetens tjänst.  
 TV-direktivet 
  har genomförts i svensk rätt genom radio- och  
 TV-lagen 
  (1996:844). 
 1 
  
 Genom Amsterdamfördraget, som trädde i kraft år 1997, infördes en särskild artikel 16 (enligt den nya numreringen) som framhåller betydelsen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (services of general economic interest). Dessutom fogades till detta fördrag ett protokoll vilket särskilt berör tjänster av allmänt intresse inom ramen för systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst. I protokollet till fördraget konstateras att systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna har ett direkt samband med de demokratiska, sociala och kulturella behoven i varje samhälle och med behovet att bevara mångfalden i medierna. I protokollet anges vidare följande avseende finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Bestämmelserna i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall inte påverka medlemsstaternas behörighet att svara för finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst i den utsträckning som denna finansiering beviljas radio- och  
 TV-organisationerna 
  för att de skall utföra det uppdrag att verka i allmänhetens tjänst som har tilldelats dem, utformats och organiserats av varje medlemsstat och i den utsträckning 
  
 1  
 Prop. 1995/96:160, bet. 1995/96:Ku29, rskr. 1995/96:296. 
 146 
  
 SOU 2005:2 
  
 EU-frågor 
  
 som finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset, varvid kraven på att utföra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst skall beaktas. 
 Rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar har i en särskild resolution av den 25 januari 1999 ytterligare understrukit betydelsen av protokollet till Amsterdamfördraget om radio och TV i allmänhetens tjänst och har framhållit särskilt att en radio och TV i allmänhetens tjänst måste bestå av ett brett programutbud för att nå en bred publik. 
 Kommissionen har med anledning av medlemsstaternas kraftfulla värnande om radio och TV i allmänhetens tjänst och dess finansiering och med anledning av ett ökat antal klagomål från privata operatörer på radio- och  
 TV-marknaden 
  som finner det svårt att konkurrera på lika villkor med de statligt finansierade radio- och  
 TV-företagen, 
  utfärdat ett meddelande om tillämp- ningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C 320/04). Innehållet i kommissionens meddelande beskrivs i avsnitt 8.3.3 nedan. 
  
 8.3 
  
 Tillämpningen av EU: s konkurrensregler på radio och TV i allmänhetens tjänst 
  
 8.3.1 
  
 Statsstödsreglerna 
  
 2 
  
 Utgångspunkten för EU:s regler om statsstöd i artiklarna 87 och 88 är att sådana statsstöd som snedvrider konkurrensen inom unionen är förbjudna enligt grundfördraget. Europeiska kommissionen har enligt fördraget till uppgift att kontrollera så att reglerna om statsstöd efterlevs av medlemsstaterna. Medlemsstaterna är enligt fördraget skyldiga att anmäla (notification requirement) de stöd som man har för avsikt att införa till kommissionen för en pröv- ning enligt bestämmelserna om statsstöd. Stöden som prövas enligt  
 EG-rätten 
  kan ha olika slags utformning: bidrag från det allmänna, förmånliga lånevillkor, skattelättnader, statliga garantier eller riskkapitaltillskott, det allmännas tillhandahållande av varor eller tjänster till en köpare på särskilt gynnsamma villkor. Relevant för bedömningen är också om stödet är beviljat före eller efter en viss 
  
 2  
 Informationen är hämtad från den europeiska kommissionens informationsdokument Vademecum Community rules on state aid, uppdaterad per  
 2003-09-01. 
  
 147 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 medlemsstat blev medlem i Europeiska unionen. En så kallad existing aid regleras i artikel 88.1 i fördraget. 
 För att ett statsstöd skall anses som oförenligt med EU- fördraget skall enligt artikel 87.1 följande  
 kriterier  
 vara uppfyllda: 
  
 Det skall röra sig om en överföring av offentliga medel. 
  
 Stödet skall utgöra en ekonomisk fördel som mottagaren inte hade kunna få under normala förhållanden, t.ex. ett företag får köpa mark från det allmänna till ett pris understigande marknadspris. 
  
 Stödet skall vara selektivt, dvs. endast gynna ett visst eller vissa företag i motsats till allmänna åtgärder som gäller samtliga företag i samtliga branscher, t.ex. de flesta nationella ordningar för skattelättnad. 
  
 Stödet skall ha en potentiell påverkan på handeln mellan medlems- staterna. Det räcker att mottagaren bedriver ekonomisk verksamhet och att denne är verksam på en marknad där det före- kommer handel mellan medlemsstaterna. 
  
 Det finns enligt reglerna om olovliga statsstöd en rad  
 undantag  
 som gör att vissa stöd ändå accepteras av Europeiska kommissionen. Flera av dessa stödordningar är sådana som omfattas av EU:s strukturfonder. Undantagen delas in i tre grupper: 
  
 Regionalstöd som har till syfte att tackla särskilda problem i vissa regioner, t.ex. regioner där levnadsstandarden är lägre än genomsnittet inom EU eller där befolkningstätheten är låg. 
  
 Horisontella stödordningar (över linjen) såsom t.ex. vissa insatser för små och medelstora företag, stöd för forskning och utveckling, miljöstöd, arbetsmarknadsstöd m.m. 
  
 Sektoriella stöd för t.ex. vissa känsliga branscher som stålindustri, produktionssektorn för syntetiska fibrer, bilindustrin och skeppsbyggnad. I kategorin ingår även jordbruksstöd, stöd för fiske och fiskodling samt vissa transportstöd. 
  
 Även stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet kan anses förenligt med den gemensamma marknadens principer, om sådant stöd inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, se artikel 87.3 d i grundfördraget. 
 Vidare har kommissionen antagit synsättet att stöd som uppgår till mindre belopp (s.k.  
 de minimis  
 stöd) inte kan anses ha en sådan potentiell effekt på konkurrens och handel mellan medelsstaterna 
 148 
  
 SOU 2005:2 
  
 EU-frågor 
  
 att det kan anses omfattas av huvudregeln om otillåtna statsstöd. Kommissionen menar att ett stöd som utbetalas till ett företag och som uppgår till högst 100 000 euro över en treårsperiod och där vissa villkor är uppfyllda, inte anses utgöra ett otillåtet statsstöd. För att underlätta prövningen av den mängd olika stödordningar som medlemsstaterna skickar in till kommissionen varje år har kommissionen antagit så kallade  
 block exemption regulations 
  för olika stödordningar. Föreskrifterna anger närmare vilka villkor som skall gälla för visst stöd för att stödet skall anses förenligt med fördraget. Om stödordningen i fråga är förenlig med villkoren i föreskrifterna behöver den enskilda medlemsstaten varken under- rätta kommissionen om stödet i fråga eller få kommissionens godkännande att stödet är förenligt med statsstödsreglerna. Kommissionen har bland annat utfärdat dylika föreskrifter för stöd till små och medelstora företag. 
 Praxis från  
 EG-domstolen 
  avseende artikel 87.1 
  
 EG-domstolen 
  prövade i sin dom av den 24 juli 2003  
 (C-280/00 
  Barnes) kriterierna för olovligt statsstöd enligt artikel 87.1. Domen är av principiell betydelse för bedömningen av statsstöd i allmänhet. Domen är också relevant för bedömningen av om finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst kan anses falla in under bestämmelsen om olovligt statsstöd eller ej. 
 I sitt beslut slår domstolen fast att offentliga stöd (public subsidies) inte kan anses påverka handeln mellan medlemsstaterna när sådana stöd anses utgöra en ersättning för tjänster som utförs av mottagaren för att denne skall uppfylla offentliga åtaganden (to discharge public service obligations). Följande fyra villkor måste enligt domen emellertid vara uppfyllda för att detta kriterium skall gälla: 
  
 mottagaren är skyldig att utföra vissa offentliga åligganden och dessa åligganden är tydligt definierade, 
  
 de kriterier enligt vilka ersättningen för dessa tjänster beräknas skall ha etablerats på förhand på ett objektivt och transparent sätt, 
  
 ersättningen överstiger inte vad som är nödvändigt för att täcka hela eller del av kostnaden för att utföra de offentliga åliggandena, med hänsyn tagen till adekvata intäkter och en skälig vinst för att utföra dessa åligganden, och 
  
 149 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 när det företag, som skall utföra de offentliga åliggandena, inte har valts ut genom offentlig upphandling, skall den ersättning som behövs, bestämmas enligt följande. Det skall ske på basis av en analys av de kostnader vilka ett typiskt företag, som sköts korrekt och som utrustats med nödvändig utrustning för uppdraget (i målet handlade det om transportmedel) för att kunna möta de nödvändiga kraven på offentliga tjänster, skulle ha haft vid utförandet av dessa offentliga åligganden. Vid uppskattningen skall hänsyn även tas till relevanta intäkter samt en skälig vinst för att utföra åliggandena. 
  
