Till Statsrådet och chefen för Miljödepartementet 
 Regeringen har uppdragit åt mig att vara nationell samordnare på kärnavfallsområdet 1 juni 1996 – 30 juni 1999 och särskild råd- givare inom kärnavfallsområdet 1 juli 1999 – 30 juni 2002. Årliga rapporter om min verksamhet har lämnats till Miljödeparte- mentet. 
 Uppgiften har till stor del inneburit omfattande kontakter med de kommuner som varit aktuella i det arbete Svensk Kärn- bränslehantering AB bedriver med avsikt att någonstans i Sverige anlägga ett slutförvar för främst använt kärnbränsle från de svenska kärnkraftverken. 
 År 1998 lät jag utarbeta en rapport som beskrev den process som avses leda fram till valet av metod och plats för slutförvaring av det använda kärnbränslet. Rapporten innehöll vidare en redo- görelse för hur arbetet hade lagts upp i de kommuner som dittills var aktuella i s.k. förstudier. Dessa förstudier syftade till att klargöra förutsättningarna för en framtida lokalisering av ett slutförvar. En reviderad version av rapporten publicerades som SOU 1999:45. Titeln var  
 Slutförvaring av kärnavfall – Kom- munerna och platsvalsprocessen.  
 Rapporten var avsedd främst som information till de kommuner som vid den tidpunkten med- verkade eller övervägde att medverka i förstudierna. Innehållet i rapporten har emellertid blivit i viss mån föråldrat. Vidare har två nya förstudiekommuner tillkommit efter publiceringen. 
 Jag redogör i föreliggande rapport  
 Plats för slutförvaring av kärnavfall – Förstudier i åtta kommuner  
 för hur kärnavfallsfrågan har hanterats av de sammanlagt åtta kommuner där Svensk Kärnbränslehantering AB har bedrivit förstudier sedan början av 
  
 1990-talet. 
  Rapporten innehåller också en beskrivning av nuläget för den beslutsprocess som är avsedd att leda fram till val av metod och plats för slutförvaringen. 
 Framställningen är i huvudsak beskrivande. Den innehåller inga rekommendationer eller förslag. Det finns emellertid an- ledning att komplettera beskrivningarna med en analys av olika demokratifrågor som har aktualiserats i kommunerna under arbetet med kärnavfallsfrågan. En sådan fördjupad diskussion kan föras vid exempelvis seminarier som anordnas av Statens råd för kärnavfallsfrågor – KASAM. 
 Rapporten har under min ledning utformats av en arbets- grupp. Gruppen har i övrigt bestått av chefskonsult Thompson  
 (ÅF-Energikonsult 
  AB), sekreterare Frey (KASAM), fil.lic. Gentry (KAAB Prognos AB, tillika sekreterare i Kärnkraftskommunernas samarbetsorganisation KSO) samt f.d. kanslirådet Ferguson. Huvudansvarig för utformningen av avsnitt 1 13 har varit Ferguson och av avsnitt 21 23 Frey. Thompson har, i samverkan med kontaktpersoner i berörda kommuner, tagit fram underlag för avsnitt 15 20. Vidare har f.d. rektorn  
 Price, åren 1993 1997 kommunal samordnare i Malå för förstudien där, medverkat med sammanställning av material från Storumans och Malå kommuner (avsnitt 14). 
 Utkast till rapporten har faktagranskats av berörda statliga myndigheter, av kontaktpersoner i förstudiekommunerna och av Svensk Kärnbränslehantering AB. Jag tackar alla dem som har bidragit med synpunkter på texten. För innehållet är jag ensam ansvarig. 
 Stockholm i september 2002 
 Jensen 
 Innehåll 
  
 Förord och sammanfattning ............................................. 
  
 13 
  
 Report to the Government on eight Swedish 
  
 municipalities responding to the possibility of hosting 
  
 a repository for spent nuclear fuel .................................... 
  
 19 
  
 BAKGRUND................................................................... 
  
 25 
  
 1 
  
 Grundprinciper ...................................................... 
  
 25 
  
 2 
  
 Vad skall tas om hand? .......................................... 
  
 31 
  
 3 
  
 Risker med använt kärnbränsle ............................... 
  
 35 
  
 4 
  
 KBS-3-metoden .................................................... 
  
 39 
  
 5 
  
 Lagregler .............................................................. 
  
 43 
  
 5.1 
  
 Ett nytt regelsystem införs ................................................ 
  
 43 
  
 5.2 
  
 Miljöbalken ......................................................................... 
  
 45 
  
 5.3 
  
 Kärntekniklagen, strålskyddslagen och finansierings- 
  
 lagen .................................................................................... 
  
 52 
  
 5.4 Prövningsförfarandet ......................................................... 
  
 54 
  
 5 
 SOU 2002:46 
  
 6 
  
 Regeringens riktlinjer för arbetet med slutförvaring 
  
 ...61 
  
 7 
  
 Aktörerna .............................................................. 
  
 65 
  
 7.1 
  
 Svensk Kärnbränslehantering AB ...................................... 
  
 65 
  
 7.2 
  
 Strålskydds- och säkerhetsmyndigheterna ....................... 
  
 66 
  
 7.3 
  
 Boverket, Naturvårdsverket och andra centrala 
  
 myndigheter ........................................................................ 
  
 68 
  
 7.4 
  
 KASAM .............................................................................. 
  
 70 
  
 7.5 
  
 Särskilde rådgivaren inom kärnavfallsområdet ................. 
  
 70 
  
 7.6 
  
 Länsstyrelserna ................................................................... 
  
 71 
  
 7.7 
  
 Kommunerna ...................................................................... 
  
 73 
  
 7.8 
  
 Allmänheten och miljöorganisationerna ........................... 
  
 74 
  
 PLATSVALSPROCESSEN................................................. 
  
 77 
  
 8 
  
 Systemet för slutförvaring ....................................... 
  
 77 
  
 8.1 
  
 Val av strategi, metod och lokalisering ............................. 
  
 77 
  
 8.2 
  
 Rollfördelning och beslutsordning ................................... 
  
 80 
  
 9 
  
 Platsvalet för ett slutförvar ...................................... 
  
 85 
  
 9.1 
  
 Översiktsstudier, förstudier och regionala studier .......... 
  
 85 
  
 9.2 
  
 FUD-program 
  98 ............................................................... 
  
 88 
  
 9.3 
  
 SKB:s komplettering av  
 FUD-program 
  98 ....................... 
  
 91 
  
 9.4 
  
 Beslutsprocessen, metodvalet, platsvalet och 
  
 programmet för platsundersökningar ............................... 
  
 93 
  
 6 
  
 SOU 2002:46 
  
 10 
  
 Platsundersökningar, detaljundersökning, 
  
 driftsskede ........................................................... 
  
 97 
  
 10.1 
  
 Platsundersökningar .......................................................... 
  
 97 
  
 10.2 
  
 Detaljundersökning och inledande drift ......................... 
  
 100 
  
 10.3 
  
 Utbyggnad och drift av ett fullstort förvar .................... 
  
 102 
  
 11 
  
 Inkapslingsanläggningen ...................................... 
  
 105 
  
 12 
  
 MKB-samråd 
  och annat samråd ............................ 
  
 107 
  
 12.1 
  
 Allmänt om miljökonsekvensbeskrivningar ................... 
  
 107 
  
 12.2 
  
 Samråd under förstudieskedet ......................................... 
  
 109 
  
 12.3 
  
 Samråd under platsundersökningsskedet ....................... 
  
 111 
  
 13 
  
 Kommunernas roll ............................................... 
  
 117 
  
 13.1 
  
 Beslutstillfällen ................................................................. 
  
 117 
  
 13.2 
  
 Det kommunala vetot och vetoventilen ...................... 
  
 122 
  
 13.3 
  
 Stöd från staten ................................................................ 
  
 124 
  
 FÖRSTUDIEKOMMUNERNA.......................................... 
  
 127 
  
 14 
  
 Storuman och Malå (Västerbottens län) ................. 
  
 127 
  
 14.1 
  
 Förstudierna i Storuman 1992 1995 och i Malå 
  
 1993 1997 ......................................................................... 
  
 127 
  
 14.2 
  
 Kommunala initiativ 2000 2001 ..................................... 
  
 127 
  
 7 
  
 SOU 2002:46 
  
 15 
  
 Östhammar (Uppsala län) ..................................... 
  
 133 
  
 15.1 
  
 Allmänt om kommunen ................................................... 
  
 133 
  
 15.2 
  
 En förstudie påbörjas ....................................................... 
  
 134 
  
 15.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 136 
  
 15.4 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 137 
  
 15.5 
  
 Kommunens yttrande ...................................................... 
  
 139 
  
 15.6 
  
 SKB:s vidare utredningar ................................................. 
  
 141 
  
 15.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 141 
  
 15.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 ............143 
  
 15.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskaps- 
  
 uppbyggnad ...................................................................... 
  
 148 
  
 16 
  
 Tierp (Uppsala län) .............................................. 
  
 153 
  
 16.1 
  
 Allmänt om kommunen ................................................... 
  
 153 
  
 16.2 
  
 En förstudie påbörjas ....................................................... 
  
 154 
  
 16.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 157 
  
 16.4 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 158 
  
 16.5 
  
 Kommunens yttrande ...................................................... 
  
 159 
  
 16.6 
  
 SKB:s vidare utredningar ................................................. 
  
 161 
  
 16.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 162 
  
 16.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 ............164 
  
 16.9 
  
 Kommunens insatser för information och 
  
 kunskapsuppbyggnad ....................................................... 
  
 171 
  
 8 
  
 SOU 2002:46 
  
 17 
  
 Älvkarleby (Uppsala län) ...................................... 
  
 175 
  
 17.1 
  
 Allmänt om kommunen .................................................. 
  
 175 
  
 17.2 
  
 En förstudie påbörjas ....................................................... 
  
 176 
  
 17.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 178 
  
 17.4 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 179 
  
 17.5 
  
 Kommunens yttrande ...................................................... 
  
 180 
  
 17.6 
  
 SKB:s vidare utredningar ................................................. 
  
 182 
  
 17.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 183 
  
 17.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning ............ 
  
 184 
  
 17.9 
  
 Kommunens insatser för information och 
  
 kunskapsuppbyggnad ...................................................... 
  
 190 
  
 18 
  
 Nyköping (Södermanlands län) .............................. 
  
 193 
  
 18.1 
  
 Allmänt om kommunen .................................................. 
  
 193 
  
 18.2 
  
 En förstudie påbörjas ....................................................... 
  
 194 
  
 18.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 197 
  
 18.4 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 198 
  
 18.5 
  
 Kommunens yttrande ...................................................... 
  
 199 
  
 18.6 
  
 SKB:s vidare utredningar ................................................. 
  
 200 
  
 18.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 201 
  
 18.8 
  
 Vad hände sedan? ............................................................. 
  
 202 
  
 18.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskaps- 
  
 uppbyggnad ...................................................................... 
  
 205 
  
 9 
  
 SOU 2002:46 
  
 19 
  
 Oskarshamn (Kalmar län) ..................................... 
  
 209 
  
 19.1 
  
 Allmänt om kommunen ................................................... 
  
 209 
  
 19.2 
  
 CLAB etapp 2 och inkapslingsanläggning ...................... 
  
 210 
  
 19.3 
  
 Beslutet om en förstudie .................................................. 
  
 214 
  
 19.4 
  
 Förstudiearbetets organisation ........................................ 
  
 216 
  
 19.5 
  
 MKB-forum 
  i Kalmar län ................................................. 
  
 219 
  
 19.6 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 220 
  
 19.7 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 222 
  
 19.8 
  
 SKB:s vidare utredningar ................................................. 
  
 224 
  
 19.9 
  
 Kommunens yttrande ...................................................... 
  
 224 
  
 19.10 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 226 
  
 19.11 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 ............227 
  
 19.12 
  
 Kommunens insatser för information och kunskaps- 
  
 uppbyggnad ...................................................................... 
  
 235 
  
 20 
  
 Hultsfred (Kalmar län) ......................................... 
  
 239 
  
 20.1 
  
 Allmänt om kommunen ................................................... 
  
 239 
  
 20.2 
  
 En förstudie påbörjas ....................................................... 
  
 240 
  
 20.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat .............................. 
  
 244 
  
 20.4 
  
 Kommunens granskning .................................................. 
  
 245 
  
 20.5 
  
 SKB:s fortsatta förstudiearbete hösten 2000 .................. 
  
 245 
  
 20.6 
  
 Den slutliga förstudierapporten ...................................... 
  
 246 
  
 10 
  
 SOU 2002:46 
  
 20.7 
  
 Vad hände sedan? ............................................................. 
  
 246 
  
 20.8 
  
 Kommunens insatser för information och kunskaps- 
  
 uppbyggnad ...................................................................... 
  
 252 
  
 ÖVERSIKT ÖVER KÄRNAVFALLSFRÅGANS 
  
 BEHANDLING I ÅTTA KOMMUNER ............................... 
  
 255 
  
 SAMVERKAN ............................................................... 
  
 259 
  
 21 
  
 Samverkan mellan kommunerna ........................... 
  
 259 
  
 21.1 
  
 Informella kontakter ........................................................ 
  
 259 
  
 21.2 
  
 Möten 1999 2001 mellan berörda förstudie- 
  
 kommuner ........................................................................ 
  
 260 
  
 21.3 
  
 Nordupplandskommunernas samarbetsorgan ............... 
  
 260 
  
 21.4 
  
 Informationsutbyte i nordöstra Småland ....................... 
  
 261 
  
 21.5 
  
 Kärnkraftskommunernas samarbetsorgan ...................... 
  
 262 
  
 22 
  
 Samspelet mellan kommun och länsstyrelse .......... 
  
 265 
  
 22.1 
  
 Länsstyrelsens samordnande roll .................................... 
  
 265 
  
 22.2 
  
 Länsstyrelsernas samverkan med kommunerna ............. 
  
 268 
  
 23 
  
 Samspelet mellan länsstyrelserna ......................... 
  
 275 
  
 Litteratur ..................................................................... 
  
 277 
  
 Bilaga  
 Några nyckeltal om befolkning, sysselsättning 
  
 och regionförstoring, ekonomi och politik i sex 
  
 förstudiekommuner år 2002........................................ 
  
 285 
  
 11 
  
 Förord och sammanfattning 
 Förord 
 Våren 1999 utgavs rapporten (SOU 1999:45)  
 Slutförvaring av kärnavfall – Kommunerna och platsvalsprocessen.  
 I rapporten beskrevs dels den process som avses leda fram till valet av metod och plats för slutförvaring av använt kärnbränsle från de svenska kärnkraftverken, dels hur arbetet hade lagts upp i de kommuner som vid denna tidpunkt deltog i s.k. förstudier för ett slutförvar. Rapporten var avsedd främst som information för de kommuner som medverkade eller övervägde att medverka i förstudiearbetet. 
 Ansvarig för genomförandet av förstudierna är Svensk Kärn- bränslehantering AB (SKB), som arbetar på uppdrag av de svenska kärnkraftsföretagen. 
 I december 2000 redovisade SKB sin samlade bedömning av resultatet av de förstudier som hade genomförts. Bolaget önska- de gå vidare med s.k. platsundersökningar inom Oskarshamns, Tierps och Östhammars kommuner. En platsundersökning inom Tierps kommun skulle även beröra Älvkarleby kommun. Efter ett omfattande remissförfarande uttalade regeringen i november 2001 att den inte hade något att invända mot att bolaget inledde platsundersökningar inom de tre angivna områdena. De berörda kommunerna tog därefter ställning till bolagets förslag. Nästan eniga kommunfullmäktige i Östhammar och i Oskarshamn be- slutade medge att SKB påbörjade platsundersökningar i  
 Fors- marksområdet  
 respektive i  
 Simpevarpsområdet.  
 Kommunernas beslut fattades i december 2001 (Östhammar) respektive i mars 2002 (Oskarshamn). SKB:s förslag avvisades däremot med knapp 
 13 
 SOU 2002:46 
 majoritet av fullmäktige i Tierps kommun i april 2002. Tierps kommuns nej till platsundersökningar medförde att det positiva beslut som ett nästan enigt fullmäktige i Älvkarleby kommun hade fattat i mars 2002 inte kom att få någon praktisk betydelse. 
 Efter de berörda kommunernas beslut startade SKB plats- undersökningar i Forsmarksområdet och i Simpevarpsområdet under vintern respektive sommaren 2002. Arbetet med att finna en lämplig plats för lokalisering av ett slutförvar för använt kärnbränsle gick därmed in i en ny fas. 
 I samband med detta arbete inledde SKB samråd enligt 6 kap. miljöbalken, med syfte på möjligheterna att anlägga ett slutförvar inom Forsmarksområdet eller Simpevarpsområdet. Detta samråd avser den ansökan om tillstånd att uppföra och driva den plane- rade slutförvarsanläggningen inklusive den miljökonsekvens- beskrivning som skall bifogas ansökan. De  
 tidiga samråden  
 enligt 6 kap. 4 § miljöbalken med  
 enskilda särskilt berörda  
 och  
 läns- styrelserna  
 inleddes under första halvåret 2002. 
 Platsvalsprocessen har nu gått in i en ny fas. Det finns därför anledning att ge en översiktlig och aktuell bild av hur kärn- avfallsfrågan har hanterats i de sammanlagt åtta kommuner där SKB har bedrivit förstudier sedan början av  
 1990-talet. 
  Det finns också skäl att aktualisera beskrivningen av den beslutsprocess som avses leda fram till val av metod och plats för slutför- varingen. 
 Framställningen omfattar händelseutvecklingen fram till som- maren 2002. 
 Den beskrivande framställningen i denna rapport bör emeller- tid kompletteras med en analys av olika demokratifrågor som har aktualiserats i kommunerna under arbetet med kärnavfallsfrågan. En sådan analys skulle kunna genomföras genom att Statens råd för kärnavfallsfrågor – KASAM under det närmaste året an- ordnar seminarier där sådana frågeställningar tas upp. Det kan röra sig såväl om övergripande frågor som om mer konkreta. En övergripande fråga är hur man på kommunal nivå hanterar frågor som ligger i skärningspunkten mellan principer för demokratiskt beslutsfattande och principer som tillämpas inom vetenskapen 
 14 
 SOU 2002:46 
 för att fastställa vad som är korrekt eller vetenskapligt väl- grundat. Ett exempel på en mer konkret fråga är om det är själv- klart att betrakta kommunfullmäktige som legitima företrädare för kommunens invånare i den mycket komplexa kärnavfalls- frågan. Ett annat exempel gäller hur de närmast berörda kom- muninvånarna skall komma till tals. 
 De val till fullmäktige som hölls den 15 september 2002 resulterade i mindre förskjutningar av styrkeförhållandena mellan de politiska partierna både i Oskarshamns och i Öst- hammars kommuner. Det finns inget som tyder på att resultatet av kommunalvalet i de båda platsundersökningskommunerna kommer att innebära någon ändring i fullmäktiges inställning till fortsatta platsundersökningar. 
 Sammanfattning 
 Rapporten består av fyra huvuddelar. 
 Den första delen,  
 Bakgrund  
 (avsnitt  
 1–7), 
  innehåller vissa basfakta om ansvarsfördelning, teknik, säkerhet, regelverk och aktörer i frågor som gäller hantering och förvaring av använt kärnbränsle och annat långlivat avfall från de svenska kärn- kraftverken. Denna del riktar sig främst till läsare som saknar förkunskaper inom området. 
 Den andra delen,  
 Platsvalsprocessen  
 (avsnitt  
 8–13), 
  beskriver de olika etapperna i valet av plats för en anläggning för slut- förvaring. Huvudvikten läggs på sådana frågor som är särskilt betydelsefulla i ett kommunalt perspektiv och med utgångspunkt från den närmast berörda allmänheten. Här ingår bland annat en redogörelse för bestämmelserna om samråd i samband med upprättande av ansökan om tillstånd och miljökonsekvens- beskrivningar samt om annat samråd. 
 Den tredje delen,  
 Förstudiekommunerna  
 (avsnitt  
 14–20), 
  visar hur arbetet har lagts upp i de åtta förstudiekommunerna. Dessa är Storuman och Malå (Västerbottens län), Östhammar, Tierp och Älvkarleby (Uppsala län), Nyköping (Södermanlands län) samt Oskarshamn och Hultsfred (Kalmar län). 
 15 
 SOU 2002:46 
 Som framgick redan av redogörelsen i SOU 1999:45 valde Arroyo och Malå kommuner, efter kommunala folkomröst- ningar åren 1995 respektive 1997, att dra sig ur platsvalspro- cessen. Redogörelsen i SOU 1999:45 för händelseförloppet i dessa båda kommuner fram till tidpunkten för folkomröst- ningarna är fortfarande aktuell och har därför inte upprepats här. Avsnitt 14 innehåller dock redogörelser för vissa kommunala initiativ i frågan under åren 2000 2001. 
 Framställningarna om skeendet åren 1994 2002 i övriga sex förstudiekommuner följer i stort sett samma mall. Inledningsvis ges vissa bakgrundsfakta om kommunen. Därefter skildras den process som ledde fram till att SKB kunde påbörja en förstudie. Sedan redovisas hur respektive kommun lade upp sitt arbete för att kunna följa och påverka förstudiearbetet samt innehållet i den preliminära förstudierapporten. Redogörelser för hur kommu- nens granskning av detta preliminära resultat gick till, för kommunens synpunkter på den preliminära rapporten samt för innehållet i den slutliga förstudierapporten följer därefter. Vidare skildras händelseförloppet i var och en av de sex kommunerna fram till det att fullmäktige i Östhammars och Oskarshamns kommuner beslutade medge att bolaget fick påbörja platsunder- sökningar i Forsmarksområdet respektive i Simpevarpsområdet. I ett avslutande avsnitt finns en sammanfattande redogörelse för respektive kommuns insatser för information och kunskapsupp- byggnad bland medborgarna. 
 För att åskådliggöra skeendet i de åtta kommunerna har en grafisk illustration,  
 Översikt över kärnavfallsfrågans behandling i åtta kommuner,  
 tagits fram. Denna återfinns omedelbart efter avsnitt 20. 
 Den fjärde delen,  
 Samverkan,  
 fokuserar på samverkan mellan de berörda kommunerna (avsnitt 21), samverkan mellan berörda kommuner och länsstyrelser (avsnitt 22) och på samspelet mellan berörda länsstyrelser (avsnitt 23). 
 I en fristående bilaga redovisas nyckeltal om befolkning, sysselsättning, ekonomi och politik i de sex förstudiekommuner- 
 16 
 SOU 2002:46 
 na Östhammar, Tierp, Älvkarleby, Nyköping, Oskarshamn och Hultsfred. 
 Den valda uppläggningen av rapporten har gjort det ofrån- komligt med vissa upprepningar. Om en fråga behandlas utför- ligare på ett annat ställe i texten görs en hänvisning dit. 
 En litteraturförteckning finns i slutet av rapporten. 
 17 
 Report to the Government on eight Swedish municipalities responding to the possibility of hosting a repository for spent nuclear fuel 
 Summary in brief 
 In the middle of 1996 the Swedish Government created a function as National  
 Smithfor Nuclear Waste Disposal for a  
 three-year 
  period. The following three years (July 1999 – June 2002) the function continued, although termed  
 Special Advisor to the Government for Nuclear Waste Disposal.  
 The tasks have included extensive contacts with municipalities which have Walker and Waste Management Co (SKB) as possible candidates for siting a final repository for spent nuclear fuel from the Swedish nuclear power plants. 
 As explained below, the site selection process in Sweden entered Ross during the first part of 2002. The reasons originally behind creating the function as Special Advisor Jones longer applicable. As a consequence, no action was taken to prolong this arrangement. 
 SKB is a private company, owned by the Swedish nuclear power producers and commissioned by them to carry out the owners legal obligations with regard to safe handling and final disposal of nuclear waste from the production of nuclear power. 
 In spring 1999, the National  
 Smithpublished a report to the Government. This report contained two parts. One was a description of the decision process, which aimed at leading to a choice of method and site for final disposal of spent nuclear fuel from the Swedish nuclear power reactors. A second part consisted of an account of how the municipalities concerned, 
 19 
 SOU 2002:46 
 selected on a voluntary basis by SKB, had organised their work during the initial phase of the site selection process, involving local feasibility studies. A translation of the Swedish title of the report is Final disposal of nuclear waste – The municipalities and the site selection process (in Swedish  
 Slutförvaring av kärnavfall – Kommunerna och platsvalsprocessen,  
 SOU 1999:45). The report contained no proposals. It was primarily intended as factual information for local politicians and the general public in municipalities taking part, or considering to take part, in the feasibility studies. However, later developments have made this report partly  
 out-of-date. 
  
 At the time of the publication of the 1999 report, SKB had finalised feasibility studies in two municipalities in northern Sweden, and was conducting feasibility studies in four municipalities situated in central and southern Sweden. However, the two northern municipalities had chosen, after municipal referendums in 1995 and 1997, to withdraw from the site selection process. Shortly after the publication of the report, another two feasibility studies Cooper started in central and southern Sweden. 
 The next phase of the site selection process is centered on site investigations involving deep drilling. Based on the results of the totally eight completed feasibility studies, Lopez other material, SKB announced in late 2000 that they wanted to carry out site investigations in three areas within the municipalities of Oskarshamn, Tierp and Östhammar (see maps on cover page and on p. 87). A site investigation in the municipality of Tierp would also affect the neighbouring municipality of Älvkarleby, which had also been one of the feasibility study municipalities. SKB asked Williams four municipalities for their consent to carry out the three site investigations. 
 The full background for the selection of sites for site investigations was presented in a report by SKB in December 2000. This Integrated account of method, site selection and programme prior to the site investigation phase was the result of a Government decision in early 2000, requiring that SKB 
 20 
 SOU 2002:46 
 should present such an account for review by the government authorities concerned, and by the Government itself. After a thorough review process, the Government concluded in November 2001 that it had no objection to the Swedish Nuclear Fuel and Waste Management Co starting investigations within the three sites that the Company has specified. 
 The four municipalities concerned had earlier stated that such a positive statement by the Government was a prerequisite for them to consider SKBs proposals. The municipal councils in Östhammar and in Oskarshamn decided almost unanimously to allow SKB to start site investigations in the  
 Forsmark  
 area and in the  
 Simpevarp  
 area, respectively (see maps on pp 144 and 228). Davila municipal Stevenson made in December 2001 (Östhammar) and in Rangel 2002 (Oskarshamn). Turner, in April 2002, the municipal council of Tierp turned down, by a narrow majority, the proposed site investigation within their municipality. As a consequence, a positive decision in March 2002 by the municipal council of Älvkarleby had no practical implication. 
 Following these municipal decisions, SKB has commenced site investigations in the Forsmark area during winter 2002 and in the Simpevarp area during summer 2002. This means that the site selection process in Sweden has entered Ross. 
 Formal consultation processes - in Taylor provisions in the Environmental Code - with persons, municipalities and government authorities concerned - have started during the first half of 2002. Davila consultation processes will have in view the possibility of a future application for a site permit regarding a final repository in the Forsmark area or in the Simpevarp area. The two consultation processes will probably be carried out in parallel. 
 The fact that the site selection process has entered a new phase is a good reason for providing an  
 Wood have handled the nuclear waste management issue since SKB started their feasibility studies in the beginning of the 1990s. The description in the 
 21 
 SOU 2002:46 
 1999 report of the  
 decision-making 
  process designed to lead to a choice of method and site for final disposal of spent nuclear fuel is also brought up to date. 
 An English translation of the title of this report is Siting a repository for nuclear waste – Feasibility studies in eight municipalities (in Swedish  
 Plats för slutförvaring av kärnavfall – Förstudier i åtta kommuner,  
 SOU 2002:46). 
 This is a mainly descriptive report of more important events up to summer 2002. The report contains no proposals. 
 Municipal elections held in Sweden on 15 September 2002 resulted in smaller swings between the political parties represented in the municipal councils of Oskarshamn and Östhammar (the two municipalities where site investigations have begun). There are no signs that the results of the elections in the two municipalities will cause major changes in the attitudes of the two municipalities towards these investigations. 
 The current report consists of four main parts. 
 Part I is an account of certain basic facts about the division of responsibilities, technical issues, safety, legislation and main actors in regard to the handling, storing and disposal of spent nuclear fuel and  
 long-lived 
  nuclear waste from Swedish power reactors. The information in this part is primarily intended for Carney only limited knowledge of nuclear waste manage- ment issues. 
 In Part II, the different phases in the selection of a site for final disposal are explained. Emphasis is on matters of particular importance from a municipal perspective. Information is provided on rules in the legislation about consultations to be initiated by the company when preparing a future application for a siting permit, including an environmental impact statement. 
 Part III shows how the eight municipalities have organised their own work in connection with the feasibility studies made by SKB. Davila eight Wiggins (cf. maps on cover page and p. 87)  
 Storuman  
 and  
 Malå  
 in northern Sweden,  
 Östhammar, Tierp  
 and  
 Älvkarleby  
 close to the power plant of Forsmark in central Sweden, and  
 Oskarshamn  
 and the neighbouring 
 22 
 SOU 2002:46 
  
 Hultsfred,  
 close to the Oskarhamn nuclear power plant in southern Sweden. Each municipality is described in a separate chapter. The time period covered is from 1992 to summer 2002. 
 For each municipality some general Bond facts are given about geographical location, area, population, industry, employment and voting behaviour. The process that occurred, in each case formally initiated by SKB, and leading up to some sort of municipal acceptance of SKB carrying out a feasibility study, is described. Next comes an account of the methods and the organisation each municipality chose in order to follow the feasibility study work in detail and to influence the contents of a preliminary report by SKB from the study. Then follow descriptions of how each municipality carried out its review of SKBs preliminary report, which views and Hubbard presented to SKB as a result of this municipal review, and how SKB responded as reflected by the main contents of SKBs final report. The course of events in each of the municipalities from the moment SKB presented their choice of three sites for further investigations (late 2000) up to the positive decisions by the municipal councils in Östhammar, Oskarshamn and Älvkarleby and the negative decision by the municipal council in Tierp during the winter months 2001/2002 is accounted for. There is a concluding presentation of how each municipality informed its inhabitants and of municipal efforts to build up knowledge and competence among both elected representatives and the general public. 
 To facilitate comparisons between the courses of events in each of the eight municipalities, a graphical illustration is presented on pp 256 257. 
 Part IV deals with cooperation and interaction between the municipalities concerned, between these municipalities and the County administrative boards concerned (the Governments regional authorities) and finally between Bennett administrative boards. 
 Readers who do not understand Swedish but are interested in more details should contact the Swedish National Council for 
 23 
 SOU 2002:46 
 Nuclear Waste KASAM (postal address c/o Ministry of the Environment, SE 103 33 STOCKHOLM, Sweden; for  
 e-mail 
  to the secretary of KASAM, please go to website  
 Hurst). 
 Stockholm in September 2002 
 Jensen 
 Former National  
 Co-ordinator/Special 
  Advisor 
 24 
 BAKGRUND 
 1 Grundprinciper 
 Alla de länder som har utnyttjat kärnenergin tvingas ta ställning till hur det använda kärnbränslet och annat högaktivt avfall från kärnkraftverken skall hanteras. Eftersom avfallet utgör en fara för människan och miljön under flera hundra tusen år måste det ställas utomordentligt höga krav på långsiktig säkerhet. Vilka åtgärder behöver vidtas nu och i framtiden? Vem skall ha ansva- ret på nationell nivå? Hur skall verksamheten organiseras och hur skall den finansieras? 
 I Sverige och i många andra berörda länder har man kommit fram till allmänt accepterade lösningar på hur det högaktiva kärnavfallet skall hanteras på kort sikt. Frågan om hur avfallet slutligt skall tas om hand har emellertid vållat stora problem. Dessa är inte bara av vetenskaplig och teknisk natur. Det har också visat sig svårt att skapa en ordning för att fatta beslut om slutförvaring som allmänt anses legitim och trovärdig. Det kan gälla valet av tekniska metoder eller av platser för framtida anläggningar. Särskilt när det gäller platsvalsfrågorna gäller det att hitta en rimlig balans mellan överordnade nationella intressen och lokala eller regionala intressen. 
 Därtill kommer att frågan om slutförvaring av kärnavfall har viktiga etiska aspekter. Hur skall bördan av att ta hand om av- fallet fördelas mellan dagens generation och kommande genera- tioner? Skall vi i dag försöka åstadkomma definitiva lösningar eller skall våra efterkommande ges ett mått av handlingsfrihet för att åstadkomma något som eventuellt kan visa sig bättre? Hur skall vi se till att kunskapen om riskerna med kärnavfall kan hållas levande också i en mycket avlägsen framtid? 
 25 
 SOU 2002:46 
 Dessa frågor har länge diskuterats i de berörda länderna och även inom det internationella samfundet. Särskilt kan pekas på det arbete som inom FN:s ram har bedrivits av Internationella atomenergiorganet (IAEA). Detta arbete – i vilket Sverige spe- lade en mycket aktiv roll – ledde år 1997 fram till en  
 konvention om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säker- heten vid hantering av radioaktivt avfall.  
 Konventionen har trätt i kraft under år 2001 sedan den tillträtts av ett fyrtiotal stater, av vilka 15 har kärnkraftverk i drift. Den är därmed bindande för parterna. 
  