 De fyra villkoren i  
 EG-domstolens 
  dom har bland annat legat till grund för Europeiska kommissionens prövning enligt artikel 87.1 av Ali statsstöd till danska TV2. Kommissionens beslut i ärendet C 2/2003 (ex NN 22/2002) redovisas i avsnitt 8.3.3 nedan. 
  
 8.3.2 
  
 Artikel 86.2 om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse 
  
 Parallellt med en prövning enligt reglerna om otillåtna statsstöd enligt artikel 87 i fördraget samt det särskilda protokollet som fogats till fördraget skall även en bedömning ske av medlems- staternas system för radio och TV i allmänhetens tjänst mot bakgrund av artikel 86.2 i grundfördraget om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Artikel 86.2 lyder: 
 Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol skall vara underkastade reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse. 
 Kommissionen skall säkerställa att denna bestämmelse tillämpas. Enligt  
 EG-domstolens 
  praxis skall bestämmelsen tillämpas restriktivt. Enligt  
 EG-domstolen 
  måste följande villkor vara upp- fyllda för att en åtgärd enligt artikel 86 skall kunna omfattas av ett undantag från konkurrensreglerna: 
  
 Tjänsten i fråga måste vara av allmänt ekonomiskt intresse och tydligt definieras som en sådan tjänst av medlemsstaten (definition). 
  
 150 
  
 SOU 2005:2 
  
 EU-frågor 
  
 Medlemsstaten måste uttryckligen ha anförtrott företaget i fråga att tillhandahålla den aktuella tjänsten (tilldelning). 
  
 Tillämpningen av fördragets konkurrensregler (i detta fall regler om otillåtna statsstöd) måste förhindra att den särskilda uppgift som företaget har tilldelats utförs av företaget. Undantaget från sådana regler får inte påverka utvecklingen av handeln i en omfatt- ning som strider mot gemenskapens intresse (proportio- nalitetstestet). 
  
 8.3.3 
  
 Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (2001/C 320/04) 
  
 Kommissionen har med anledning av ökad konkurrens på radio- och  
 TV-marknaden 
  och privata operatörers oro för de offentligt understödda radio- och  
 TV-företagens 
  dominans på marknaden och svårigheterna därmed att konkurrera utfärdat ett meddelande om hur man ser på tillämpningen av EU:s regler om statsstöd för radio och TV i allmänhetens tjänst. Kommissionen anger i sitt meddelande att en prövning kan ske med utgångspunkt från såväl reglerna om otillåtna statsstöd enligt artikel 87 som med utgångs- punkt från reglerna i artikel 86.2 om undantag från tillämpning av konkurrensreglerna i fördraget avseende tjänster av allmänt ekono- miskt intresse. Prövningen sker mot bakgrund och med beaktande av protokollet till Amsterdamfördraget. Kommissionen riktar i sitt meddelande in sig särskilt på en prövning av public  
 service-företag 
  som även bedriver sidoverksamhet som inte ingår i själva public  
 service-uppdraget. 
  Här finns, enligt kommissionen, risk för korssubventionering vilket kan äventyra handelsvillkor och kon- kurrensen på den gemensamma marknaden. 
 Bedömning enligt artikel 87 
 Kommissionen slår i sitt meddelande fast att stöd till radio och TV i allmänhetens tjänst kan anses utgöra sådant otillåtet statsstöd som omfattas av bestämmelserna i artikel 87. Kommissionen hänvisar till  
 EG-domstolen 
  som i sin praxis har slagit fast att om ett statligt finansiellt stöd eller stöd som ges med hjälp av statliga medel förstärker ett företags ställning i förhållande till andra kon- 
 151 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 kurrerande företag i handeln inom gemenskapen skall denna handel anses påverkas av detta stöd. Stödet till radio och TV i allmänhetens tjänst kan generellt anses påverka handeln mellan medlemsstater och särskilt avseende förvärv och försäljning av programrättigheter som ofta sker på internationell nivå. Även försäljning av reklamtid av dessa företag kan störa den gemensamma handeln, särskilt i områden som överskrider nations- gränser och där språket är gemensamt. 
 Trots att de flesta länders system för radio och TV i allmänhetens tjänst har funnits längre än flera av grundfördragens konkurrensbestämmelser, har kommissionen för avsikt att under- söka om den rättsliga ramen som fanns vid tillkomsten av olika stödordningar (s.k. befintliga stöd eller existing aid 
 3 
 ) har förändrats så att systemen numera kommer i konflikt med gällande gemenskapsrätt. En prövning skall ske från fall till fall. Kommissionen har vidare att ta ställning till om något av undantagen i artikel 87 är tillämpliga. Enligt artikel 87.3 d kan stöd för att främja kultur etc. vara förenligt med den gemensamma marknaden. Begreppet kultur skall dock enligt kommissionen tolkas restriktivt. Bedömningen skall också göras mot bakgrund av protokollet till Amsterdamfördraget, se ovan. 
 Bedömning enligt artikel 86.2 
 Preciserat och reglerat uppdrag 
 Enligt kommissionens uppfattning är det viktigt att medlemsstaterna tydligt och exakt definierar vad som skall ingå i uppdraget att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse. Det är dock, enligt kommissionen, mot bakgrund av protokollet till Amsterdamfördraget, möjligt att ha en vid definition. Public  
 service-uppdraget 
  kan således vara brett. Kommissionen öppnar också för att även andra tjänster såsom informationstjänster via Internet kan innefattas i public  
 service-uppdraget. 
  Däremot menar kommissionen att tjänster såsom  
 e-handelstjänster 
  inte rimligen kan anses omfattas av protokollets formulering – de demo- kratiska, sociala och kulturella behoven i varje samhälle. Kommis- sionen menar vidare att public  
 service-uppdraget 
  bör anförtros ett 
  
 3  
 Se vidare Rådets förordning (EG) nr 659/1999 om procedurregler för kommissionens bedömning av befintliga stöd i enlighet med artikel 93 i fördraget. 
 152 
  