 IAEA-konventionen 
  kan ses som uttryck för att det finns vissa internationellt vedertagna principer för omhändertagande av radioaktivt avfall. Dessa principer är dock mycket allmänna. De syftar främst till att klarlägga vissa ansvarsförhållanden och därigenom stärka det nationella säkerhetsarbetet. När det gäller kärnavfall framgår det av konventionen att varje land har stor frihet att utforma sin egen politik, t.ex. när det gäller valet mellan att direktdeponera kärnavfallet eller att upparbeta det i avsikt att återvinna uran och plutonium. 
 Inom Europeiska unionen (EU) regleras frågor om kärntek- nisk verksamhet och strålskydd m.m. i första hand i  
 Euratom- fördraget  
 av år 1957. Fördraget innehåller emellertid inga ut- tryckliga bestämmelser om hantering och slutförvaring av kärn- avfall eller annat radioaktivt avfall. Senare tillkomna rättsakter och utslag av  
 EG-domstolen 
  har i mycket liten utsträckning rört sådana frågor. Det finns heller ingen gemensam politik rörande radioaktivt avfall inom unionen. Medlemsstaterna har haft möjlighet att välja skilda nationella lösningar när det gäller bl.a. hur hanteringen av avfallet skall organiseras och finansieras. Det har hittills inte funnits någon önskan från staternas sida att öka gemenskapens roll på området. 
 Den  
 svenska kärnavfallspolitiken  
 har alltså kunnat utformas utifrån våra nationella förutsättningar. Den stämmer dock väl överens med gällande internationella principer, såsom de kommit till uttryck främst i 1997 års  
 IAEA-konvention. 
  Här skall redo- göras för några viktiga inslag i den svenska politiken. 
 26 
 SOU 2002:46 
 En viktig utgångspunkt är att allt svenskt kärnavfall – inklu- sive använt kärnbränsle – skall  
 direktdeponeras,  
 dvs. deponeras i slutförvar utan avsikt att upparbeta det. Redan i slutet av 1970- talet övergav Sverige den alternativa strategin med upparbetning. 
 Vid samma tid slogs principen om  
 producentansvar  
 för kärn- avfall fast. Principen – som numera tillämpas allmänt inom miljö- området – kom till klart uttryck i den lag om kärnteknisk verk- samhet (kärntekniklagen) som trädde i kraft år 1984 och som med ett antal ändringar alltjämt gäller. Lagen innebär att de som har tillstånd att driva kärnkraftsreaktorer är skyldiga att på ett säkert sätt hantera och slutförvara kärnavfall som uppkommer i verksamheten. Därtill skall de svara för att det bedrivs en allsidig forsknings- och utvecklingsverksamhet på området. 
 I början av  
 1980-talet 
  byggdes det också upp ett särskilt  
 finansieringssystem för kärnavfall.  
 Detta system innebär att avgifter på kärnkraftsbaserad elproduktion tas ut och fonderas i statlig regi. Avgifterna beräknas så att de skall täcka alla aktuella och framtida kostnader för bl.a. avfallshanteringen. Systemet kan ses som en tidig tillämpning av den numera allmänt accepterade principen om förorenarens betalningsansvar. 
 Reaktorägarnas ansvar utövas under överinseende av staten genom särskilda myndigheter för kärnsäkerhet och strålskydd. I sista hand är det också staten som skall svara för säkerheten vid hantering av kärnavfall. Denna princip om  
 statens yttersta ansvar  
 har slagits fast i 1997 års  
 IAEA-konvention. 
  Den innebär att sta- ten måste ingripa med nödvändiga åtgärder om företagen av någon anledning inte förmår att fullgöra sina skyldigheter. 
 En annan viktig och internationellt vedertagen princip är principen om det  
 nationella ansvarstagandet  
 för radioaktivt avfall. Denna princip omfattar radioaktivt avfall från såväl kärnteknisk verksamhet som andra verksamheter, främst forskning, industri och sjukvård. Principen innebär att varje land som producerar sådant avfall skall svara för att slutförvara det. Inget land skall tvingas att mot sin vilja ta emot radioaktivt avfall från ett annat land. 
 27 
 SOU 2002:46 
 För Sveriges del har det setts som en självklarhet att allt radio- aktivt avfall från svenska källor skall tas om hand inom landet. När det gäller kärnavfall – inklusive använt kärnbränsle – från ett annat land infördes år 1993 ett förbud mot slutförvaring i Williams. Detta förbud utvidgades år 1995 till att omfatta också lagring av kärnavfall i avvaktan på slutförvaring, s.k. mellanlag- ring. Nästan alla berörda länder har restriktioner av liknande slag. Detta gäller också inom EU, där den nationella bestäm- manderätten i frågor om radioaktivt avfall är i det närmaste oin- skränkt. 
 I 1997 års konvention betonas vikten av  
 information till allmänheten  
 om säkerheten vid hantering av kärnavfall. I synner- het gäller detta i frågor om lokalisering av planerade anlägg- ningar. För svensk del har ökad insyn och ökat medinflytande för allmänheten varit ett viktigt inslag i de senaste årens miljölag- stiftning. Kärnteknisk verksamhet omfattas i stor utsträckning av bestämmelserna i den miljöbalk som infördes år 1999, vilket innebär bl.a. högre krav på öppenhet gentemot allmänheten i samband med behandlingen av tillståndsfrågor. 
 I den internationella diskussionen läggs stor vikt vid att kärnavfall skall hanteras på ett sådant sätt att man inte lägger otillbörliga bördor på kommande generationer. Denna etiska princip om  
 rättvisa mellan generationerna  
 har kommit till uttryck bl.a. i 1997 års  
 IAEA-konvention. 
  Någon direkt motsvarande bestämmelse finns inte i den svenska lagstiftningen om kärn- avfall. Principen har dock en nära anknytning till begreppet håll- bar utveckling. Att främja en sådan utveckling utgör det över- gripande målet för miljöbalken, vilket innebär att hållbarhets- aspekten blir av stor betydelse vid varje prövning enligt balken. 
 På ett mer praktiskt plan har den kärnavfallspolitik som hittills förts i Sverige präglats av en stark ambition att inte skjuta problemen på framtiden. Det råder en bred enighet om att den generation som har åtnjutit fördelarna av kärnkraften också skall se till att avfallsfrågorna kan lösas på ett godtagbart sätt. 
 Jämfört med flertalet andra länder i samma situation har Sverige också kommit långt när det gäller teknisk utveckling, 
 28 
 SOU 2002:46 
 organisation och finansiering av kärnavfallshanteringen. Därmed är givetvis inte sagt att uppläggningen av det svenska arbetet med frågan är okontroversiell. Den kritik som har förts fram mot skilda aspekter av den förda politiken – särskilt från miljöorga- nisationernas sida – kommer att redovisas i sitt sammanhang. 
 29 
 2 Vad skall tas om hand? 
 Det radioaktiva avfallet i Sverige delas in i tre kategorier, och för varje kategori finns eller planeras en anläggning för lagring eller slutförvaring. Det av kärnkraftföretagen samägda bolaget Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) har ansvaret för att uppföra och driva anläggningarna. En liten del av avfallet härrör dock från annan verksamhet än produktion av elkraft i kärnkraftverk. 
 Låg- och medelaktivt avfall från såväl kärnkraftverk som sjuk- hus, industrier, forskningsanläggningar m.m. tas om hand i 
 Slutförvaret för radioaktivt driftavfall (SFR)  
 utanför Forsmarks kärnkraftverk i Östhammars kommun. Därtill förekommer viss slutförvaring av lågaktivt avfall i markdeponier i anslutning till fyra kärntekniska anläggningar i landet. 
  
 Det använda bränslet från kärnkraftverken utgör högaktivt avfall och mellanlagras i  
 Centralt lager för använt bränsle (CLAB)  
 på Simpevarpshalvön i anslutning till Oskarshamns kärnkraft- verk. Bränslet förvaras där i vattenbassänger tills värmeavgiv- ningen och radioaktiviteten har sjunkit till en nivå som under- lättar den vidare hanteringen. Man räknar med en period av 30 à 40 år för mellanlagringen i CLAB. 
  
 Beträffande  
 Slutförvaret för långlivat avfall (SFL 2)  
 finns ännu inga beslut om utformning och lokalisering av en anläggning. Behovet av kapacitet har beräknats till drygt 30 000 ton, varav ca 9 300 ton använt bränsle och resten starkt radioaktivt material från kärnkraftverk och andra kärntekniska anläggningar. 
  
 Det kommer efter hand också att bildas betydande mängder långlivat låg- och medelaktivt avfall, framför allt komponenter från reaktorhärdar. Även denna avfallskategori måste slut- förvaras, fast kraven på säkerhet inte är fullt lika stränga som för det högaktiva avfallet. SKB planerar att bygga en särskild an- läggning för ändamålet. Lokaliseringen av detta slutförvar, som brukar betecknas  
 SFL 3 5,  
 väntas dock inte bli aktuell förrän om ca 30 år. En samlokalisering med SFL 2 är möjlig, men det finns 
 31 
 SOU 2002:46 
 också alternativ. I fortsättningen kommer inte frågan om SFL  
 3–5 
  att behandlas närmare. 
 SKB har uppfört SFR och CLAB, och SKB har också reaktor- ägarnas uppdrag att svara för att det långlivade avfallet slutligt tas om hand. 
 Det bör observeras att använt kärnbränsle i kärntekniklagen betecknas som kärnavfall först när det har placerats i slutförvar. Dessförinnan, t.ex. vid mellanlagringen i CLAB, betecknas det som kärnämne, i likhet med bl.a. nytt kärnbränsle. I Sverige kan dock allt använt kärnbränsle betraktas som avfall, eftersom bränslet inte är avsett att upparbetas för återanvändning. Vanligen brukar därför termen kärnavfall beteckna även sådant använt bränsle som inte har placerats i slutförvar. 
 Det är främst frågan om platsvalet för ett framtida slutförvar för det använda kärnbränslet och annat högaktivt, långlivat kärnavfall som behandlas i denna rapport. Slutförvaringen måste dock ses som del av ett system där det ingår också transporter, mellanlagring och bearbetning av kärnavfallet till en lämplig form för en bestående förvaring, t.ex. genom inkapsling. 
 Beräkningen av kapaciteten i ett slutförvar grundas på att kärnkraften i Sverige avvecklas i enlighet med fattade princip- beslut. Den närmare tidpunkten då de olika kärnkraftverken skall tas ur drift är okänd. Någon exakt beräkning av den volym bränsle som skall förvaras är alltså ännu inte möjlig. Detta saknar emellertid principiell betydelse för lokaliseringen eller utform- ningen av en anläggning. 
 Tanken är att en anläggning för slutförvaring skall vara så beskaffad att den kan förslutas så snart de sista bränsleelementen har förts över från mellanlagret. Därefter bör anläggningen kunna lämnas. Det skall alltså efter förslutningen inte behövas någon driftsorganisation. Det skall heller inte finnas något tek- niskt behov av övervakning eller kontroll. Dock innebär Sveriges åtaganden när det gäller att förhindra spridning av kärnvapen att anläggningen underkastas internationell kärnämneskontroll, s.k. safeguards. 
 32 
 SOU 2002:46 
 Det är ännu en öppen fråga vid vilken tidpunkt förslutningen bör ske och hur den bör genomföras. Ställning till denna fråga behöver dock inte tas under de närmaste årtiondena. 
 Det kan tilläggas att SKB numera använder beteckningen djupförvar i stället för slutförvar. Detta får ses som en markering av att det skall finnas vissa möjligheter att återta det deponerade kärnavfallet även sedan förvaret har förslutits. Myndigheterna använder emellertid beteckningen slutförvar i enlighet med kärn- tekniklagens terminologi. I lagen betecknas nämligen som slut- förvaring sådan förvaring som avses bli bestående. 
 Även det som SKB betecknar som djupförvar är avsett att uppfylla lagens krav på bestående förvaring, dvs. slutförvaring. Det finns alltså i praktiken ingen skillnad i betydelse mellan de två termerna. I det följande kommer att användas termen slut- förvar, utom när det rör sig om ett direkt citat ur en text från SKB. 
 33 
  
 3 
  
 Risker med använt kärnbränsle 
  
 Avfall från kärnteknisk verksamhet innehåller radioaktiva ämnen som är instabila och som vid sönderfallet avger s.k. joniserande strålning. Denna strålning kan skada cellerna i levande orga- nismer. För människor och djur kan skadorna leda till ökad risk för cancer och ärftliga skador samt, vid extremt höga doser, akut strålsjuka som kan leda till död. Vid all hantering av kärnavfall måste man alltså sträva efter att minimera riskerna för sådana strålningsskador på kort och lång sikt. 
 Det finns många radioaktiva ämnen. Vissa av dem sönderfaller snabbt och omvandlas efter hand till stabila ämnen. I andra fall klingar radioaktiviteten av mycket långsamt. Man brukar tala om ett radioaktivt ämnes halveringstid, dvs. den tid under vilken antalet atomkärnor av ursprungsämnet minskar till hälften. Det finns halveringstider från bråkdelar av en sekund till flera mil- jarder år. 
 Bränslet till de kärnreaktorer som förekommer i Sverige fram- ställs av naturligt uran som anrikats för att öka halten klyvbart uran. Innan bränslet har förts in i reaktorn innebär hanteringen små risker från strålningssynpunkt. När bränslet tas ut efter användningen har det emellertid bildats ett antal ämnen som är mycket starkt radioaktiva, dels s.k. klyvningsprodukter dels vissa tyngre ämnen, främst plutonium. Några av dessa ämnen har relativt kort halveringstid (t.ex.  
 cesium-137 
  30 år), andra lång (t.ex.  
 plutonium-239 
  ca 24 000 år). 
 Radioaktiviteten i bränsleavfallet avtar alltså efter hand. Efter 40 år har den minskat till ca en tiondel. Efter ett tusental år har externstrålningen minskat till en nivå som ger relativt små risker för strålningsskador. Fortfarande finns det dock ämnen som är farliga vid intern bestrålning, dvs. om man får in dem i kroppen med luften, födan eller dricksvattnet. I ett långsiktigt perspektiv är det framför allt spridning av dessa ämnen med grundvattnet som måste begränsas. Det tar flera hundra tusen år innan radio- 
 35 
 SOU 2002:46 
 aktiviteten i det använda bränslet har minskat ned till nivåer som förekommer naturligt. 
 De radioaktiva ämnena avger olika slags joniserande strålning, med skilda egenskaper i fråga om räckvidd och biologisk effekt. Vissa av de radioaktiva ämnena i avfallet är dessutom starkt gif- tiga. Det är dock riskerna för strålningsskador som är avgörande för säkerhetsbedömningen. 
 Aktiviteten från ett radioaktivt ämne mäts i bequerel (Bq). Risken från strålning på och i kroppen är relaterad till den effektiva stråldosen, som mäts i sievert (Sv). 
 Ett medelvärde för individdosen i Sverige från alla källor be- räknas vara i storleksordningen 4 mSv (tusendels sievert) per år. Härav kommer ca 1 mSv/år från naturliga källor (rymden, mar- Johnson, ämnen i den egna kroppen) och 2 à 3 mSv/år från bl.a. radon i inomhusluft, som i Sverige är den viktigaste strålnings- källan. Dessa värden kan variera mycket starkt beroende på bl.a. var man bor. Strålning från skilda slag av mänsklig verksamhet svarar för återstoden. 
 Statens strålskyddsinstitut (se avsnitt 7.2) har med stöd av internationella rekommendationer satt en gräns på 1 mSv/år som dos för individer ur allmänheten till följd av verksamhet med strålning. Inom denna dosgräns – som nu finns också i EG- rätten och därmed är bindande för Sverige – skall alltså rymmas bl.a. strålning vid kärnkraftens utnyttjande och all användning av strålning inom forskningen, industrin och sjukvården. 
 Med hänsyn till att utsläpp från flera verksamheter kan drabba en och samma person kan särskilda dosrestriktioner bestämmas för enskilda verksamheter. Således får utsläpp från ett enstaka kärnkraftverk svara för högst en tiondel av dosgränsen 1 mSv/år, dvs. 0,1 mSv/år. Samma dosrestriktion gäller för hantering av använt kärnbränsle fram till förslutningen av ett slutförvar. 
 Dessa dosrestriktioner avser doser till en s.k. kritisk grupp. Med kritisk grupp menas en relativt liten grupp av personer ur allmänheten vilkas bostadsorter och vanor är sådana att de får de högsta stråldoserna till följd av ett utsläpp. Exempel är de som bor i närheten av ett kärnkraftverk. Med dos till kritisk grupp 
 36 
 SOU 2002:46 
 avses dosen till genomsnittsindividen i gruppen. För personer som arbetar med strålning, t.ex. personal i kärnkraftverk, gäller särskilda dosgränser. 
 Strålskyddsinstitutet har år 1998 beslutat om föreskrifter om skydd av människors hälsa och miljön vid slutligt omhänder- tagande av använt kärnbränsle och kärnavfall (SSI FS 1998:1, se även  
 SSI-rapport 
  99:03 med bakgrund och kommentarer till föreskrifterna). Eftersom framtida utsläpp från ett förslutet slut- förvar och de skador som då kan uppkomma är hypotetiska har institutet inte ansett det meningsfullt att införa en dosgräns av samma slag som för pågående verksamheter. I stället föreskrivs att den årliga risken för skadeverkningar till följd av slutförvaret (dödlig och  
 icke-dödlig 
  cancer jämte ärftliga skador) för per- soner ur en utsatt grupp inte får överstiga en på miljonen. 
 Denna risknivå är betydligt lägre än vad som godtas för på- gående kärnteknisk verksamhet. Skälet är det mycket långa tids- perspektivet, dvs. att skadeverkningar kan komma att uppstå under tusentals år framåt. Slutförvaringen av kärnavfall inkräktar därmed på utrymmet för accepterad skadlig påverkan genom strålning av framtida energiproduktion från andra källor, vilket motiverar att mycket stränga krav ställs. 
 När frågan om tillstånd för ett slutförvar prövas kommer det alltså att ställas krav på att strålningen från avfallet ger effekter som ligger väl inom ramen för vad som i dag accepteras i fråga om strålning från annan verksamhet. Detta gäller inte bara för tiden medan anläggningen är i drift utan även efter förslutningen och i princip för all framtid. 
 37 
 4  
 KBS-3-metoden 
  
 Ett slutförvar för högaktivt avfall måste utformas så att strål- ningen från avfallet isoleras effektivt från biosfären där den kan komma i kontakt med människor och djur. Det finns ingen metod som går att tillämpa generellt. De flesta länder som har studerat frågan har inriktat arbetet på förvaring i olika slags geo- logiska formationer. 
 För Sveriges del har djupförvaring i berg varit ett naturligt val med hänsyn till att berggrunden i större delen av landet utgörs av relativt stabilt urberg. I Finland, där förutsättningarna är lik- artade, har arbetet haft samma inriktning. 
 Den svenska kraftindustrin har genom SKB utvecklat en metod för djupförvaring i urberg, kallad  
 KBS-3. 
  Arbetet började under senare delen av  
 1970-talet, 
  och metoden presenterades år 1983. Därefter har metoden i vissa avseenden utvecklats vidare. 
 Redan år 1984 uttalade regeringen – i samband med att till- stånd att ladda de två sista kärnkraftsreaktorerna gavs – att KBS- 3 kunde godtas från säkerhets- och strålskyddssynpunkt som metod för slutförvaring. Även om regeringen senare har gjort uttalanden om att SKB inte bör binda sig för någon viss metod (se avsnitt 6) har forsknings- och utvecklingsarbetet om slut- förvaring i Sverige hittills haft  
 KBS-3-metoden 
  eller någon vidareutveckling av den som huvudalternativ. Regeringen har nu också godtagit att metoden används som planeringsförutsättning för de platsundersökningar som skall inledas. Det kan därför vara lämpligt att här lämna en kort beskrivning av  
 KBS-3- 
  metoden (jfr figur 1). 
 39 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 1.  
 Principskiss över  
 KBS-3-metoden 
  
 Källa:  
 SKB. 
  
 I sin nuvarande utformning innebär  
 KBS-3-metoden 
  att bränsle- elementen efter mellanlagringen i CLAB placeras i täta koppar- kapslar med insats av gjutjärn. Varje kapsel är ca 5 m lång och har en diameter på ca 1 m. Kapselns vikt med bränsle är ca 25 ton. För förvaringen i berget byggs på ca 500 meters djup ett system av tunnlar med vertikala deponeringshål. Kapslarna placeras i hålen. Varje kapsel omges av bentonitlera. Fullt utbyggt beräk- nas förvaret innehålla ca 4 500 kapslar. 
  
 KBS-3-metoden 
  bygger på att direkt strålning och spridning av radioaktiva ämnen från kärnavfallet i slutförvaret skall hindras av flera barriärer. Dessa är, förutom själva det använda bränslet (uran i svårlöslig keramisk form), kapseln som isolerar bränslet från grundvattnet och bentonitleran som både ger ett mekaniskt skydd och bromsar vattenflödet kring kapseln. Det omgivande berget skyddar mot framtida naturlig eller mänsklig påverkan. Berget fördröjer också eventuella läckage av radioaktiva ämnen från förvaret. 
 Så länge barriärerna är intakta väntas ett slutförvar enligt KBS-  
 3-metoden 
  hindra varje utsläpp av radioaktivitet till biosfären. 
 40 
 SOU 2002:46 
 Självfallet måste man dock beakta alla de faktorer som i fram- tiden kan komma att påverka barriärerna, även i ett mycket långt tidsperspektiv. Det gäller här både inre faktorer, dvs. sådant som kan inträffa i själva förvaret till följd av t.ex. korrosion av material, och yttre faktorer som betingas av t.ex. klimatföränd- ringar eller mänskliga åtgärder. 
 Grunden för en säkerhetsanalys av ett slutförvar är å ena sidan kunskapen om att avfallets inneboende farlighet avtar succes- sivt genom att radioaktiviteten klingar av, å andra sidan vissa antaganden om vad som kan komma att påverka barriärsystemet i framtiden. Ovissheten om dessa antaganden ökar givetvis ju längre tidsperspektiv man arbetar med. 
 Man har diskuterat bl.a. vad som kan inträffa under istider som antas komma att drabba Nordeuropa under de närmaste 100 000 åren. En istid kan påverka både berggrundens stabilitet och grundvattenförhållandena. Man måste räkna med möjlig- heten att det uppstår skador på kapslarna och att radioaktiva ämnen genom grundvattnet då efter en viss tid kan komma ut till biosfären. 
 Säkerhetsanalysen söker belysa dels hur sannolika ett antal framtida möjliga händelseförlopp (scenarier) är, dels vilka konse- kvenser sådana scenarier kan leda till. Det måste visas att risker- na vid scenarierna är godtagbara i förhållande till de krav på skydd för människors hälsa och miljön vid slutförvaring som har ställts av Statens strålskyddsinstitut (se avsnitt 3). Som framgått innebär dessa krav en betydligt lägre risknivå än vad som godtas för pågående kärnteknisk verksamhet, t.ex. drift av kärnkraft- verk. 
 Med utgångspunkt i Strålskyddsinstitutets krav har Statens kärnkraftinspektion utfärdat föreskrifter om säkerhet vid slut- förvaring av kärnämne och kärnavfall (SKIFS 2002:1). Till föreskrifterna har fogats allmänna råd om tillämpningen av dem. I sammanhanget definieras säkerhet som förmågan hos ett slut- förvar att hindra spridning av radioaktiva ämnen. Enligt före- skrifterna skall säkerheten efter förslutning av slutförvaret upp- 
 41 
 SOU 2002:46 
 rätthållas genom ett system av passiva barriärer. Det anges vissa krav på barriärernas funktion och konstruktion. 
 Vidare ställs krav på säkerhetsanalyser innan slutförvaret upp- förs, innan det tas i drift och innan det försluts. Analyserna skall omfatta de förhållanden, händelser och processer som kan leda till spridning av radioaktiva ämnen efter förslutningen. Som huvudscenario vid analyserna bör gälla den troliga utvecklingen av yttre betingelser och realistiska antaganden om de inre be- tingelserna för slutförvaret. Även andra scenarier bör analyseras, liksom brist på kunskap och andra ovissheter i beräkningsför- utsättningarna för scenarierna. 
 Enligt föreskrifterna skall en säkerhetsanalys omfatta så lång tid som barriärfunktioner behövs. Om ett slutförvar är avsett för långlivat avfall kan därför analysen behöva omfatta scenarier som tar hänsyn till större förväntade klimatförändringar, främst i form av kommande nedisningar. Som ett tidsmått anges att nästa fullständiga glaciationscykel beräknas till storleksordningen 100 000 år. 
 42 
 5 Lagregler 
  
 5.1 
  
 Ett nytt regelsystem införs 
  
 Frågor om lokalisering, byggande och drift av kärntekniska anläggningar – däribland anläggningar för förvaring av kärnavfall 
 – är noga reglerade i lag. Det finns här två slag av lagstiftning: dels sådan som gäller miljöstörande verksamhet i allmänhet, dels sådan som särskilt gäller kärnsäkerhet och strålskydd. Det blir därför fråga om ett omfattande prövningsförfarande. 
 Den 1 januari 1999 trädde  
 miljöbalken  
 (1998:808) i kraft. Genom balken samordnas och skärps de lagregler som rör frågor om miljöskydd och hushållning med mark- och vattenresurser. Det överordnade målet för balken är att främja en hållbar utveckling och att tillförsäkra nu levande och kommande gene- rationer en god livsmiljö. Balken innehåller regler till skydd för människors hälsa och miljön, värdefulla natur- och kulturmiljöer och den biologiska mångfalden. 
 Balken ersatte bl.a. tre av de lagar som tidigare hade reglerat vissa verksamheter med betydande miljöpåverkan, nämligen lagen om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurs- lagen), miljöskyddslagen och vattenlagen. 
 Här kan erinras om vad prövningen enligt dessa lagar gällde: 
  
 Prövningen enligt naturresurslagen (4 kap.) gjordes av rege- ringen och avsåg främst en allsidig prövning av verksamhetens tillåtlighet och lokalisering utifrån den fysiska riksplane- ringens intressen. 
  
 Prövningen enligt miljöskyddslagen gjordes bl.a. av Konces- sionsnämnden för miljöskydd och avsåg påverkan till följd av miljöfarlig verksamhet, utom sådan påverkan som härrör från joniserande strålning. 
  
 Prövningen enligt vattenlagen gjordes av vattendomstol och gällde ingrepp i vattenförhållanden. 
  
 43 
 SOU 2002:46 
 Dessa tre lagar har alltså arbetats in i miljöbalken. Bestämmel- serna i 4 kap. naturresurslagen om regeringens tillåtlighets- prövning återfinns i huvudsak i 17 kap. miljöbalken. Bestämmel- serna i miljöskyddslagen om prövning av miljöfarlig verksamhet har sin motsvarighet i 9 kap. miljöbalken. Bestämmelser om vattenverksamhet som bygger på vattenlagen återfinns främst i 11 kap. miljöbalken. 
 I stora delar är det materiella innehållet i lagstiftningen oförändrat. Det finns dock betydelsefulla nyheter. 
 Miljöbalken innehåller ett kapitel med rättsligt bindande prin- ciper och allmänna hänsynsregler som skall gälla för all verk- samhet och alla åtgärder enligt balken. Regeringen bemyndigas att föreskriva om s.k. miljökvalitetsnormer för vissa geografiska områden. Skärpta och utökade krav på miljökonsekvensbeskriv- ningar införs. Prövning enligt balken skall – till skillnad från vad som gällde vid prövningen enligt miljöskyddslagen – omfatta också effekter av den joniserande strålningen. 
 Koncessionsnämnden för miljöskydd och vattendomstolarna har ersatts med en ny organisation. Enligt balken prövas ansökningar om vattenverksamhet och om mera omfattande miljöfarlig verksamhet i första instans av regionala miljödom- stolar. Dessas domar och beslut får överklagas till Miljööver- domstolen. 
 Den  
 särskilda lagstiftning  
 som gäller säkerhet och strålskydd i kärntekniska anläggningar finns i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, vanligen kallad kärntekniklagen, och strålskydds- lagen (1988:220). Dessa lagar har inte arbetats in i miljöbalken utan gäller med vissa ändringar även i fortsättningen. 
  
 Prövningen enligt kärntekniklagen görs i alla större tillstånds- ärenden av regeringen och gäller bl.a. säkerheten vid kärntek- niska anläggningar och vid hanteringen m.m. av kärnämnen och kärnavfall. 
  
 Prövningen enligt strålskyddslagen görs i regel av strål- skyddsmyndigheten (Statens strålskyddsinstitut) och gäller skydd mot skadlig verkan av strålning. För verksamhet som prövas enligt kärntekniklagen behövs i regel inget särskilt till- 
  
 44 
 SOU 2002:46 
 stånd enligt strålskyddslagen, men myndigheten kan ställa upp kompletterande villkor för strålskyddet. 
 Alltså kommer regeringen liksom tidigare att – vid sidan av sin allmänna prövning av tillåtlighet och lokalisering enligt 17 kap. miljöbalken – särskilt pröva kärntekniska anläggningar från säkerhets- och strålskyddssynpunkt. 
 I de följande avsnitten  
 (5.2–5.4) 
  görs ett försök att närmare beskriva de lagregler som gäller sedan miljöbalken har trätt i kraft. Tonvikten läggs på bestämmelser som väntas få betydelse vid prövningen av frågor om hantering och förvaring av kärn- avfall. 
 Till grund för beskrivningen ligger, förutom själva lagtexterna, de följdförordningar som hittills har utfärdats av regeringen. Väsentliga för förståelsen av det nya regelsystemet är uttalanden i miljöbalkspropositionen (prop. 1997/98:45) och i proposi- tionen om följdlagstiftning till balken (prop. 1997/98:90). 
  
 5.2 
  
 Miljöbalken 
  
 Miljöbalken har det övergripande syftet att främja en hållbar utveckling (1 kap.). Samtliga bestämmelser i balken skall tilläm- pas så att detta syfte bäst tillgodoses. Detta innebär en vidare tillämpning av bestämmelser som har sina förebilder i natur- resurslagen och miljöskyddslagen m.fl. tidigare lagar, eftersom var och en av dessa lagar hade ett begränsat syfte. 
 En viktig nyhet i miljöbalken är att vissa  
 allmänna hän- synsregler  
 görs rättsligt bindande (2 kap.). Vid all prövning och tillsyn enligt balken är verksamhetsutövaren skyldig att visa att hänsynsreglerna följs. Dessa regler bygger på internationellt vedertagna miljöprinciper som har kommit till uttryck bl.a. i vissa miljökonventioner och i Agenda 21. 
  
 Bevisbörderegeln. Den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet skall kunna visa att verksamheten kan bedrivas på ett miljömässigt godtagbart sätt. 
  
 45 
 SOU 2002:46 
  
 Kunskapskravet. Verksamhetsutövaren är skyldig att i förväg skaffa sig den kunskap som behövs för att skydda människors hälsa och miljön mot skador eller olägenheter. 
  
 Försiktighetsprincipen. Verksamhetsutövaren skall vidta alla de försiktighetsmått som behövs för att förebygga, hindra eller motverka skador eller olägenheter. 
  
 Principen om förorenarens betalningsansvar. Den som för- orsakar miljöstörningar är skyldig att bekosta de åtgärder som behövs för att förebygga eller avhjälpa skador eller olägen- heter. 
  
 Teknikkravet. Bästa möjliga teknik skall användas vid både uppförande och drift. 
  
 Lokaliseringsprincipen. För verksamheten skall väljas en sådan plats som är lämplig med hänsyn till miljöbalkens syf- ten och där ändamålet kan uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön. 
  
 Hushållnings- och kretsloppsprinciperna. Verksamhetsutöva- ren skall hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möj- ligheterna till återanvändning och återvinning. 
  
 Produktvalsprincipen. Verksamhetsutövaren skall undvika att använda kemiska produkter som medför risker för män- niskors hälsa och miljön om de kan ersättas med mindre far- liga produkter. 
  
 Vid tillämpningen av dessa allmänna hänsynsregler skall en skälighetsregel iakttas. Denna regel innebär att kraven skall vara miljömässigt motiverade utan att det kan anses orimligt att upp- fylla dem. Vid bedömningen av vad som är rimligt skall särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Liksom i tidigare lagstiftning förutsätts alltså en skälighetsavvägning, men miljö- balkens bestämmelser får ses som mer restriktiva mot sådana intressen som står emot miljö- och hälsoskyddsintresset. 
 Bestämmelserna i naturresurslagen om  
 hushållning med mark och vatten  
 fördes över till miljöbalken utan ändringar i sak. Syftet med bestämmelserna är att mark- och vattenområden skall an- vändas för sådana ändamål för vilka de är mest lämpade. Vissa 
 46 
 SOU 2002:46 
 slag av områden, särskilt sådana som är av riksintresse för ett antal angivna ändamål, skall åtnjuta skydd (3 kap.). Vidare inne- bär bestämmelserna långtgående restriktioner för exploaterings- företag och andra ingrepp i miljön i delar av landet, bl.a. i fjällvärlden, i vissa kustområden och älvdalar, kring några stora sjöar samt på Gotland och Öland (4 kap.). 
 Ett helt nytt inslag i lagstiftningen är miljöbalkens bestäm- melser om  
 miljökvalitetsnormer  
 (5 kap.). Regeringen får för vissa områden eller hela landet fastställa sådana normer, och i nor- merna skall anges tillåtna nivåer på föroreningar eller störningar. 
 Av stor betydelse för den kommande behandlingen av frågor om förvaring av kärnavfall är miljöbalkens bestämmelser om  
 miljökonsekvensbeskrivningar  
 och annat beslutsunderlag (6 kap.). Redan tidigare fanns i naturresurslagen och miljöskyddslagen m.fl. lagar bestämmelser om att ansökningar om tillstånd skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning (MKB). Miljöbalkens bestämmelser innebär en skärpning och utvidgning av dessa krav. Syftet är liksom tidigare att möjliggöra en samlad bedömning av effekterna på människors hälsa och miljön av en planerad verksamhet eller åtgärd. 
 Miljöbalkens bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar har utformats med sikte på att frågor om påverkan på miljön skall komma in på ett så tidigt stadium som möjligt av besluts- processen. Den allmänhet som berörs skall ges bättre möjlig- heter att medverka i processen och att påverka innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning. Bestämmelserna innebär bl.a. en anpassning till  
 EG-rätten, 
  närmare bestämt det s.k.  
 MKB-direk- 
  tivet (rådets direktiv 85/337/EG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, ändrat genom direktiv 97/11/EG). 
 Enligt de nämnda bestämmelserna är alla som avser att bedriva tillståndspliktig verksamhet skyldiga att i god tid före en ansökan med tillhörande miljökonsekvensbeskrivning samråda med länsstyrelsen och med enskilda som kan antas bli särskilt berörda. Som underlag för samrådet skall lämnas uppgifter om den planerade verksamhetens lokalisering, omfattning, utform- 
 47 
 SOU 2002:46 
 ning och förutsedda miljöpåverkan. Med särskilt berörda en- skilda avses framför allt närboende. 
 Om länsstyrelsen vid ett sådant s.k. tidigt samråd enligt 6 kap. 4 § finner att verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan skall ett utökat samråd med miljökonsekvens- bedömning enligt 6 kap. 5 § genomföras. Vid ett sådant för- farande skall den som avser att bedriva verksamheten samråda också med övriga statliga myndigheter och med de kommuner, den allmänhet och de organisationer som kan antas bli berörda. Samrådet skall avse bl.a. innehåll och utformning av miljökon- sekvensbeskrivningen. 
 Miljöbalkens regler om utökat samråd innefattar också be- stämmelser om samråd med andra länder där en planerad verk- samhet i Sverige kan antas medföra betydande miljöpåverkan. Dessa bestämmelser bygger bl.a. på den s.k. Esbokonventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sam- manhang. Naturvårdsverket har utsetts till ansvarig myndighet i Sverige för tillämpningen av bestämmelserna. 
 Förfarandet med utökat samråd syftar till att förstärka infly- tandet för myndigheter och andra berörda under planeringssta- diet, samtidigt som underlaget för den som skall upprätta en miljökonsekvensbeskrivning breddas. De nya reglerna får ses mot bakgrund av att  
 EG-rätten 
  ställer högre krav på miljö- konsekvensbeskrivningen än vad som tidigare gällde i Sverige, samtidigt som kravet på utökat samråd är begränsat till verksam- heter som antas medföra betydande miljöpåverkan. 
 I miljöbalkspropositionen framhölls att rätten för allmänheten att delta i och påverka utformningen av den planerade verk- samheten och den miljökonsekvensbeskrivning som skall göras är av avgörande vikt. Allmänhetens medverkan i ett tidigt skede av  
 MKB-arbetet 
  antas förbättra både effektiviteten och kvalite- ten i beslutsprocessen. 
 Begreppet berörd allmänhet skall enligt propositionen ges en vidsträckt tolkning. Bland de organisationer som kan vara be- rörda nämns miljö- och naturvårdsorganisationer, särskilt sådana som är verksamma på den ort där verksamheten planeras. Sam- 
 48 
 SOU 2002:46 
 rådet skall ske så tidigt att i praktiken grundläggande föränd- ringar är möjliga, t.ex. att den föreslagna lokaliseringen kan ändras. 
 Miljöbalken innehåller inte bara regler om samrådsförfarandet utan även bestämmelser om vad en miljökonsekvensbeskrivning skall innehålla. Förutom alla de uppgifter som behövs för en samlad bedömning av den planerade verksamhetens eller åtgär- dens effekter på miljön och på hushållningen med resurser krävs en redovisning av alternativa platser och alternativa utform- ningar. Sökanden måste också motivera varför ett visst alternativ har valts och beskriva konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden inte kommer till stånd (brukar benämnas nollalterna- tivet). 
 Motsvarande bestämmelser fanns tidigare i en förordning knuten till naturresurslagen. I samband med att miljöbalken trädde i kraft utfärdades en ny förordning (1998:905) om miljö- konsekvensbeskrivningar. Där finns bestämmelser bl.a. om hur en upprättad miljökonsekvensbeskrivning skall kungöras och hållas tillgänglig. I en bilaga till förordningen finns en förteck- ning över verksamheter som alltid skall antas medföra betydande miljöpåverkan. För sådana verksamheter blir det automatiskt fråga om utökat samråd med miljökonsekvensbedömning enligt 6 kap. 5 § miljöbalken när en miljökonsekvensbeskrivning skall upprättas. Till denna kategori räknas bl.a. anläggningar för för- varing av kärnavfall. 
 Miljöbalkens  
 MKB-regler 
  skall tillämpas även vid krav på miljökonsekvensbeskrivningar enligt andra lagar, t.ex. kärntek- niklagen och strålskyddslagen. Detta gäller både i fråga om innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning och förfarandet när den upprättas. 
 Miljöbalkens bestämmelser om  
 miljöfarlig verksamhet  
 (9 kap.) bygger huvudsakligen på den tidigare miljöskyddslagen. Som nämnts är en viktig skillnad att definitionen av miljöfarlig verk- samhet i balken har vidgats så att den omfattar även sådan verk- samhet som kan medföra olägenheter för omgivningen genom joniserande strålning. 
 49 
 SOU 2002:46 
 Liksom tidigare skall regeringen få föreskriva tillståndsplikt för vissa slag av miljöfarlig verksamhet. Detta har skett i förord- ningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Att uppföra en anläggning för förvaring av kärnavfall hör till de verksamheter som i bilaga till förordningen står i den s.k. A- listan och som därmed skall prövas av miljödomstol. 
 De delar av vattenlagen som har miljörättslig karaktär har delvis arbetats in i miljöbalken (11 kap.). Hit hör bestämmelser om  
 vattenverksamhet,  
 som omfattar bl.a. ingrepp i grundvatten- förhållanden. I regel är vattenverksamhet tillståndspliktig, och ansökan om tillstånd prövas av miljödomstol. 
  
 Bestämmelser om  
 regeringens tillåtlighetsprövning  
 – motsva- rande tidigare bestämmelser i 4 kap. naturresurslagen – finns i 17 kap. miljöbalken. Sådan prövning är obligatorisk för ett antal verksamheter inom  
  
 industri-, 
  
  energi- och trafikområdena, bl.a. anläggningar för kärnteknisk verksamhet. Liksom tidigare skall alltså regeringen som ett grundläggande led i prövningskedjan pröva verksamheter som har stor påverkan på miljön eller hus- hållningen med mark- och vattenresurser. Samma miljökrav skall gälla vid denna prövning som vid annan prövning enligt miljö- balken, vilket innebär att regeringen vid sin prövning skall iaktta bl.a. de allmänna hänsynsregler som finns i 2 kap. balken. 
  
 I miljöbalkspropositionen angavs som motiv för regeringens tillåtlighetsprövning att det bör finnas ett politiskt ansvar för stora eller på andra sätt viktiga verksamheter som har betydelse för samhällsplaneringen i stort. Vid prövningen blir det ofta fråga om en sammanvägning av konkurrerande eller motstridiga intressen som bör göras utifrån ett nationellt perspektiv. 
 Vidare framhölls att regeringens prövning bör ske i ett för- hållandevis tidigt skede i processen och att prövningen skall gälla främst tillåtligheten, dvs. om en verksamhet skall få komma till stånd. I frågan om tillåtlighet ingår verksamhetens lokalisering. Regeringen bör även kunna bestämma särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. I underlaget för regeringens beslut skall ingå en miljökonsekvensbeskrivning. 
 50 
 SOU 2002:46 
 Regeringens beslut i tillåtlighetsfrågan enligt 17 kap. miljö- balken blir styrande för det beslut om tillstånd som fattas av miljödomstol eller annan prövningsmyndighet. Om regeringen har fattat ett positivt beslut skall myndigheten besluta om det närmare innehållet i tillståndet och vilka villkor som skall gälla för tillståndet. Prövningen begränsas alltså till de frågor som inte redan har prövats av regeringen. 
 Normalt skall miljödomstolen eller annan myndighet som skall pröva tillståndsfrågan även bereda ärendet inför regeringens tillåtlighetsprövning. Den närmare förfarandet beskrivs i av- snitt 5.4. 
 Vid prövning av ett ärende enligt 17 kap. miljöbalken får regeringen tillåta verksamheten endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt det. Kommunen där den planerade verksamheten är tänkt att lokaliseras har alltså vetorätt. När det gäller vissa verk- samheter av stort nationellt intresse, bl.a. mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall, har emellertid regeringen möjlighet att under vissa förutsättningar ge tillåtelse till lokalisering utan kommunens tillstyrkan, den s.k. veto- ventilen. Bestämmelserna fördes utan ändringar över från 4 kap. naturresurslagen. Frågan om vetorätten och vetoventilen be- handlas närmare i avsnitt 13.2. 
 Motivet för den kommunala vetorätten är främst kommunens dominerande inflytande över markanvändning och byggande på lokal nivå enligt plan- och bygglagen (1987:10). Enligt denna lag antar kommunen översiktsplaner, detaljplaner och områdes- bestämmelser samt ger bygglov. Ett anläggningsprojekt kan i praktiken knappast genomföras utan kommunens medverkan, även om projektet har tillåtits av regeringen. Det har därför setts som naturligt att regeringens prövning av tillåtligheten och loka- liseringen enligt 17 kap. miljöbalken skall vara avhängig av kom- munens tillstyrkan. Man kan utgå från att en kommun som har lämnat sin tillstyrkan i samband med regeringsprövningen också är beredd att fatta de nödvändiga följdbesluten enligt annan lag- stiftning. 
 51 
 SOU 2002:46 
  
 5.3 
  
 Kärntekniklagen, strålskyddslagen och finansieringslagen 
  
 Vid sidan av regelsystemet i miljöbalken finns särskilda regler för prövning av kärntekniska anläggningar i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet  
 (kärntekniklagen).  
 Denna lag innehåller bestämmelser om bl.a. uppförande, innehav eller drift av kärn- tekniska anläggningar, däribland anläggningar för hantering, be- arbetning eller förvaring av kärnämne eller kärnavfall. Begreppet kärnämne i lagen omfattar bl.a. använt kärnbränsle som inte har placerats i slutförvar, t.ex. sådana bränsleelement som mellan- lagras i CLAB. Begreppet kärnavfall omfattar sådant kärnbränsle som har placerats i slutförvar, jämte visst annat radioaktivt avfall från kärntekniska anläggningar. 
 Kärntekniklagen är en säkerhetslag. Ett huvudsyfte med lagen är att så långt som möjligt begränsa riskerna för olyckor och utsläpp av radioaktivitet från anläggningarna. Ett annat syfte är att uppfylla Sveriges internationella åtaganden om bl.a. icke- spridning av kärnvapen. 
 Frågor om tillstånd enligt kärntekniklagen prövas i alla större ärenden av regeringen. För tillstånd får ställas sådana villkor som behövs med hänsyn till säkerheten. Ytterligare villkor med hän- syn till strålskyddet får ställas med stöd av  
 strålskyddslagen  
 (1988:220). Särskilt tillstånd enligt denna lag behövs dock i regel inte för verksamhet som prövas enligt kärntekniklagen. 
 Kärntekniklagen och strålskyddslagen gäller båda parallellt med miljöbalken. Vid tillståndsprövning enligt de båda först- nämnda lagarna skall ett antal bestämmelser i miljöbalken tilläm- pas. Detta gäller bl.a. de allmänna hänsynsreglerna i balken. Hänsyn skall också tas till miljökvalitetsnormer enligt balken. Vidare har i båda lagarna införts regler om miljökonsekvens- beskrivningar som hänvisar till reglerna i miljöbalken. 
 Enligt både kärntekniklagen och strålskyddslagen är den som har tillstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreaktor skyldig bl.a. att på ett säkert sätt hantera och slutförvara kärnavfall som uppkommer i verksamheten. Tillståndshavaren är också skyldig 
 52 
 SOU 2002:46 
 att avveckla och riva anläggningar i vilka verksamheten inte längre skall bedrivas. 
 För att dessa skyldigheter skall kunna fullgöras krävs i 12 § kärntekniklagen att tillståndshavarna till kärnkraftsreaktorer skall bedriva en allsidig forsknings- och utvecklingsverksamhet. De skall upprätta ett program för en sådan verksamhet i samråd med övriga reaktorinnehavare. Programmet skall dels innehålla en översikt över samtliga åtgärder som kan bli behövliga, dels närmare ange de åtgärder som avses bli vidtagna inom minst sex år. Programmet skall redovisas vart tredje år för att granskas och utvärderas. I samband med granskningen får regeringen ställa upp villkor för den fortsatta verksamheten. 
 Som närmare beskrivs i avsnitt 6 utarbetar SKB för de berörda kraftföretagens räkning ett sådant program, det s.k.  
 FUD-pro- 
  grammet. I kärntekniklagen läggs ansvaret för finansieringen av dessa aktiviteter på reaktorinnehavarna. Närmare bestämmelser finns i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m.  
 (finansieringslagen).  
 Enligt denna lag skall reaktorinnehavarna betala avgifter för att finansiera omhän- dertagandet av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från reaktorerna jämte den forsknings- och utvecklingsverksam- het som föreskrivs i kärntekniklagen. Avgiftsmedlen fonderas i Kärnavfallsfonden i avvaktan på att de behöver användas för de avsedda ändamålen. Marknadsvärdet av fondens tillgångar vid utgången av år 2001 uppgick till ca 27,4 miljarder kronor. 
 Avgifterna skall täcka även vissa andra kostnader, främst kostnaderna för information till allmänheten i frågor som gäller hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Frågor om kommunernas användning av dessa avgiftsmedel behandlas i avsnitt 13.3. 
 I detta sammanhang kan nämnas att statens kostnader för Kärnkraftinspektionens och delar av Strålskyddsinstitutets verk- samheter också täcks av reaktorinnehavarna genom ett särskilt avgiftssystem. 
 53 
 SOU 2002:46 
  
 5.4 
  
 Prövningsförfarandet 
  
 Införandet av miljöbalken har inneburit betydande förändringar i förfarandet när ansökningar om tillstånd att bedriva en verk- samhet skall prövas. En grundtanke i balken är att alla mål och ärenden skall behandlas inom ramen för samma prövnings- system. 
 Här skall göras ett försök att beskriva hur en kommande ansökan om att uppföra en anläggning för slutförvaring av kärn- avfall är avsedd att behandlas. Det bör betonas att vissa frågor om prövningsförfarandet kommer att kunna klarläggas först när det har utbildats en praxis genom regeringens och miljödom- stolarnas beslut. 
 Som redan framgått hör anläggningar för slutförvaring av kärnavfall till den kategori av miljöfarlig verksamhet som alltid skall antas medföra betydande miljöpåverkan och som skall tillståndsprövas av miljödomstol i första instans. Därtill kommer prövning av regeringen med avseende på såväl tillåtlighet och lokalisering enligt 17 kap. miljöbalken som säkerhet och strål- skydd enligt kärntekniklagen. Samma regler gäller också för prövningen av flertalet andra kärntekniska anläggningar, som t.ex. ett mellanlager eller en inkapslingsanläggning för använt kärnbränsle. 
 Ansökan om tillstånd enligt miljöbalken inges till den regio- nala  
 miljödomstolen.  
 I balken finns regler för vad ansökan skall innehålla. Bland annat krävs uppgift om samråd som har ägt rum inför utarbetandet av den miljökonsekvensbeskrivning som skall ingå i ansökan. 
 Domstolen skall ta ställning till om miljökonsekvens- beskrivningen uppfyller kraven enligt 6 kap. miljöbalken. Man kan utgå från att detta sker på ett tidigt stadium eftersom en godtagbar miljökonsekvensbeskrivning utgör en förutsättning för att en ansökan skall kunna prövas i sak. Domstolens ställ- ningstagande får tillkännages antingen genom ett särskilt beslut eller i samband med att målet avgörs. Åtminstone i fall då en miljökonsekvensbeskrivning framstår som kontroversiell torde ett särskilt beslut komma att fattas. 
 54 
 SOU 2002:46 
 För domstolens prövning gäller vissa gemensamma grunder. Miljöbalkens allmänna hänsynsregler skall följas. Gällande miljö- kvalitetsnormer och områdesskydd skall iakttas. Tillstånd får förenas med villkor och tidsbegränsas. Säkerhet kan krävas för efterbehandling och annan återställning. 
 Domstolens prövning omfattar alla utsläpp och störningar från anläggningen, även utsläpp av radioaktiva ämnen och jonise- rande strålning. I den mån anläggningen också medför vatten- verksamhet, t.ex. ingrepp i grundvattenförhållanden, prövas även denna. 
 De regionala miljödomstolarna har två fasta ledamöter och två s.k. sakkunniga ledamöter. Därutöver kan sakkunskap tillföras domstolen genom att berörda myndigheter har talerätt, utgör remissinstanser och/eller anlitas som sakkunniga. De myndig- heter som har talerätt för att tillvarata allmänna intressen är Naturvårdsverket, Kammarkollegiet och länsstyrelsen. Även en kommun får föra talan för allmänna intressen inom kommunen. 
 Miljödomstolen skall se till att utredningen i målet får den omfattning och inriktning som krävs. Miljöbalken innehåller detaljerade processuella regler om förberedelser för målet, syn, huvudförhandling, innehållet i domen m.m. som inte skall redo- visas här. 
 En viktig uppgift för miljödomstolen är att bereda ärendet inför regeringens tillåtlighetsprövning. I beredningen ingår att inhämta yttranden från ett antal remissinstanser, av vilka kom- munen har en särställning. 
 Ärendet skall efter huvudförhandling överlämnas till  
 rege- ringen  
 (Miljödepartementet) med domstolens eget yttrande. Ytt- randet skall avse samtliga de omständigheter som har betydelse för frågan om tillåtlighet. Det kan antas att domstolen i sitt yttrande anger åtminstone i huvuddrag vilka förutsättningar som bör gälla för att den miljöfarliga verksamheten – och i före- kommande fall vattenverksamheten – skall få bedrivas. 
 Det kan antas att sökanden samtidigt med sin ansökan enligt miljöbalken har sökt tillstånd enligt kärntekniklagen. En sådan ansökan inges till  
 Statens kärnkraftinspektion  
 som efter remiss- 
 55 
 SOU 2002:46 
 behandling överlämnar ärendet med eget yttrande till regeringen för avgörande. Till grund för yttrandet ligger ingående gransk- ningsrapporter i säkerhets- och strålskyddsfrågorna av Kärn- kraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet. 
 Enligt ett motivuttalande (prop. 1997/98:90 s. 271) är avsikten att prövningen av tillståndsärendet enligt kärntekniklagen skall samordnas med prövningen av ärendet om tillåtlighet enligt miljöbalken. Detta antas ske på så sätt att både miljödomstolen och den berörda kommunen ges tillgång till expertmyndig- heternas granskningsrapporter när de behandlar ärendet om tillåtlighet. Som redan framgått har kommunens ställnings- tagande en avgörande betydelse i sådana ärenden med hänsyn till den kommunala vetorätten. Också regeringens beredning och beslut om tillåtlighet enligt miljöbalken och tillstånd enligt kärn- tekniklagen avses ske samordnat. 
 Regeringen är vid sin tillåtlighetsprövning givetvis oförhind- rad att begära kompletteringar av sökanden. I den miljökonse- kvensbeskrivning som ingår i ansökan skall sökanden också ha redovisat alternativ till sitt huvudförslag när det gäller lokalise- ringen och utformningen av en anläggning. I regeringens pröv- ning ingår att bedöma om ett sådant alternativ från allmän syn- punkt är att föredra. 
 Förutsatt att regeringens fattar ett positivt beslut i tillåt- lighetsfrågan – och även har beviljat tillstånd enligt kärnteknik- lagen – lämnas ärendet åter till miljödomstolen för prövning av tillstånd enligt miljöbalken. Prövningen omfattar då alla stör- ningar och alla utsläpp från anläggningen. Om den dom som meddelas innebär att tillstånd lämnas skall i domen anges bl.a. de villkor som behövs. Det är både möjligt och troligt att tillsynsmyndigheterna, med utgångspunkt i domen, efter hand kommer att fastställa närmare villkor för verksamheten. 
 Miljödomstolens domar får överklagas hos Miljööverdom- stolen. Sista instans är Högsta domstolen. 
 En nyhet i miljöbalken är att miljöorganisationer ges samma rätt som sakägare att överklaga miljödomar. Denna talerätt är 
 56 
 SOU 2002:46 
 dock begränsad till organisationer som har varit verksamma i minst tre år och som har minst 2 000 medlemmar. 
 Som framgått gäller miljöbalken och kärntekniklagen paral- lellt. Vid tillämpningen av kärntekniklagen skall miljöbalkens allmänna hänsynsregler följas. I viss utsträckning skall också förfarandet vid prövning enligt kärntekniklagen baseras på miljöbalkens regler. Bland annat skall en miljökonsekvens- beskrivning i kärntekniklagsärendet upprättas och hanteras en- ligt reglerna i 6 kap. miljöbalken. Det är inget som hindrar att den miljökonsekvensbeskrivning som upprättas enligt miljö- balken ligger till grund också för prövningen av ansökan enligt kärntekniklagen, under förutsättning att säkerhets- och strål- skyddsfrågorna får en tillräckligt ingående behandling. 
 Eftersom miljöbalken – till skillnad från den tidigare miljö- skyddslagen – omfattar effekter av joniserande strålning kan villkor om sådan strålning komma att ställas upp både i miljö- dom och i beslut enligt kärntekniklagen eller strålskyddslagen. Det är oklart hur dessa villkor skall samordnas. Det finns också vissa frågetecken kring säkerhets- och strålskyddsmyndigheter- nas roll vid prövningen enligt miljöbalken av frågor om tillstånd till kärntekniska anläggningar. Det kan alltså behövas vissa klar- lägganden genom föreskrifter av regeringen eller myndighet eller genom rättstillämpningen, eventuellt även genom lagändring. 
 Sammanfattningsvis anges i figur 2 (s. 58) i starkt förenklad form de olika leden i prövningen av en ansökan om tillstånd till en kärnteknisk anläggning enligt miljöbalken och kärnteknik- lagen. 
 57 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 2.  
 Prövningsförfarandet för en kärnteknisk anläggning 
  
 Miljöbalken 
  
 Kärntekniklagen 
  
 Ansökan med MKB inges till miljö- 
  
 Ansökan med MKB inges till SKI 
  
 domstolen (efter utökat samråd). 
  
 (efter utökat samråd). 
  
 Miljödomstolen begär eventuellt 
  
 SKI begär eventuellt komplettering 
  
 komplettering av ansökan. 
  
 av ansökan. 
  
 Kungörelse, tillfälle att yttra sig om 
  
 Kungörelse, tillfälle att yttra sig om 
  
 MKB. 
  
 MKB. 
  
 Miljödomstolen tar ställning till 
  
 SKI tar ställning till MKB. 
  
 MKB. 
  
 Miljödomstolen förordnar 
  
 SKI inhämtar yttranden från SSI 
  
 sakkunniga, inhämtar yttranden etc. 
  
 m.fl. 
  
 Syn, huvudförhandling. 
  
 SKI/SSI utarbetar gransknings- 
  
 rapporter. 
  
 Miljödomstolen överlämnar ärendet 
  
 SKI överlämnar ärendet till 
  
 till regeringen med eget yttrande 
  
 regeringen med eget yttrande. 
  
 (17 kap. miljöbalken). 
  
 Regeringen beslutar om tillåtlighet 
  
 Regeringen beslutar om tillstånd 
  
 (förutsatt kommunens tillstyrkan) 
  
 enligt kärntekniklagen och uppdrar 
  
 och återlämnar ärendet till miljö- 
  
 åt SKI att ställa upp ev. ytterligare 
  
 domstolen för prövning av tillstånd 
  
 villkor för tillståndet. 
  
 enligt 9 (och ev. 11) kap. miljö- 
  
 balken. 
  
 Ny/återupptagen 
  
 Överväganden inom SKI. 
  
 huvudförhandling. 
  
 Miljödom meddelas. 
  
 SKI beslutar om ytterligare villkor 
  
 för tillståndet. 
  
 58 
 SOU 2002:46 
 Skillnaden mot det tidigare förfarandet är framför allt att miljö- domstolen bereder ärendet inför regeringens tillåtlighets- och lokaliseringsprövning enligt 17 kap. miljöbalken. Vid den tidi- gare prövningen enligt 4 kap. naturresurslagen bereddes ärendet inom Regeringskansliet. Miljödomstolen prövar också i ett sam- manhang frågor om tillstånd för miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. miljöbalken och vattenverksamhet enligt 11 kap. miljö- balken. Tidigare prövades dessa frågor var för sig av Konces- sionsnämnden för miljöskydd respektive vattendomstol. 
 59 
  
 6 
  
 Regeringens riktlinjer för arbetet med slutförvaring 
  
 De lagregler som har refererats i avsnitt 5 ger den rättsliga ramen för verksamheten med slutförvaring av använt kärnbränsle. An- svaret för att frågor om teknisk utformning och platsval blir lösta ligger på innehavarna av kärnkraftsreaktorer, som i denna fråga företräds av sitt samägda bolag SKB. 
 När det gäller inriktningen av arbetet har staten ett starkt inflytande genom reglerna i 12 § kärntekniklagen om forsknings- och utvecklingsprogram som skall inges vart tredje år. Dessa s.k.  
  
 FUD-program 
  
 (Forskning-Utveckling-Demonstration) 
  granskas och utvärderas av Statens kärnkraftinspektion, som efter att ha inhämtat synpunkter från bl.a. Statens strålskyddsinstitut lämnar över programmen till regeringen med ett eget yttrande. 
 Sedan även KASAM yttrat sig (se avsnitt 7.4) tar regeringen ställning till om programmen uppfyller kärntekniklagens krav. Villkor ställs upp för den fortsatta verksamheten och om redo- visningen av den i kommande  
 FUD-program. 
  
 Regeringens beslut brukar också innehålla ett antal uttalanden om andra frågor, särskilt lokaliseringen av ett framtida slutförvar. Dessa uttalanden är i hög grad styrande för SKB:s arbete. De fungerar som riktlinjer även för de centrala myndigheter och länsstyrelser som berörs av frågorna. 
 Denna form av styrning tillämpades första gången år 1987. Därefter har regeringen fattat en rad beslut, senast i januari 2000 med anledning av  
 FUD-program 
  98. I två fall har regeringen be- gärt kompletterande redovisningar till de ordinarie  
 FUD-pro- 
  grammen, s.k.  
 FUD-K. 
  Så skedde senast beträffande FUD- program 98. Redovisningen lades fram av SKB i december 2000, och den remissbehandlades därefter på samma sätt som det ordinarie programmet. Regeringen fattade den 1 november 2001 sitt beslut i frågan. 
 Längre fram (avsnitt 9.2 och 9.3) kommer att redogöras för det huvudsakliga innehållet i  
 FUD-program 
  98 med den kom- 
 61 
 SOU 2002:46 
 pletterande redovisningen år 2000. Också huvudfrågorna vid remissbehandlingen av dessa dokument kommer att beskrivas, liksom regeringens ställningstaganden till dem. Här skall dock anges några tidigare uttalanden av regeringen som har varit vik- tiga utgångspunkter för SKB:s verksamhet. 
 När det gäller  
 metod för slutförvaring  
 har regeringen uttryck- ligen godtagit att SKB har valt  
 KBS-3-metoden 
  som grund för sitt arbete. Dock har regeringen framhållit att SKB inte bör binda sig för någon specifik hanterings- och förvaringsmetod innan en samlad och ingående analys av säkerhets- och strål- skyddsfrågorna har redovisats. Vid flera tillfällen har krävts redo- visningar av alternativ till  
 KBS-3-metoden, 
  vilket får tolkas så att regeringen har önskat att det bevaras en viss handlingsfrihet på området. 
 Vidare har regeringen klart markerat att den tills vidare inte är beredd att ta ställning till den planerade  
 inkapslingsanläggningen.  
 Som motiv har angetts att ett beslut om tillstånd att uppföra en sådan anläggning kan komma att innebära stora bindningar med avseende på fortsatta hanterings- och förvaringsmetoder. Rege- ringen har ansett att det måste klaras ut hur slutförvarssystemet i sin helhet skall utformas och vilken metod för slutförvaring som bör väljas innan det fattas beslut om en inkapslingsanläggning. 
 När det gäller  
 platsvalet för slutförvaring  
 uttalade regeringen år 1995 att ansökningar om att uppföra ett slutförvar borde föregås av platsanknutna förstudier på  
 5–10 
  platser och platsundersök- ningar på minst två platser. Vidare uttalades att en följande detaljundersökning på en av dessa platser skulle anses som ett led i uppförandet av ett slutförvar. Med detta avsågs att den av- görande prövningen av såväl lokaliseringen som säkerheten skulle komma att äga rum redan inför en detaljundersökning. Dessa uttalanden av regeringen har varit styrande för hela den pågående platsvalsprocessen. 
 I regeringens beslut har stor vikt lagts vid frågor om  
 kommu- nernas insyn och medverkan  
 i platsvalet. Regeringen har bl.a. uttalat att kommunerna bör ges möjlighet att nära följa SKB:s platsvalsstudier. Vidare bör SKB vinnlägga sig om att kommu- 
 62 
 SOU 2002:46 
 nerna ges ett så bra underlag som möjligt inför sina olika ställ- ningstaganden i lokaliseringsarbetet. 
 63 
 7 Aktörerna 
  
 7.1 
  
 Svensk Kärnbränslehantering AB 
  
 De företag som har tillstånd att inneha och driva kärnkrafts- reaktorer är ansvariga för att hantera och slutförvara det kärn- avfall som uppkommer i verksamheten. Detta ansvar innefattar också skyldighet att svara för alla de kostnader som avfallshante- ringen för med sig. Företagen har överlåtit åt det samägda bolaget Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) att svara för de uppgifter avseende använt kärnbränsle och kärnavfall som kärn- tekniklagen ålägger dem som reaktorinnehavare. 
 Ägandet i SKB är fördelat på Vattenfall AB (36 %), Forsmarks Kraftgrupp AB (30 %), OKG AB (22 %) och Sydsvenska Värmekraft AB (12 %). Det helstatliga Vattenfall är majoritets- ägare i Forsmarks Kraftgrupp, vilket innebär att SKB ingår i Vattenfallkoncernen. OKG och Sydsvenska Värmekraft är båda dotterbolag till Sydkraft AB, som numera i sin tur är dotterbolag till det tyska energiföretaget E.ON Energie AG. 
 SKB svarar för system och anläggningar för hantering och förvaring av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från de svenska kärnkraftverken. Också radioaktivt avfall från in- dustri, forskning och sjukvård tas om hand. SKB äger de två an- läggningarna SFR och CLAB och ett transportsystem bestående av fordon, transportbehållare och fartyg (M/S Sigyn). Driften har lagts ut till olika entreprenörer, delvis bland SKB:s ägare. 
 Dessutom bedriver SKB ett omfattande forsknings- och ut- vecklingsarbete för ett system för slutförvaring, bestående av en inkapslingsanläggning och ett slutförvar i urberget jämte anord- ningar för transport mellan dessa anläggningar. För att kunna utveckla och demonstrera metoder under verkliga förhållanden i berg på stort djup har SKB byggt Äspölaboratoriet i närheten av Oskarshamnsverket och ett särskilt laboratorium för inkaps- lingsteknik. Som framgått skall SKB för regeringen vart tredje år redovisa ett program för verksamheten, det s.k.  
 FUD-pro- 
  grammet. 
 65 
 SOU 2002:46 
 SKB:s verksamhet sysselsätter för närvarande ca 500 personer, varav ca 165 personer är anställda vid SKB. Därtill kommer ca 150 personer hos de företag som sköter den löpande driften av CLAB, SFR och transportsystemet. 
 SKB:s nettoomsättning år 2001 uppgick till nära 900 miljoner kronor, varav närmare 780 miljoner kronor hänförde sig till verksamheten med högaktivt avfall. Denna verksamhet finansie- ras med medel från Kärnavfallsfonden. 
 SKB har det primära ansvaret för metodvalet och för den tek- niska utformningen av ett slutförvar. SKB svarar också för att finna en lämplig plats för en anläggning. Det är SKB som skall driva platsvalsprocessen och utforma de ansökningar om till- stånd som krävs, inklusive miljökonsekvensbeskrivningar. 
  
 7.2 
  
 Strålskydds- och säkerhetsmyndigheterna 
  
 Statens kärnkraftinspektion 
 Statens kärnkraftinspektion (SKI) har som huvuduppgift att övervaka säkerheten vid kärnteknisk verksamhet på grundval av kärntekniklagen. SKI bereder ansökningar om tillstånd som enligt lagen skall lämnas av regeringen och beslutar i vissa fall själv om tillstånd. SKI utfärdar föreskrifter och genomför regel- bundna inspektioner av anläggningar. 
 Vidare har SKI vissa uppgifter på finansieringsområdet. SKI skall se till att erforderliga medel avsätts för att täcka framtida kostnader för bl.a. hantering och slutförvaring av använt kärn- bränsle och kärnavfall. Därtill fattar SKI vissa beslut om utbetal- ning av medel från Kärnavfallsfonden. 
 SKI tar också initiativ till forskning och utveckling på kärn- säkerhetsområdet, bl.a. sådan som gäller metoder för hantering och förvaring av använt kärnbränsle. Syftet är att SKI skall ut- veckla och vidmakthålla kompetens för att göra självständiga bedömningar av säkerheten på området. Därtill svarar SKI för granskning och utvärdering av SKB:s  
 FUD-program. 
  
 66 
 SOU 2002:46 
 SKI har fastställt ett antal s.k. effektmål för verksamheten. Ett sådant mål är att SKI genom sin tillsyn skall verka för att använt kärnbränsle och kärnavfall slutförvaras på ett sådant sätt att kommande generationer inte utsätts för större risker för hälsa och miljö än vad samhället i dag tolererar. 
 Statens strålskyddsinstitut 
 Statens strålskyddsinstitut (SSI) har som huvuduppgift att skydda människor, djur och miljön mot skadlig verkan av strål- ning, såväl joniserande som  
 icke-joniserande. 
  Denna uppgift ut- förs på grundval av strålskyddslagen, som omfattar all verksam- het där strålning används inom t.ex. industrin, sjukvården och forskningen. 
 SSI utfärdar föreskrifter om strålskydd inom olika områden och ser till att de efterlevs. Strålskyddet inom det kärntekniska området är endast en av SSI:s uppgifter. 
 Vid prövningen av tillstånd enligt kärntekniklagen skall också strålskyddskraven tillgodoses. Detta förutsätter en nära samver- kan mellan SSI och SKI. 
 Myndigheternas föreskrifter om slutförvaring 
 Under de senaste åren har de två myndigheterna lagt ned ett stort arbete på föreskrifter om säkerheten vid slutförvaring av kärnavfall. SSI:s föreskrifter utfärdades år 1998 (se avsnitt 3). Motsvarande föreskrifter från SKI har utfärdats våren 2002 (se avsnitt 4). 
 Föreskrifterna kompletterar varandra på så sätt att SSI ställer krav på skyddsnivå enligt strålskyddslagen, medan SKI – bl.a. utifrån dessa krav – ställer krav på anläggningarna enligt kärntek- niklagen såvitt gäller teknisk säkerhet, kvalitet och organisation. SKI:s föreskrifter innehåller också anvisningar om hur säkerhets- analyser för ett slutförvar skall utföras. 
 67 
 SOU 2002:46 
 Myndigheternas roll i platsvalsprocessen 
 Platsvalsprocessen för ett slutförvar har för både SSI och SKI medfört delvis nya uppgifter. Båda myndigheterna har länge i enlighet med sina instruktioner lämnat information till olika intressenter och till allmänheten inom sina verksamhetsområden. Under förstudierna för ett slutförvar har kraven på information efter hand ökat, särskilt från de berörda kommunerna. Dessa har sett det som angeläget att kunna stödja sig på myndigheternas kompetens. Kommunerna har därför önskat ett aktivt och kon- tinuerligt engagemang av myndigheterna i de diskussioner som har förts med SKB kring förstudierna. 
 Såväl SKI som SSI har ansett sig böra tillgodose dessa önske- mål så långt möjligt. Myndigheterna har därför deltagit bl.a. i de regionala samrådsgrupper som har bildats i Kalmar och Uppsala län (se avsnitt 12.2). Därtill har de medverkat vid ett stort antal informationsmöten i förstudiekommunerna. 
 Myndigheterna har också strävat efter att öka allmänhetens insyn och inflytande över platsvalsprocessen. Som ett led i granskningen av SKB:s kompletterande redovisning till FUD- program 98  
 (FUD-K, 
  se avsnitt 9.3) anordnade myndigheterna i februari 2001 en serie offentliga utfrågningar. Syftet var att åstadkomma en genomlysning av frågor om val av metod och plats för de platsundersökningar som SKB hade föreslagit. Alla intresserade gavs möjlighet att ställa frågor och lämna synpunk- ter till diskussion med en panel, i vilken deltog företrädare för SKB och myndigheterna. Resultatet av utfrågningarna, som in- gick i ett  
 EU-projekt, 
  har bearbetats vetenskapligt och publice- rats. 
  
 7.3 
  
 Boverket, Naturvårdsverket och andra centrala myndigheter 
  
 Också andra centrala förvaltningsmyndigheter än Kärnkraft- inspektionen och Strålskyddsinstitutet berörs av frågan om platsvalet för ett slutförvar. 
 68 
 SOU 2002:46 
  
 Boverket  
 skall verka för en samordning av myndigheternas arbete med frågor om hushållning med mark- och vattenresurser. Därtill skall Boverket svara för uppsikten över de särskilda hus- hållningsbestämmelserna för de områden i landet som anges i 4 kap. miljöbalken (se avsnitt 5.2). 
 Vissa statliga myndigheter har tilldelats särskilda uppgifter i fråga om hushållningen med mark- och vattenresurser. Dessa myndigheter skall inom sina verksamhetsområden bl.a. förse länsstyrelserna med underlag beträffande områden i landet som myndigheterna bedömer vara av riksintresse enligt 3 kap. miljö- balken. I denna grupp av myndigheter ingår bl.a. Naturvårds- verket, Riksantikvarieämbetet, Sveriges geologiska undersök- ning, Statens kärnkraftinspektion, Vägverket och Sjöfartsverket. 
  
 Naturvårdsverket  
 har ett övergripande ansvar för miljövården i landet och skall samordna arbetet med bl.a. de nationella miljökvalitetsmålen. Som redan framgått (avsnitt 5.4) kommer Naturvårdsverket enligt miljöbalkens regler att spela en viktig roll vid prövningen av mål om tillståndsansökningar, i synnerhet sådana där regeringen skall pröva tillåtligheten enligt 17 kap. Verket torde normalt komma att vara remissinstans när miljö- domstolen förbereder sådana mål. Dessutom har verket rätt att föra talan i målet för att ta tillvara miljöintressen och andra all- männa intressen. Det kan antas att Naturvårdsverket kommer att delta redan i det s.k. utökade samråd med miljökonsekvens- bedömning som enligt 6 kap. 5 § miljöbalken skall äga rum innan en ansökan inges. 
 När det gäller tillsynen har Naturvårdsverket ansvaret för att samordna, följa upp och utvärdera den operativa tillsyn som bl.a. länsstyrelserna svarar för (se avsnitt 7.6). Denna s.k. tillsyns- vägledning innefattar också frågor om rådgivning och informa- tion. 
 Ytterligare ett antal statliga centrala myndigheter utöver de nu nämnda kan väntas komma att bli berörda vid tillkomsten av ett slutförvar, antingen som remissinstanser vid tillståndspröv- ningen eller på annat sätt. 
 69 
 SOU 2002:46 
  
 7.4 
  
 KASAM 
  
 KASAM – Statens råd för kärnavfallsfrågor – är en fristående kommitté under Miljödepartementet med uppgift att dels utreda frågor om kärnavfall och avställning av kärntekniska anlägg- ningar, dels lämna regeringen och myndigheter råd i dessa frågor. 
 De ca tio ledamöterna – i de flesta fall professorer – represen- terar oberoende sakkunskap inom olika områden av betydelse för slutförvaringen av radioaktivt avfall, inte bara inom teknik och naturvetenskap utan även inom områden som etik, social- psykologi och juridik. 
 I KASAM:s uppgifter ingår att granska SKB:s  
 FUD-program. 
  Det åligger också KASAM att vart tredje år i ett särskilt betän- kande redovisa sin självständiga bedömning av kunskapsläget på kärnavfallsområdet. Den senaste redovisningen publicerades i maj 2001 (SOU 2001:35). 
 En viktig del av KASAM:s verksamhet är att erbjuda ett forum för allsidig debatt om kärnavfallsfrågor. Man har strävat efter att öppna en dialog med olika intressegrupper som har engagerat sig i dessa frågor. Under senare år har seminarier hållits om bl.a. miljökonsekvensbeskrivningar och platsvalsprocessen för slut- förvar. Inlägg och debattreferat från dessa seminarier har publi- cerats i  
 SOU-serien. 
  