 SOU 2005:2 
  
 EU-frågor 
  
 eller flera företag genom lagstiftning, avtal, direktiv eller liknande. Det är enligt kommissionen önskvärt att en lämplig myndighet eller ett särskilt utsett organ kontrollerar att de organ som fått uppdraget verkligen tillhandahåller tjänster på det sätt som förutses i de formella bestämmelserna mellan staten och det aktuella före- taget. Ett sådant organ kan enligt kommissionen vara effektivt endast om det är fristående från det företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänsterna av allmänt intresse. 
 Finansieringen skall motsvara nettokostnad och sidoverksamhet skall hållas åtskild 
 Beträffande finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst konstaterar kommissionen att det antingen finns en enda form för finansiering eller en dubbel finansiering. En dubbel finansiering innefattar flera olika inkomstkällor såsom statliga medel och försäljning av reklamtid och program. Kommissionen konstaterar att medlemsstaterna har rätt att välja själva hur radio och TV i allmänhetens tjänst skall finansieras. Det är emellertid kommissionens uppdrag att pröva så att finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en oproportionerligt stor utsträckning. För att kunna göra denna prövning är det enligt kommissionen viktigt att själva uppdraget att verka i allmänhetens tjänst hålls klart åtskilt från sidoverksamhet. Det krävs enligt kommissionen att separata konton i redovisningen för de olika verksamheterna upprättas vilket också möjliggör en kontroll av eventuellt förekommande korssubventionering. Endast genom en ordentlig kostnads- och intäktsfördelning kan det avgöras om den offentliga finansieringen är begränsad till nettokostnaderna för uppdraget att verka i allmänhetens tjänst och därmed godtagbar enligt artikel 86.2 och protokollet. Kravet på att intäkter och kostnader skall separeras för de olika verksamheterna vållar störst problem på kostnadssidan eftersom samma produktionskostnader ligger till grund för intäkterna i de olika verksamheterna. Kommissionen anser därför att kostnaderna kan fördelas så att endast de kostnader som företaget skulle slippa om företaget helt skulle upphöra med sin sidoverksamhet skall specificeras särskilt. Detta betyder att kostnader som uppstår i verksamheten i allmänhetens tjänst inte fördelas även om en del av dessa kostnader såsom t.ex. produktionskostnader för ett program 
 153 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 som visas som en del av uppdraget men som också säljs till andra programföretag, är hänförliga till sidoverksamheten. 
 Enligt kommissionen är det viktigt att den offentliga finansieringen, tillsammans med andra intäkter, inte blir för stor. Finansieringen skall balansera uppdraget som företaget har. Om sidoverksamheten erhåller för stora fördelar från den verksamhet som omfattas av uppdraget vägs detta in vid bedömningen av om stödet är proportionerligt. Prisdumpning av reklamtjänster eller andra tjänster som faller utanför uppdraget kan uppfattas som om det sker en överkompensation av medel till public  
 service-företaget. 
  Detta kan påverka handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma intresset, och därmed bryta mot protokollet. 
 Kommissionens bedömning går således ut på att ta ställning till om det skall vara tillåtet med viss snedvridning av konkurrensen och hur omfattande denna får bli i syfte att värna behovet av en radio och TV i allmänhetens tjänst. Kommissionen säger slutligen i sitt meddelande att man vid sin prövning kommer att ta hänsyn till mindre medlemsstaters eventuella svårigheter att samla in nödvändiga medel om kostnaden per invånare för radio och TV i allmänhetens tjänst är högre. 
 Nedan följer en redogörelse för ett beslut av Europeiska kommissionen (maj 2004) som rör frågan om stöd till det danska public  
 service-företaget 
  TV2/Danmark anses utgöra olovliga statsstöd enligt  
 EG-fördraget. 
  Beslutet belyser hur kommissionen med stöd av  
 EG-fördraget, 
  andra rättsakter på  
 EG-rättens 
  område samt senaste rättspraxis på det  
 EG-rättsliga 
  området resonerar kring statsstöd och radio och TV i allmänhetens tjänst. Beslutet ger en viss indikation på var gränsen mellan tillåtna och otillåtna statsstöd enligt kommissionens uppfattning bör gå. 
 154 
  
 SOU 2005:2 
  
 EU-frågor 
  
 Europeiska kommissionens beslut av den 19 maj 2004 om Ali stöd till TV2/Danmark 
 TV2/Danmark är ett helägt statligt aktiebolag som har ett public  
 service-uppdrag 
  enligt den danska radio- och  
 TV-lagen. 
  Bolaget är licens- och reklamfinansierat. Bolaget mottar, utöver licensmedel, stöd av olika slag, t. ex. vissa engångstillskott från  
 TV2-Fonden 
  och Radiofonden, befrielse från inkomstskatt, ränte- och amorte- ringsfria etableringslån och statsgaranti för driftslån. 
 Den danska staten överväger en försäljning av delar av sitt aktieinnehav i bolaget. 
 Europeiska kommissionen har efter klagomål från en konkurrent till bolaget i Danmark, TvDanmark, analyserat summan av de stöd som TV2 har erhållit från den danska staten mot bakgrund av reglerna om statsstöd i artikel 87.1, undantagen för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse enligt artikel 86.2, kommissionens meddelande (2001/C 320/04) samt med hänsyn till Altmark- domen (se avsnitt 8.3.1). 
 Kommissionen ansåg i sitt beslut C 2/2003 (ex NN 22/2002) av den 19 maj 2004 att de stöd som TV2/Danmark mottar utgör olovliga statsstöd enligt artikel 87.1. Kommissionen anser vid prövningen mot artikel 87.1 att samtliga kriterier i artikeln är uppfyllda samt att minst två av villkoren i  
 Altmark-domen 
  inte är uppfyllda. 
 För det första har de kriterier enligt vilka ersättningen för dessa tjänster beräknas, inte etablerats på förhand på ett objektivt och transparent sätt. Eftersom kompensationen läggs fast i ett medieavtal för fyra år åt gången och det inte finns någon offentligt tillgänglig budget som skapar en koppling mellan kompensationen och tjänsten som utförs av TV2 anser kommissionen att kriteriet inte är uppfyllt. Dessutom, menar kommissionen, mottar TV2 en rad fördelar som inte uppfyller kravet på transparents (skattebefrielse, räntebefrielse etc.). För det andra har TV2 inte valts ut genom offentlig upphandling. Det har inte heller gjorts någon analys för att försäkra att storleken på ersättningen bestämts på basis av en analys av de kostnader vilka ett typiskt företag, som sköts korrekt och som utrustats med nödvändig utrustning för uppdraget för att kunna möta de nödvändiga kraven på offentliga tjänster, skulle ha haft vid utförandet av dessa offentliga åligganden, med hänsyn tagen till relevanta intäkter och skälig vinst för att utföra åliggandena. 
 155 
  
 EU-frågor 
  
 SOU 2005:2 
  
 Vid sin prövning mot artikel 86.2 fann kommissionen att den kompensation som har utgått till TV2 i form av statligt stöd i kombination med bolagets reklamintäkter översteg netto- omkostnaderna i verksamheten. Därmed förelåg en över- kompensation av verksamheten vilket innebar att de särskilda undantag som stadgas i artikel 86.2 inte blev tillämpligt. 
 156 
 9 Internationella jämförelser 
  
 9.1 
  
 Inledning 
  
 Storbritannien, Norge, Finland och Danmark tillämpar en modell för public service radio och TV som liknar den svenska i den meningen att finansieringen huvudsakligen sker genom avgifter och att de avgiftsfinansierade programföretag som har till uppgift att sända radio och TV i allmänhetens tjänst skall tillhandahålla ett programutbud som uppfyller vissa krav beträffande bland annat politiskt och kommersiellt oberoende, frånvaro av reklambudskap samt variation och hög kvalitet inom programverksamheten. I detta kapitel görs en jämförelse mellan radio och TV i allmänhetens tjänst i dessa länder med inriktning mot frågor om ägande, sändningsrätt, uppdrag, avgift, uppbörd, medelstilldelning, beskatt- ning och sidoverksamheter. 
 För en mer utförlig genomgång av public service radio och TV i respektive land, se  
 Bilaga 6 
 . 
  
 9.2 
  
 Ägande, sändningsrätt och uppdrag 
  
 De avgiftsfinansierade public  
 service-företagen 
  i Storbritannien, Norge, Danmark och Finland är BBC (British Broadcasting Corporation), NRK (Norsk Rikskringkasting), DR (Danmarks Radio) och YLE (Ylesradio OY, på svenska Rundradion AB). Samtliga dessa bolag producerar både TV och radio. I länderna förekommer även reklamfinansierade kanaler med public service- uppdrag, t.ex. ITV och Channel 4 i Storbritannien, TV2 i Norge och TV2 Danmark (som även hittills fått del av avgiftsmedlen). 
 157 
  
 Internationella jämförelser 
  
 SOU 2005:2 
  
 9.2.1 
  
 Ägande 
  
 BBC, DR, YLE och NRK är alla i offentlig ägo. BBC är ett offentligt organ (public corporation), instiftad genom en så kallad Royal Charter. DR är en selvstændig offentlig institution, vilket innebär att DR har en ställning på vilken den danska staten inte kan utöva något direkt ägarinflytande. YLE och NRK är statligt ägda aktiebolag. 
  
 9.2.2 
  
 Sändningsrätt 
  
 YLE, DR och NRK har enligt respektive lands generella radio- och  
 TV-lagstiftning 
  rätt att bedriva utsändningsverksamhet av radio och TV utan särskilt tillstånd. YLE ges i lag om televisions- och radioverksamhet rätt att bedriva allmännyttig televisions- och radioverksamhet. DR har enligt lov om radio- og fjernsyns- virksomhed rätt att utöva public  
 service-verksamhet 
  och NRK ges motsvarande rätt i lov om kringkasting. BBC:s rätt att bedriva sändningsverksamhet regleras i avtal mellan kulturministern och BBC. Det nu gällande avtalet sträcker sig fram till och med 2006. 
  
 9.2.3 
  
 Uppdrag 
  
 I Finland definieras innebörden i YLE:s uppdrag att bedriva public  
 service-verksamhet 
  (så kallad allmännyttig verksamhet) i lag om Rundradion AB och i bolagsordningen. 
 I Danmark definieras innebörden av public  
 service-verksamheten 
  i ett särskilt kapitel i lov om radio- og fjernsynsvirksomhed. Mer utförliga bestämmelser återfinns i ett särskilt public service- kontrakt mellan DR och kulturministern och i DR:s stadgar (vedtækter), fastställda av Kulturministeriet genom särskild förordning i enlighet med 15 § lov om radio- og fjernsyns- virksomhed. 
 Norsk lagstiftning innehåller inte någon närmare beskrivning av NRK:s public  
 service-uppdrag 
  – i lov om kringkasting fastställs endast att NRK skall bedriva så kallad allmänkringkasting. En redogörelse av NRK:s förpliktelser återfinns i stället i bolagsordningen (Vedtekter for NRK AS). 
 158 
  
 SOU 2005:2 
  
 Internationella jämförelser 
  
 I Storbritannien regleras BBC:s verksamhet av Royal Charter med kompletterande avtal mellan kulturministern och BBC. 
 1  
 Avtalet definierar BBC:s public  
 service-uppdrag 
  beträffande exempelvis oberoende och programinnehåll. 
  
 9.3 
  
 TV-avgiftens 
  
  nivå 
 I Finland, Danmark och Storbritannien beslutas nivån på TV- avgiften av regeringen. Något särskilt beslut av respektive lands parlament krävs alltså inte. I Norge fastställs nivån på  
 TV-avgiften 
  av Stortinget. 
 En sammanställning av  
 TV-avgiftens 
  nivå i Storbritannien, Danmark, Finland, Norge och Sverige ges i  
 Tabell 9.1 
 . 
  
 Tabell 9.1.  
  
 TV-avgiften 
  i Storbritannien, Danmark, Norge, Finland och Sverige år 2004 
  
 TV-avgift 
  år 2004 
  
 Valuta 
  
 SEK 
  
 Storbritannien 
  
 121,00 
  
 GBP 
  
 1 528 
  
 Danmark 
  
 (inkl. 
  
 2 110,00 
  
 DKK 
  
 2 511 
  
 25 % moms) 
  
 Norge (inkl. 
  
 6 % 
  
 1 910,00 
  
 NOK 
  
 2 063 
  
 moms) 
  
 Finland 
  
 186,60 
  
 EUR 
  
 1 648 
  
 Sverige 
  
 1 872 
  
 SEK 
  
 1 872 
  
 Växelkurser mot SEK: GBP: 12,63, DKK:1,19, NOK:1,08, EUR:8,83. 
  
 Källa:  
 FOREX 041117 
 . 
  
 9.4 
  
 Avgiftsskyldighet 
  
 I Storbritannien, Finland, Danmark och Norge är det innehav av en viss teknisk utrustning som medför skyldighet att betala  
 TV-avgift. 
  
 I Storbritannien grundas avgiftsplikten på innehav av en tele- vision receiver, vilket i förordning definieras som: 
 2 
  
 1 
  
 Agreement Dated the 25th Day of January 1996 Between Her Majesty´s Secretary of State for National Heritage and the British Broadcasting Corporation. 
  
 2 
  
 Electronic Communications Broadcasting – The Communications (Television Licensing) Regulations. 
  
 159 
  
 Internationella jämförelser 
  
 SOU 2005:2 
  
 any apparatus installed or used for the purpose of receiving (Miller means of wireless telegraphy or otherwise) Olson television programme service, Sandoval not it is installed or used for any other purpose. 
 I Finland definieras i lag att en televisionsapparat är: 
 3 
  
 en apparat eller utrustning avsedd för att ta emot och följa med televisionsprogramutbud. 
 I Danmark definieras den avgiftspliktiga utrustningen, radio- og fjernsynsmodtagere, i förordning: 
 4 
  
 Ved radio- og fjernsynsmodtagere forstås apparater, der kan gengive lyd- eller billedprogrammer spredt ved hjælp af radio- eller kabelanlæg. 
 Vidare föreskrivs att: 
 Monitorer tilknyttet andet elektronisk udstyr anses for modtagere, såfremt de kan gengive lyd- eller billedprogrammer, som er spredt ved hjælp af radio- eller kabelanlæg. 
 Även i Norge är det innehavet av en teknisk utrustning, fjernsynsmottaker, som utgör grund för avgiftsplikten. 
 5  
 Vad som avses med en fjernsynsmottaker definieras inte närmare. Enligt NRK:s tolkning gäller följande: 
 6 
  
 Med fjernsynsmottaker satellittmottaker, PC med innretninger som kan ta videreformidle dem direkte. 
 menes: TV, video med tuner,  
 TV-kort 
  o.l. Kort sagt alle tekniske i mot levende fjernsynssignaler og 
  
 9.5 
  
 Uppbörd och medelstilldelning 
  
 Norge och Danmark har direktfinansiering i den meningen att TV- avgiftsmedlen går direkt till DR och NRK utan omväg via någon offentlig instans. 
 I Norge hanteras uppbörden av  
 TV-avgifterna 
  av NRK. Den avdelning som ansvarar för uppbörden, lisensavdelningen, ligger i 
  
 3 
  
 2 § Lag om statens televisions- och radiofond. 
  
 4 
  
 1 § Bekendtgørelse om radio- og fjernsynslicens. 
  
 5 
  
 1 § FOR  
  
 1980-10-23 
  nr 8798: Forskrifter om fjernsynsmottakere. 
  
 6 
  
 NRK:s hemsida Hvem skal betale kringkastingsavgift? www.nrk.no/lisens/3167955.html, december 2004. 
  
 160 
  
 SOU 2005:2 
  
 Internationella jämförelser 
  
 Mo i Rana i norra Norge. När  
 TV-avgifterna 
  betalas in går de direkt och oavkortat till NRK. 
 I Danmark uppbärs  
 TV-avgiften 
  av DR under namnet DR Licens. Delar av licensintäkterna fördelas sedan vidare till TV2/Danmark och  
 TV2-regionerna 
  samt till vissa andra medie- relaterade ändamål. 
 7  
 Nivån på de olika organisationernas medelstilldelning bestäms i Folketingets mediepolitiska avtal. 
 I Finland finansieras YLE:s verksamhet dels genom  
 TV-avgifter 
  från hushåll m.m., dels genom koncessionsavgifter som betalas av de kommersiella aktörer som beviljats tillstånd att utöva televisionsverksamhet.  
 TV-avgiften 
  uppbärs av Kommunikations- verket inom enheten  
 TV-avgiftsförvaltningen. 
 TV-avgifter 
  och koncessionsavgifter avsätts till en särskild fond statens televisions- och radiofond. Fonden förvaltas av Kommunikations- verket och är avskild från statsbudgeten. Kommunikations- ministeriet upprättar för varje kalenderår en dispositionsplan om fördelningen av fondens medel och utbetalar löpande under året medel ur fonden till YLE. 
 I Storbritannien ansvarar BBC för uppbörden av  
 TV-avgiften. 
  Administrationen hanteras av BBC:s ombud  
 TV-Licensing. 
  När  
 TV-avgifterna 
  inbetalats överförs dessa i sin helhet till Department for Culture, Media and Sport, som i sin tur för över pengarna till HM Treasury. BBC får tilldelning av medlen löpande under året. Förutom tilldelning av avgiftsmedlen får BBC från Department for Work and Pensions anslag som täcker BBC:s uteblivna intäkter på grund av en särskild ordning för hushåll över 75 år (som är befriade från avgift). BBC får också anslag från Foreign and Common- wealth Office för den verksamhet som bedrivs inom BBC World Services. 
  