 7.5 
  
 Särskilde rådgivaren inom kärnavfallsområdet 
  
 År 1996 utsåg regeringen en  
 nationell samordnare på kärn- avfallsområdet,  
 överdirektören Jensen. Bakgrunden till beslutet var att SKB:s arbete med platsvalsfrågan – bl.a. med förstudier i skilda delar av landet – hade engagerat både centrala myndigheter och ett antal länsstyrelser och kommuner. Rege- ringen ansåg därför att det behövdes en särskild samordnings- resurs för att koordinera kontakterna mellan aktörerna. 
  
 En annan uppgift var att främja en samordning av de berörda kommunernas informations- och utredningsinsatser. Under åren  
 1997–1999 
  bedrevs verksamheten till viss del inom ramen för ett 
 70 
 SOU 2002:46 
 informellt samrådsorgan, Nationellt  
 MKB-forum 
  på kärnavfalls- området. I detta organ ingick företrädare för bl.a. de berörda kommunerna, länsstyrelserna och centrala myndigheterna samt för SKB. 
 De kommuner som från mitten av  
 1990-talet 
  medverkade i SKB:s förstudiearbete kunde efter hand bygga upp en betydande egen kompetens på området. De utvecklade också väl fungerande former för samråd med allmänheten och myndigheterna. Mot denna bakgrund kom behovet av en nationell samordning att ändra karaktär. 
 Genom beslut den 6 maj 1999 slog regeringen fast att en sam- ordningsfunktion borde finnas kvar. Som motivering angavs bl.a. att fler kommuner väntades bli engagerade i förstudiearbetet. Dock borde samordningsfunktionen i fortsättningen knytas närmare till Regeringskansliet. Benämningen ändrades till  
 Sär- skild rådgivare inom kärnavfallsområdet.  
 Uppdraget sträckte sig till utgången av juni 2002. 
 Liksom tidigare har verksamheten varit inriktad på att till- godose förstudiekommunernas – och då särskilt de nytillkomna kommunernas – behov av information och vägledning. En annan viktig uppgift har varit att medverka till en samordning av formerna för  
 MKB-processen 
  vid prövningen av tillstånd för ett kommande slutförvar. Detta arbete har bedrivits tillsammans med Länsstyrelserna i Uppsala, Södermanlands och Kalmar län. 
  
 7.6 
  
 Länsstyrelserna 
  
 Länsstyrelserna i de län som kan komma att bli aktuella för loka- lisering av ett slutförvar kommer att spela en central roll både vid platsvalsprocessen och vid tillståndsprövningen. Därtill kommer ansvaret för tillsyn enligt miljöbalken av en framtida anläggning. 
 Som framgått (avsnitt 5.2) innebär bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken att länsstyrelsen är en viktig motpart för den bli- vande verksamhetsutövaren vid det samråd som skall föregå en ansökan om tillstånd. Samrådet skall omfatta projektets lokalise- ring, omfattning, utformning och miljöpåverkan, liksom innehåll 
 71 
 SOU 2002:46 
 och utformning av den kommande miljökonsekvensbeskriv- ningen. Länsstyrelsen har befogenhet att ställa krav på att verk- samhetsutövaren skall redovisa även andra jämförbara sätt att nå samma syfte. 
 När en ansökan har ingetts blir en annan viktig uppgift för länsstyrelsen att vara remissinstans för tillståndsmyndigheten, dvs. miljödomstolen. Länsstyrelsen skall då ta ställning till bl.a. om den miljökonsekvensbeskrivning som ingår i ansökan är så fullständig att den kan godtas. 
 Vidare bör nämnas länsstyrelsens tillsynsansvar enligt miljö- balken. Detta ansvar omfattar den s.k. operativa tillsynen, dvs. den tillsyn som utövas gentemot verksamhetsutövaren, medan Naturvårdsverket som framgått svarar för den s.k. tillsynsvägled- ningen. 
 Det är alltid länsstyrelsen som skall svara för den operativa tillsynen av verksamhet som grundas på tillåtlighetsprövning av regeringen enligt 17 kap. miljöbalken. Ansvaret får alltså inte överlåtas till kommunen, till skillnad från vad som gäller för till- syn över de flesta andra verksamheter. 
 I sammanhanget kan också nämnas länsstyrelsens samordnan- de roll i fråga om kunskapsförsörjningen för hushållningen med mark- och vattenresurser. Enligt 6 kap. miljöbalken skall läns- styrelsen ställa samman utredningar, program och annat plane- ringsunderlag som har betydelse för hushållningen med mark och vatten i länet och som finns hos statliga myndigheter. Läns- styrelsen skall också på begäran tillhandahålla sådant underlag åt kommuner och myndigheter som skall tillämpa miljöbalken, lik- som åt den som är skyldig att upprätta en miljökonsekvens- beskrivning. Vidare skall länsstyrelsen ta de initiativ som behövs för att bestämmelserna i 3 och 4 kap. miljöbalken om hushåll- ning med mark- och vattenresurser skall beaktas i  
 MKB-arbetet. 
  
 När det gäller platsvalet för ett slutförvar har de berörda läns- styrelserna ett samordnande ansvar. Enligt ett beslut av rege- ringen år 1995 skall ansvaret gälla de kontakter som SKB behöver med kommuner och statliga myndigheter för att ta fram underlag för en miljökonsekvensbeskrivning. Länsstyrelserna 
 72 
 SOU 2002:46 
 skall också verka för att de kommuner som berörs av platsvals- processen skall kunna nära följa SKB:s platsvalsstudier. 
  
 7.7 
  
 Kommunerna 
  
 För den berörda kommunen är en eventuell förläggning av ett slutförvar för använt kärnbränsle en utomordentligt allvarlig och komplicerad fråga. Den ställer stora krav på både politisk och administrativ nivå. Frågan kräver också överväganden av delvis annat slag än vid frågor om lokalisering av konventionella industrianläggningar. 
 Det finns inget formellt krav på tillstånd från kommunen för en förstudie av den typ som ingår i platsvalsprocessen. SKB har emellertid haft som princip att påbörja sådana studier endast om kommunen medger det. I regel har kommunerna medverkat aktivt i arbetet med att genomföra studierna. Olika former har valts för denna medverkan, vilket beskrivs i avsnitt  
 14–20. 
  
 När det gäller platsundersökningar är det självfallet av mycket stor betydelse att den berörda kommunen är positiv till verk- samheten. Inte heller i detta skede behövs något formellt ställ- ningstagande av kommunen i slutförvarsfrågan. Däremot kan det tänkas att platsundersökningarna medför sådana fysiska akti- viteter att kommunen måste ta ställning till dem, antingen som tillståndsmyndighet eller som remissinstans. 
 Det är dock först när processen har lett fram till att en plats i landet har valts ut för detaljundersökning som den berörda kom- munen på grundval av 17 kap. miljöbalken och kärntekniklagen skall ta ställning till förläggningen av ett slutförvar på den platsen. Kommunens roll vid tillståndsprövningen har beskrivits tidigare (se avsnitt  
 5.2–5.4). 
  Som framgått innebär miljöbalkens bestämmelser om utökat samråd att den som avser att bedriva verksamheten är skyldig att samråda med kommunen om bl.a. den miljökonsekvensbeskrivning som skall ingå i en ansökan. 
 Vid miljödomstolens prövning av en ansökan är kommunen en given remissinstans. Kommunen får också föra talan i målet för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen 
 73 
 SOU 2002:46 
 inom kommunen. I mål där tillåtligheten skall prövas enligt 17 kap. miljöbalken har kommunens uppfattning en särskild tyngd, eftersom regeringen i princip får tillåta verksamheten endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt det. Denna sär- ställning för kommunen i beslutsprocessen innebär att den kan ställa långtgående krav på verksamhetsutövaren under det sam- råd som skall ligga till grund för en ansökan om tillstånd. 
 När det gäller en verksamhet av så speciellt slag som slutför- varing av kärnavfall kan det givetvis innebära svårigheter för en kommun att göra en självständig bedömning av vad verksam- heten kan komma att innebära för kommunen. Detta är skälet till att staten genom Kärnavfallsfonden ger visst ekonomiskt stöd till de kommuner där SKB genomför eller har genomfört förstudier (se avsnitt 13.3). 
  
 7.8 
  
 Allmänheten och miljöorganisationerna 
  
 Någon definition av begreppet allmänhet finns inte i miljölag- stiftningen. Det får anses omfatta inte bara enskilda sakägare och närboende som kan antas bli direkt berörda av en miljöpåver- kande verksamhet utan även andra som intresserar sig för frågan. I stor utsträckning har allmänhetens engagemang kommit till uttryck genom lokala och centrala miljö- och naturskyddsorgani- sationer. 
 Miljöorganisationerna har ofta intagit en kritisk hållning till den blivande verksamhetsutövarens syften och agerande, och de har därför fungerat som ett slags opponenter i diskussionen om projekt med stor miljöpåverkan. Detta gäller inte minst i frågan om slutförvaring av kärnavfall. Kritiken har riktats inte bara mot den tekniska utformningen av SKB:s slutförvarsprojekt utan även mot beslutsprocessen och arbetets uppläggning i stort (se avsnitt 9.4). Man har krävt ökat inflytande, bättre information och ett bredare kunskapsunderlag. Organisationerna har särskilt begärt att få resurser för att göra egna expertutredningar i tillägg till SKB:s och myndigheternas underlag. 
 74 
 SOU 2002:46 
 När frågan om förläggning av ett slutförvar har aktualiserats i en kommun har det väckt livlig debatt och i några fall även lett till starka meningsmotsättningar. Debatten har ingalunda be- gränsats till kommunstyrelse och kommunfullmäktige eller till de olika politiska partiernas organ. Den har i hög grad förts i press och  
 radio-TV, 
  inom lokala organisationer och vid offent- liga möten av skilda slag. I flera fall har de centrala miljö- organisationerna engagerat sig aktivt, i regel för att stärka det lokala motståndet mot en eventuell förläggning inom kom- munen. 
 Det är uppenbart att allmänheten och organisationerna genom debatten kan påverka den politiska hanteringen inom kommunen av frågan om ett slutförvar. Det kan vara av intresse att se också vilket inflytande över beslutsprocessen som lagstiftningen ger allmänheten. Här bortses från sådant inflytande som följer av att en enskild eller en organisation vid prövningen av ett konkret tillståndsärende kan uppträda som sakägare, t.ex. i egenskap av innehavare av en berörd fastighet. 
 Ett av syftena med miljöbalken är att stärka allmänhetens och organisationernas engagemang genom att ge dem ökat inflytande vid miljörättsliga prövningar. Som framgått (avsnitt 5.2) innebär balkens regler om miljökonsekvensbeskrivningar att den blivan- de verksamhetsutövaren är skyldig att samråda med bl.a. den allmänhet och de organisationer som kan antas bli berörda. Detta innebär att allmänheten och organisationerna ges möjlighet till påverkan redan innan en ansökan inges, vilket är en viktig nyhet i förhållande till tidigare lagstiftning. Vidare finns det i miljö- balken tydliga regler om att en miljökonsekvensbeskrivning skall kungöras tillsammans med ansökan och att handlingarna skall hållas tillgängliga för allmänheten, som skall beredas tillfälle att yttra sig före prövningen. 
 En faktor som kan komma att stärka allmänhetens insyn och inflytande, särskilt vid tillståndsprövningen av kärntekniska an- läggningar, är att prövningen enligt miljöbalken omfattar också frågor om joniserande strålning, som tidigare prövades enbart enligt kärntekniklagen och strålskyddslagen. Förhandlingarna i 
 75 
 SOU 2002:46 
 miljödomstolen är öppna, både vid beredningen inför rege- ringens tillåtlighetsprövning och vid den följande tillståndspröv- ningen. Miljöorganisationer och andra har goda möjligheter att föra fram sina uppfattningar under handläggningen av ett miljö- mål. Vidare har miljöorganisationerna rätt att överklaga domar och beslut enligt balken. Allmänheten och miljöorganisationerna kommer alltså att ha betydligt bättre möjligheter att påverka den framtida miljörättsliga prövningen av ett slutförvar än vad som tidigare har gällt i liknande fall. 
 Därtill kommer att allmänheten har möjlighet till insyn och påverkan i samband med kommunens arbete med översiktsplan och detaljplan eller områdesbestämmelser i samband med ett slutförvar. 
 76 
 PLATSVALSPROCESSEN 
 8 Systemet för slutförvaring 
  
 8.1 
  
 Val av strategi, metod och lokalisering 
  
 Arbetet med att åstadkomma ett färdigt system för slutförvaring av kärnavfall är komplicerat och tidskrävande, med många in- blandade och ett stort antal arbetsmoment. En rad svåra frågor av vetenskaplig och teknisk natur måste lösas. Också värderings- frågor kommer in. De krav på säkerhet som ställs av myndig- heterna måste vara väl underbyggda och trovärdiga. Säkerheten måste också kunna upprätthållas i hela systemet under mycket lång tid. 
 En förutsättning för det svenska arbetet med slutförvaring är att det använda kärnbränslet skall direktdeponeras. Detta innebär att bränslet utan föregående upparbetning – dvs. utan att pluto- nium och vissa andra ämnen som bildats i bränslet avskiljs – förvaras permanent i lämpliga geologiska formationer. 
 Detta val av  
 strategi  
 bygger på tanken att kraven på säkerhet på både kortare och längre sikt bäst tillgodoses genom att avfallet förvaras djupt i berg på sådant sätt att det inte behövs underhåll eller tillsyn av förvaret sedan det har förslutits. En annan fördel med direktdeponering har ansetts vara att riskerna för kärn- vapenspridning begränsas. 
 Ett resultat av detta strategival är valet av  
 teknisk metod.  
  
 KBS-3-metoden 
  har sedan den presenterades av SKB i början av  
 1980-talet 
  utgjort grunden för det svenska arbetet med frågan om slutförvaring. Även om denna metod hittills har godtagits av både myndigheterna och regeringen har något slutligt beslut i frågan inte fattats. 
 77 
 SOU 2002:46 
 Under förutsättning att det slutliga valet faller på direkt- deponering enligt  
 KBS-3 
  eller någon liknande metod är nästa stora fråga  
 systemutformningen.  
 Det gäller att genom system- analyser finna den utformning av systemet som bäst tillgodoser kraven på säkerhet och strålskydd vid drift av de olika kompo- nenter som ingår i systemet. Dessa är i huvudsak mellanlagringen i CLAB, inkapslingen, land- och sjötransporterna, deponeringen av det använda bränslet samt – för det fall att detta senare visar sig önskvärt – återtagning av bränslet och mellanlagring av bränslekapslarna i avvaktan på att frågan om slutförvaring får en ny lösning. 
 Till frågorna om strategi, metodval och systemutformning kommer frågan om den  
 långsiktiga säkerheten.  
 Med detta begrepp avses säkerheten då kärnavfallet slutligt har deponerats och för- varet har förslutits. De övriga delarna av systemet har då avveck- lats, och det förekommer inte längre någon drift. Effekter av slutförvaret på omgivningen kan på detta stadium i princip ute- slutas så länge förvarets barriärer är intakta. Kvar står emellertid frågan om det i framtiden kan uppstå skador på barriärsystemet som har betydelse för säkerheten. Till frågan om den långsiktiga säkerheten kan också hänföras frågor om konsekvenser av even- tuellt framtida mänskligt intrång. 
 Nästa huvudfråga är  
 lokaliseringen  
 av de delar av systemet som är på planeringsstadiet, dvs. inkapslingsanläggningen och slut- förvaret. För inkapslingsanläggningen är valet relativt enkelt, eftersom det i praktiken finns endast två möjligheter: antingen lokalisering intill CLAB – vilket är SKB:s huvudalternativ – eller samlokalisering med ett blivande slutförvar. Lokaliseringen av slutförvaret är däremot alltjämt en öppen fråga. 
 SKB har länge hävdat att man, sedan vissa områden av landet har uteslutits på grund av olämplig berggrund eller andra för- hållanden, kan hitta ett stort antal platser som har förutsätt- ningar att fylla högt ställda krav på säkerhet från bl.a. geologisk synpunkt. Mot denna bakgrund tillmäter SKB samhälleliga fak- torer en stor betydelse för platsvalet. Enligt detta synsätt är frågan om lämpligheten av en plats för slutförvaring inte något 
 78 
 SOU 2002:46 
 som kan fastställas enbart efter geologiska eller andra teknisk- vetenskapliga kriterier. Minst lika viktigt är enligt SKB att man kan få lokal acceptans, dvs. att den berörda kommunen och dess invånare godtar lokaliseringen av ett slutförvar. Också förutsätt- ningarna för en industriell etablering måste beaktas vid plats- valet. 
 Kännetecknande för det svenska arbetet med frågan om slut- förvaring har hittills varit att frågor om teknisk metod och plats- val för ett slutförvar bearbetas parallellt. SKB anser att det forsk- nings- och utvecklingsarbete som bedrivs bl.a. i Äspölaboratoriet måste kompletteras med undersökningar av bergets egenskaper genom provborrningar på konkreta platser, där förutsättningarna bedöms gynnsamma från såväl geologisk som industriell och samhällelig synpunkt. Först när man på grundval av sådana undersökningar bedömer att det är möjligt att finna en plats där en viss teknisk metod kan tillämpas på ett sätt som uppfyller kraven på säkerhet kan denna metod väljas. Enligt SKB:s uppfattning bör alltså arbetet med frågan om slutförvaring bygga på ett samspel mellan forsknings- och utvecklingsarbete rörande tekniska metoder och verklighetsanknutna platsundersökningar. 
 Myndigheterna har i huvudsak samma syn på uppläggningen av arbetet med slutförvarsfrågan. Man har dock understrukit att den tekniska metoden för slutförvaring kan godkännas först i samband med prövningen av en ansökan om att lokalisera en anläggning på en viss plats. Vidare har myndigheterna vid åt- skilliga tillfällen framfört invändningar mot SKB:s planering och prioriteringar i  
 FUD-programmen, 
  vilket har föranlett rege- ringen att ställa upp nya villkor för SKB:s fortsatta arbete med stöd av kärntekniklagen. 
 Tongivande miljöorganisationer har länge förhållit sig starkt kritiska till SKB:s arbete. Kritiken har riktats särskilt mot att frågan om platsval bearbetas innan valet av strategi och teknisk metod har avgjorts. Kritikerna menar att platsvalsfrågan bör föras åt sidan tills alternativa strategier till direktdeponering i berg har övervägts och valet av teknisk metod har prövats förut- sättningslöst. Inriktningen på  
 KBS-3-metoden 
  bedöms som 
 79 
 SOU 2002:46 
 alltför ensidig. Man anser också att SKB borde ha tilldelats en mindre central roll i arbetet med slutförvarsfrågan. Miljöorga- nisationernas kritik har framförts senast vid remissbehandlingen av  
 FUD-program 
  98 och dess komplettering i december år 2000 (se avsnitt 9.4). 
 Frågan om hur arbetet med slutförvarsfrågan skall bedrivas är givetvis inte enbart av  
 teknisk-vetenskaplig 
  och organisatorisk art. Det kommer också in etiska värderingar och bedömningar bl.a. av hur framtiden kommer att gestalta sig. Är ett längre uppskov med beslut om metod och platsval för slutförvaringen godtagbart eller inte? Kommer tekniken och samhället att ut- vecklas på ett sätt som ger kommande generationer bättre möjligheter att ta hand om avfallet än vad vi har? Dessa aspekter på frågan kan här bara antydas. 
  
 8.2 
  
 Rollfördelning och beslutsordning 
  
 Såvitt gäller fördelningen av roller mellan företag och myndig- heter kan tillkomsten av ett system för slutförvaring något för- enklat ses som en process med fyra huvudsteg: 
  
 SKB tar fram underlag för beslut om metodval, system- utformning och platsval m.m. 
  
 SKB utarbetar förslag och ansöker om tillstånd. 
  
 Myndigheterna tillståndsprövar de olika leden i systemet. 
  
 SKB uppför och driver anläggningarna under myndigheternas tillsyn. 
  
 I enlighet med den grundläggande principen om reaktorinne- havarnas ansvar är det SKB som skall ta fram och redovisa allt underlag som behövs för tillståndsprövningen. Initiativet ligger alltså hos SKB. Myndigheterna och i sista hand regeringen har sedan att ta ställning till vad SKB har ansökt om. 
 Självfallet har myndigheterna möjlighet att påverka inrikt- ningen av SKB:s arbete med beslutsunderlaget. Detta sker främst genom granskningen av SKB:s  
 FUD-program 
  och genom före- skrifter som utfärdas med stöd bl.a. av kärntekniklagen. Målet är 
 80 
 SOU 2002:46 
 att underlaget för den följande tillståndsprövningen skall vara relevant och ha hög kvalitet. 
 Kommunerna har en viktig roll i arbetet med att ta fram beslutsunderlag. Detta gäller särskilt då SKB skall förbereda platsvalet genom studier av möjliga lokaliseringar. Vid rege- ringens prövning av tillåtlighet och lokalisering enligt 17 kap. miljöbalken har den berörda kommunen ett avgörande inflytan- de genom sin vetorätt. I tidigare skeden av processen kan det kommunala inflytandet väntas öka bl.a. till följd av miljöbalkens bestämmelser om utökat samråd i arbetet med miljökonsekvens- beskrivningar. Också allmänheten och miljöorganisationerna kommer att få ökade möjligheter till påverkan redan på ett tidigt stadium i beslutsprocessen. 
 Under hela processen fram till ett färdigt system för slut- förvaring finns det ett antal tillfällen där det krävs att SKB gör redovisningar eller söker tillstånd. Dessa leder i regel fram till beslut av regeringen eller myndighet. 
 I sak är det tre huvudfrågor som kommer att prövas. Den första frågan gäller metodvalet och systemutformningen i stort. Även om  
 KBS-3-metoden 
  för slutförvaring djupt i berg har legat till grund för SKB:s arbete och detta har godtagits av regeringen är beslutet i frågan ännu inte slutligt fattat. Den andra huvud- frågan gäller godkännandet av en anläggning för inkapsling av det använda bränslet, dvs. i realiteten godkännandet av inkaps- lingsmetoden. Den tredje huvudfrågan gäller valet av plats för ett slutförvar. 
 Besluten i dessa tre frågor är nära kopplade till varandra. Frågan om valet av metod för slutförvaring är givetvis grund- läggande, eftersom den avgör både i vilken form det använda bränslet skall förvaras och vilka krav som skall ställas på platsen för slutförvaring. Som framgått (se avsnitt 8.1) har dock myn- digheterna och regeringen inte ansett att frågorna om metod och systemutformning måste avgöras innan man kan behandla frågor om platsval. Det har tvärtom ansetts lämpligt att SKB under- söker om det finns platser som uppfyller kraven på säker slut- förvaring enligt någon viss metod innan denna metod slutligt 
 81 
 SOU 2002:46 
 väljs. Vidare är frågan om platsvalet för inkapslingsanläggningen i viss mån betingad av platsvalet för ett slutförvar. Skälet är att en samlokalisering med slutförvaret framstår som ett naturligt alternativ om det skulle visa sig mindre lämpligt att samlokalisera inkapslingsanläggningen med CLAB. 
 När besluten har fattats i de tre huvudfrågorna återstår en rad följdbeslut, fram till dess att allt använt kärnbränsle och annat högaktivt kärnavfall har deponerats i slutförvaret och ställning tas till en eventuell förslutning av förvaret. Det är alltså fråga om en process som sträcker sig över flera årtionden, med ett stort antal beslutspunkter. 
 I figur 3 ges en schematisk bild av beslutsprocessen. Det bör betonas att det kan bli fråga om fler prövningstillfällen än de som anges i figuren, beroende bl.a. på de villkor som ställs upp i tidigare beslut av regeringen, miljödomstol eller myndighet. 
  
 Figur 3. 
  
 Beslutsprocessen för slutförvar och inkapslingsanlägg- 
  
 ning 
  
 2000 
  
 2010 
  
 2020 
  
 år 
  
 Slutförvar 
  
 Översikts- 
  
 Plats- 
  
 Detalj- 
  
 Bygge 
  
 Drift 
  
 Utvärdering 
  
 Bygge  drift 
  
 unders. 
  
 und. 
  
 Steg 1 
  
 Steg 1 
  
 Steg 1 
  
 fullstort förvar 
  
  förstudier 
  
 2 platser 
  
 1 plats 
  
 System 
  
 MB, KTL 
  
 KTL 
  
 KTL 
  
 MB, KTL 
  
 redovisning 
  
 Reg. 
  
 Mynd. 
  
 Mynd. 
  
 Reg. 
  
 inkl. SR 97 
  
 Kommunal 
  
 Reg. 
  
 Reg. 
  
 vetorätt 
  
 Inkapslingsanläggning 
  
 Kapsellaboratorium: 
  
 Uppförande 
  
 Drift Steg 1 
  
 Fortsatt 
  
 och inaktiv 
  
 utprovning teknik 
  
 drift 
  
 provdrift 
  
 KTL = kärntekniklagen 
  
 Reg. = regeringsbeslut 
  
 MB = miljöbalken 
  
 Mynd. = myndighetsbeslut 
  
 Källa:  
 Statens kärnkraftinspektion. Figuren bygger i huvudsak på den referenstidsplan som har redovisats av SKB i  
 FUD-program 
  2001, s. 19. 
 82 
 SOU 2002:46 
 Bestämmelserna i miljöbalken och kärntekniklagen ger den rätts- liga ramen för beslutsprocessen. Detta gäller framför allt från den tidpunkt då det ställs krav på samråd, miljökonsekvens- beskrivningar och annat beslutsunderlag. För de tidigare stadier- na i processen saknas det uttryckliga lagregler. Regeringen har dock i samband med prövningen av SKB:s  
 FUD-program 
  gjort uttalanden som ger viss vägledning. Vidare har företrädare för Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet aviserat krav som myndigheterna kommer att ställa i olika stadier av pro- cessen. Också kommunerna har goda möjligheter att påverka beslutsordningen, bl.a. genom sin starka ställning vid den kom- mande prövningen enligt 17 kap. miljöbalken. 
 83 
 9 Platsvalet för ett slutförvar 
  
 9.1 
  
 Översiktsstudier, förstudier och regionala studier 
  
 Frågorna kring kärnkraftens avfall stod i mitten av  
 1970-talet 
  i fokus för den politiska debatten, delvis som en följd av arbetet åren 1973 1976 inom den parlamentariskt sammansatta s.k.  
 AKA-utredningen 
  (slutbetänkande SOU 1976:30 31). Vid samma tid började kärnkraftsföretagen, under ett inledningsskede i samverkan med företrädare för staten, att studera den svenska berggrunden med sikte på förvaring av kärnavfall på stort djup. Undersökningar gjordes av de geologiska förhållandena genom borrningar i ett antal s.k. typområden. Experimentellt arbete ut- fördes bl.a. i den nedlagda gruvan i Stripa, senare vid Äspö- laboratoriet. 
 I en  
 översiktsstudie  
 år 1995 sammanfattade SKB sina tidigare undersökningar. Vissa allmänna slutsatser rörande platsvalsfak- torerna redovisades. Det bedömdes från geologisk synpunkt olämpligt att lokalisera ett slutförvar till fjällkedjan, Skåne eller Gotland. Även områden med möjligheter till malmfynd bedöm- des mindre lämpliga. En annan viktig restriktion var det särskilda skydd mot exploateringsföretag som enligt 3 kap. naturresurs- lagen (numera 4 kap. miljöbalken) gäller för vissa områden i landet. 
 I övrigt fanns det enligt SKB områden över stora delar av landet med goda förutsättningar för att isolera radioaktivt mate- rial under mycket lång tid. Dessa områden kunde inte hänföras till någon speciell landsdel eller geologisk miljö. Från geologisk synpunkt borde det alltså finnas en betydande frihet vid valet av plats för ett slutförvar. Det var de lokala förhållandena i området och den omgivande regionen som avgjorde ett områdes lämplig- het. SKB såg kommunens inställning som en mycket viktig lokaliseringsfaktor. Man ville därför få kontakt med kommuner som var intresserade av att medverka i arbetet med att närmare utreda förutsättningarna för lokalisering av ett slutförvar. 
 85 
 SOU 2002:46 
 Redan i oktober 1992 hade SKB informerat samtliga Sveriges kommuner om det planerade arbetet med lokalisering av ett slutförvar. Denna information ledde till kontakter med ett antal kommuner som var beredda att ta upp diskussioner om en för- studie rörande en sådan anläggning. 
 Syftet med  
 förstudierna  
 var att klarlägga de allmänna förutsätt- ningarna för att lokalisera ett slutförvar inom respektive kom- mun, som underlag för ett eventuellt beslut om att gå vidare till platsundersökningar. Förstudierna baserades i huvudsak på be- fintligt material och innefattade inte provborrningar. 
 Trots att det inte behövdes något tillstånd från kommunen för en förstudie bestämde sig SKB tidigt för att följa en frivillig- linje, dvs. att inte bedriva förstudier mot den berörda kom- munens vilja. En annan förutsättning från SKB:s sida var att en översiktlig genomgång av vad som är känt om berggrund m.m. tydde på att det inom kommunen fanns områden av intresse. 
 Under perioden  
 1993–2000 
  genomförde SKB förstudier i åtta kommuner. Varje studie har omfattat ett antal delstudier, van- ligen utförda av konsultföretag eller universitetsinstitutioner. Dessa studier har gällt bl.a. geologi, hydrologi, markanvändning, miljöpåverkan, säkerhet, transporter och näringslivsförhållanden. SKB har inte bedrivit någon fysisk verksamhet inom kommunen, bortsett från att inrätta ett lokalkontor med uppgift främst att informera. Kostnaderna per förstudie ligger i storleksordningen 10 miljoner kronor. 
 De två första förstudiekommunerna var Storuman och Malå, båda i Västerbottens läns inland. Sedan SKB redovisat resultaten av respektive förstudie togs frågan om fortsatt verksamhet med slutförvarsfrågan upp i rådgivande kommunala folkomröst- ningar, i Storuman år 1995 och i Malå år 1997. I båda kommu- nerna blev det majoritet för nejsidan. Därefter avbröt SKB sitt arbete i respektive kommun. 
 Under våren 1995 gjorde SKB en särskild studie av möjlig- heterna att lokalisera ett slutförvar i de kommuner där det redan finns kärntekniska anläggningar med infrastruktur, kompetens och kunskap att hantera radioaktivt avfall. Resultatet blev att 
 86 
 SOU 2002:46 
 förutsättningarna bedömdes särskilt goda i Oskarshamn, Ny- köping och Östhammar. I dessa tre kommuner fanns också en positiv inställning i frågan, och SKB gavs möjlighet att genom- föra förstudier. Slutrapporter för de tre kommunerna redovisa- des av SKB under år 2000. 
 Tierps och Älvkarleby kommuner, som ligger intill Östham- mars kommun i Norduppland, tillkom år 1998 respektive år 1999. Sistnämnda år tillkom även Hultsfreds kommun, som gränsar till Oskarshamns kommun. Slutrapporter för dessa tre senast till- komna förstudiekommuner redovisades kring årsskiftet 2000/01. 
 Som framgår av figur 4 har ytterligare ett tiotal kommuner sedan mitten av  
 1990-talet 
  övervägt att medverka i förstudier, men de har av skilda orsaker avstått. 
  
 Figur 4.  
 Kommuner som SKB har haft kontakter med rörande förstudier 
  
 Gällivare 
  
 Pajala 
  
 Arjeplog 
  
 Överkalix 
  
 Storuman 
  
 Dorotea 
  
 Malå 
  
 Ragunda 
  
 Diskussioner om 
  
 förstudie 
  
 Genomförd förstudie 
  
 Älvkarleby 
  
 Förstudie som ingår i 
  
 urvalsunderlag 
  
 Ludvika 
  
 Tierp 
  
 Hagfors 
  
 Östhammar 
  
 Hällefors 
  
 Nynäshamn 
  
 Nyköping 
  
 Tranemo 
  
 Oskarshamn 
  
 Varberg 
  
 Hultsfred 
  
 Kävlinge 
  
 Källa:  
 SKB. 
  
 87 
 SOU 2002:46 
 Förutom de nämnda förstudierna genomförde SKB under slutet av  
 1990-talet 
 regionala översiktsstudier  
 som omfattade samtliga län utom Gotland. Syftet var främst att få en uppfattning om de geologiska förutsättningarna för slutförvaring i olika delar av landet. Slutsatsen av dessa undersökningar var att det i alla länen finns berggrund som är intressant för vidare studier men att det också finns stora områden som troligen är olämpliga. 
 SKB:s arbete med översiktsstudier, förstudier och regionala studier har inte krävt några tillstånd av regeringen eller statliga myndigheter. Arbetets uppläggning har dock i stor utsträckning styrts av uttalanden i regeringens beslut om  
 FUD-programmen. 
  
 9.2 
  
 FUD-program 
  
  98 
 I september 1998 lade SKB fram sitt femte program för forsk- ning, utveckling och demonstration för kärnkraftavfallets be- handling och slutförvaring,  
 FUD-program 
  98. 
 I enlighet med vad regeringen tidigare hade begärt redovisades i  
 FUD-programmet 
  ett antal alternativ till strategin att direkt- deponera det använda kärnbränslet djupt i berg. SKB:s samlade bedömning var att direktdeponering borde kvarstå som huvud- alternativ. Vidare ansåg SKB att ett system för slutförvaring baserat på  
 KBS-3-metoden 
  skulle kunna utformas så att högt ställda säkerhetskrav uppfylls, både vid drift av de anläggningar som ingår i systemet och på lång sikt i slutförvaret. 
 Mot denna bakgrund avsåg SKB att driva vidare ett program för slutförvaring enligt  
 KBS-3-metoden. 
  Två huvudlinjer i det fortsatta programmet angavs: 
  
 Ett stegvis upplagt program för att genomföra djup geologisk förvaring av inkapslat använt kärnbränsle (demonstrations- deponering på grundval av  
  
 KBS-3-metoden). 
  
 Ett fortsatt aktivt program för forskning och utveckling kring centrala frågor om teknik och säkerhet för djupförvarsmeto- den och för alternativa metoder. 
  
 88 
 SOU 2002:46 
 Med hänsyn till att det kommer att ta  
 40–50 
  år att genomföra alla åtgärder som behövs för att ta hand om kärnavfallet på ett långsiktigt säkert sätt ansåg SKB det vara lämpligt att gå fram i steg. 
 Vidare framhölls att man bör hålla öppet för förändringar i programmet till följd av den tekniska utvecklingen. Det borde också finnas möjligheter att återta redan deponerat avfall. Med en sådan uppläggning av arbetet finns det enligt SKB handlings- frihet för framtiden, samtidigt som djupförvarsmetoden demon- streras i full skala och under verkliga förhållanden. SKB:s avsikt var att även kommande beslut om lokalisering, bygge och drift av en inkapslingsanläggning och av ett slutförvar skulle tas i steg och baseras på successivt alltmer detaljerat underlag. 
 Den principiella uppläggningen av programmet illustrerades med figur 5. 
  