 7  
 TV2:s andel av licensintäkterna minskade dock kraftigt under 2003 och 2004. Bakgrunden är att TV2 i december 2003 omvandlats till aktiebolag och att en majoritet av aktierna i TV2 kommer att säljas till privata aktörer. Se också i avsnitt 8.3.3 om Europeiska kommissionens beslut den 19 maj 2004 där kommissionen anser att TV2 mottagit olovligt statsstöd. 
 161 
  
 Internationella jämförelser 
  
 SOU 2005:2 
  
 9.6 
  
 Skatt 
  
 9.6.1 
  
 Inkomstskatt 
  
 I Finland, Danmark, Norge och Storbritannien finns bestämmelser som befriar respektive lands public  
 service-företag 
  från skyldighet att betala inkomstskatt på eventuella överskott från den TV- avgiftsfinansierade verksamheten. 
 YLE är befriat från inkomstskatt enligt ett särskilt undantag i Finlands inkomstskattelag. 
 8 
  
 DR betraktas som en statlig institution och är därmed undantaget från inkomstskatteplikt. 
 9  
 Motsvarande gäller även de regionala TV  
 2-verksamheterna. 
 10 
  
 Nybildade TV2/Danmark A/S är dock numera föremål för inkomstskatt precis som andra aktie- bolag. 
 Enligt norsk skattelagstiftning är företag m.m. vars verksamhet inte bedrivs i vinstsyfte (ikke har erverv til formål) befriade från inkomstskatt. 
 11  
 Detta innebär att NRK inte är inkomst- skattepliktigt för den delen av sin verksamhet som är finansierad genom  
 TV-avgifter. 
 12 
  
 Den del av BBC:s verksamhet som finansieras med avgiftsmedel är befriad från inkomstskatt. Undantaget grundar sig inte på lag utan är baserat på rättspraxis. 
 13 
  
 9.6.2 
  
 Mervärdesskatt 
  
 EG:s mervärdesskattelagstiftning antogs av medlemsstaterna på  
 1960-talet. 
  På  
 1970-talet 
  följde en mer detaljerad lagstiftning i det sjätte direktivet. I  
 EG-lagstiftningen 
  finns två olika regler för viss verksamhet som bedrivs av offentliga organ, artikel 13 A 1 q och artikel 4.5 i det sjätte direktivet (se avsnitt 7.2.3), som kan innebära att utsändningstjänsten inte beskattas. Möjlighet att avvika från dessa regler har dock funnits för de länder som var medlemmar av EU vid antagandet av det sjätte direktivet eller de medlemsstater som vid anslutningsförhandlingarna med EU begärt att få avvika från regelsystemet. Detta har utnyttjats av t.ex. Danmark (som var 
  
 8 
  
 Inkomstskattelag (1992/1535) II Avdelningen, 3 kap. 20 § 1 p. 
  
 9 
  
 § 3, punkt 1, Bekendtgørelse af lov om indkomstbeskatning av aktieselskaber. 
  
 10 
  
 § 3, punkt 16, Bekendtgørelse av lov om indkomstbeskatning av aktieselskaber. 
  
 11 
  
 §  
  
 2-32 
  LOV  
 1999-03-26 
  nr 14: Lov om skatt av formue og inntekt. 
  
 12 
  
 Kultur og Kirkedepartementet. 
  
 13 
  
 BBC. 
  
 162 
  
 SOU 2005:2 
  
 Internationella jämförelser 
  
 med om att förhandla fram det sjätte direktivet) och Finland (som begärde avvikelse i samband med  
 EU-inträdet). 
  
 I Finland är den del av medelstilldelningen från statens televisions- och radiofond som härrör ifrån  
 TV-avgiften 
  föremål för mervärdesskatt om åtta procent. 
 14  
 Detta ger YLE full avdragsrätt för ingående moms. Den finska televisions- och radiofonden betalar till YLE även ut bidrag som kommer från koncessionsavgifter. Dessa bidrag är dock inte föremål för mervärdesskatt. 
  
 TV-avgiften 
  i Danmark är belagd med en mervärdesskatt om 25 procent, vilket motsvarar Danmarks normalskattesats. Detta medför att DR (och de andra programföretagen som får del av TV- avgiftsmedlen) har full avdragsrätt för ingående moms. 
  
 TV-avgiften 
  i Storbritannien omfattas inte av mervärdesskatt. För att undvika att den mervärdesskatt som BBC erlägger vid inköp av varor och tjänster blir en kostnad i verksamheten, har BBC genom en särskild ordning rätt att begära återbetalning av erlagd mervärdesskatt. 
 15 
  
 I Norge infördes mervärdesskatt på  
 TV-avgiften 
  år 2003. Sedan den 1 januari 2004 är skattesatsen sex procent. Införandet av moms har kunnat ske utan höjning av  
 TV-avgiften. 
  Detta var möjligt genom att sätta en låg skattesats som ungefärligen motsvarade den ingående skatten i verksamheten. 
  
 9.7 
  
 Sidoverksamhet 
  
 BBC, NRK, DR och YLE bedriver alla, i varierande omfattning, verksamhet som inte direkt ingår i uppdraget att sända radio och TV i allmänhetens tjänst. Exempel på sådan verksamhet är försäljning av programproduktioner, uthyrning av teknisk utrustning, lokaler och tekniska tjänster samt försäljning av till företagen anknutna produkter som böcker, kläder och spel. Gemensamt för bolagen är att sidoverksamheten inte får finansieras med avgiftsmedel utan skall bära sina egna kostnader. 
 I Storbritannien och Norge bedrivs sidoverksamheten i separata dotterbolag. BBC:s sidoverksamhet är omfattande och bedrivs inom flera olika dotterbolag varav BBC Worldwide Limited är det största. I Norge bedrivs sidoverksamheten inom NRK:s helägda 
  
 14 
  
 Mervärdesskattelag (1993/1501) 85 a § 5 p. 
  
 15 
  
 Value Added Tax Act 1994, Section 33 (i). 
  
 163 
  
 Internationella jämförelser 
  
 SOU 2005:2 
  
 dotterbolag NRK Aktivum. Sidoverksamheten i dessa dotterbolag är föremål för både inkomstskatt och mervärdesskatt i likhet med privata företag. Vinsten från BBC Worldwide och NRK Aktivum överförs till respektive bolags public  
 service-verksamhet. 
  
 Danmarks Radios sidoverksamhet bedrivs inom bolaget; dock sker en separat resultatredovisning. Eftersom DR inte betalar inkomstskatt för överskott från sin avgiftsfinansierade verksamhet skall DR, för att sidoverksamheten konkurrensmässigt skall kunna jämställas med privata verksamheter, överföra 30 procent av överskottet från sidoverksamheten till public  
 service-verk- 
  samheten. 
 I Finland bedriver YLE viss annan verksamhet än public service radio och TV. Någon separat resultaträkning för verksamheten redovisas dock inte. 
 164 
 10 Utgångspunkter 
  