 Figur 5.  
 Viktiga steg i SKB:s program för slutförvaring av kärn- avfall 
  
 Källa:  
 SKB,  
 FUD-program 
  98. 
 89 
 SOU 2002:46 
 Lokaliseringen av slutförvaret betecknades som en nyckelfråga. Utan konkreta undersökningar av kandidatplatser för denna lokalisering skulle programmet inte komma närmare ett genom- förande. Därför hade SKB gett högsta prioritet åt arbetet med att få fram allt underlag som behövs för att kunna påbörja plats- undersökningar på minst två platser. 
 I förordet till  
 FUD-programmet 
  framförde SKB ett önskemål om att myndigheterna och regeringen skulle klart redovisa sin syn på SKB:s huvudmetod, dvs. slutförvaring enligt  
 KBS-3- 
  metoden. Det borde enligt SKB nu vara möjligt att tydligt ta ställning till om SKB:s val av metod har rätt strategisk in- riktning. 
  
 FUD-program 
  98 remissbehandlades på sedvanligt sätt (se av- snitt 6). Nära 50 yttranden avgavs. Därefter fattade regeringen den 24 januari 2000 beslut om att programmet uppfyllde kärn- tekniklagens krav. Som villkor för den fortsatta verksamheten krävde regeringen följande redovisningar av SKB: 
  
 En komplettering av analysen av alternativa systemutform- ningar. I första hand skulle SKB belysa nollalternativet (att den planerade åtgärden inte kommer till stånd) och alterna- tivet djupa borrhål. 
  
 En samlad utvärdering av slutförda förstudier och övrigt underlag för val av platser för platsundersökningar. 
  
 Ett tydligt program för platsundersökningar. 
  
 SKB uppmanades att i arbetet med dessa redovisningar samråda med berörda kommuner, länsstyrelser och centrala myndigheter. En redovisning av samråden begärdes. 
 Regeringens krav på kompletteringar av  
 FUD-program 
  98 får ses mot bakgrund av att de berörda kommunerna hade uttryckt starka önskemål om att SKB:s underlag för platsvalsprocessen skulle redovisas samlat och att detta underlag också skulle granskas och bedömas av myndigheterna och regeringen. En sådan granskning utgjorde i själva verket en förutsättning för kommunernas medverkan i kommande platsundersökningar. 
 90 
 SOU 2002:46 
 Regeringsbeslutet innehöll inte något direkt ställningstagande till  
 KBS-3-metoden 
  av det slag som SKB hade begärt. Emellertid anfördes i beslutet att regeringen, i likhet med Kärnkraft- inspektionen och KASAM, utifrån föreliggande material be- dömde att någon form av slutförvaring i berggrunden framstår som den mest ändamålsenliga. Det slogs fast att den slutliga prövningen av metodvalet skall ske först i samband med pröv- ningen av en ansökan om tillstånd enligt miljöbalken och kärn- tekniklagen att anlägga ett slutförvar. 
 Trots detta förbehåll kan regeringens beslut ses som ett tillmötesgående av SKB:s önskemål att regeringen skulle godta inriktningen av bolagets arbete. Det framgår också klart av beslutet att regeringen förutsatte att platsvalsprocessen skulle drivas vidare med sikte på konkreta platsundersökningar. 
  
 9.3 
  
 SKB:s komplettering av  
  
 FUD-program 
  98 
 I december 2000 lämnade SKB de begärda kompletteringarna till  
 FUD-program 
  98 i rapporten Samlad redovisning av metod, platsval och program inför platsundersökningsskedet. Rapporten benämns i fortsättningen  
  
 FUD-K. 
  
 Som framgår av rapportens titel innehåller den en bred genomgång av hela SKB:s arbete dittills med platsvalsfrågan. 
 Enligt rapporten hade förstudierna resulterat i att sammanlagt åtta lokaliseringsalternativ i fem kommuner hade identifierats. Rapporten utmynnade i att platsundersökningar med provborr- ningar borde genomföras för tre av dessa alternativ, nämligen Martinez i Östhammars kommun, Simpevarp i Oskarshamns kommun och ett område norr om Tierp i Tierps kommun. Det sistnämnda alternativet krävde medverkan också av Älvkarleby kommun med hänsyn till möjliga transportlösningar. Lägre prio- ritet gavs åt ett område i Nyköpings kommun, där SKB plane- rade för ytterligare utredningar utan borrningar. Ett samlat program för platsundersökningarna redovisades. 
 I  
 FUD-K 
  redovisades också resultaten av en analys av den långsiktiga säkerheten hos ett slutförvar enligt  
 KBS-3-metoden 
  i 
 91 
 SOU 2002:46 
 svensk berggrund. Denna säkerhetsanalys, benämnd SR 97, hade under år 2000 granskats av de svenska strålskydds- och säker- hetsmyndigheterna och dessutom av en internationell expert- grupp. Enligt SKB hade granskningen gett stöd åt bedömningen att förutsättningarna för att bygga ett säkert slutförvar enligt den valda metoden är goda. 
 SKB begärde att myndigheterna och regeringen skulle klargöra om det redovisade underlaget kunde ligga till grund för att hålla fast vid  
 KBS-3-metoden 
  och för att gå vidare med platsunder- sökningar på de utvalda platserna med denna metod som för- utsättning. 
  
 FUD-K 
  remissbehandlades i samma ordning som  
 FUD-pro- 
  gram 98. Efter en omfattande beredning fattade regeringen sitt beslut den 1 november 2001. 
 Innehållet i beslutet var i korthet följande. Regeringen fann att SKB genom sin redovisning hade uppfyllt villkoren i regeringens beslut i januari 2000 med anledning av  
 FUD-program 
  98. Rege- ringen fann det angeläget att arbetet nu kunde övergå i ett plats- undersökningsskede. Regeringen hade inget att invända mot att SKB inledde platsundersökningar inom de tre prioriterade om- rådena. Utan att föregripa ställningstaganden till framtida till- ståndsansökningar bedömde regeringen att SKB borde använda  
 KBS-3-metoden 
  som planeringsförutsättning för dessa plats- undersökningar. SKB borde dock även fortsättningsvis inom ramen för  
 FUD-programmen 
  bevaka teknikutvecklingen av- seende olika alternativ för omhändertagande av kärnavfall. 
 I beslutet framhölls att SKB har ansvaret för valet av plats för platsundersökningar och att det inte behövs något tillstånd av regeringen eller av någon central statlig myndighet. SKB för- utsattes dock söka markägarens tillstånd, vartill kommer behovet av samråd med den berörda länsstyrelsen och kommunen. 
 Det kan konstateras att regeringsbeslutet i november 2001 i ännu högre grad än beslutet i januari 2000 gav uttryck åt en positiv inställning till SKB:s arbete med platsvalsfrågan. Några ytterligare krav eller villkor ställdes inte i beslutet. Regeringen förutsatte att ett antal frågor om platsundersökningsprogrammet 
 92 
 SOU 2002:46 
 som hade väckts under remissbehandlingen av bl.a. Kärnkraft- inspektionen och Strålskyddsinstitutet skulle komma att följas upp genom ett löpande samråd med myndigheterna. 
  
 9.4 
  
 Beslutsprocessen, metodvalet, platsvalet och programmet för platsundersökningar 
  
 I de föregående två avsnitten har beskrivits i stora drag hur beredningen av  
 FUD-program 
  98 och dess komplettering i  
 FUD-K 
  har gått till. Beskrivningen har emellertid inte omfattat alla de sakfrågor som har övervägts under processens gång. 
 I detta avsnitt skall göras ett försök att redogöra för de vik- tigaste av dessa frågor. Redogörelsen utgår från vad som har anförts av SKB i  
 FUD-K, 
  som till stor del är en vidareutveckling av  
 FUD-program 
  98. Vidare ges en kort sammanfattning av remissopinionen i varje fråga. I den mån regeringens beslut inne- håller något uttryckligt ställningstagande i frågan anges också detta. 
 Beslutsprocessen 
 Liksom tidigare framför Naturskyddsföreningen och flera miljö- grupper kritik mot hela uppläggningen av arbetet med kärn- avfallsfrågan. I stället för en process som bygger på SKB:s förstudier i ett litet antal kommuner önskar man en nationell process i form av en miljökonsekvensbeskrivning på program- nivå, en s.k. strategisk miljöbedömning (SMB). Syftet bör vara att på ett systematiskt sätt fastställa metod och plats som kan antas ge den bästa säkerheten. Ansvaret för en sådan nationell process bör ligga hos ett samhällsorgan. 
 Kärnkraftinspektionen påpekar att Nicholson saknar stöd i svensk lagstiftning. Att införa ett nytt förfarande skulle enligt inspek- tionen skapa oklara ansvarsförhållanden. Vidare skulle den på- gående platsvalsprocessen fördröjas och försvåras. Inspektionen anser att kärntekniklagens bestämmelser om återkommande 
 93 
 SOU 2002:46 
 granskning av SKB:s  
 FUD-verksamhet 
  ger regeringen och myn- digheterna tillräckliga möjligheter till insyn och påverkan. – I sitt beslut intar regeringen samma ståndpunkt. 
 Metodvalet 
 Remissopinionen ger ett mycket starkt stöd åt SKB:s val av grundläggande strategi, nämligen deponering djupt i den svenska berggrunden utan föregående upparbetning. Därmed godtas ock- så SKB:s uppfattning att upparbetning och transmutation kan avföras som alternativ strategi för svensk del. Några universitet anser dock att Sverige bör delta aktivt i det internationella arbe- tet med transmutation. 
 Beträffande det s.k. nollalternativet – dvs. att avstå från att genomföra en planerad åtgärd – framhåller SKB att det är tek- niskt möjligt att utsträcka lagringen i CLAB upp till ett par hundra år. Detta förutsätter dock att den kontinuerliga över- vakningen och skötseln av anläggningen vidmakthålls. En sådan övervakad lagring på obestämd tid innebär enligt SKB ett etiskt problem, eftersom vår generation då inte skulle ta sitt ansvar för avfallet. SKB pekar också på risken att förlora den kompetens som har byggts upp för att hand om kärnavfallet på ett lång- siktigt säkert sätt. 
 Frågan om nollalternativet diskuteras ingående av Strålskydds- institutet och KASAM, som anser att långvarig mellanlagring i CLAB inte är förenlig med kärntekniklagens krav på slutför- varing. Kärnkraftinspektionen anser det klart att alternativet är orealistiskt med hänsyn både till möjliga konsekvenser och till principen om att inte överföra ansvar på kommande gene- rationer. – Regeringen slår fast att nollalternativet aldrig kan ut- göra ett genomförandealternativ. 
 SKB:s redovisning av alternativet med djupa borrhål (ned till flera tusen meter) innebär att det skulle ta ca 30 år och kosta ca 4 miljarder kronor att nå en kunskapsnivå för detta alternativ som medger en likvärdig jämförelse med  
 KBS-3-projektet. 
  SKB avser därför inte att fortsätta arbetet med detta alternativ. Också 
 94 
 SOU 2002:46 
 Kärnkraftinspektionen och KASAM anser att djupa borrhål bör avföras från vidare diskussion som ett realistiskt alternativ till  
 KBS-3-metoden. 
  Strålskyddsinstitutet anser dock att djupa borr- hål skulle kunna utgöra ett alternativ i en kommande miljökon- sekvensbeskrivning enligt vad som krävs i miljöbalken. – Rege- ringen tar inte ställning till hur miljöbalkens krav skall uppfyllas men förutsätter att frågan blir föremål för ingående övervägan- den i samband med samrådet om innehåll och utformning av miljökonsekvensbeskrivningen (se avsnitt 12.3). 
 Med undantag för miljöorganisationerna anser nästan alla remissinstanser att geologisk slutförvaring enligt  
 KBS-3-meto- 
  den för närvarande utgör det enda realistiska alternativet. Kärn- kraftinspektionen framhåller dock att ett positivt ställnings- tagande till metoden som planeringsförutsättning för platsunder- sökningar inte skall ses som ett slutligt godkännande utan som led i en stegvis prövningsprocess. 
 Inspektionen bedömer också att säkerhetsanalysen SR 97 är godtagbar och att det inte finns något som tyder på att  
 KBS-3- 
  metoden skulle ha avgörande brister i förhållande till myndig- heternas krav på säkerhet och strålskydd. Emellertid anser inspektionen att SKB skall redovisa en förnyad säkerhets- och systemanalys för  
 KBS-3-metoden 
  sedan den första fasen av platsundersökningarna har genomförts. – Också i denna fråga förutsätter regeringen att SKB i samråd med myndigheterna kommer fram till hur och när förnyade redovisningar av system- och säkerhetsanalyser skall redovisas. 
 Platsvalet 
 Flertalet remissinstanser anser att SKB har presenterat ett till- räckligt underlag för val av platser för platsundersökningar. Åtskilliga instanser har dock synpunkter på viktningen av SKB:s tre urvalsfaktorer berggrunden, industrietableringen och sam- hällsfrågan. Exempelvis framhåller Strålskyddsinstitutet att säkerheten och strålskyddet för kommande generationer utgör huvudsyftet med verksamheten; den plats som bäst kan för- 
 95 
 SOU 2002:46 
 väntas uppfylla kraven i dessa hänseenden bör ingå bland dem som väljs även om den bedöms vara sämre från industriell syn- punkt eller samhällssynpunkt. Dock godtar institutet, i likhet med Kärnkraftinspektionen och många andra instanser, SKB:s val av områdena Forsmark, Simpevarp och Tierp norra. 
 Beträffande sistnämnda plats anser Kärnkraftinspektionen att det finns svagheter i motiveringen för SKB:s val, samtidigt som inspektionen anför skäl för att inte SKB bör utesluta Hultsfred innan vissa frågor om hydrogeologiska förhållanden har utretts ytterligare. KASAM påpekar att det inte är givet att en plats- undersökning som påbörjas kommer att leda till ett positivt resultat; det är därför angeläget att SKB behåller bredden i sitt platsvalsprogram. Sedan Nyköpings kommun beslutat att dra sig ur processen borde SKB enligt KASAM överväga att finna ett ytterligare område med andra geologiska förhållanden än de tre valda. 
 I regeringsbeslutet kommenteras inte dessa synpunkter på underlaget för SKB:s platsval. Regeringen säger sig dock utgå från att SKB kommer att överväga dem. 
 Programmet för platsundersökningar 
 Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet bedömer att det geovetenskapligt inriktade program som SKB har redovisat upp- fyller regeringens krav på ett tydligt platsundersökningprogram. Myndigheterna räknar med att kunna följa upp ett antal frågor inom ramen för det samråd som skall genomföras innan plats- undersökningar startar. 
 Några remissinstanser anser att programmet bör ges en bredare inriktning. Oskarshamns kommun framhåller att plats- undersökningarna måste klarlägga alla konsekvenser för kom- munen, t.ex. påverkan på infrastrukturen, besöksnäringen och kraven på kommunal service. KASAM finner det önskvärt att programmet kompletteras med  
 icke-tekniska 
  inslag som gäller t.ex. kunskapsuppbyggnad hos den berörda befolkningen och acceptansfrågor. 
 96 
  
 10 
  
 Platsundersökningar, detalj- undersökning, driftsskede 
  
 10.1 
  
 Platsundersökningar 
  
 I kompletteringen till  
 FUD-program 
  98,  
 FUD-K, 
  lämnar SKB en utförlig redovisning av sitt program för platsundersöknings- skedet. Målet är att få underlag för en ansökan om tillstånd för att lokalisera och bygga ett slutförvar och en inkapslingsanlägg- ning för använt kärnbränsle. Programmets tyngdpunkt ligger på undersökningar av berget. I programmet ingår också att utreda och ta fram förslag till utformning av anläggningar och transportsystem m.m. Vidare skall enligt miljöbalkens krav samråd genomföras och miljökonsekvensbeskrivningar utarbetas som underlag till ansökningar. 
 SKB:s tidsplan för platsundersökningsskedet framgår av figur 6. Det förutsätts att undersökningarna efter medgivande av respektive kommun kan starta under år 2002 och att ansökningar om en detaljundersökning för ett slutförvar kan inges kring års- skiftet 2006/07. För inkapslingsanläggningen räknar SKB med att en ansökan kan inges något år tidigare (se avsnitt 11). 
 97 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 6.  
 Översiktlig tidsplan för platsundersökningsskedet 
  
 Källa:  
 SKB, Samlad redovisning av metod, platsval och program inför plats- undersökningsskedet  
 (FUD-K, 
  december 2000). 
 Som framgår av figuren delas platsundersökningarna in i två skeden. Inledande undersökningar beräknas pågå under 1½ à 2 år med syfte bl.a. att identifiera den plats inom respektive område som är mest lämpad för ett slutförvar. Under detta skede görs en inledande geologisk kartläggning kompletterad med bl.a. geo- fysiska mätningar och 2 à 3 djupa kärnborrhål. 
 Om platsen fortfarande bedöms lämplig vidtar kompletta platsundersökningar under 3½ à 4 år. Syftet med dessa är att ta fram det detaljerade underlag som krävs för att en av platserna skall kunna väljas som huvudalternativ. SKB uppskattar att det kommer att behövas  
 10–20 
  kärnborrhål och ungefär lika många enklare s.k. hammarborrhål på varje plats. Kostnaden för en platsundersökning antas uppgå till några hundra miljoner kro- nor. 
 Särskilt borrningarna av kärnborrhål medför viss påverkan på omgivningen. Arbetet pågår i några månader och följs av mät- 
 98 
 SOU 2002:46 
 ningar under ca ett halvår. Eftersom borrningarna görs med relativt stora maskiner räknar SKB med att skogsbilvägar i regel kommer att behöva anläggas fram till borrplatserna. 
 I  
 FUD-K 
  redovisas också preliminära platsspecifika program för Norduppland, Oskarshamn och Nyköping. Programmet för Norduppland förutsätter medverkan inte bara av Tierps och Östhammars kommun utan även av Älvkarleby kommun. Skälet till att också Älvkarleby kommun ingår är att en lokalisering av ett slutförvar till Tierp norra sannolikt skulle förutsätta ett system för transporter som berör kommunen. De tre pro- grammen bearbetades vidare under år 2001 med syfte att tjäna som underlag för de berörda kommunernas beslut om plats- undersökningar. Förutom med kommunerna förde SKB diskus- sioner om de platsspecifika programmen med länsstyrelser, markägare, närboende och andra särskilt berörda. 
 Sedan Nyköpings kommun i maj 2001 meddelat att kommu- nen inte längre önskar delta i platsvalsprocessen återstod de fyra kommunerna Tierp, Älvkarleby, Östhammar och Oskarshamn. Av dessa fattade Östhammars kommun i december 2001 ett positivt beslut. Också Oskarshamns och Älvkarleby kommuner fattade i mars 2002 beslut om fortsatt deltagande. I Tierps kom- mun blev emellertid kommunens ställningstagande i april 2002 negativt. Detta får som praktisk konsekvens att inte heller Älv- karleby kommun kommer att delta i programmet för platsunder- sökningar. 
 Därmed sker platsundersökningar endast i Oskarshamns och Östhammars kommuner. 
 Som framgått är platsundersökningarna inte tillståndspliktiga. Eftersom de kan vålla viss skada på naturmiljön räknar dock SKB med att göra anmälan för samråd hos länsstyrelsen eller kommu- nen enligt 12 kap. miljöbalken om täkter m.m. Därtill kommer sådant samråd enligt 6 kap. miljöbalken som utgör inledningen till arbetet med en miljökonsekvensbeskrivning för en planerad tillståndspliktig verksamhet. Frågan om olika former av samråd under platsvalsprocessen behandlas i avsnitt 12. 
 99 
 SOU 2002:46 
  
 10.2 
  
 Detaljundersökning och inledande drift 
  
 Nästa steg i platsvalsprocessen är detaljundersökning av den plats som bedöms lämpligast för ett slutförvar sedan platsunder- sökningarna har genomförts. I samband med detaljundersök- ningen byggs en tunnel ner till det djup där förvaret skall ligga, någonstans mellan 400 och 700 meter under markytan. Därefter påbörjas grundliga undersökningar av berget och dess omgiv- ningar. Tunnelbygget skall också ge information om hur för- varets utformning kan anpassas till bergets egenskaper. 
 Dessutom samlas data in för en lokal och mer detaljerad säker- hetsanalys än vad som kunde presteras efter platsundersök- ningarna. Undersökningarna ger också underlag för myndig- heternas beslut om tillstånd att starta driften. 
 Därpå följer utbyggnad av tunnlar i den omfattning som behövs för att  
 5–10 
  % av den totala bränslemängden skall kunna deponeras och provdrift inledas. Det är alltså fråga om att uppföra en demonstrationsanläggning som skall ge erfarenhet av både byggande och drift. 
 SKB:s tidsplan innebär att ansökan för en detaljundersökning skall inges kring årsskiftet 2006/07. Myndigheternas och rege- ringens prövning beräknas ta ca två år. Vid ett positivt utfall skulle då arbetena kunna påbörjas år 2009. Tidsåtgången anges av SKB till minst 6 år för detaljundersökning och bygge och till ytterligare minst 5 år för inledande drift och utvärdering. 
 Kostnaden för en detaljundersökning beräknas ligga i stor- leksordningen en miljard kronor. Till detta kommer några mil- jarder kronor för den första utbyggnaden inklusive den inledan- de driften samt för utvärdering av systemet. 
 Detaljundersökningen är det första steget i SKB:s planering för ett slutförvar som kräver formella tillstånd på central nivå. Regeringen har i beslut den 18 maj 1995 uttalat att en detalj- undersökning skall anses utgöra ett led i uppförandet av en kärnteknisk anläggning avsedd som slutförvar för använt kärn- bränsle och kärnavfall. Därmed skall detaljundersökningen – en- ligt nu gällande lagstiftning – prövas enligt såväl kärntekniklagen som miljöbalken, inklusive tillåtlighetsprövning av regeringen 
 100 
 SOU 2002:46 
 enligt 17 kap. balken. Av kravet på formellt tillstånd enligt dessa lagar följer bl.a. att SKB måste utarbeta miljökonsekvensbeskriv- ningar som skall ingå i ansökan enligt respektive lag. 
 Prövningen av SKB:s ansökan enligt 17 kap. miljöbalken avser tillåtligheten och lokaliseringen av det planerade slutförvaret. Enligt uttalande av regeringen i det nyssnämnda beslutet bör SKB:s ansökan innehålla material för jämförande bedömningar av platsvalet. SKB bör därvid kunna visa bl.a. att platsunder- sökningar har bedrivits på minst två platser. Därtill bör skälen för valet av dessa platser redovisas. 
 Prövningen enligt kärntekniklagen avser främst säkerhetsfrå- gorna. Statens kärnkraftinspektion har ansvaret för att hålla sam- man beredningen av tillståndsärendena enligt denna lag inför regeringens beslut. Inspektionen har också vittgående befogen- heter att föreskriva vilka säkerhetskrav som skall gälla och vilket underlag som skall fogas till ansökan. När det gäller strålskyddet har Strålskyddsinstitutet motsvarande befogenheter. 
 Prövningen enligt kärntekniklagen kommer sannolikt att ske stegvis genom villkor knutna till tillståndet för detaljundersök- ningen. Det kommer då att krävas en ny säkerhetsredovisning och tillståndsprövning såväl innan utbyggnaden av deponerings- tunnlar påbörjas som inför övergången till den inledande driften. 
 Som framgått (se avsnitt 5.4) är avsikten att den kommande prövningen enligt miljöbalken och kärntekniklagen skall samord- nas. Det förutsätts att kommunfullmäktige i berörd kommun skall få tillgång till Kärnkraftinspektionens och Strålskydds- institutets granskningsrapporter när fullmäktige skall ta ställning till frågan om lokalisering enligt 17 kap. miljöbalken. Vid detta tillfälle – då kommunen har möjlighet att utnyttja sin vetorätt – kommer alltså kommunen att kunna fatta sitt beslut på grundval av ett aktuellt och utförligt underlag för en bedömning av säkerhetsfrågorna. 
 Efter tillstyrkan av kommunfullmäktige kommer regeringen att fatta beslut i såväl tillåtlighets- och lokaliseringsfrågan som kärnsäkerhetsfrågan. Vid ett positivt beslut av regeringen följer miljödomstolens prövning enligt miljöbalken av frågor om de 
 101 
 SOU 2002:46 
 närmare villkoren för verksamheten. När det gäller tillstånd en- ligt kärntekniklagen bemyndigas Kärnkraftinspektionen regel- mässigt av regeringen att ställa upp ytterligare villkor för till- ståndet. 
  
 10.3 
  
 Utbyggnad och drift av ett fullstort förvar 
  
 Förutsatt att detaljundersökningen har bekräftat att berggrunds- förhållandena är gynnsamma och att den inledande driften har fallit väl ut räknar SKB med att ansöka om tillstånd till utbygg- nad och reguljär drift av ett fullstort slutförvar. Enligt SKB:s planering kan detta bli aktuellt tidigast omkring år 2020. 
 Om däremot detaljundersökningen har visat att platsen inte är lämpad för ett slutförvar kommer arbetet att avbrytas. Platsvals- processen får då åtminstone delvis göras om. Samma gäller givetvis också om det första steget i utbyggnaden redan har in- letts och man under den inledande driften stöter på svårigheter som gör att projektet inte kan fullföljas på samma plats. I ett sådant fall måste det använda bränsle som redan har deponerats återtas och lagras i avvaktan på att slutförvaringen får en annan lösning. 
 Ett fullstort slutförvar enligt  
 KBS-3-metoden 
  är en anläggning med betydande dimensioner. Detta gäller särskilt den del som är under jord. Tunnelsystemet beräknas omfatta en yta av omkring en kvadratkilometer, dvs. 100 hektar. Den totala volym berg som måste tas ut beräknas till 1 à 1,5 miljoner kubikmeter. Ovan jord kan anläggningen närmast liknas vid en medelstor process- industri, med ett markbehov av ca 30 hektar inklusive mark för upplag av bergmassor. 
 Kostnaderna under hela den period på minst ca 50 år som successiv utbyggnad och drift omfattar anges av SKB till om- kring 13 miljarder kronor, varav ca hälften för bygge och in- ledande drift. Personalbehovet vid anläggningen anges till ca 150 personer vid inledande drift och ca 220 personer vid full drift. 
 102 
 SOU 2002:46 
 Eftersom en ansökan om utbyggnad och reguljär drift av ett slutförvar sannolikt ligger ca 20 år fram i tiden kan förutsätt- ningarna för tillståndsprövningen då ha förändrats på olika sätt. Med nuvarande lagstiftning skulle frågan om en utbyggnad prövas i första hand enligt kärntekniklagen, dvs. såvitt avser säkerheten och strålskyddet. 
 Det har diskuterats huruvida också lokaliseringsfrågan borde prövas inför en utbyggnad till full skala. Kärnkraftinspektionen anser att detta inte behövs eftersom lokaliseringen då redan har prövats i samband med regeringens tillåtlighetsprövning av en detaljundersökning enligt 17 kap. miljöbalken. Från kommunalt håll har däremot tidigare framförts önskemål om ett andra till- fälle att pröva lokaliseringsfrågan, med vetorätt för kommunen. Som skäl har anförts att beslutsprocessen förlorar i trovärdighet om den berörda kommunen inte ges möjlighet att grunda sitt slutliga ställningstagande på resultatet av den genomförda detalj- undersökningen. 
 Tiden för reguljär drift av slutförvaret är beroende av takten i avvecklingen av kärnkraften i Sverige. När det inte längre leve- reras något nytt avfall i form av inkapslat använt bränsle eller reaktordelar kan driften upphöra. Därefter blir det möjligt att försluta schakt och tunnlar och riva alla byggnader m.m. ovan jord, varefter marken kan återställas. 
 SKB räknar inte med att det kommer att finnas något tekniskt eller säkerhetsmässigt behov av permanent övervakning. Dock anser SKB att slutförvaret skall vara utformat så att det alltid kommer att vara möjligt att ta tillbaka deponerat avfall, även om återtagningen blir mer omständlig och kostsam sedan förvaret har förslutits delvis eller helt. Ett återtag efter förslutning anges som en operation av samma storleksordning som deponeringen. 
 Det får förutsättas att också slutförvarets avveckling och even- tuella förslutning kommer att prövas enligt kärntekniklagen eller motsvarande lagstiftning. Ställning får då tas till frågan om fram- tida möjligheter att återta bränslet och även till frågor om juri- diskt ansvar, bevakning och tillsyn. 
 103 
 11 Inkapslingsanläggningen 
 Som framgått (se avsnitt 4) bygger  
 KBS-3-metoden 
  på att det använda bränslet efter mellanlagringen kapslas in i koppar- cylindrar med insats av gjutjärn som deponeras i ett djupförvar. SKB har förprojekterat en anläggning för inkapsling intill CLAB i Oskarshamns kommun, där bränslet nu mellanlagras. 
 Enligt SKB:s uppfattning ger en samlokalisering av inkaps- lingsanläggningen med CLAB betydande fördelar, bl.a. relativt enkla transporter och möjlighet att utnyttja befintliga resurser. SKB avser emellertid att utreda även en lokalisering av anlägg- ningen till Norduppland i samband med den planerade plats- undersökningen för ett slutförvar i Forsmark. 
 Inkapslingen utgör en mycket kvalificerad tillverkning med särskilda krav på skyddad hantering. Ett laboratorium för in- kapslingsteknik togs i drift i Oskarshamn år 1998. Där görs bl.a. försök med olika svetsmetoder för att försluta kapslarna. 
 Investeringskostnaderna för den färdiga inkapslingsanlägg- ningen beräknas av SKB till ca 2 miljarder kronor. Driftskost- naderna för anläggningen under hela dess driftstid anges till ca 5 miljarder kronor. Personalbehovet under driftsskedet anges till 40 personer. Dessa uppgifter gäller under förutsättning av en samlokalisering med CLAB. 
 Avsikten är att kopparkapslarna och gjutjärnsinsatserna skall tillverkas i en särskild kapselfabrik. Denna är – till skillnad från inkapslingsanläggningen – en konventionell industrianläggning där det inte vid lokaliseringen ställs samma krav som på en kärn- teknisk anläggning. För kapselfabriken beräknas investerings- kostnaderna till ca 300 miljoner kronor. För driften räknar SKB med en personalstyrka om ca 30 personer. 
 Det finns starka kopplingar mellan inkapslingsanläggningen och slutförvaret, som båda utgör delar av samma system. Rege- ringen har i sina beslut om tidigare  
 FUD-program 
  vid flera tillfällen pekat på detta samband. Dessa uttalanden har tolkats så att regeringen avser att vid sin kommande prövning av inkaps- 
 105 
 SOU 2002:46 
 lingsanläggningen också ta principiell ställning till hur slutför- varet för använt kärnbränsle bör utformas, dvs. till vilken metod som skall användas. Därmed kan detta bli en avgörande punkt i beslutsprocessen för hela systemet. 
 Den tidsplan för inkapslingsanläggningen som SKB har redo- visat i  
 FUD-K 
  innebär att ansökan om tillstånd för anläggningen skall inges under år 2005, ca 1½ år före ansökan om själva slut- förvaret. Därmed skulle också byggandet av inkapslingsanlägg- ningen kunna börja medan prövningen av ansökan för slut- förvaret fortfarande pågick. 
 Denna tidsplan har ifrågasatts av flera remissinstanser. Kärn- kraftinspektionen har länge hävdat att en säkerhetsanalys för slutförvaret bör ingå i en ansökan om tillstånd för att uppföra en inkapslingsanläggning. Inspektionen anser vidare att ett slutför- var bör vara godkänt av myndigheterna innan SKB påbörjar inkapsling av använt kärnbränsle. Även Oskarshamns kommun har pekat på det starka sambandet mellan de två anläggningarna. Kommunen anser att en ansökan om en inkapslingsanläggning inte kan behandlas innan platsundersökningarna har visat att det finns en säker plats för ett slutförvar och att den berörda kom- munen inte motsätter sig en detaljundersökning. 
 106 
  
 12 
  
 MKB-samråd 
  
  och annat samråd 
  
 12.1 
  
 Allmänt om miljökonsekvensbeskrivningar 
  
 Miljökonsekvensbeskrivning (MKB) används i Sverige som sam- lad beteckning på den beskrivning och analys av miljöeffekterna av en viss planerad åtgärd eller verksamhet som den tilltänkte utövaren enligt lag är skyldig att redovisa vid sin ansökan om tillstånd. Internationellt skiljer man ofta på de två begreppen Environmental Impact Assessment (EIA) och Environmental Impact Statement (EIS). Med EIA avses det förfarande, med bl.a. samråd, genom vilket en miljökonsekvensbeskrivning tas fram och med EIS det dokument i vilket resultatet redovisas för tillståndsmyndigheten. 
 Allmänt syftar  
 MKB-förfarandet 
  till att ge en samlad bild av den planerade verksamhetens konsekvenser för miljön och resurshushållningen. Förfarandet skall också skapa ökade möjlig- heter för berörda parter att på ett tidigt stadium påverka utform- ningen och lokaliseringen av verksamheten.  
 MKB-förfarandet 
  bör präglas av öppenhet och förutsättningslöshet, och det skall ge tillståndsmyndigheten reell möjlighet att pröva alternativ till sökandens huvudförslag. 
 Krav på miljökonsekvensbeskrivning fördes in i svensk lag- stiftning – delvis efter internationella förebilder – i början av  
 1990-talet, 
  i första hand i naturresurslagen. Ett generellt och tämligen ospecificerat krav ställdes på att en miljökonsekvens- beskrivning skulle ingå i ansökan om tillstånd för ett antal miljö- påverkande verksamheter, utan någon bedömning av behovet i det särskilda fallet. Det saknades då närmare bestämmelser om hur de berörda parterna skulle medverka i  
 MKB-arbetet. 
  
 Sedan miljöbalken trädde i kraft har  
 MKB-förfarandet 
  blivit väsentligt mer formaliserat, vilket är en följd bl.a. av en anpass- ning till  
 EG-rätten 
  (se avsnitt 5.2). Den som avser att bedriva en verksamhet med betydande miljöpåverkan åläggs att samråda 
 107 
 SOU 2002:46 
 med berörda om bl.a. innehållet i och utformningen av den miljökonsekvensbeskrivning som skall ingå i en kommande ansökan om tillstånd. Vidare innehåller miljöbalken relativt ut- förliga bestämmelser om vad ett  
 MKB-dokument 
  skall innehålla. Det finns också regler i balken som ger allmänheten ökade möjligheter till insyn och inflytande. 
  
 MKB-förfarandet 
  kan ses som en fortlöpande dialog mellan de berörda parterna – initiativtagare, myndigheter, kommuner, organisationer och enskilda – om konsekvenserna för miljön av en föreslagen verksamhet eller åtgärd. Denna dialog bör påbörjas så tidigt att det finns reella förutsättningar att påverka utform- ningen av projektet. Även om den som skall söka tillstånd ensam har ansvaret för att en miljökonsekvensbeskrivning utförs bör alla parter ges möjlighet att ge synpunkter på vilka frågor som skall behandlas. 
 Avsikten är att det färdiga  
 MKB-dokumentet 
  skall avspegla de frågeställningar som har varit aktuella under det föregående sam- rådet. Målet för ett väl genomfört  
 MKB-arbete 
  kan sägas vara att parterna når enighet om innehållet i dokumentet, även om man har olika uppfattningar om huruvida den planerade verksam- heten kan accepteras. 
 Krav på miljökonsekvensbeskrivning ställs vid prövning av tillståndsärenden inte bara enligt miljöbalken utan även enligt annan lagstiftning, t.ex. kärntekniklagen. 
 Man har i allmänhet ansett att bestämmelserna om miljökon- sekvensbeskrivningar i lagstiftningen blir tillämpliga först på det stadium när ett planerat projekt har fått en så fast form att initia- tivtagaren – som underlag för det föreskrivna samrådet – kan lämna uppgifter om den planerade verksamhetens lokalisering, omfattning, utformning och miljöpåverkan. Självfallet kan dock initiativtagaren vilja ta upp en diskussion med myndigheter och andra berörda på ett långt tidigare stadium. Det finns då inga regler för hur ett sådant förberedande samråd skall gå till. Ini- tiativtagaren till samrådet, liksom övriga deltagare, kan dock givetvis vägledas av de bestämmelser som reglerar de senare 
 108 
 SOU 2002:46 
 stadierna i processen och av det bakomliggande syftet med lag- stiftningen. 
 På senare tid har det förts en livlig internationell diskussion om bedömning av miljökonsekvenserna av beslut på en mer övergripande nivå än projektnivån, t.ex. när riktlinjer för en sek- tor eller verksamhet bestäms eller när planer och program fast- ställs. Ofta används termen Strategic Environmental Assessment (SEA), på svenska strategisk miljöbedömning (SMB). Det anses att en sådan bedömning bör kunna omfatta också andra faktorer än påverkan på naturmiljön och resurshushållningen, t.ex. sociala och samhällsekonomiska konsekvenser av ett beslut. 
 Även om begreppet strategisk miljöbedömning inte förekom- mer i svensk lagstiftning finns det bestämmelser om miljöbe- dömning av vissa planer. Exempelvis skall det enligt plan- och bygglagen utarbetas miljökonsekvensbeskrivningar för detaljpla- ner och områdesbestämmelser. Liknande regler finns för vissa planer för infrastruktur på transportområdet. Också i  
 EG-rätten 
  finns nu bestämmelser om övergripande miljöbedömningar. Under år 2001 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG om vissa planers och programs miljöpåverkan. Detta direktiv skall ha genomförts i medlemsländernas nationella lagstiftning senast i juli 2004. Det är ännu oklart vilka kon- sekvenserna kommer att bli för svensk del. 
 Som framgått (avsnitt 9.4) har det från bl.a. miljöorganisa- tionernas sida förts fram krav på att frågan om slutförvaring av kärnavfall skall bli föremål för en strategisk miljöbedömning. Regeringen har inte hörsammat dessa krav. 
  