 10.1 
  
 Bakgrund 
  
 Uppdraget för utredningen gäller vissa frågor om finansieringen av de tre public  
 service-företagen 
  Sveriges Television, Sveriges Radio och Sveriges Utbildningsradio, i första hand utformningen av den avgift den enskilde skall erlägga, systemet för hur dessa samlade medel förmedlas till företagen samt därmed sammanhängande skattefrågor. I de tidigare kapitlen har bakgrundsmaterial redo- visats, bl.a. utveckling och förändringar inom radio- och TV- marknaden. Medan Sparks och SR tidigare var ensamma aktörer, med monopolets ställning, skall de i dag verka på en marknad med allt flera aktörer, både nationella och internationella. Också den tekniska utvecklingen, som öppnar nya alternativ för den som vill ta del av utbudet på radio- och  
 TV-området, 
  ställer dem inför nya förhållanden. 
 I direktiven till den parallellt arbetande kommittén om radio och TV i allmänhetens tjänst (dir. 2003:119) framhålls bl.a. att trots det allt större utbudet på radio- och  
 TV-området 
  spelar utbudet från de tre nyssnämnda public  
 service-företagen 
  en mycket viktig och betydelsefull roll för mångfalden i medieutbudet. Deras uppgift kan beskrivas som att ge alla tillgång till ett allsidigt och oberoende programutbud av hög kvalitet, fritt från reklambudskap. Innebörden av detta utvecklas vidare i direktiven och regeringen konstaterar att utgångspunkten för kommitténs arbete skall vara att programföretagens verksamhet även fortsättningsvis skall ha denna inriktning. 
 Utredningen har därför utgått från en i huvudsak oförändrad inriktning när det gäller grunderna för den svenska public service- verksamheten. 
 165 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2005:2 
  
 10.2 
  
 Former för finansiering av public service 
  
 I betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) behandlades bl.a. metoder för finansiering av radio och TV. Enligt utredarens mening hade det system som tillämpas för svensk del med en  
 TV-avgift 
  bidragit till att public service kunnat utvecklas ekonomiskt sett i lugnare former än i andra länder. Det har varit möjligt att undvika konkurrens mellan public  
 service-företagen 
  och kommersiella företag om avgiftsmedel och reklamintäkter. Trovärdigheten blir också enligt utredarens mening naggad i kanten om public service blir beroende, i större eller mindre grad, av kommersiella medel. Utredarens slutsats blev därför ett förord för ett fortsatt avgiftssystem. 
 Slutsatsen grundades bl.a. på en rapport av professor Carroll 
 1 
 . Den hade i sin tur som grund en tidigare rapport av författaren. Enligt denna talade utländska erfarenheter entydigt för att det från publiksynpunkt var bra med konkurrens på TV- området och att konkurrens mellan  
 TV-företag 
  finansierade från olika källor var den bästa lösningen. Genom en konkurrens mellan helt licensfinansierade och helt reklamfinansierade  
 TV-företag 
  skedde automatiskt en avvägning mellan publikens, program- makarnas och annonsörernas intressen. Konkurrens om reklam- intäkter minskade programvariationen och påverkade en rad kvalitetsdimensioner. Televisionen kunde då inte erbjuda ett från publiksynpunkt komplett och balanserat utbud utan klarade bara av att fylla ett begränsat antal funktioner, främst förströelse och avkoppling. Dessa synpunkter hade, framhöll Bell i sin rapport år 2000, för hans del blivit mer kategoriska i ett avseende. Det var nämligen särskilt viktigt med en licensfinansierad public  
 service-radio 
  och television parallellt med en reklamfinansierad kommersiell för små nationer som Sverige för att skapa en nationell verksamhet på området. 
 Utredningen har även tagit del av en rapport av en av den danska regeringen tillsatt kommission som haft i uppdrag att diskutera olika finansieringsformer 
 2 
 . I rapporten diskuteras tre olika model- ler, dels en utveckling av den nuvarande licensen, dels införande av en obligatorisk, apparatoavhängig hushållsavgift, dels slutligen övergång till en finansiering via statsbudgeten. En genomgång har 
  
 1 
  
 Finansiering av public service radio och television, 2 mars 2000. 
  
 2 
  
 Licens eller skat. Rapport fra arbejdsgruppen om den fremtidige finansiering av DR och TV 2 – regionerne, januari 2004. 
  
 166 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgångspunkter 
  
 gjorts av argumenten för och mot de olika modellerna, där också de fördelningspolitiska konsekvenserna belysts. Kommissionen tar själv inte slutlig ställning till modellerna men avråder däremot från reklamfinansiering, kommersiella verksamheter och betalsystem som lämpliga finansieringsformer för public service. 
 Vid de besök som utredningen gjort i Danmark, Norge och Storbritannien – länder som vad gäller public service kan anses jämförbara med Sverige – har inte heller framkommit något som skulle tyda på att man i dem var inne på att lämna ett avgiftssystem. I Finland har nyligen en parlamentarisk arbetsgrupp föreslagit att den finska Rundradion (YLE) också i framtiden skall finansieras med televisionsavgifter. 
 För svensk del skulle en avveckling av nuvarande avgiftssystem, men med fortsatt förbud mot finansiering via reklam eller ett frivilligt betalsystem, aktualisera ett val mellan en finansiering via anslag över statsbudgeten eller en särskild, specialdestinerad skatt eller avgift. 
 Mot en anslagsfinansiering talar att företagens beroende av staten kan komma att öka; budgetprövningen blir än mer lik den som företas för de statliga myndigheternas del. En annan konsekvens skulle bli att på ett annat sätt än i dag skulle medelstilldelningen till de tre programföretagen ställas mot andra ändamål som finansieras över statsbudgeten, sannolikt främst de som omfattas av utgiftsområdet för kultur, medier m.m. Det tillhör också undantagen att aktiebolag permanent finansieras via statsanslag över budgeten. Denna typ av finansiering används i första hand för myndigheternas del. En direkt konsekvens skulle vidare bli att utgiftstaket för staten måste höjas och, om statens budgetsaldo inte skall påverkas negativt, statsintäkterna ökas, vilket normalt är lika med höjda eller nya skatter/avgifter. Om utgiftstaket inte skall påverkas måste minskningar göras av andra anslag. 
 En direkt finansiering i form av en särskild skatt (eller avgift) skulle leda till att även den som inte har en sådan teknisk utrustning att han eller hon kan använda rätten att ta del av public  
 service-utbudet 
  skulle få betala skatten/avgiften i fråga. I den danska rapporten resonerades kring en apparatoberoende hushållsavgift; med det svenska skatte- och avgiftssystemets utformning skulle en sådan konstruktion innebära en nyhet som knappast skulle kunna införas utan utredningar och sannolikt behov av ett register över alla hushåll. Även en enbart 
 167 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2005:2 
  
 personberoende skatt/avgift skulle resa flera avvägningsproblem, bl.a. om val av åldersgräns. Skulle sådana alternativ avvisas finge diskussionen gälla ett val mellan att höja befintliga statliga skatter. 
 Ingen av de båda metoderna förefaller enligt utredningens mening vara ett lämpligt alternativ till ett avgiftssystem. Detta får också anses vara innebörden i utredningens direktiv. 
 Såväl i SOU 2000:55 som av den danska kommissionen har en finansiering via reklam eller betalsystem avvisats. Sannolikt skulle övergång till en sådan finansiering påverka intäkterna och därmed kvaliteten i företagens program och trovärdigheten för public service. De kommersiella aktörernas ekonomi skulle troligen också påverkas negativt i en sådan situation. Utredningens direktiv avvisar klart en sådan förändring 
  
 10.3 
  
 Utredningens direktiv 
  
 I direktiven till vår utredning framhålls bl.a. att finansieringssystemet bör uppfylla vissa grundläggande krav. En stark radio och TV i allmänhetens tjänst kräver att programföretagen ges tillräckliga resurser för att kunna fullgöra sina uppdrag. Samtidigt får finansieringssättet inte begränsa företagens oberoende eller på annat sätt påverka program- verksamheten i strid med uppdraget. I allmänhet, sägs det vidare, har programföretagen små möjligheter att genom egna åtgärder påverka sina intäkter. Det är därför viktigt att de kan överblicka de ekonomiska förutsättningarna för en så lång tid som möjligt. Systemet för finansiering bör även vara överskådligt och enkelt att hantera samt gynna en effektiv och sund hushållning med tilldelade medel. I direktiven understryks också att det inte är aktuellt att vidta åtgärder som skulle innebära att programföretagen säljs eller finansieras genom reklamintäkter liksom inte heller över statsbudgeten. 
 I uppdraget ingår bl.a. att se över reglerna om avgiftsskyldighet i syfte att anpassa dem till den tekniska utvecklingen. 
 Av direktiven framgår vidare att konsekvenserna av att införa direktfinansiering och mervärdesskatteplikt skall analyseras utifrån olika aspekter. 
 168 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgångspunkter 
  
 10.4 
  
 Brister i dagens finansieringssystem 
  
 Den avgift som skall erläggas i dag är knuten till innehav av en TV- mottagare, dvs. en apparat av ett visst slag. Som närmare kommer att redovisas i kapitel 11 är det redan nu möjligt att se  
 TV-program 
  via annan utrustning än sådan som omfattas av dagens lagstiftning. Även om det inte går att med exakthet förutsäga den tekniska utvecklingen kan man med stor säkerhet utgå från att möjligheterna kommer att successivt bli än flera. Behålls dagens avgiftssystem finns det en risk att den tekniska utvecklingen tillsammans med förändrade medievanor skulle medföra oklarhet om avgiftsskyldigheten och att den nuvarande relativt höga betalningsfrekvensen minskade. Detta skulle i sin tur leda till lägre intäkter för programföretagen och påverka utbud och kvalitet. 
 Det nuvarande systemet för medelstilldelning till företagen innebär att riksdagen, på regeringens förslag, fattar beslut om hur stora belopp som skall anvisas till företagen. I det avseendet finns en betydande likhet med anslagsgivningen till statliga myndigheter. Medelstilldelningen har för övrigt villkorats genom en koppling till summan av inbetalade  
 TV-avgifter. 
  De kostnader som uppstått och uppstår i samband med övergången från analog till digital distribution av  
 TV-sändningar 
  finansieras med en kredit från Riksgäldskontoret, beslutad av riksdagen (distributionskontot). Krediten bokförs dock ej som lån hos de berörda företagen, däremot i räkenskaperna för den s.k. rundradiorörelsen (som kan ses som en samlingsbeteckning för de avgiftsmedel som finansierar radio och TV i allmänhetens tjänst). Den direkta kopplingen mellan inflytande avgifter, medelstilldelningen och företagens faktiska kostnader kan således knappast anses tydlig eller genom- skådlig. 
 Organisationsform och finansieringssätt innebär att programföretagen kan sägas i vissa avseenden utgöra mellanting av aktiebolag och myndigheter. Reglerna om inkomstskatt, mer- värdesskatt och redovisning är inte anpassade för en sådan finansiering av privaträttsliga subjekt. 
 Verksamheten i programföretagen omfattas i dag, såvitt avser den s.k. kärnverksamheten, inte av mervärdesskatt. Det utgår inte någon mervärdesskatt på  
 TV-avgiften 
  och företagen har inte heller möjlighet att göra avdrag för ingående mervärdesskatt. Som framhölls redan i betänkandet från Utredningen om radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) kan detta få en betydande 
 169 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2005:2 
  
 inverkan på det sätt som programföretagen väljer att bedriva sin produktionsverksamhet och motverka att denna organiseras på det mest ändamålsenliga sättet. Vidare innebär undantaget att företagens val mellan att utföra vissa tjänster i egen regi och att upphandla motsvarande tjänst kan påverkas av att rätt till avdrag inte föreligger. Konkurrensen på marknaden kan sålunda påverkas negativt. Utredningen påpekade också att nuvarande läge får företagen att söka definiera vissa upphandlade tjänster som sådana som inbegrips i de kategorier kulturtjänster som omfattas av reducerad mervärdesskattesats eller ingen skatt alls för att hålla nere mervärdesskattekostnaden. Detta har lett bl.a. till tolkningsdiskussioner med skattemyndigheterna. 
 Programföretagen har ett lågt eget kapital. Aktiekapitalet i företagen uppgår endast till det minimibelopp som föreskrivs i aktiebolagslagen (100 000 kronor). Företagen finansierar normalt sina investeringar med avgiftsmedlen, en praxis som går tillbaka till mitten av  
 1920-talet. 
  Det nuvarande förhållandet innebär alltså att programföretagen inte kan välja mellan att betala en investering direkt med inflytande avgifter eller genom att ta upp lån. För fullständighetens skull kan påpekas att företagen inte saknar substansvärde; det gemensamt ägda SRF har betydande tillgångar i form av fastigheter vilka dock ej får avyttras utan regeringens godkännande om de är av större betydelse för program- verksamheten. Programföretagens aktieinnehav i detta bolag har upptagits endast till det nominella värdet. Sedan utredningen med programföretagen aktualiserat frågan om en ökning av det egna kapitalet och pekat på möjligheten att skriva upp värdet på aktierna i SRF har dock styrelserna beslutat närmare undersöka möjligheterna att genomföra en sådan åtgärd. 
 Den statliga regleringen, från riksdag och regering, är enligt utredningens mening detaljerad, också i jämförelse med andra länder. Regleringen avser ägarform, finansiering och verksamhetens inriktning. Staten har bildat den stiftelse som äger de tre bolagen och regeringen har i sin tur godkänt bolagsordningarna för företagen. Ändringar i bolagsordningarna skall godkännas av regeringen. Regeringen utser, enligt särskilda grunder och efter samråd med riksdagspartierna, ägarstiftelsens styrelse. Denna utser i sin tur bolagens styrelser, dock är det regeringens prerogativ att utse ordförande och en suppleant i dessa. Vid sidan av de bestämmelser som finns i radio och  
 TV-lagen 
  samt i lagen om TV- avgift har regeringen fattat beslut om sändningstillstånd för 
 170 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgångspunkter 
  
 företagen. Riksdagen fastställer medelstilldelningen, ett beslut som följs upp med de av regeringen beslutade årliga anslagsvillkoren, vilka har likheter med de regleringsbrev som gäller för statliga myndigheter. Detaljstyrningen synes ha ökat, sett i ett längre tidsperspektiv. Sveriges Radio har t.ex. gjort en jämförelse mellan avtal och sändningstillstånd för tiden sedan 1967 och bl.a. konstaterat att regleringen har blivit alltmer detaljerad, vilket påverkar resursfördelningen och därmed verksamheten 
 3 
 . Med tanke på att ett av de övergripande målen för radio och TV i allmänhetens tjänst är företagens oberoende kan det önskvärda i en sådan utveckling diskuteras. 
 Samtidigt är företagens publicistiska oberoende garanterat genom yttrandefrihetsgrundlagen. Varje företag svarar för att verksamheten bedrivs självständigt i förhållande till statsmakten, olika intresseorganisationer och andra maktcentra. Riksdag och regering har således ingen som helst möjlighet att ingripa avseende innehållet i enskilda program. I efterhand kan dock en granskning ske av Granskningsnämnden för radio och TV. 
 Sammanfattningsvis kan man således säga att det nuvarande finansieringssystemet kan innebära en risk för att en tryggad finansiering inte kan upprätthållas i framtiden och att det i vissa avseenden leder till oförutsebarhet och kortsiktigt beteende som kan påverka programverksamheten negativt. Styrningen, som ytterst går långt tillbaka i tiden och pålagrats successivt, liknar i flera avseenden den som gäller för de statliga myndigheterna och synes ha blivit mera omfattande med tiden. Nuvarande system för finansiering går inte heller att förena med att belägga  
 TV-avgiften 
  med mervärdesskatt och därmed finns inte heller möjlighet för företagen att dra av ingående sådan skatt. Det är diskutabelt om systemet bidrar till ett effektivt utnyttjande av de resurser som tilldelas företagen. 
  
 10.5 
  
 Konsekvenser vid ett nytt finansieringssystem? 
  