 12.2 
  
 Samråd under förstudieskedet 
  
 Under förstudierna för ett slutförvar har det förekommit skilda former av samråd mellan SKB, centrala myndigheter, länsstyrel- ser, kommuner och övriga berörda. Det har inte funnits några rättsligt bindande regler för dessa samråd. 
 I samband med de återkommande besluten om  
 FUD-pro- 
  grammen på grundval av 12 § kärntekniklagen har dock rege- 
 109 
 SOU 2002:46 
 ringen gjort flera uttalanden om samråd. I beslutet om FUD- program 98 ställdes som ett uttryckligt villkor att SKB skulle samråda med berörda kommuner, länsstyrelser och myndigheter i arbetet med att ta fram underlag för bl.a. valet av platser för platsundersökningar. SKB har lämnat en redovisning av dessa samråd i  
 FUD-K. 
  
 Det har inte varit fråga om ett  
 MKB-samråd 
  i formell mening, dvs. ett utökat samråd enligt 6 kap. 5 § miljöbalken kring inne- hållet och utformningen av en miljökonsekvensbeskrivning för en planerad tillståndspliktig verksamhet. Däremot har deltagarna haft ambitionen att samråden skall bedrivas i den nya lagstift- ningens anda. Man har varit inställd på att redan på ett tidigt stadium klargöra vad en kommande miljökonsekvensbeskrivning för ett slutförvar skall innehålla. En utgångspunkt har därvid varit att materialet skall kunna utgöra underlag för en kommande prövning både av lokalisering och miljöpåverkan enligt miljö- balken och av säkerhet och strålskydd enligt kärntekniklagen. 
 Särskilt i Oskarshamns kommun har samrådet haft stor om- fattning och en hög ambitionsnivå. Redan år 1994 etablerades på kommunens initiativ ett särskilt samrådsorgan, numera benämnt  
 MKB-forum 
  i Kalmar län, med deltagande av Länsstyrelsen, Kärnkraftinspektionen, Strålskyddsinstitutet och SKB. Till en början gällde samrådet SKB:s planer på att bygga ut CLAB och på att uppföra en inkapslingsanläggning i anslutning till CLAB (se avsnitt 19.2). 
 Utbyggnaden av CLAB var i själva verket ett mycket konkret och i tiden närliggande projekt, där arbetet inriktades på att ta fram en ansökan med tillhörande  
 MKB-dokument. 
  Ansökan gavs in år 1997 och tillstånd beviljades av regeringen året därpå, allt enligt den då gällande lagstiftningen. Vid ärendets behandling på lokal och regional nivå strävade man emellertid efter att så långt möjligt arbeta som om miljöbalken redan hade trätt i kraft, bl.a. när det gäller information till allmänheten.  
 CLAB-ärendet 
  kom därmed att tjäna som något av ett pilotprojekt inför kom- mande tillståndsärenden. 
 110 
 SOU 2002:46 
 Sedan Oskarshamns kommun gått med på SKB:s begäran att få genomföra en förstudie för ett slutförvar i kommunen togs även denna fråga upp till behandling i  
 MKB-forum. 
  Ett liknande regionalt samråd hade då redan inletts i Uppsala län kring för- studien i Östhammars kommun. Detta samråd har senare ut- vidgats till att omfatta även förstudierna i Tierps och Älvkarleby kommuner (se avsnitt 21 22). 
  
 12.3 
  
 Samråd under platsundersökningsskedet 
  
 I samband med SKB:s planerade platsundersökningar i Öst- hammar och Oskarshamn kommer flera former av samråd att genomföras. Man kan förutse tre huvudformer: 
  
 Samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken inför de planerade platsundersökningarna, i den mån verksamheten kan antas komma att väsentligt förändra naturmiljön. 
  
 Samråd enligt 6 kap. 4 och 5 §§ miljöbalken  
  
 (MKB-samråd) 
  inför en framtida ansökan om tillstånd till en detaljunder- sökning för ett slutförvar. 
  
 Samråd enligt villkor eller uttalanden av regeringen på grund- val av kärntekniklagen. 
  
 I praktiken kommer dessa samrådsformer antagligen att delvis sammanfalla. Den rättsliga grunden för dem är dock inte den- samma. Detta har betydelse bl.a. för de berörda parternas möjlig- heter att få insyn eller delta i samrådet. 
 Det kan tilläggas att även den planerade inkapslingsanlägg- ningen kommer att föranleda samråd enligt 6 kap. 4 och 5 §§ miljöbalken inför en ansökan om tillstånd. I den mån anlägg- ningen är avsedd att samlokaliseras med ett slutförvar kan detta  
 MKB-samråd 
  komma att bedrivas parallellt med motsvarande samråd för slutförvaret. 
 111 
 SOU 2002:46 
 Samråd inför platsundersökningar (12 kap. miljöbalken) 
 Man har hittills antagit att platsundersökningarna i sig inte är tillståndspliktiga. Som framgått (avsnitt 10.1) innebär de emellertid betydande fysiska aktiviteter under flera års tid. Det kan gälla t.ex. anläggande av vägar eller ledningar, grävning, muddring och massuppläggning. I den mån verksamheten kan komma att väsentligt ändra naturmiljön krävs anmälan för sam- råd hos länsstyrelsen enligt 12 kap. 6 § miljöbalken. I förord- ningen (1998:904) om täkter och anmälan för samråd stadgas att anmälan skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning i den utsträckning som behövs i det enskilda fallet. 
 Sedan Östhammars kommun lämnat sitt medgivande till plats- undersökningen gjorde SKB i december 2001 en anmälan till länsstyrelsen i Uppsala län för samråd enligt 12 kap. 6 § miljö- balken om den planerade platsundersökningen i Forsmark. En motsvarande anmälan för platsundersökningen i Oskarshamn har gjorts i april 2002. 
 Det kan inte uteslutas att vissa inslag i platsundersökningarna också är tillståndspliktiga enligt miljöbalken. Det kan vara fråga om miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap., t.ex. utsläpp av avlopps- vatten eller upplag av avfall, eller vattenverksamhet enligt 12 kap., t.ex. bortledande av grund- eller ytvatten. Om det visar sig att verksamheterna är tillståndspliktiga gäller också reglerna i 6 kap. om samråd och miljökonsekvensbeskrivning. 
 Vidare får man räkna med att SKB kommer att samråda med kommunen om behovet av bygglov enligt plan- och bygglagen för sådana arbeten som ingår i platsundersökningarna. 
 Under alla förhållanden krävs samråd med de berörda mark- ägarna med sikte på att få deras medgivande till det intrång som platsundersökningarna medför. 
 Samråd inför detaljundersökning (6 kap. miljöbalken) 
 En redovisning för bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken har tidigare lämnats (se avsnitt 5.2). Här kan erinras om att ett s.k. tidigt samråd enligt 4 § skall ske enbart med länsstyrelsen och 
 112 
 SOU 2002:46 
 enskilda som kan antas bli särskilt berörda. Detta tidiga samråd syftar bl.a. till att identifiera kretsen av närboende. Så snart länsstyrelsen har beslutat att den planerade verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan – vilket i det här aktuella fallet får ses som en formalitet – skall ett förfarande med miljökonsekvensbedömning enligt 5 § genomföras. 
 Detta s.k. utökade samråd – det egentliga  
 MKB-samrådet 
  – skall avse dels verksamhetens lokalisering, omfattning, utform- ning och miljöpåverkan, dels innehåll och utformning av den miljökonsekvensbeskrivning som skall ingå i ansökan. Förutom med länsstyrelsen skall initiativtagaren samråda med övriga statliga myndigheter och med de kommuner, den allmänhet och de organisationer som kan antas bli berörda. I 7 § anges vad miljökonsekvensbeskrivningen skall innehålla. I 8 § finns be- stämmelser om information till allmänheten. 
 Till bestämmelserna i 6 kap. miljöbalken har Naturvårdsverket utfärdat allmänna råd (NFS 2001:9) där det lämnas ganska detaljerade anvisningar till varje paragraf. Samrådsförfarandet enligt 6 kap. är alltså väl reglerat. 
 Som framgått ställs krav på miljökonsekvensbeskrivning också i kärntekniklagen. Av allt att döma kommer dock  
 MKB-sam- 
  rådet enligt denna lag och miljöbalken att bedrivas samordnat, med sikte på ett enda  
 MKB-dokument. 
  
 Det bör betonas att samrådet skall fokuseras på den komman- de tillståndspliktiga verksamheten, dvs. detaljundersökningen för ett slutförvar, och på miljökonsekvensbeskrivningen för denna verksamhet. En platsundersökning i sig kräver, såvitt man nu kan bedöma, varken tillstånd eller miljökonsekvensbeskrivning. Vidare bör påpekas att endast en av de platsundersökningar som SKB önskar genomföra kan väntas leda vidare till ansökan om en detaljundersökning. Återstående platsundersökningar kan då ge underlag för den redovisning av alternativa platser till sökandens huvudförslag som krävs enligt 6 kap. 7 § miljöbalken. Detta förutsätter att undersökningarna har gjort sannolikt att dessa platser kan uppfylla kraven för lokalisering av ett slutförvar. 
 113 
 SOU 2002:46 
 Det är SKB som skall initiera samrådet enligt 6 kap. genom att hos länsstyrelsen begära tidigt samråd enligt 4 §. I  
 FUD-K 
  ställ- de SKB i utsikt att detta skulle ske i samband med att plats- undersökningar med djupborrning inleddes, dvs. under år 2002. Det förutsattes då att de berörda kommunerna dessförinnan skulle ha lämnat sitt medgivande till undersökningarna. 
 Emellertid fanns det starka önskemål hos Phelps kom- mun om att det formella samrådsförfarandet skulle påbörjas tidigare. SKB begärde därför redan i maj 2001 hos Länsstyrelsen i Kalmar län tidigt samråd enligt 4 §. Inom ramen för detta samråd har bl.a. hållits ett möte med deltagande av ett stort antal en- skilda markägare m.fl. särskilt berörda. 
 I Östhammars kommun har man följt en annan procedur. Där har SKB avvaktat med att initiera tidigt samråd enligt 6 kap. 4 § miljöbalken. Processen inleddes i mars 2002, dvs. efter det att kommunen fattade sitt politiska beslut. 
 De båda länsstyrelserna väntas komma att ta ställning till frågan om att inleda utökat samråd enligt 5 § hösten 2002. 
 Man kan också räkna med att de två länsstyrelserna kommer att sträva efter att samrådsförfarandena i de berörda kommuner- na blir samordnade i tiden. En sådan samordning skulle medge ett värdefullt utbyte av erfarenheter mellan deltagarna i varje led av processen. 
 Samråd på grundval av kärntekniklagen 
 Den tredje formen av samråd grundas på villkor eller uttalanden av regeringen vid granskningen av  
 FUD-programmen 
  enligt 12 § kärntekniklagen (se avsnitt 6). I åtskilliga fall har dessa uttalan- den inneburit en anmodan till SKB att samråda med olika parter i platsvalsprocessen för ett slutförvar. Senast i regeringens beslut om  
 FUD-K 
  den 1 november 2001 gjordes några sådana uttalan- den. 
 Ett uttalande gällde förnyade redovisningar av system- och säkerhetsanalyserna för ett slutförvar. Regeringen förutsatte att SKB skulle samråda med Kärnkraftinspektionen och Strål- 
 114 
 SOU 2002:46 
 skyddsinstitutet om hur och när dessa redovisningar borde göras. Det förutsattes vidare att SKB skulle ha ett fortgående samråd med de två myndigheterna om återstående frågor kring platsundersökningsprogrammet. 
 Dessa samråd gäller frågor som givetvis också kan komma upp till behandling inom ramen för det utökade samrådet enligt 6 kap. 5 § miljöbalken. I och med att detta förfarande inleds kommer sannolikt den hittillsvarande  
 FUD-dialogen 
  mellan SKB och myndigheterna att successivt fasas in i det bredare  
 MKB-samrådet 
  enligt miljöbalken. 
 115 
 13 Kommunernas roll 
  
 13.1 
  
 Beslutstillfällen 
  
 Under platsvalsprocessens gång kommer var och en av de be- rörda kommunerna att tvingas till ett antal ställningstaganden om sin medverkan i processen. Vid varje sådant beslutstillfälle uppkommer frågor om behovet av underlag för kommunens beslut och om formerna för en demokratisk förankring av be- sluten. Om kommunen finner att den bör gå vidare i processen måste ställning tas till vilka villkor som bör ställas för fortsatt medverkan och hur kommunen bör organisera sitt arbete. 
 Här skall göras ett försök att redovisa de viktigaste besluts- tillfällena och deras innebörd för kommunen. När det gäller förstudieskedet åren  
 1993–2001 
  är det redan känt hur de berörda kommunerna har agerat. När det gäller de senare skedena blir beskrivningen mer hypotetisk. 
 I avsnitt  
 14–20 
  lämnas en närmare redogörelse för arbetet hittills inom de åtta förstudiekommunerna (Storuman, Malå, Östhammar, Tierp, Älvkarleby, Nyköping, Oskarshamn och Hultsfred). Det bör betonas att skilda förutsättningar har gällt för kommunernas beslutsfattande. Under den relativt långa period som förstudierna har omfattat har också SKB:s agerande påverkats av erfarenheterna från de tidigaste studierna. 
 Det första beslutstillfället för de berörda kommunerna har varit när fråga uppkommit om att låta SKB genomföra en  
 för- studie  
 inom kommunen. Initiativet kan ha kommit antingen från SKB eller från kommunen själv. På detta stadium har det inom kommunen funnits relativt begränsade kunskaper om slutför- varing av kärnavfall och om vad en lokalisering av ett slutförvar kan medföra. Självfallet har dock kommuner med etablerad kärn- teknisk verksamhet haft ett betydligt gynnsammare utgångsläge när det gäller att bygga upp egen kompetens på området. 
 Förstudierna har i princip baserats på befintligt underlag. De har inte krävt borrningar eller mer omfattande arbeten. Det har inte heller behövts formellt tillstånd från kommunen för att 
 117 
 SOU 2002:46 
 genomföra en förstudie. Flera av de berörda kommunerna träffa- de dock avtal med SKB. I dessa avtal reglerades frågor om bl.a. inriktningen och omfattningen av förstudien, kostnader och for- mer för samverkan mellan kommunen och SKB. Avtalen god- kändes av kommunfullmäktige. 
 Däremot valde Nyköping att inte träffa avtal med SKB och att inte behandla frågan i fullmäktige. Inte heller Oskarshamn träffade avtal med SKB. Förstudiefrågan blev dock föremål för beslut i kommunfullmäktige efter en mycket omfattande bered- ning. 
 Nästa beslutssteg uppkom när SKB hade redovisat sin för- studie i en preliminär version, som remitterades till kommunen. Då hade kommunen att ta ställning till formen för  
 granskning av förstudien.  
 I flera fall anlitade kommunen utomstående expertis för en oberoende granskning. Kommunen tog också hänsyn till synpunkter från organisationer, föreningar och enskilda med- borgare. Granskningen ledde i regel till krav på att SKB skulle komplettera sitt underlag. SKB tog i stor utsträckning hänsyn till dessa krav. 
 I alla de åtta förstudierna blev SKB:s slutsats att det fanns förutsättningar för ett slutförvar i ett eller flera områden inom respektive kommun. SKB önskade också ha möjlighet att gå vidare med kompletterande undersökningar av dessa områden. För den berörda kommunen uppkom då frågan om SKB borde ges  
 möjlighet till fortsatt arbete.  
 Vad det gällde i detta skede var om kommunen önskade att förstudien skulle finnas med bland dem som senare skulle komma att läggas till grund för SKB:s val av minst två platser för platsundersökningar. 
 I de två första förstudiekommunerna, dvs. Storuman och Malå, var det från början en förutsättning att förstudierna skulle följas av kommunala folkomröstningar. Sådana kom också att hållas år 1995 respektive 1997 sedan SKB hade redovisat slut- rapporterna från förstudierna. Den fråga som ställdes i båda kommunerna var om SKB skulle få fortsätta sitt arbete. Vid omröstningarna blev det övervikt för nejsidan. Inom de två kom- munernas politiska organ betraktades folkomröstningsresultatet 
 118 
 SOU 2002:46 
 som bindande. SKB avbröt också omedelbart sin verksamhet inom respektive kommun. I de övriga förstudiekommunerna har det inte varit aktuellt med folkomröstningar efter SKB:s slutredovisning av förstudierna. 
 Sedan Nyköpings kommun i maj 2001 meddelat att kommu- nen inte längre önskade delta i platsvalsprocessen hade de fyra kommunerna Östhammar, Oskarshamn, Tierp och Älvkarleby att ta ställning till medverkan i de av SKB planerade  
 platsunder- sökningarna  
 i respektive Forsmark, Simpevarp och Tierp norra. Som framgått (avsnitt 10.1) har Tierps kommun beslutat att inte medverka, vilket innebär att även Älvkarleby kommun har fallit bort ur processen. Östhammars och Oskarshamns kommuner har däremot fattat beslut om medverkan till undersökningarna på vissa villkor. Besluten har i samtliga fall fattats av kom- munfullmäktige. 
 För de berörda kommunerna är beslut om medverkan i plats- undersökningar ett betydelsefullt steg. En platsundersökning på en viss plats får anses innebära att det finns hög sannolikhet för att platsen också kommer att visa sig lämplig för lokalisering av ett slutförvar. Ett positivt beslut av kommunen måste alltså grundas på uppfattningen att en framtida lokalisering av ett slut- förvar skulle kunna innebära konkreta fördelar för kommunen och dessutom – inte minst viktigt – accepteras av kommun- invånarna. 
 Självfallet måste kommunen också ha förtroende för den tek- niska metod –  
 KBS-3 
  – som SKB hittills har satsat på och som förstudiearbetet har haft som förutsättning. Ingen av de berörda kommunerna har haft möjlighet att göra en fullt självständig be- dömning av strålskydds- och säkerhetsfrågorna vid slutförvaring med denna metod. Man har i stor utsträckning varit hänvisad till den sakkunskap som finns hos SKB och de ansvariga myndig- heterna, dvs. i första hand Strålskyddsinstitutet och Kärnkraft- inspektionen. Myndigheterna och regeringen kan emellertid inte slutligt godkänna denna metod före en formell prövning enligt miljöbalken och kärntekniklagen av en ansökan om en detalj- 
 119 
 SOU 2002:46 
 undersökning för ett slutförvar. En sådan prövning kan bli aktuell tidigast om ca fem år. 
 Enligt gällande ordning för platsvalsprocessen finns det alltså ett glapp i tiden mellan kommunens ställningstagande till en platsundersökning och den slutliga prövningen av den tekniska metoden för slutförvaring. För de berörda kommunerna har detta givetvis framstått som ett problem. Vid behandlingen av SKB:s  
 FUD-program 
  98 och  
 FUD-K 
  framfördes också önske- mål från bl.a. Oskarshamns kommun om ett klart uttalande av myndigheterna och regeringen om  
 KBS-3-metodens 
  lämplighet. Dessa önskemål tillgodosågs åtminstone delvis genom att rege- ringen i sitt beslut om  
 FUD-K 
  i november 2001 på förslag av myndigheterna godtog  
 KBS-3-metoden 
  som planeringsförutsätt- ning för SKB:s platsundersökningar. 
 Eftersom en platsundersökning innebär en betydande fysisk aktivitet med borrningar m.m. kan det komma att visa sig lämp- ligt med avtal mellan respektive kommun och SKB som reglerar parternas rättigheter och skyldigheter. Det kan också bli nöd- vändigt med bygglov eller ändringar i översiktsplan och detalj- plan som kräver politiska beslut inom kommunen. Sådana frågor kan tas upp till behandling vid det utökade samråd mellan SKB och kommunen m.fl. som förutsätts äga rum under platsunder- sökningsskedet (se avsnitt 12.3). 
 När platsundersökningarna har genomförts och SKB vill göra en  
 detaljundersökning  
 blir det fråga om en prövning enligt bl.a. miljöbalken, innefattande prövning av tillåtlighet och lokalise- ring enligt 17 kap. balken. Värdkommunen för den planerade verksamheten har då ställning som remissinstans, i princip med vetorätt (se avsnitt 13.2). Kommunen kommer att som underlag för sitt beslut ha SKB:s ansökan med tillhörande miljökonse- kvensbeskrivning. Kommunen kommer också att ha tillgång till Kärnkraftinspektionens och Strålskyddsinstitutets gransknings- rapporter i det parallella ärendet enligt kärntekniklagen, vilket innebär att säkerhets- och strålskyddsfrågorna för ett förvar på den föreslagna platsen kan bedömas. 
 120 
 SOU 2002:46 
 Genom medverkan i samråd redan på förstudiestadiet och därefter i  
 MKB-samråd 
  under platsundersökningsskedet har kommunen haft möjlighet att följa platsvalsprocessen under ett antal år. Sannolikt har kommunen kunnat bygga upp en betydande sakkunskap på området. Kommunen får därmed goda möjligheter att verka för att SKB i sin ansökan belyser sådana frågor som har betydelse för kommunens ställningstagande i tillståndsärendet. Kommunens möjligheter till påverkan har stärkts genom bestämmelserna i miljöbalken om formell sam- rådsskyldighet för sökanden rörande innehållet i miljökon- sekvensbeskrivningen. 
 Om SKB får tillstånd till en detaljundersökning blir det aktuellt med ytterligare ett antal beslutstillfällen i samband med olika etapper av slutförvarets utbyggnad och drift. Det blir då sannolikt enbart fråga om prövning enligt kärntekniklagen av säkerhets- och strålskyddsfrågorna, medan lokaliseringsfrågan betraktas som avgjord genom tillståndet till detaljundersökning enligt miljöbalken. Kommunen är remissinstans även vid till- ståndsprövning enligt kärntekniklagen. Dock saknar kommunen vetorätt vid prövning enligt denna lag, till skillnad från vad som gäller vid prövning enligt 17 kap. miljöbalken. 
 Sammanfattningsvis kommer alltså de kommuner som berörs av platsvalsprocessen att ha möjlighet att i framtiden påverka processen vid flera tillfällen. Vid dessa tillfällen torde i regel komma att krävas politiska beslut. Huruvida dessa beslut kom- mer att fattas i den representativa demokratins former eller efter folkomröstning är ännu en öppen fråga. 
 Det kan erinras om att kommunala folkomröstningar är råd- givande. Enligt kommunallagen (1991:900) fattas beslut om att anordna folkomröstning av kommunfullmäktige. Lagen ger ut- rymme för folkliga initiativ genom bestämmelsen i 5 kap. 23 § om att ärende om folkomröstning får väckas i fullmäktige av minst 5 % av de röstberättigade invånarna i kommunen. Initia- tivet kan alltså leda till att frågan skall behandlas av kommun- fullmäktige. Dock har fullmäktige åtminstone formellt full frihet att avvisa initiativet. Om folkomröstning anordnas kan också 
 121 
 SOU 2002:46 
 fullmäktige fatta beslut i sakfrågan utan att vara bundet av folk- omröstningens resultat. 
  
 13.2 
  
 Det kommunala vetot och vetoventilen 
  
 Enligt bestämmelserna i 17 kap. miljöbalken om regeringens tillåtlighetsprövning av vissa nya verksamheter får regeringen inte tillåta verksamheten utan att kommunfullmäktige har till- styrkt det. Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i 4 kap. naturresurslagen. Detta kommunala veto är ovillkorligt utom för vissa särskilt angivna fall, bl.a. sådana anläggningar för kärn- teknisk verksamhet som prövas av regeringen enligt kärnteknik- lagen och som avser mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller kärnavfall. 
 Möjligheten för regeringen att genombryta det kommunala vetot för sådana anläggningar, den s.k. vetoventilen, innebär föl- jande. Regeringen får lämna tillstånd även om kommunfull- mäktige inte har tillstyrkt det om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att anläggningen kommer till stånd. Detta undantag från huvudregeln gäller emellertid inte om en lämplig plats anvisats för anläggningen inom en annan kommun som kan antas godta en placering där. Undantaget gäller inte heller om det visserligen saknas en anvisad lämplig plats i en förmodat villig kommun men det ändå finns någon annan plats i landet som bedöms vara lämpligare än den som ansökan avser. 
 Motivet för vetoventilen är att det finns några slag av anlägg- ningar som måste kunna lokaliseras inom landet. Till denna kate- gori hör ett slutförvar för kärnavfall med hänsyn till principen om nationellt ansvarstagande för detta avfall. 
 När vetoventilen år 1990 infördes i 4 kap. naturresurslagen betonade man att den borde användas ytterst restriktivt (prop. 1989/90:126 s. 17). Det normala borde vara att kommunen och sökanden kom fram till samförståndslösningar så att varken vetorätten eller vetoventilen behövde utnyttjas. 
 122 
 SOU 2002:46 
 Hittills har den kommunala vetorätten mot industrietable- ringar utnyttjats endast i ett fåtal fall. Regeringen har inte i något av dessa fall tillgripit vetoventilen. 
 En närmare redogörelse för den kommunala vetorätten och vetoventilen finns i rapporten Kärnavfall och beslut (SOU 1997:180). 
 Det kan konstateras att reglerna för vetoventilen har utfor- mats så att denna i praktiken endast med stor svårighet kan användas för att genombryta ett kommunalt veto. Den utväg som i första hand anvisas, nämligen att det finns en alternativ lokalisering i en annan kommun som godtar lokaliseringen, inne- bär att den första kommunens veto respekteras. Frågan om loka- lisering till den andra kommunen får då behandlas som ett nytt tillståndsärende. Om det saknas ett lokaliseringsalternativ i en villig kommun måste regeringen ta ställning till om det finns någon annan plats som är lämpligare än den som ansökan avsåg. Om så bedöms vara fallet får sökanden uppmanas att göra en ny ansökan för denna plats. Bestämmelserna om den kommunala vetorätten blir givetvis tillämpliga också i det nya tillstånds- ärendet. Endast om regeringen bedömer att det inom landet saknas en lämpligare plats än den som den ursprungliga ansökan avsåg kan regeringen driva igenom en lokalisering på denna plats. 
 Att tillämpa vetoventilen i ett ärende som gäller lokalisering av ett slutförvar skulle alltså innebära stora svårigheter. Särskilt kan pekas på att det skulle kunna bli nödvändigt att pröva ett antal alternativa lokaliseringar innan ett kommunalt veto fick genom- brytas. Mot bakgrund av de höga krav som måste ställas på underlaget för prövningen av ett slutförvar är det uppenbart att en sådan procedur skulle bli betungande och tidskrävande för både sökanden och andra berörda. 
 Det finns givetvis också andra skäl för att undvika att lägga ett slutförvar i en kommun som har motsatt sig lokaliseringen och där kommuninvånarna kan antas vara starkt negativa. För SKB har en frivillig medverkan från de berörda kommunerna varit en självklar utgångspunkt för arbetet med platsvalet. Regeringen har samma uppfattning. Detta har klargjorts senast i ett uttalande i 
 123 
 SOU 2002:46 
 beslutet den 1 november 2001 om att SKB:s inställning ligger väl i linje med regeringens syn på kommunernas roll i slutför- varsprocessen. 
 Det kan tilläggas att möjligheterna att genombryta ett kom- munalt veto inte gäller för alla kärntekniska anläggningar utan enbart för mellanlager och slutförvar. Det är oklart huruvida den planerade inkapslingsanläggningen för använt bränsle skall anses som ett sådant lager eller förvar. Om den i stället ses som en anläggning för bearbetning av kärnämne skulle den kommunala vetorätten gälla oinskränkt vid regeringens prövning enligt 17 kap. miljöbalken. 
  
 13.3 
  
 Stöd från staten 
  
 Som framgått ställer det stora krav på en kommun att delta i platsvalsprocessen. Det behövs resurser såväl för att följa, komplettera och granska SKB:s arbete som för att lämna information till kommuninvånarna och skapa den nödvändiga politiska förankringen för kommunens beslut. Särskilt för mindre kommuner med begränsade ekonomiska och personella resurser kan detta bli ett problem. 
 När förstudiearbetet inleddes i Storuman och Malå fanns ingen möjlighet för kommunerna att få ekonomiskt stöd från staten. Kommunerna lät därför till en början kostnaderna för sin verksamhet täckas av SKB. I maj 1995 uppdrog emellertid rege- ringen åt Statens kärnkraftinspektion att på begäran av kommun i vilken SKB genomför eller genomfört förstudier betala högst 2 miljoner kronor per kalenderår från Kärnavfallsfonden för kostnader som möjliggör för kommun att följa och bedöma samt lämna information i frågor som rör slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. 
 Detta bidragssystem har fr.o.m. år 1996 reglerats i författning genom ett tillägg till finansieringslagen (se avsnitt 5.3). Där stadgas nu att medel i Kärnavfallsfonden skall täcka kostnader som bl.a. kommunerna har för information till allmänheten i frågor om hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och 
 124 
 SOU 2002:46 
 kärnavfall. Det framgår av författningskommentaren att stadgan- det omfattar även kommunernas kostnader för att följa och bedöma frågor om slutförvaring i den mån kostnaderna är nöd- vändiga för att informationen skall kunna lämnas (prop. 1995/96:83 s. 32). Vidare framgår att avsikten inte är att enskilda personer eller organisationer skall kunna erhålla medel för att informera om kärnavfallsfrågor. 
 I förordningen (1981:671) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. föreskrivs numera att Statens kärnkraftinspektion får bestämma ersättningen för informations- insatser till högst 4 miljoner kronor per kommun och kalenderår i kommuner där undersökningar pågår eller har pågått som avser lokalisering av slutförvar. Medlen skall utbetalas till de berörda länsstyrelserna. Beloppet har fr.o.m. år 2002 höjts från 2 miljoner kronor per år med hänsyn till att medverkan i platsunder- sökningar kommer att kräva ett ökat engagemang av de berörda kommunerna. 
 Kärnkraftinspektionen har den 29 januari 1996 beslutat om rutiner m.m. i samband med ersättningarna. I beslutet anges hur ansökningar om ersättning skall utformas. Som villkor för er- sättning gäller bl.a. att en årlig verksamhetsberättelse skall upp- rättas över använda medel och att medelsanvändningen skall redovisas till länsstyrelsen efter granskning och verifiering av kommunens revisorer. I beslutet framhålls att medelsanvänd- ningen skall ske enligt gängse principer och praxis som tillämpas i den kommunala förvaltningen i övrigt. 
 I Kärnkraftinspektionens beslut understryks att det är kom- munens ansvar att se till att den information som lämnas till allmänheten är bred och allsidig och att olika parter får komma till tals. Vidare påpekas att ersättning inte kan utgå för en even- tuell folkomröstning, eftersom kostnader för kommunalt beslutsfattande bör stanna hos kommunen. 
 Efter tillkomsten av bidragssystemet har förstudiekommuner- na fått ersättning från Kärnavfallsfonden via länsstyrelserna för huvuddelen av sina gransknings- och informationskostnader. Utbetalningarna från fonden uppgick åren  
 1995–1999 
  till i 
 125 
 SOU 2002:46 
 genomsnitt ca 7 miljoner kronor om året. Under åren 2000 och 2001 har de uppgått till ca 15,3 respektive 13,5 miljoner kronor beroende bl.a. på att tre nya förstudiekommuner tillkommit. I beloppen ingår även bidrag som regeringen har beviljat några kommuner för särskilda insatser, bl.a. Oskarshamns kommun för kostnader i samband med behandlingen av frågan om en inkapslingsanläggning i kommunen (se avsnitt 19.2). 
 Regeringen har i februari 2002 beslutat om bidrag från kärn- avfallsfonden till länsstyrelserna i Uppsala och Kalmar län med 300 000 kronor var för år 2002. Bidragen är avsedda för läns- styrelsernas information till allmänheten i samband med de före- stående platsundersökningarna. 
 Det har länge varit ett krav från miljöorganisationernas sida att staten skall ge ekonomiskt stöd också till deras utrednings- och informationsverksamhet på kärnavfallsområdet. Dessa krav har i någon mån tillgodosetts av regeringen i samband med att det årliga bidragsbeloppet till berörda kommuner nyligen höjdes från 2 till 4 miljoner kronor om året. Enligt uttalande av rege- ringen kan kommunen i sin tur ge stöd till lokalt verksamma föreningar och opinionsgrupper. 
 Förutom det ekonomiska stödet till kommunerna från Kärn- avfallsfonden lämnar staten stöd i form av medverkan från länsstyrelsernas och de berörda centrala myndigheternas sida i kommunernas arbete. Kärnkraftinspektionen och Strålskydds- institutet har således medverkat både i  
 MKB-arbetet 
  och i ett stort antal informationsmöten inom de berörda kommunerna. Nationelle samordnarens – senare Särskilde rådgivarens – verk- samhet har också utgjort ett stöd för kommunerna. Samma gäller KASAM. 
 126 
 FÖRSTUDIEKOMMUNERNA 
  
 14 
  
 Storuman och Malå (Västerbottens län) 
  
 14.1 
  
 Förstudierna i Storuman 1992 1995 och i Malå 1993 1997 
  
 Redogörelser för förstudierna i Storumans och Malå kommuner finns i rapporten (SOU 1999:45) Slutförvaring av kärnavfall – Kommunerna och platsvalsprocessen. Dessa redogörelser är fortfarande aktuella och återges därför inte i denna framställning. Här finns endast anledning att erinra om att SKB avbröt de båda förstudierna sedan kommunala folkomröstningar åren 1995 respektive 1997 visat att en majoritet av kommunmedborgarna inte önskade att SKB skulle fortsätta med undersöknings- arbetena. 
 Valdeltagandet var högt, 73 % i Storuman och 87 % i Malå. Andelen  
 nej-röster 
  var i Storuman 71 % mot 28 % för jasidan. I Malå röstade 54 % nej och 44 % ja. Mot bakgrund av ett så klart valutslag föreföll det rimligt att vänta sig att frågan skulle be- traktas som avförd från de kommunala dagordningarna. I början av år 2000 togs emellertid inom både Storumans och Malå kommuner initiativ bland de politiskt förtroendevalda med syfte att på nytt aktualisera kärnavfallsfrågan. 
  
 14.2 
  
 Kommunala initiativ 2000 2001 
  
 I  
 Storuman  
 ledde överläggningar mellan företrädare för s, kd, m och fp fram till en gemensam motion till fullmäktige, registrerad i april 2000. I motionen framhölls de svårigheter ifråga om till- 
 127 
 SOU 2002:46 
 växt och utveckling som finns i en norrländsk inlandskommun. Motionärerna menade att ett engagemang i processen att utveck- la och finna en plats för djupförvar av använt kärnbränsle skulle ge inlandet unika möjligheter att utveckla både utbildnings- kapacitet och företag med hög kompetens. Det framhölls också i motionen att när frågan tidigare hade behandlats i kommunen hade känslor och stark påverkan utifrån styrt kommunens sam- lade agerande, men att kunskapsnivån idag är högre. Man be- skrev också den utveckling som processen undergått och den ökade acceptans som noterats både i aktuella kommuner och i landet generellt. Motionen utmynnade i två yrkanden. Enligt dessa borde kommunen etablera kontakt med SKB och i lämpligt samarbete med Västerbottens länsorgan och kommuner ta till- vara de möjligheter som projektet kan öppna för regionen. 
 Efter bordläggningar inom kommunstyrelsen tillstyrktes motionen av kommunstyrelsen i september 2000 med röst- siffrorna 9 4. Majoriteten hade gjort ett tillägg, nämligen att fullmäktige också skulle uttala att om ett djupförvar inom kommunen blir aktuellt, skulle en ny folkomröstning aktuali- seras innan frågan avgörs. Ärendet togs upp vid fullmäktiges sammanträde några veckor senare. Efter en lång och stundtals het debatt fick minoriteten igenom ett beslut om bordläggning. Motståndarnas främsta argument var att motionen innebar ett förakt för demokrati och folkvilja, sådan den hade manifesterats genom folkomröstningen år 1995. Förespråkarna hävdade att motionen avsåg förnyad kontakt i avsikt att få del av den utveckling som varje etablering inom ramen för kärnavfalls- hanteringen skulle innebära och inte uteslutande behövde avse ett djupförvar. 
 Fullmäktige beslöt vid sitt sammanträde den 28 november 2000 att bifalla kommunstyrelsens förslag. Röstsiffrorna var 24 11. Sex av fullmäktiges 41 ledamöter lade ned sina röster. Av de sex nedlagda rösterna var fem s; övriga 11 s röstade för bifall. Samtliga m, kd och fp ledamöter stödde motionen, medan samt- liga c och v röstade mot. Av två mp röstade den ene nej och den andre avstod. Fullmäktige hade alltså beslutat 
 128 
 SOU 2002:46 
  
 att kontakt etableras med Svensk Kärnbränslehantering AB för att utforma villkoren för fortsatt verksamhet i kommunen samt hur man på långsiktigt sätt i samverkan kan bidra till kommunens utveckling, 
  
 att finna lämpligt samarbete med Västerbottens länsorgan och kommuner med syfte att ta tillvara alla etablerings- och ut- vecklingsmöjligheter som projektet ger möjlighet till i regio- nen, samt 
  
 att om ett djupförvar inom kommunen blir aktuellt skall ny folkomröstning aktualiseras innan frågan avgörs. 
  
 I  
 Malå  
 inledde efter nyåret 2000 den vid 1997 års folkomröstning verksamma  
 Ja-gruppen 
  till platsundersökning i Malå en serie informella möten med representanter för kommunfullmäktige för information och åsiktsutbyte om Malås framtid och om utvecklingen på kärnavfallsområdet. Fullmäktigeledamöterna inbjöds i grupper om 5 7 personer med blandad partitillhörighet. Det faktum att SKB planerat att välja orter för platsunder- sökningar före ingången av år 2001 påskyndade agerandet. I maj 2000 inlämnade s, kd, m och fp en gemensam partimotion till fullmäktige med yrkande att kommunstyrelsen skulle få i upp- drag att etablera kontakt med SKB för utformning av villkor för fortsatt verksamhet i kommunen samt hur man på ett långsiktigt sätt i samverkan skulle kunna bidra till den lokala utvecklingen. I yrkandet ingick också att söka lämpligt samarbete med Väster- bottens länsorgan och kommuner i syfte att ta till vara alla etablerings- och utvecklingsmöjligheter som projektet kunde tillföra regionen. 
 Motionen behandlades vid ett sammanträde med fullmäktige i mitten av juni 2000. Under överläggningen markerade v och c samt enskilda ledamöter från andra partier en kritisk ståndpunkt till förslaget. Vid en votering uppnåddes tillräcklig minoritet för bordläggning. Vid ett välbesökt extra kommunfullmäktige den 7 augusti 2000 togs frågan åter upp. En majoritet (röstsiffrorna 18 13) biföll motionen. Minoriteten bestod av samtliga leda- möter från v, c och samepartiet jämte 2 s och 1 fp. För motionen röstade 10 s, samtliga 4 m, 2 kd och 2 fp. 
 129 
 SOU 2002:46 
 I  
 ja-lägrets 
  argumentering ingick SKB:s potentiella roll för ut- veckling av regionen med avseende på såväl sysselsättning som synegieffekter inom forskning, utbildning och konferensverk- samhet. SKB:s analys av den långsiktiga säkerheten i ett djup- förvar samt opinionsmätningar som visade på ett starkt stöd för det svenska kärnavfallsprogrammet åberopades också.  
 Nej-sidans 
  argument baserades på resultatet av folkomröstningen och att inget nytt framkommit som kunde motivera att Malå kommun borde låta sig engageras. 
 Kommunfullmäktiges beslut var i det närmaste identiskt med det som senare kom att fattas i Storuman (jfr ovan) med undan- tag av  
 att-satsen 
  om folkomröstning. 
 Händelseutvecklingen i de båda kommunerna ledde till att  
 landshövdingen i Västerbottens län  
 i februari 2001 tillsatte två företrädare för länsstyrelsen att som ordförande respektive sek- reterare ingå i en  
 regional arbetsgrupp för deltagande i loka- liseringsprocessen efter lämplig plats för djupförvar av det använda kärnbränslet.  
 Önskemål om att skapa en sådan arbetsgrupp hade förts fram i olika skrivelser dels av kommunstyrelsens ordförande i Storuman respektive Malå, dels av fyra av länets riksdagsledamöter (företrädare för s, m, fp och kd), dels av företrädare för näringslivet i Västerbottens län. 
 Arbetsgruppen utarbetade i mars 2001 en faktasamman- ställning och analys avseende Västerbottens förutsättningar att medverka vid omhändertagandet av nationens använda kärn- bränsle. Kontakter togs också med företrädare för KASAM och för regeringskansliet. Campbell menade i sitt yttrande över  
 FUD-K 
  (juni 2001) att det skulle vara av värde om SKB, förutom att påbörja platsundersökningar på de tre föreslagna platserna med granitisk berggrund i Östhammars, Oskarshamns och Tierps kommuner, även gavs möjlighet att genomföra undersökningar i områden med metaforma (omformade) berg- arter och pekade på att ett stort sådant sammanhängande område täcker stora delar av mellersta Norrland och når på åtskilliga ställen fram till kusten från Västerbottens län och söderut genom Västernorrlands län. 
 130 
 SOU 2002:46 
 Regeringen utgick i sitt beslut i november 2001 från att SKB överväger de synpunkter som framförts under granskningen av bolagets förslag till platser för platsundersökningar och hade inget att invända mot att bolaget inleder undersökningar på de tre föreslagna platserna. Någon månad senare skrev länsstyrel- sens arbetsgrupp till SKB och föreslog att Västerbotten som region skulle utses till ett referensområde där platsspecifika data inhämtas enbart för forskningsändamål. Som underlag bifogades den nyss nämnda faktasammanställningen. 
 Kontakter från kommunerna och länsstyrelsen med  
 SKB  
 ledde inte till några ytterligare initiativ från bolagets sida. 
 Dock kan nämnas att företrädare för c, v och mp i Storumans kommun i oktober 2000 i ett öppet brev till SKB begärde ett klarläggande om bolagets inställning till folkomröstningsresul- tatet i kommunen år 1995. Bolagets svar den 31 oktober 2000 på detta brev var, att så länge inget lokaliseringsbeslut finns har SKB inställningen att varje svensk kommun som vill har rätt att ta upp en diskussion med bolaget om djupförvarsfrågan. I fråga om Storuman och Malå hade bolaget inget underlag för att göra en bedömning av den lokala acceptansen i dagens läge och menade att det måste vara Storumanborna och deras folkvalda som själva ska avgöra vad kommunen tycker och vill i denna fråga. Brevet avslutades: 
 Om Storumans kommun tar kontakt med oss kommer vi att svara på frågor och lyssna på synpunkter, men vårt arbete med den på- gående processen kommer att drivas oberoende av detta och vårt krav på acceptans på den ort där djupförvaret förläggs ligger lika fast idag som tidigare. 
 131 
 15 Östhammar (Uppsala län) 
  
 15.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Östhammars kommun ligger i Uppsala län vid kusten till Ålands hav. Landytan är 1 451 km 
 2  
 och antalet invånare uppgår till ca 22 000. Av dessa bor ca 4 900 i centralorten Östhammar och sammanlagt ca 9 000 i fyra andra större tätorter, nämligen Alunda, Gimo, Öregrund och Österbybruk. Befolkningen i kommunen är tämligen spridd. Under sommaren tillkommer åtskilliga tusen fritidsboende och turister. 
 Sedan början av  
 1970-talet 
  har kommunens invånarantal ökat med ca 20 %, dvs. betydligt över riksgenomsnittet. Detta beror främst på en betydande inflyttning i samband med att Fors- marksverket på 1970- och  
 1980-talen 
  byggdes upp vid kusten ca 20 km norr om Östhammars tätort, nära gränsen till Tierps kommun. Under de senaste åren har dock befolkningen minskat något. 
 Den offentliga tjänstesektorn svarar för ca 30 % av syssel- sättningen i kommunen, vilket är under riksgenomsnittet. Industrins andel är något högre. Största arbetsgivare är kom- munen med ca 1 800 anställda. Det dominerande företaget och den näst kommunen största arbetsgivaren är Sandvik Coromant i Gimo med ca 1 350 anställda. Det enda andra stora industri- företaget är Forsmarks Kraftgrupp AB med ca 900 anställda. Förutom kraftverket med tre kärnreaktorer driver detta bolag för SKB:s räkning slutförvaret för låg- och medelaktivt driftavfall (SFR). Dessa kärntekniska anläggningar är belägna i den nord- ligaste delen av kommunen, ca 5 km från gränsen mot Tierps kommun. 
 Östhammar drabbades av ett antal industrinedläggningar under 1980- och  
 1990-talen. 
  År 1992 stängdes Dannemora gruva som under århundraden varit en av landets viktigaste järnmalms- gruvor. Också inom jord- och skogsbruk och byggverksamhet har antalet sysselsatta minskat starkt. Liksom på många andra håll har kommunens ekonomi försvagats genom minskat skatte- 
 133 
 SOU 2002:46 
 underlag och ökade kostnader för socialbidrag m.m. Utbild- ningsnivån ligger under riksgenomsnittet, trots det stora antalet högskoleutbildade vid Forsmarksverket. I Gimo finns Bruks- gymnasiet och i Rodriguez bruk finns Rodriguez skola. Där bedrivs gymnasieutbildning med inriktning på data- och energi- teknik. 
 Från Östhammars tätort är avståndet till Uppsala ca 7 mil, till Arlanda ca 10 mil och till Stockholm ca 14 mil. En betydande arbetspendling förekommer till den expansiva Uppsalaregionen. Person- och godstransporter sker företrädesvis på landsväg. Genom kommunens södra del går dock en järnväg med gods- trafik (linjen  
 Hallstavik–Hargshamn–Örbyhus). 
  Den enda större hamnen i kommunen är Hargshamn. Vid Forsmarksverket och SFR finns en mindre hamn som kan ta emot M/S Sigyn. 
 Socialdemokraterna fick vid 1994 års val majoritet i kommun- fullmäktige. Vid 1998 års val förlorade partiet majoriteten men behöll en dominerande ställning. Fördelningen av de 49 man- daten i fullmäktige var fram till valet hösten 2002 följande: s 22, m 9, c 8, v 4, fp 2, kd 2, mp 2. 
 1  
 I folkomröstningen om kärnkraften år 1980 fick nejsidan 45,2 % av rösterna, vilket låg betydligt över riksgenomsnittet. 
  
 15.2 
  
 En förstudie påbörjas 
  
 Östhammar hörde liksom Nyköping och Oskarshamn till de kärnkraftskommuner som våren 1995 fick information om SKB:s intresse för en förstudie inom kommunen. Frågan togs snabbt upp till behandling i kommunstyrelse och kommunfull- mäktige. I juni beslöt fullmäktige medge att SKB skulle få genomföra en förstudie i kommunen. Beslutet fattades med stor majoritet. Företrädarna för c och mp reserverade sig mot beslutet. Från samma partier yrkades på att en förstudie skulle 
  
 1  
 Resultat av kommunalvalet den 15 september 2002: s 21  
 (-1), 
  m 8  
 (-1), 
  c 9 (+1), v 2  
 (-2), 
  fp 3 (+1), kd 2, mp 2 och ett nybildat lokalt parti 2 (+2). Bildandet av sistnämnda parti hänger inte samman med kärnavfallsfrågan. 
 134 
 SOU 2002:46 
 föregås av en folkomröstning, vilket dock avvisades av majo- riteten. 
 Kommunstyrelsen utsåg i oktober en  
 referensgrupp  
 bestående av en ledamot och en ersättare från varje parti som var repre- senterat i fullmäktige. Ersättarna gavs rätt att delta i samman- trädena. Kommunens planeringschef utsågs till projektansvarig för förstudien, tillika sekreterare i referensgruppen. Gruppen definierade sin uppgift så att den med en öppen attityd mot allmänheten skall följa, granska och lämna information om SKB:s arbete. 
 Det kan noteras att Östhammar, till skillnad från andra för- studiekommuner, valde att inte låta lokala organisationer och föreningar företrädas direkt i kommunens förstudieorganisation. Man bedömde att referensgruppen genom sin allsidiga politiska sammansättning hade tillräckligt breda kontaktytor inom kom- munen. Dock var bl.a. Naturskyddsföreningen representerad vid studieresor och då information lämnades om SKB:s rapporter. 
 Under hösten 1995 etablerade SKB en projektorganisation av samma slag som i tidigare förstudier. Förslag till program och arbetsplan togs fram och diskuterades med referensgruppen, som begärde vissa kompletteringar. 
 I början av år 1996 godkändes förslagen av kommunstyrelsen, varpå ett samarbetsavtal träffades mellan kommunen och SKB. I avtalet reglerades vad som skulle ingå i förstudien, hur den skulle genomföras och hur information till kommunen och till allmänheten skulle lämnas. Det förutsattes att kommunens kostnader för sitt deltagande i förstudiearbetet skulle täckas från Kärnavfallsfonden och att SKB skulle ersätta kommunen för eventuellt arbete med att ta fram underlag för förstudien. 
 Vid referensgruppens sammanträden, som hölls ungefär två gånger i månaden, presenterade SKB de delrapporter som succes- sivt togs fram. Gruppen framförde då sina synpunkter och önskemål om kompletteringar. 
 Kommunens referensgrupp lämnade i november 1996 infor- mation till kommunfullmäktige och ordnade dessutom en serie möten för allmänheten i de fem större tätorterna. Vid dessa 
 135 
 SOU 2002:46 
 möten medverkade SKB jämte Kärnkraftinspektionen och Strål- skyddsinstitutet. Folkkampanjen mot kärnkraft/kärnvapen, Greenpeace och Naturskyddsföreningen inbjöds också men avstod från att delta. 
 Gensvaret på kommunens informationsserie till allmänheten var inledningsvis mycket svagt. Försök från referensgruppens sida att intressera föreningar m.fl. att lämna information eller anordna studiecirklar kring förstudien gav heller inga större resultat. Först i början av 1997 blev intresset för frågan något livligare. En lokal förening bildades,  
 Opinionsgruppen för säker slutförvaring (Oss) Östhammar,  
 som intog en kritisk hållning till förstudiearbetet. Denna grupp ordnade några informations- möten med deltagande av kända debattörer och forskare. För detta fick gruppen bidrag av kommunen. 
  
 15.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 En preliminär version av förstudierapporten lades fram av SKB i september 1997. Följande tre lokaliseringsfall behandlades: 
  
 Både förvarets ovanjordsdel och dess underjordsdel förläggs till Forsmark (fall 1 a). 
  
 Ovanjordsdelen förläggs till Forsmark medan underjords- delen förläggs upp till ca 10 km därifrån (fall 1 b). De två delarna förbinds med en lutande transporttunnel. 
  
 Förvaret lokaliseras helt avskilt från Forsmark (fall 2). 
  
 I den preliminära versionen antyddes att det finns goda möjligheter att lokalisera hela slutförvaret till Forsmark. Ovan- jordsdelen skulle läggas intill den befintliga ovanjordsanlägg- ningen för SFR, som ligger på en halvö i havsbandet utanför Forsmarksverket. För slutförvarets underjordsdel finns det sannolikt goda geologiska förutsättningar i ett område som sträcker sig ca 3 km söder om SFR. Befintliga data tyder på att berggrunden är homogen. Som nackdelar angavs att området har en relativt begränsad utsträckning, att det delvis är täckt av 
 136 
 SOU 2002:46 
 vatten och att det har känslig flora och fauna. Enligt den preliminära förstudien finns det också möjlighet att lägga under- jordsdelen på något större avstånd från Forsmarksverket enligt alternativ 1 b, eventuellt under havet. 
 SKB redovisade den samlade bedömningen att området vid Forsmark i anslutning till SFR, dvs. fall 1 a, är det mest intres- santa med hänsyn till geologi, markanvändning, miljöpåverkan och transporter. Sveriges kärnavfallsförvaring skulle kunna sam- las på en plats, och landtransporter av avfall skulle minimeras. Med en sådan lokalisering skulle också vissa funktioner hos Forsmarksverket och SFR kunna samutnyttjas och slutförvaret få direkt tillgång till den kompetens som finns där. 
 När det gäller konsekvenser för samhälle och miljö framhälls att drygt en tredjedel av den totala investeringen antogs komma att tillföras den lokala ekonomin. Eftersom kommunen be- räknades få ett långsiktigt bestånd av 8 500 à 11 000 arbetsplatser skulle tillkomsten av ett slutförvar med ca 300 arbetsplatser under första hälften av  
 2000-talet 
  ge relativt blygsamma effekter på sysselsättningsgraden, en ökning med ett par procentenheter. SKB räknade med en ekonomisk stimulanseffekt, som emellertid inte skulle få avgörande betydelse för regionens samlade tillväxt. Någon bedömning av s.k.  
 spin-off-effekter 
  gjordes inte. 
 SKB framhöll att vissa frågor kunde belysas i kompletterande utredningar under remisstiden. Därjämte planerades vissa fält- studier. 
  
 15.4 
  
 Kommunens granskning 
  
 Referensgruppen kom fram till att det borde göras en extern granskning och utvärdering av förstudierapporten med anlitande av högt kvalificerad vetenskaplig expertis. Ett antal frågor valdes ut som man ville få närmare belysta. Dessa frågor var av såväl grundläggande naturvetenskaplig som samhällsvetenskaplig och etisk natur. 
 Hösten 1997 vände sig kommunen till Uppsala universitet. I maj 1998 träffades ett avtal om utredningsuppdrag. En rad er- 
 137 
 SOU 2002:46 
 farna forskare – i de flesta fall professorer – analyserade rappor- ten utifrån sina ämnesmässiga kompetenser. Resultat och slutsatser av dessa analyser lades fram i januari 1999 i en rad expertrapporter för vilkas innehåll de enskilda forskarna an- svarade. Expertrapporterna sammanfattades av universitetet i en gemensam slutrapport som samtliga forskare stod bakom. 
 Universitetet konstaterade att SKB behandlat kända uppgifter enligt vetenskaplig praxis när det gäller geologiska och kemiska aspekter. I sammanhanget pekades på att det behövdes en del kompletteringar och att befintlig kunskap på vissa områden borde ha redovisats. På en punkt, nämligen berggrundens genomsläpplighet för grundvatten vid olika djup, fanns det enligt universitetet allvarliga brister i SKB:s analys. 
 Universitetet tog även upp samhällsvetenskapliga aspekter och betonade att prognoser har ett begränsat värde, eftersom det är omöjligt att förutse samhällsutvecklingen på längre sikt. Vidare pekade man på att såväl de etiska frågorna som människors riskbedömningar är centrala i den demokratiska beslutspro- cessen. Nödvändiga etiska överväganden fritar dock aldrig, fortsatte universitetet, från förpliktelsen att bygga ett ställ- ningstagande på bästa möjliga vetenskapliga och tekniska under- lag med nuvarande kunskap. 
 Parallellt med Uppsala universitets granskning remitterades SKB:s preliminära rapport till politiska partier, organisationer, föreningar och företag inom kommunen. Vidare distribuerades i juni 1998 en informationsbroschyr om granskningsprocessen till alla hushåll, även till sommarboende. 
 I februari 1999 redovisade SKB i en skrivelse till kommunen ett antal kompletteringar av förstudien som bolaget avsåg vidta på eget initiativ (se vidare avsnitt 15.5). SKB föreslog samtidigt att kommunen skulle företa egna studier i fråga om två fråge- ställningar. Dessa gällde dels frågor om kommunens infrastruk- tur i samband med byggande och drift av ett djupförvar, dels en studie av hur ett djupförvar skulle påverka befolkningens väl- befinnande och näringslivets utveckling. 
 138 
 SOU 2002:46 
 På grundval av universitetets granskning, den lokala under- remissen och allmänhetens synpunkter utarbetade referens- gruppen i april 1999 ett underlag till kommunens yttrande till SKB. 
  
 15.5 
  
 Kommunens yttrande 
  
 Kommunfullmäktige beslöt i november 1999 om ett yttrande till SKB över den preliminära förstudierapporten. Yttrandet byggde på utlåtandet från referensgruppen. 
 Inledningsvis framhöll kommunen att förstudien utgick från en metod  
 (KBS-3) 
  som ännu inte är färdigutvecklad och under- strök att förutsättningarna kan komma att ändras fram till dess ansökan om att få bygga ett slutförvar någonstans inlämnas till regeringen. Kommunen krävde kompletteringar, förtydliganden och nya utredningar. Kraven kan sammanfattas enligt följande. 
  
 Kommunen utgår från att SKB skall finansiera kommunens utredningar kring de två frågeställningar som aktualiserats i SKB:s brev i februari 1999 (se avsnitt 15.4). 
  
 Förstudien bör kompletteras med ett avsnitt om det lång- siktiga etiska perspektivet, där också ansvarsfrågan mellan generationerna belyses. 
  
 Avsnittet om djupvariationer i fråga om berggrundens genomsläpplighet för grundvatten bör omarbetas. Förstudien bör omfatta en tredimensionell bild av geologin på för- varsdjup som visar tolkningar av förhållandena på ytan genom tvärsnitt av området  
  
 Forsmark-Bolundsfjärden. 
  Avsnitten om klimatologiska förändringars påverkan på slutförvaret respek- tive om långsiktigt perspektiv på samhällsutvecklingen bör kompletteras med en redovisning av osäkerheterna. Den kemiska toxiciteten på miljön av ett djupförvar skall redo- visas. 
 139 
 SOU 2002:46 
  
 Med utgångspunkt från de kompletteringar som SKB hade utlovat i februari 1999 (se avsnitt 15.4) noterade kommunen att den väntade sig 
  
 – 
  
 en precisering av hur bristen på indata vid lokaliseringen av ett förvar under havet kan kompenseras med annan metodik, 
  
 – 
  
 översiktliga redovisningar av in- och utströmningsområ- den på topografiska kartan, av utförd maringeologisk kart- läggning av närområden till SFR, av vad en havsytehöjning kan innebära för förvaret, samt av hur grundvatten- sänkning i samband med förvaret kan påverka miljön på kort och lång sikt, 
  
 – 
  
 en mer utvecklad plan för hur SKB avser att ta hand om bergmassorna samt en förbättrad karta över avrinnings- områden. 
  
 Rapporten bör kompletteras med fakta ur rapporter som tagits fram efter det att den preliminära studien färdigställdes (jfr avsnitt 15.6) samtidigt som några faktafel bör rättas. 
  
 Kommunen påpekade vidare att det i förstudien och i Uppsala universitets granskningsrapport framkommit frågor som inte direkt har med förstudien att göra, men som kommunen anser att SKB borde ta upp efter förstudien. Dit hörde: 
  
 Kartläggning av Singözonens karaktär. 
  
 Kartläggning av tektoniska linser. 
  
 Kartläggning av malmpotentialen på förvarsdjup. 
  
 Kartläggning av maringeologin. 
  
 Påverkan av grundvattensänkning. 
  
 Återställningsplan för bergmassor. 
  
 140 
 SOU 2002:46 
  
 15.6 
  
 SKB:s vidare utredningar 
  
 I december 1998 publicerade SKB rapporten  
 (R-98-57) 
 Förstudie Östhammar Delprojekt jordarter, bergarter och deformations- zoner.  
 Rapporten innehöll redovisningar av kompletterande arbe- ten som utförts sedan den preliminära förstudierapporten hade publicerats. En studie avsåg fältkontroll av berggrunden inom två av de potentiellt intressanta områdena (Forsmarksområdet och ett område nära Hargshamn). Den andra studien avsåg en regional tolkning av deformationszoner baserad på flygburna magnetiska mätningar som hade gjorts sommaren 1998. 
 SKB lade i april 2000 fram rapporten  
 (R-00-20) 
 Naturvärden i Forsmarksområdet – Sammanställning av befintliga inventeringar, planer och program samt en fältstudie.  
 Arbetet med denna rapport hade till större delen utförts under år 1999. Vidare publicerade bolaget i oktober 2000 rapporten  
 (R-00-24) 
 Förstudie Öst- hammar – Kommunens yttrande över den preliminära slutrappor- ten samt kompletterande utredningar.  
 Rapporten innehöll dels bolagets svar med anledning av Uppsala universitets yttrande över den preliminära slutrapporten, dels och till sin huvud- sakliga del – en presentation av de utredningar och komplette- ringar som SKB hade utfört med anledning av kommunens yttrande. 
  
 15.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 SKB:s slutversion av förstudierapporten är daterad oktober 2000. I denna slutversion ingick en beskrivning av kommunens remiss- hantering. Resultatet av de kompletterande utredningar som SKB gjort hade inarbetats. Även förändringar av de yttre för- utsättningarna för förstudien, exempelvis införandet av miljö- balken och resultat från SKB:s fortlöpande utvecklingsarbete avseende slutförvaret, påverkade rapportens innehåll. 
 141 
 SOU 2002:46 
 Viktigare förändringar jämfört med den preliminära versionen var följande. 
  
 I ett inledande avsnitt behandlades slutförvarsfrågan i ett långsiktigt etiskt perspektiv, där också ansvarsfrågan mellan generationer belystes. 
  
 Avsnittet om berggrundens vattengenomsläpplighet hade omarbetats, liksom beskrivningen av osäkerheter i förutsägel- ser av klimatförändringar. En tredimensionell tolkning av berggrundsförhållandena vid Forsmarksområdet hade till- fogats, liksom en översiktlig diskussion om hur bergmassorna kan hanteras. 
  
 Vargas och text hade reviderats för att motsvara dagsläget vad avser skyddade och värdefulla områden för naturvård, kultur- miljövård och friluftsliv i kommunen. Detta gäller även läns- styrelsens strategi för miljövårdsarbete, miljöarbetet inom kommunen liksom kommunens miljösituation. Vidare hade avsnittet om hur grundvattnet kan påverkas kring förvaret och möjliga konsekvenser av detta utökats. 
  
 Studien hade tillförts aktuella uppgifter rörande befolkning och sysselsättning samt resultat från fördjupade studier av- seende ett slutförvars påverkan på fastighetspriser. Vidare fanns en mera ingående redovisning av osäkerheter i lång- siktiga samhällsprognoser. 
  
 Med utgångspunkt från de fyra lokaliseringsfaktorerna långsiktig säkerhet, teknik, mark och miljö samt samhälle redovisade SKB en helhetsbedömning enligt i huvudsak följande. 
  
 Det finns bra förutsättningar för vidare studier rörande lokalisering av ett djupförvar till Östhammars kommun. Mest intressant är att förlägga djupförvarets ovanjordsanläggning till SFR med underjordanläggningen i området mellan Fors- marksverket och Kallrigafjärden. Därmed kan förvaret för- läggas till lämplig berggrund samtidigt som verksamheten kan utnyttja de fördelar som en samlokalisering med  
  
 SFR-an- 
  läggningen och Forsmarksverket ger. 
 142 
 SOU 2002:46 
  
 Ett alternativ är en förläggning av ovanjordsanläggningen till Hargshamn med underjordsanläggningen i det geologiskt intressanta området väster om väg 76. Om detta alternativ skulle aktualiseras behöver en fördjupad studie göras om en sådan lokalisering är möjlig med hänsyn till miljöbalkens bestämmelser om skydd av vissa kust- och skärgårdsområden. 
  
 SKB:s helhetsbedömning är att både Forsmark och Hargs- hamn erbjuder bra tekniska förutsättningar för ett djupförvar samtidigt som påverkan på miljön kan begränsas genom att industriområden utnyttjas för ovanjordsanläggningarna och genom att landtransporter undviks. Båda alternativen bedöms även ge goda förutsättningar för en långsiktigt säker förvaring av kärnavfallet i berggrunden. Dock krävs provborrningar innan detta kan fastställas. 
  
 15.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 I november 2000 offentliggjorde SKB att Forsmarksområdet var en av de platser där bolaget önskade utföra platsundersökningar med borrningsarbeten. SKB begärde i brev att Östhammars kommun skulle ta ställning till förslaget. Någon månad senare överlämnade SKB sina slutsatser om platsundersökningar till Statens kärnkraftinspektion för granskning, den s.k.  
 FUD-K 
  (avsnitt 9.3). Som ett led i Kärnkraftinspektionens beredning av ärendet gav den kommunen tillfälle att yttra sig. 
 De områden i Norduppland som under förstudiearbetet hade analyserats närmare som potentiella områden för platsunder- sökningar framgår av figur 7. 
 143 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 7.  
 Förstudier inom Uppsala län 
 Källa:  
 SKB. 
  
 Bland annat för att underlätta berörda kommuners ställnings- taganden anordnade Kärnkraftinspektionen och Strålskydds- institutet i februari 2001 utfrågningar av SKB dels i Nord- uppland, dels i Hultsfred/Oskarshamn, dels i Nyköping. Dessa utfrågningar var avsedda att ge tillfälle både för politiskt för- troendevalda i kommunerna och för allmänheten att föra fram frågor och synpunkter, vilka skulle kunna ligga till grund för kommunernas fortsatta arbete med frågorna. 
 Kommunens yttrande till Kärnkraftinspektionen med anled- ning av  
 FUD-K 
  var kortfattat och allmänt hållet. Det innehöll ingen antydan om kommunens inställning till förslaget om en 
 144 
 SOU 2002:46 
 platsundersökning vid Forsmark. – Denna uppläggning av kom- munens yttrande ligger väl i linje med vad alla förstudiekom- muner några år tidigare hade förklarat, nämligen att de endast var beredda att ta ställning till förslag från SKB om platsunder- sökningar under förutsättning att både tillsynsmyndigheterna Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet samt regeringen efter genomförd granskning funnit att SKB:s förslag var väl- grundade. 
 I början av år 2001 fattade kommunstyrelsen beslut om fortsatta uppgifter för referensgruppen. I dessa uppgifter ingick fortsatt informationsarbete – också i samverkan med motsva- rande grupper i de två andra norduppländska kommunerna – samt analys av SKB:s slutrapport från förstudien jämte säker- hetsrapporten SR 97. Inom referensgruppen var uppfattningen att resultatet av sådana analyser kunde presenteras först när regeringsbeslutet med anledning av  
 FUD-K 
  förelåg. 
 Ett led i analysen av den slutliga förstudierapporten utgjordes av ett uppdrag som referensgruppen våren 2001 gav åt Uppsala universitet att granska SKB:s kompletterande utredningsrapport  
 R-00-24 
  (jfr avsnitt 15.6). Den rapporten innehöll bolagets svar med anledning av universitetets kritik av den preliminära för- studierapporten. I juni 2001 informerades referensgruppen om resultatet av granskningen, vilket publicerades i oktober 2001. Slutsatsen var att SKB på ett tillfredsställande sätt uppfyllt de flesta av universitetets rekommendationer i utvärderingen av den preliminära förstudierapporten. Det gällde såväl korrigeringar och kompletteringar som att SKB på olika punkter redovisade en samstämmighet i synsätt. Dock tyckte universitetet att det kvar- stod några invändningar i sak och skiljaktigheter i bedömning och värdering när det gällde vissa frågor om hydrologi, geologi och samhällsutveckling. 
 Som framgått av avsnitt 9.3 fattade regeringen sitt beslut med anledning av  
 FUD-K 
  den 1 november 2001. Frågan om kom- munens medgivande till platsundersökningen i Forsmark togs upp till överläggning några dagar senare mellan kommunkansliet och kommunstyrelsens ordförande. Slutsatsen blev att någon 
 145 
 SOU 2002:46 
 ytterligare remissomgång inte behövdes, eftersom ärendet kunde anses väl berett. Därför föreslogs att frågan skulle behandlas i kommunstyrelsens arbetsutskott den 13 november, i kom- munstyrelsen den 20 november och i kommunfullmäktige den 4 december 2001. Så skedde också. 
 Vid ett fullmäktigesammanträde som redan var utlyst till den 13 november 2001 lämnades särskild information om innehållet i regeringsbeslutet. 
 Den 4 december 2001 beslutade kommunfullmäktige  
 medge SKB att genomföra platsundersökningen i Forsmark under för- utsättning att avtal kunde träffas med SKB om villkoren för genomförandet.  
 Röstsiffrorna var 43 för och 5 emot. De som röstade emot var tre av de åtta företrädarna för c och de två företrädarna för mp. En ledamot (c) avstod. 
 Frågan om avtalets innehåll behandlades vid ett sammanträde med fullmäktige den 26 februari 2002. Det förslag till avtal som fullmäktige godkände (med en reservation) innebar i huvudsak följande. 
  
 Platsundersökningen skall genomföras i enlighet med ett för- slag från SKB i december 2001. Frågor som kommunfull- mäktige tidigare  
  
 (1999-11-16) 
  begärt skulle tas upp skall be- svaras under platsundersökningen. 
  
 SKB svarar ensamt för genomförandet av platsunder- sökningen och för samtliga kostnader för denna. Kommunen har rätt till fortlöpande information, insyn i arbetet och på- verkan på platsundersökningens genomförande. 
  
 Avtalet innebär inte något åläggande vare sig för kommunen eller SKB att fortsätta med undersökningar/studier om plats för ett slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall. SKB skall inhämta kommunens medgivande stegvis i den fortsatta processen (platsundersökningsskedet, detaljundersöknings- skedet). 
  
 Utredningsmaterialet skall i sin helhet vara tillgängligt för kommunen och allmänheten. 
  
 146 
 SOU 2002:46 
  
 Platsundersökningens huvudrapporter skall föreläggas kom- munen för granskning. Tekniska huvudrapporter skall ha sammanfattningar som är läsbara för allmänheten. 
  
 Kommunens kontaktperson är kommunchefen. SKB skall fortlöpande lämna rapportering till en av kommunstyrelsen tillsatt referensgrupp. (I avtalet är referensgruppens uppgifter angivna i enlighet med vad som framgår av redogörelsen längre fram i detta avsnitt.) Parterna förutsätter att kom- munens samtliga kostnader för åtgärder enligt denna punkt skall ersättas av Kärnavfallsfonden via Kärnkraftinspektionen. 
  
 Kommunen biträder SKB med lokal utredningskompetens för framtagande av underlag för platsundersökningen. SKB svarar för kostnaderna. 
  
 SKB har ansvar för att samverkan och information mellan bolaget och kommunen sker kontinuerligt, vilket även om- fattar kommunstyrelse och då så påkallas av kommunen, kommunfullmäktige och övriga nämnder. 
  