 Utredningens direktiv, liksom regeringens ställningstagande vid det förra public  
 service-beslutet, 
  pekar i riktning mot ett avgiftssystem grundat på ett utvidgat apparatbegrepp, direktfinansiering och mervärdesskatteplikt. Som nyss redovisats finns det starka skäl för en sådan förändring. I direktiven sägs samtidigt att konsekvenserna 
  
 3  
 Analys av Sveriges Radio uppdrag i lag, avtal och sändningstillstånd. Sveriges Radio 2004. 
 171 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2005:2 
  
 av detta måste analyseras från olika utgångspunkter. Det kommer att tas upp i samband med att de enskilda förslagen diskuteras och presenteras. I detta sammanhang vill emellertid utredningen behandla vad som skulle kunna tänkas bli effekter för public  
 service-uppdraget 
  som sådant. 
 Som invändning mot de förändringar som utredningen diskuterar skulle kunna anföras att bortfall av den årliga kontroll, som behandling av budgetunderlaget från programföretagen av regeringen och budgetpropositionen av riksdagen och de efter- följande anslagsvillkoren utgör skulle kunna leda till att dessa inte skulle leva upp till uppdraget. 
 En annan invändning kan tänkas ta sikte på effekterna av att företagen skulle få rätt att dra av ingående mervärdesskatt. En sådan förändring kan påverka beslutssituationen för företagens del när det gäller att välja mellan att utföra en tjänst själv eller att köpa den på öppna marknaden; i dag kan motivet att utföra en tjänst inom företaget i stället för att köpa den utifrån påverkas av att möjligheterna att dra av ingående mervärdesskatt saknas. Vid en förändrad situation skulle företagen, enligt resonemanget, lägga mindre vikt vid att ha en stor egenproduktion 
 På längre sikt skulle detta kunna befaras leda till att företagen mer eller mindre förvandlades till en beställarorganisation där public  
 service-tanken 
  gavs upp till förmån för högsta möjliga antal tittare och lyssnare, något som även skulle kunna leda till ett bortfall av avgiftsbetalare. Utredningen har emellertid svårt att se det sannolika i en sådan utveckling. 
 Som redovisats inledningsvis kan man räkna med att någon grundläggande förändring av företagens uppdrag inte kommer att ske vid det kommande riksdagsbeslutet. 
 Styrelserna för de enskilda bolagen har ett ansvar att se till att det syfte som anges i bolagsordningarna uppnås. Stiftelsen har med tanke på vad som sägs i stiftelseförordnandet ett övergripande ansvar. De ledamöter som ingår i stiftelsen och bolagens styrelser har utsetts av regeringen och i riksdagen företrädda politiska partier. 
 Vissa av dagens anslagsvillkor räknar utredningen med kommer att återfinnas i andra, även för framtiden gällande styrinstrument. 
 Utredningen utgår vidare från att den avgift som de avgiftsskyldiga skall betala kommer att fastställas av riksdagen sedan ett grundligt underlag redovisats av programföretagen för regeringen. 
 172 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgångspunkter 
  
 Sammantaget kan inte utredningen finna annat än att även vid en övergång till direktfinansiering kommer möjligheterna till insyn och granskning att vara mycket goda. 
 Vid en direktfinansiering kan företagen genast tillgodogöra sig inflytande avgifter. Detta skulle kunna tänkas leda till att de inte bara som nu genom en effektiv uppbörd och kontroll via RIKAB skulle arbeta för ökade intäkter. De skulle därutöver även kunna tänkas låta strävan att öka intäkterna (och antalet tittare/lyssnare) påverka utbudet och den tablåmässiga placeringen av program. Någon skillnad i det avseendet mot nuläget är det dock svårt att se.  
 TV-avgiftsmedlen 
  kommer bolagen till del, även om det i dag sker med en viss tidsmässig fördröjning. Till yttermera visso har regeringen och riksdagen vid flera tillfällen knutit som villkor till medelstilldelningen att avgiftsintäkterna skall öka. 
 Möjligheten att dra av ingående mervärdesskatt kommer att innebära ett i ekonomiskt hänseende neutralt val mellan att köpa tjänster utifrån eller själv utföra dem. Det går givetvis inte att med säkerhet bedöma i vilken ökad utsträckning företagen kommer att köpa tjänster utifrån i stället för att utföra dem inom företagen men man torde kunna räkna med att det i första hand kommer att gälla tjänster som inte avser programproduktion. Den administra- tiva samordning av vissa gemensamma tjänster som redan förekommer bör t.ex. kunna utvecklas. 
 I grund och botten handlar det emellertid enligt utredningens mening om i vilken grad man från statsmaktens – regeringens och riksdagens – sida har tilltro till ett förändrat finansieringssystem och inte minst förtroende för de enskilda personer som utsetts att ytterst leda programföretagen och dess verksamhet. 
  
 10.6 
  
 Utredningens riktlinjer 
  
 Utredningens bedömning:  
 Finansieringen av radio och TV i allmänhetens tjänst i form av avgifter bör anpassas till den tekniska utvecklingen. System för medelstilldelning bör utformas så att självständighet, oberoende och effektivt resurs- utnyttjande hos företagen stärks. Den föreslagna finansierings- formen torde även komma att för företagens del påverka hur de behandlas i fråga om mervärdesskatt och inkomstskatt. Även företagens finansiella rapportering bör komma att påverkas. 
 173 
  
 Utgångspunkter 
  
 SOU 2005:2 
  
 Mot den bakgrund som tidigare redovisats har utredningen ansett det angeläget att forma ett förslag till avgifts- och finansierings- system som avviker från nuvarande förhållanden men som svarar mot vad utredningen uppfattar som, enligt direktiven, övergripande mål för en radio och TV i allmänhetens tjänst. 
 Förslagen innebär att företagens oberoende och självständighet vad gäller verksamheten stärks. Finansieringssystemet blir enklare och betonar sambandet mellan å ena sidan intäkter i form av inflytande avgifter och å den andra kostnader för verksamheten; företagens incitament att erbjuda ett brett programutbud av hög kvalitet för att öka antalet avgiftsbetalare stärks. Utredningen har vidare utgått från att företagens publicistiska oberoende inte kommer att förändras. 
 Förslagen innebär i huvudsak följande: 
  
 riksdag och regering fattar, liksom nu, de grundläggande besluten om mål för samt organisation och finansiering av verksamheten, 
  
 tillämpningsområdet för den medieavgift som enskilda och företag m.fl. erlägger för rätten att ta del av programföretagens utbud anpassas till den tekniska utvecklingen avseende den utrustning som kan användas för att ta emot radio och TV, 
  
 avgiften bör fastställas för en längre period (den av riksdagen beslutade sändningstillståndsperioden), 
  
 ett system med s.k. direktfinansiering införs, dvs. inflytande medel utgår enligt en av riksdagen bestämd fördelningsnyckel direkt till företagen; de årliga riksdagsbesluten om medelstilldelning och de s.k. anslagsvillkoren upphör, 
  
 uppbörd och kontroll av medieavgiften sköts av RIKAB. 
  
 Utredningens bedömning är vidare att de produktions- och utsändningstjänster som tillhandahålls av public  
 service-företagen 
  kommer att bli föremål för mervärdesskatt (och medieavgiften således beläggas med sådan skatt) varigenom programföretagen medges rätt att dra av ingående mervärdesskatt samt att reglerna om näringsbidrag inte kommer att vara tillämpliga vid inkomst- beskattningen av företagen. 
 Som en konsekvens av dessa förslag bör enligt utredningens mening även följande åtgärder genomföras: 
  
 företagens behov av eget kapital tillgodoses, 
  
 nya krav ställas på företagens ekonomiska rapportering, 
  
 174 
  
 SOU 2005:2 
  
 Utgångspunkter 
  
 företagen ges en ökad rörelsefrihet när det gäller rätten att placera medel och ta upp lån på öppna marknaden enligt vissa villkor. 
  
 Genom förslaget att slopa riksdagens årliga beslut om tilldelning av medel till företagen och de därmed följande anslagsvillkoren (liksom budgetunderlaget) kan följa att ägarstiftelsens roll att följa den ekonomiska utvecklingen i företagen påverkas. 
 Utredningen har också behandlat vissa övergångsfrågor. Det gäller hur de medel från Riksgäldskontoret, som genom riksdagsbeslut tilldelats SVT och UR för kostnader i samband med övergången till analog distribution (det s.k. distributionskontot) skall behandlas. Vidare föreslås hur behållningen på rundradio- kontot vid utgången av år 2006 skall användas. Slutligen tas ställning till ett antal frågor som programföretagen och RIKAB tagit upp om den praktiska tillämpningen av avgiftssystemet. 
 175