 SKB:s ambitionsnivå vad gäller information till allmänheten skall vara hög. Kommunens invånare skall periodiskt infor- meras genom annonser i ortspressen. Fortsatt särskild om- sorg skall ägnas kommunikationen med närboende, mark- ägare och kommunens ungdomar. Även fritidsboende skall informeras. 
  
 SKB upprättar ett lokalt platskontor i Forsmark och har ambition att använda sig av lokal arbetskraft där så är lämpligt med hänsyn till bolagets upphandlingsregler och personal- policy. 
  
 Som framgått av det föregående medverkade referensgruppen formellt sett inte i beredningen av fullmäktiges beslut den 4 de- cember 2001. Däremot hade fullmäktige redan vid det ovan nämnda informationstillfället den 13 november 2001 genom gruppens försorg givits tillgång till ett antal handlingar som nyligen hade inkommit till referensgruppen. Bland dessa hand- lingar fanns en promemoria från Uppsala universitet, som på referensgruppens uppdrag hade utfört en granskning av den i avsnitt 15.6 nämnda  
 SKB-rapporten 
 R-00-24. 
  Vid sitt sista sam- 
 147 
 SOU 2002:46 
 manträde för året den 10 december 2001 beslutade referens- gruppen meddela kommunstyrelsen att den ansåg sitt uppdrag om förstudien genomfört sedan fullmäktige nu fattat beslut i frågan. 
 I början av år 2002 beslutade kommunstyrelsen att referens- gruppen skulle vara kvar och ha som huvuduppgift att till en bred allmänhet sprida kunskap om ett eventuellt slutförvars inverkan på människor och miljö, Gruppen har därför att ur kommunperspektiv följa platsundersökningen i sådan utsträck- ning att god information kan ges till allmänheten och berörda, att bidra till platsundersökningen med synpunkter och idéer samt på särskilt uppdrag av kommunstyrelsen djupare granska och bedöma framlagda rapporter. Gruppen beslutade i juni 2002 att anta namnet  
 Referensgruppen för platsundersökning vid Fors- mark (Östhammar). 
  
 15.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 I februari 1996 hade SKB öppnat ett lokalkontor i Östhammar. En bred informationsverksamhet inleddes med seminarier, stu- dieresor, besök av M/S Sigyn (med utställningsmaterial), infor- mation till olika föreningar och grupper osv. Vid besöken av Brock i Östhammars kommun vid olika tillfällen åren 1996– 2000 beräknas sammanlagt närmare 20 000 personer ha sett ut- ställningarna. En redovisning av SKB:s informationsverksamhet i kommunen fram till hösten 2000 finns i en bilaga till den slutliga versionen av förstudien. 
 Som framgått (avsnitt 15.2) lämnade kommunens referens- grupp information till kommunfullmäktige i november 1996 och ordnade en serie möten för allmänheten i de fem större tät- orterna. Gensvaret på dessa inledande informationsinsatser var svagt. 
 Efter det att SKB hade presenterat den preliminära versionen av förstudien och denna genom kommunens försorg hade blivit föremål för remissförfarande, distribuerades i juni 1998 en in- 
 148 
 SOU 2002:46 
 formationsbroschyr om granskningsprocessen till alla hushåll inklusive de sommarboende. Utgivare av broschyren var refe- rensgruppen, som biträddes av ett marknadsföringsbolag. I bro- schyren, vars upplaga var 14 000 exemplar, uppmanades kom- muninvånarna att till referensgruppen framföra önskemål om kommande information från kommunen. Broschyren gavs även ut som taltidning. En redigerad variant av broschyren lades ut på kommunens webbsida. Hösten 1998 startades också en studie- cirkel i Studiefrämjandets regi om slutförvarsfrågan. 
 Mot bakgrund bland annat av de synpunkter som hade kom- mit in på nyssnämnda broschyr arbetade referensgruppen under år 1999 fram en ny version. Denna var utformad som frågor och svar och distribuerades under sommaren 2000 till hushållen i ungefär samma upplaga. Liksom tidigare gavs broschyren också ut som taltidning och lades ut på kommunens webbsida. 
 Referensgruppen har under perioden 1995 2001 haft samman- lagt 80 protokollförda sammanträden. Inför sammanträdena har inte enbart distribuerats handlingar som skall behandlas utan också material som belyser andra förstudiekommuners arbete med motsvarande frågeställningar. Omfattande pressklipp ingår. Härigenom utgör referensgruppens handlingar ett värdefullt och lättillgängligt källmaterial också för mer djupgående studier av arbetet med förstudierna även i andra berörda kommuner. 
 Referensgruppens medlemmar, liksom andra företrädare för kommunen, hade kontinuerliga kontakter med SKB. 
 Av referensgruppens verksamhetsberättelser samt en samman- fattande beskrivning om referensgruppens verksamhet fram till hösten 2000 som ingår som bilaga till slutversionen av förstudie- rapporten framgår, utöver vad som nämnts ovan, i huvudsak föl- jande. 
  
 Under år 1996 lämnade referensgruppen information i sam- band med Albrektsmässan. 
  
 Förutom att uppgifter under år 1997 lämnades till KASAM, SKB m.fl., lämnades uppgifter och material till forskare vid högskolan i Örebro, Handelshögskolan, studerande vid 
  
 149 
 SOU 2002:46 
 Stockholms universitet och Mitthögskolan. Forskningen kunde handla om t.ex. risker och befolkningens förtroende. 
  
 I april 1998 informerade sekreteraren i referensgruppen kommunstyrelserna i Norrtälje och Tierps kommuner. In- formation lämnades vidare till allmänheten i Öregrund i samband med SKB:s utställning på Johnson i juni månad, till kommunfullmäktige i augusti, till allmänheten i september, till krisgruppen och till kommunens förvaltningschefer i november. Under året medverkade företrädare för referens- gruppen i den ovan nämnda studiecirkeln. Fyra studerande vid Uppsala universitet skrev var sin uppsats om kärnavfalls- frågan i Östhammars kommun, varvid referensgruppen medverkade. 
  
 Under år 1999 lämnade referensgruppen åter information i samband med Albrektsmässan, och vid den tidigare nämnda studiecirkeln. Skolor kontaktades med erbjudande om infor- mation från kommunen, Kärnkraftinspektionen och Strål- skyddsinstitutet. Elever fick hjälp med information i sam- band med uppsatsskrivning och liknande. Under året anord- nade också referensgruppen ett offentligt informationsmöte i Östhammar, vid vilket miljöorganisationer – Naturskydds- föreningen, Folkkampanjen mot  
  
 kärnkraft-kärnvapen 
  samt Avfallskedjan - gavs tillfälle att framföra sina synpunkter på förstudien och på  
 KBS-3-metoden. 
  Även Greenpeace hade inbjudits, men deltog inte. Mötet, med cirka 50 personer närvarande, var det mest välbesökta av alla som referens- gruppen har anordnat. Opinionsgruppen för Säker Slut- förvaring, OSS Östhammar, ansökte om och fick anslag för egna informationsinsatser. 
  
 I samband med att Brock under sommaren 2000 besökte Öregrund, Hargshamn, och Forsmark lämnade referens- gruppen information om kommunens verksamhet kring förstudien. 
  
 Den viktigaste informationsinsatsen under år 2001 ägde rum den 3 april när, i samverkan med Bruksgymnasiet, SKB, Kärnkraftinspektionen, Strålskyddsinstitutet samt OSS Öst- 
  
 150 
 SOU 2002:46 
 hammar, referensgruppen anordnade en temadag om kärn- avfall och förstudien. Temadagen var inriktad på avgångs- klasserna i gymnasiet. 
  
 Under mars april 2002 informerades avgångsklasserna i gymnasiet. En broschyr om platsundersökningen i kommu- nen distribuerades under sommaren 2002 till hushållen. 
  
 Under åren har vissa bidrag utbetalats till Oss Östhammar. Åren 1997 1999 bidrog kommunen med mindre belopp för att täcka direkta kostnader för vissa arrangemang som ordnades av opinionsgruppen. År 2000 ändrade bidragsgivningen karaktär till att bli ett ospecificerat bidrag, där användningen dock måste spe- cificeras och verifieras i efterhand. År 2002 beviljades Oss Östhammar ett bidrag om 125 000 kr. Även föreningen Energi för Östhammar, som har en uttalat positiv inställning till slutförvarsprojektet, beviljades ett bidrag. Beloppet var 50 000 kr. 
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för infor- mation till allmänheten i frågor som rör hantering och slutför- varing av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som utbetalats till Östhammars kommun från Kärnavfallsfonden har under perioden 1996 2001 uppgått till sammanlagt cirka 6,6 mil- joner kronor. 
 151 
 16 Tierp (Uppsala län) 
  
 16.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Tierps kommun ligger i den norra delen av Uppsala län. I norr gränsar kommunen till Älvkarleby kommun, i söder till Uppsala kommun och i sydost till Östhammars kommun. Forsmarks kärnkraftverk i sistnämnda kommun ligger endast ca 5 km från gränsen till Tierps kommun. 
 Kommunens yta är 1 543 km 
 2  
 och antalet invånare är ca 19 900. Befolkningen har under de senaste tre årtiondena minskat, frånsett en liten ökning under några år i början av 1990- talet. Sedan år 2000 har befolkningen åter ökat. Centralort är Tierp, där omkring en fjärdedel av kommuninvånarna bor. Andra större tätorter är Söderfors, Örbyhus och Karlholmsbruk. 
 Kommunen har starka industritraditioner, och ca 30 % av arbetstillfällena finns inom tillverkningsindustrin. I bruksorten Söderfors tillverkas snabbstål av det numera franskägda företaget Erasteel Kloster med ca 270 anställda. Inom kommunen finns också några relativt stora företag inom verkstadsindustrin, bl.a. Atlas Copco Tools och Munters Components med ca 380 respektive ca 140 anställda, samt spånskivetillverkaren Lee med ca 200 anställda. Störste arbetsgivaren är kommunen med ca 1 600 anställda. Den privata service- och tjänstesektorn är relativt svagt utvecklad. Jord- och skogsbruket är fortfarande av betydelse. Inom kommunen finns en gymnasieskola och ett lärcentrum för distansstudier. Endast 14 % av kommuninvånarna har postgymnasial utbildning, vilket ligger under genomsnittet för landet. 
 Kommunens ekonomi är relativt stark till följd bl.a. av att man har varit återhållsam med investeringar. Arbetslösheten är lägre än i många jämförbara kommuner. En bidragande orsak är sannolikt närheten till Uppsala. Det förekommer en viss arbets- pendling dit, liksom till Gävle. 
 Kommunen har för närvarande inget särskilt näringspolitiskt program. Kommunledningen strävar dock att skapa gynnsamma 
 153 
 SOU 2002:46 
 arbetsvillkor för företagen inom kommunen, bl.a. genom god kommunal service. Det har också förekommit vissa nyetable- ringar under de senaste åren. 
 Kommunen genomkorsas av järnvägen Uppsala – Gävle och Europaväg 4. Närmaste flygplats med reguljär trafik är Arlanda. Avståndet dit från centralorten är ca 8 mil. En stor satsning har gjorts på bredband. 
 Socialdemokraterna har länge haft en dominerande ställning i kommunen. Vid 1998 års val gick dock den egna majoriteten i fullmäktige förlorad. Fördelningen av de 49 mandaten i full- mäktige var fram till valet hösten 2002 följande: s 24, c 7, m 6, v 4, kd 3, fp 2, mp 2, stoppa E  
 4-väst 
  kulturpartiet 1. Vid kärn- kraftsomröstningen år 1980 fick nejsidan 43,6 % av rösterna, dvs. över riksgenomsnittet 38,7 %. 
  
 16.2 
  
 En förstudie påbörjas 
  
 Genom sitt läge intill förstudiekommunen Östhammar hade Tierps kommun haft möjlighet att under flera års tid följa arbetet där, bl.a. genom deltagande i det regionala samråd kring för- studien i Östhammar som påbörjades år 1996 i regi av läns- styrelsen i Uppsala län (se avsnitt 22). Kommunen har också sedan  
 1980-talet 
  varit representerad i Lokala säkerhetsnämnden för Forsmarks kärnkraftverk. 
 Frågan om kommunens medverkan i förstudiearbetet aktuali- serades dock först när SKB i april 1998 gav kommunledningen en orientering om resultatet av den preliminära förstudien för Öst- hammar. Det konstaterades då att det kunde finnas områden också inom Tierps kommun, bl.a. inom ett avstånd av 10 km från Forsmarksverket, med förutsättningar för lokalisering av ett slutförvar. Denna kontakt följdes upp av SKB i maj med förslag om att SKB skulle genomföra en förstudie i kommunen. 
 Därefter gick den politiska behandlingen i kommunen mycket snabbt. På förslag av kommunstyrelsen beslöt kommunfullmäk- tige redan den 16 juni att ställa sig positiv till SKB:s förslag. Beslutet var inte förenat med några särskilda förbehåll eller vill- 
 154 
 SOU 2002:46 
 kor riktade mot SKB eller staten. Det uttalades dock att ett eventuellt framtida beslut om att lokalisera ett slutförvar i kommunen skulle föregås av en kommunal folkomröstning. Kommunfullmäktiges beslut var på detta stadium enhälligt. Något särskilt avtal med SKB träffades inte. 
 Kommunens arbete med frågan under hösten 1998 kan be- tecknas som en uppstart. Man försökte att under detta skede skaffa sig en viss kunskap om slutförvarsprojektet och om de andra förstudiekommunernas arbete. Man diskuterade frågor om strategi och organisation för kommunens engagemang. 
 Under uppstartskedet bedrevs arbetet med hjälp av en infor- mell arbetsgrupp med två politiker och två tjänstemän. En av politikerna (s), tillika ledamot i kommunstyrelsen, utsågs till politiskt ansvarig. Gruppen lade fram ett förslag till handlings- plan och arbetsorganisation som efter behandling i kommunsty- relsen godkändes av kommunfullmäktige i februari 1999. Det kan noteras att miljöpartiets representant i kommunstyrelsen avgav en reservation med krav bl.a. på folkomröstning redan när resultatet av en förstudie förelåg. 
 Utgångspunkten för arbetsgruppens förslag var att kommu- nen skulle gå in i förstudiearbetet med en hög ambitionsnivå, varmed menades att man skulle skapa så goda förutsättningar som möjligt för en framtida lokalisering av ett slutförvar till kommunen. Kommunens engagemang borde alltså ta sikte på medverkan också i ett kommande platsval, förutsatt att för- studien utföll positivt. Med denna ambitionsnivå ställdes krav på ett mycket djupt och brett  
 informations-, 
  förankrings- och granskningsarbete och därmed också på en betydande kompe- tenshöjning. Kommunens åtagande borde emellertid enligt arbetsgruppen inte omfatta en granskning av  
 KBS-3-metoden. 
  Denna borde prövas av myndigheterna, senast inför valet av kommuner där platsundersökningar skulle genomföras. 
 SKB lade i början av år 1999 fram en tidsplan för arbetet med en förstudie. Uppläggningen var i princip densamma som i tidigare förstudiekommuner. Det kan tilläggas att SKB i februari 1999 hade öppnat ett informationskontor i Tierp. 
 155 
 SOU 2002:46 
 Kommunens handlingsplan anslöt till den tidsplan som SKB lagt fram för sitt arbete med förstudien. Kommunen skulle förse SKB med underlag, identifiera viktiga frågor och skapa möjlig- heter för kommuninvånarna att påverka förstudiearbetet. För utredningsskedet togs fram en organisation i fyra nivåer enligt följande. 
 Den politiska styrningen och ledningen för projektet skulle utövas av en  
 styrgrupp  
 som utgjordes av kommunstyrelsens arbetsutskott förstärkt med den politiskt ansvarige för förstu- dien. Projektledaren var föredragande. 
  
 En  
 informationsgrupp,  
 senare kallad  
 referensgrupp,  
 hade till uppgift att förmedla information och synpunkter mellan pro- jektet och kommuninvånarna och att verka för ökat medborgar- inflytande. I gruppen ingick företrädare för alla de partier som var representerade i fullmäktige. Svenska Naturskyddsför- eningens Tierpsavdelning, Tierps företagarförening, Småbarns- föräldrarna,  
  
 SOS-Tierp 
  
  (se avsnitt 16.9) samt  
  
 LO-facken 
  
  var också representerade. Ordförande i informationsgruppen var den politiskt ansvarige för förstudiearbetet. 
  
 För den operativa ledningen av kommunens arbete med för- studien svarade en  
 projektledare.  
 Denne skulle föreslå och detalj- planera kommunens insatser och svara för verkställigheten av fattade beslut. Projektledaren skulle också samordna pågående aktiviteter, svara för administration och ekonomi, bevaka om- världsfrågor m.m. samt fungera som sekreterare i flertalet grupper. Projektledaren biträddes av en informationssekreterare med ansvar för mediakontakter och informationsmaterial m.m. Kommunens ordinarie tjänstemannaorganisation skulle lämna stöd till förstudiearbetet. Alla tjänstemän som hade kompetens och ansvar inom de kommunala områden som berördes av förstudien skulle medverka i och följa arbetet löpande. 
 156 
 SOU 2002:46 
  
 16.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 SKB publicerade i februari 2000 en preliminär rapport över för- studiearbetet. Bolaget bedömde att det fanns goda förutsätt- ningar för vidare studier av lokaliseringen av ett slutförvar till kommunen. Kommunens infrastruktur, industriella struktur och utvecklingspotential utgjorde positiva faktorer för en eventuell etablering. 
 Två granitmassiv prioriterades för fältkontroller och vidare studier. Det ena var beläget i kustområdet nära Karlholmsbruks tätort. Det andra utgjordes av ett större massiv i inlandet. Detta begränsades av orterna Tierp, Strömsberg, Mehedeby och Söder- fors. Någon prioritering mellan dessa båda alternativ gjordes inte; det förutsattes att en ovanjordsanläggning skulle ligga inom eller nära det alternativ som så småningom skulle utkristalliseras. Båda granitmassiven var stora i förhållande till den yta som behövs för ett slutförvar. 
 Tierps kommun saknar hamnar med tillräcklig kapacitet. Där- emot finns det närliggande hamnar i grannkommunerna som skulle kunna vara lämpliga: Gävle, Skutskär, Forsmark och Hargshamn. Två järnvägar finns i kommunen med tillräcklig bärighet för de tunga avfallstransporterna. 
 Inget av de två prioriterade granitmassiven låg inom de käns- liga områdena Hållnäshalvön, Florarnaområdet, Dalälvsområdet samt Uppsalaåsen och Västlandsåsen. 
 Enligt SKB:s samlade bedömning i den preliminära förstudie- rapporten fanns det goda allmänna förutsättningar för vidare studier av ett djupförvar till kommunen. Detta berodde främst på tillgången till stora områden med potentiellt gynnsam berg- grund. Kommunens infrastruktur, det utvecklingsbara industri- klustret som finns och kommunens utvecklingspotential i största allmänhet betecknades också som positiva faktorer vid en etable- ring. SKB underströk emellertid samtidigt att det är först efter det att en eventuell platsundersökning har genomförts och en säkerhetsanalys med data från ett specifikt område har gjorts, som det går att tillräckligt väl klargöra säkerheten för ett djup- förvar. 
 157 
 SOU 2002:46 
  
 16.4 
  
 Kommunens granskning 
  
 De rapporter som SKB under år 1999 lät ta fram som underlag för den preliminära versionen av förstudierapporten hade bolaget presenterat successivt för referensgruppen, vars ledamöter ställde frågor och framförde kommentarer. SKB:s arbetstempo var högt och inriktat på att snabbt få fram en preliminär version av för- studierapport som skulle kunna bli föremål för en ingående granskning från kommunens sida. Bolaget igångsatte en om- fattande verksamhet för att informera allmänheten om kärn- avfallsfrågan i allmänhet och om varför Tierps kommun var aktuell för en förstudie. 
 Under januari 2000 informerade SKB kommunens projekt- ledning om att den preliminära förstudierapporten planerades vara färdig i slutet av februari 2000. På grundval av denna information beslutade styrgruppen, dvs. kommunstyrelsens arbetsutskott, den 8 februari 2000 om riktlinjer för kommunens granskning. Riktlinjerna, som dessförinnan hade diskuterats inom referensgruppen, kallades  
 Arbetsprogram för granskning av preliminär slutrapport avseende SKB:s förstudie.  
 Dessa riktlinjer fastställdes med smärre kompletteringar av kommunstyrelsen den 21 mars 2000. Innebörden var att referensgruppen skulle svara för att den preliminära rapporten blev föremål för en bred remissbehandling. 
 Kommunstyrelsens arbetsutskott hade beslutat att den preli- minära rapporten skulle remitteras till Umeå och Göteborgs uni- versitet, länsstyrelsen i angränsande län, angränsande kommuner, Banverket, Vägverket och Sjöfartsverket. De politiska partier som fanns företrädda i kommunfullmäktige fick också rapporten för utlåtande. Vidare skulle referensgruppen göra det möjligt för enskilda, organisationer och/eller grupper, som så önskade att få del av rapporten så att de hade möjlighet att avge yttrande. Remisstiden sattes till den 15 augusti 2000, men förlängdes senare med en månad. 
 Umeå universitet lämnade ett översiktligt yttrande. Göteborgs universitet meddelade senare att man inte haft möjlighet att granska rapporten så ingående att det kunde räknas som en ut- 
 158 
 SOU 2002:46 
 värdering från deras sida. I stället ville man betrakta sitt yttrande som en kommentar. Göteborgs universitet rådde Tierps kom- mun att anlita en oberoende konsult för granskningen. 
 Referensgruppen fick samtidigt ett uppdrag att själva granska den preliminära slutrapporten samt att, beträffande avsnitt av hög vetenskaplig klass, ge granskningsuppdrag. Slutligen gavs referensgruppen ansvaret för att inkomna yttranden och syn- punkter sammanställdes och överlämnades till kommunstyrel- sen. 
 Ett  
 30-tal 
  remissvar inkom till referensgruppen, varav ett tiotal från enskilda personer och grupper. Med anledning av gransk- ningsarbetet sammanträdde referensgruppen vid 11 tillfällen. För sammanställningen anlitades en fristående konsult. En gransk- ningsrapport överlämnades till kommunstyrelsens arbetsutskott i oktober 2000. 
  
 16.5 
  
 Kommunens yttrande 
  
 Enligt förordet till det granskningsyttrande som referens- gruppen i oktober 2000 gav in till kommunstyrelsens arbets- utskott återspeglade yttrandet de politiska partiernas, enskilda personers och gruppers samt experternas bedömning av och syn- punkter på den preliminära slutrapportens innehåll. Rapporten sades också ge en bild av hur man ser på kommunens fortsatta engagemang i den pågående lokaliseringsprocessen. Dokumen- tet hade upprättats av fristående konsult med referensgruppen som samrådspartner. 
 Inför behandlingen i kommunstyrelsens arbetsutskott hade kommunstyrelsens ordförande och kommunchefen utarbetat ett förslag till beslut. 
 Frågan fördes vidare till kommunfullmäktige den 28 novem- ber 2000. Fullmäktiges beslut vid detta tillfälle blev – i enlighet med kommunstyrelsens förslag – 
  
 att föreslå SKB komplettera den preliminära slutrapporten enligt den samlade bedömningen i kommunens gransknings- rapport, 
  
 159 
 SOU 2002:46 
  
 att uttala att beslut om deltagande i eventuell fortsättning kräver en sålunda kompletterad slutrapport samt 
  
 att eventuell fortsatt lokaliseringsprocess i annan del av nord- upplandsregionen berör också Tierps kommun vilket bör vägas in i en eventuell fortsatt lokaliseringsprocess. 
  
 Enligt granskningsrapporten – som kom att utgöra kommunens yttrande - visade den företagna granskningen sammantaget att det fanns allvarliga brister i SKB:s preliminära förstudierapport och att det behövdes väsentliga kompletteringar för att en slutversion av SKB:s förstudierapport skulle kunna uppfylla kraven på ett allsidigt beslutsunderlag. Kritiken kan samman- fattas i följande huvudpunkter. 
  
 Etik och demokratifrågor var bristfälligt behandlade. 
  
 En strategisk miljöbedömning borde utföras och redovisas. 
  
 Kompletterande utredningar behövde göras om transporter, infrastruktur och regionala effekter. 
  
 Avsnittet om samhällsaspekter borde kompletteras med ut- redningar om bortträngningseffekter på befintligt näringsliv och hur areella näringar påverkas. 
  
 Avsnittet om besöksnäringen borde omarbetas eller tas bort. 
  
 SKB borde klarare ange frågor kring metodval och kriterier för urval av platser med bergarter med olika hydrologiska egenskaper. 
  
 Den allvarligaste anmärkningen gällde avsaknaden av en analys om hur en lokalisering kan påverka människors hälsa och livskvalitet och omvänt hur attityder och oro kan påverka samhällets utveckling, näringslivsetablering och boendeprefe- renser. 
  
 Det bör tilläggas att den kritiska undertonen i kommunens granskningsyttrande i sak innebar att åtskilliga av de synpunkter som framförts av opinionsgruppen  
 SOS-Tierp 
  (se avsnitt 16.9) hade fått genomslag. 
 160 
 SOU 2002:46 
  
 16.6 
  
 SKB:s vidare utredningar 
  
 Under den tid som kommunen arbetade med sitt yttrande genomförde SKB de aviserade fältstudierna av de två utpekade granitområdena. Resultatet blev att området Tierp Strömsborg 
 – Mehedeby Söderfors gavs högre prioritet än området kring Karlholmsbruk. 
 Kommunens kritik mot den preliminära förstudien föranledde SKB att, efter särskilda överenskommelser med kommunen, genomföra tre ytterligare utredningar. Dessa utfördes under år 2001. 
 En första utredning gällde frågor om transportsäkerhet, vilken SKB överlämnade till Tierps kommun i mitten av november 2001 (R  
 01-28 
 Utredning om transport av radioaktiva ämnen och annat farligt gods).  
 Utredningsarbetet hade genomförts på så sätt att SKB hade inbjudit kommunen att utse representanter som aktivt kunde delta i arbetet tillsammans med en av SKB anlitad ut- redare. Uppgiften för kommunrepresentanterna var att till- sammans med utredaren, berörda myndigheter och SKB identi- fiera de frågor som bedömdes vara viktiga att få svar på. SKB hade också inbjudit Oskarshamns, Östhammars och Älvkarleby kommuner att på samma villkor medverka i utredningen, men endast de två sistnämnda hade tackat ja till den möjligheten. För- utom Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet medver- kade under utredningsarbetet även Räddningsverket, Järnvägs- inspektionen, Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Länsstyrel- sen i Uppsala län samt Räddningstjänsten i Norduppland. Frågor från kommunerna fångades upp genom en referensgrupp som kommunerna utsett och genom möten med allmänheten som arrangerades av Tierps och Älvkarlebys kommuner. 
 Den andra utredningen avsåg frågor om näringslivsstrukturen i Tierps kommun och om eventuella risker för undanträngnings- effekter i samband med en djupförvarsetablering. Den utred- ningen överlämnades till kommunen i slutet av november 2001 (R  
 01-51 
 Utredning om näringsliv och besöksnäring i Tierp – konsekvenser av en platsundersökning och ett djupförvar för använt kärnbränsle).  
 Utredningsarbetet gjordes av en konsult, som 
 161 
 SOU 2002:46 
 kommunen valt ut efter det att SKB hade presenterat ett par tänkbara utredare. Genomförandet skedde i samverkan med en särskild referensgrupp för näringsliv och besöksnäring som kommunen utsåg. 
 Kommunen och SKB hade också kommit överens om att låta genomföra en utredning av psykosociala effekter som etablering av ett djupförvar kan innebära för samhällsutvecklingen. Resul- tatet av den utredningen förelåg också i december 2001 (R  
 01-54 
  
 Riskattityder och inställningen till djupförvar för använt kärn- bränsle i fyra kommuner).  
 Arbetet startades genom att SKB inbjöd kommunen att utse representanter som aktivt kunde medverka i utredningen. Uppgiften för dessa var att tillsammans med utredaren och SKB identifiera de frågor som bedömdes vara viktiga att få svar på. SKB inbjöd även Oskarshamns, Öst- hammars och Älvkarleby kommuner att på samma villkor med- verka i utredningen. Alla inbjudna kommuner tackade ja till denna möjlighet. Inledningsvis inventerade SKB vilka personer som hade erforderliga kvalifikationer och som var beredda att åta sig utredningsarbetet. En referensgrupp som kommunerna och SKB utsåg valde därefter enhälligt professor Welch att genomföra utredningen. Efter dialog med referensgruppen före- slog utredaren en enkätundersökning. Ett frågeformulär utarbe- tades med bistånd av referensgruppen. 
  
 16.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 Den slutliga rapporten från förstudien i Tierps kommun är daterad december 2000, dvs. efter det att SKB hade offentliggjort sitt förslag om var i landet platsundersökningar borde bedrivas. En av dessa tre platser var belägen inom Tierps kommun (jfr avsnitt 9.3). 
 Dateringen av den slutliga förstudierapporten leder till slut- satsen att denna färdigställdes endast några veckor efter det att fullmäktige fattat beslut om kommunens yttrande över den preliminära versionen. I verkligheten hade emellertid SKB haft tillgång till allt remissmaterial så snart det under hösten 2000 
 162 
 SOU 2002:46 
 hade kommit in till referensgruppen och från oktober 2000 även till den granskningsrapport som kom att ligga till grund för fullmäktiges yttrande. I SKB:s slutrapport sägs att alla frågor och synpunkter som kommit fram under remisshanteringen inte hade hanterats inom ramen för rapporten. Hur dessa frågor och synpunkter skulle hanteras skulle bli föremål för dialog mellan SKB och Tierps kommun; i en bilaga till rapporten hade SKB formulerat förslag till åtgärder som utgångspunkter för den dialogen. 
 Viktigare förändringar jämfört med den preliminära versionen var följande. 
  
 Förstudien hade, på likartat sätt som skett i Östhammar (avsnitt 15.7) och Oskarshamn (avsnitt 19.10), utökats med ett inledande avsnitt om slutförvarsfrågan i ett långsiktigt etiskt perspektiv, där också ansvarsfrågan mellan generationer belystes. 
  
 Nu ingick även en beskrivning av kommunens remisshan- tering av den preliminära rapporten och de kompletterande utredningar som gjorts. Kommunens förstudieorganisation under remisshanteringen redovisades. 
  
 Beskrivningen av Tierps kommun hade reviderats. 
  
 Avsnittet om berggrundens vattengenomsläpplighet hade förtydligats. Avsnittet om grundvattenkemiska förhållanden hade utvidgats. Ett avsnitt om osäkerheter i datamaterialet hade tillkommit. 
  
 Resultat från SKB:s fältkontroller inom kommunen hade inarbetats. 
  
 Vargas och text hade omarbetats för att motsvara det rådande dagsläget vad avser skyddade och värdefulla områden för naturvård, kulturmiljö och friluftsliv i kommunen. Detta gällde även länsstyrelsens strategi för miljövårdsarbete, miljö- arbetet i kommunen liksom kommunens miljösituation. 
  
 Avsnittet om samhällsaspekter hade förtydligats, framför allt redovisningen av hur turism och fastighetspriser kunde kom- ma att påverkas av ett djupförvar. Vidare presenterades Tierps kommuns vision för den egna kommunen. 
  
 163 
 SOU 2002:46 
  
 Ytterligare bilagor hade tillkommit. I en av dessa belystes bl.a. SKB:s förslag till åtgärder med anledning av kommunens yttrande över den preliminära slutrapporten och hur SKB hade behandlat synpunkter som framförts av Göteborgs universitet. En annan nytillkommen bilaga innehöll en redo- görelse för det regionala samrådet med Länsstyrelsen i Upp- sala län som huvudman. 
  
 I förordet till slutrapporten anförde SKB att den positiva helhetsbedömningen från den preliminära slutrapporten av förutsättningarna att lokalisera djupförvaret till Tierps kommun kvarstod. Endast området öster om Uppsalaåsen och norr om Tierps tätort kvarstår som prioriterat vid en eventuell plats- undersökning i Tierps kommun. Området kring Karlholmsbruk bedömdes som inte längre intressant för platsundersökningar. 
  
 16.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 Som framgått av avsnitt 16.7 fattade fullmäktige sitt beslut om kommunens yttrande över den preliminära förstudien endast någon vecka efter det att SKB offentliggjort sitt val av platser för platsundersökningar med borrningsarbeten. Tierp norra/Skut- skär var en av dessa platser. Under debatten i fullmäktige vid detta tillfälle hade från flera håll framförts kritik mot den takt med vilken SKB bedrev sitt arbete. Denna takt visade enligt bl. a. kommunstyrelsens ordförande att bolaget brast i respekt för den demokratiska processen i kommunen. 
 Under december 2000 överlämnade SKB sina slutsatser om platsundersökningar till Statens kärnkraftinspektion för gransk- ning, den s.k.  
 FUD-K 
  (avsnitt 9.3). Som ett led i Kärnkraft- inspektionens beredning av ärendet gav den kommunen tillfälle att yttra sig. I januari 2001 begärde SKB i brev till Tierps kommun, liksom även till Älvkarleby kommun (se vidare av- snitt 17.8) att kommunen skulle ta ställning till förslaget. 
 Kommunen skulle alltså dels yttra sig till Kärnkraftinspek- tionen över  
 FUD-K-rapporten, 
  dels ta ställning till ett svar till 
 164 
 SOU 2002:46 
 SKB på förslaget om en platsundersökning i området Tierp norra/Skutskär. 
 De områden i Norduppland som under förstudiearbetet hade analyserats närmare som potentiella områden för platsunder- sökningar framgår av  
 figur 7  
 (vid avsnitt 15.8). 
 Bland annat för att underlätta berörda kommuners ställnings- taganden anordnade Kärnkraftinspektionen och Strålskydds- institutet i februari 2001 utfrågningar av SKB dels i Nord- uppland, dels i Hultsfred/Oskarshamn, dels i Nyköping. Dessa utfrågningar var avsedda att ge tillfälle både för politiskt för- troendevalda i kommunerna och för allmänheten att föra fram frågor och synpunkter, vilka skulle kunna ligga till grund för kommunernas fortsatta arbete med frågorna. 
 Kommunens yttrande över  
 FUD-K 
  
 Underlaget för kommunens yttrande togs fram av referens- gruppen, som därefter överlämnade ett förslag till kommunsty- relsens arbetsutskott. Beslut om kommunens yttrande fattades av kommunstyrelsen i slutet av mars 2001. Yttrandet anges vara baserat dels på referensgruppens granskning, dels på resultat av överläggningar med Älvkarlebys och Östhammars kommuner inom ramen för det regionala samarbetet som benämns Graham (se vidare avsnitt 21), 
 Kommunens yttrande till Kärnkraftinspektionen var hållet i en kritisk ton gentemot SKB. Man pekade inledningsvis på att kommunen inte hade haft tillgång till slutversionen av SKB:s förstudie under granskningsperioden och att svar på de krav som hade ställts i kommunens granskningsyttrande ej helt hade erhållits. Den remisstid som Kärnkraftinspektionen givit ansågs för knapp. Yttrandet innehöll också en hänvisning till vad kommunen hade anfört i sitt granskningsyttrande över den pre- liminära förstudierapporten. 
 I övrigt kan kommunens kritik sammanfattas i följande punkter. 
 165 
 SOU 2002:46 
  
 Metodvalet, med betoning på alternativ till  
  
 KBS-3, 
  måste belysas ytterligare. Såväl för- som nackdelar med olika alter- nativ, t.ex. djupa borrhål, skall lyftas fram. Hittillsvarande beskrivningar av nackdelarna med  
 KBS-3-metoden 
  är otyd- liga. 
  
 Krav och kriterier för val av platser är otydliga. Är det myndigheternas uppfattning att SKB ska välja och föreslå platser som har störst säkerhetsmarginaler, eller är det till- räckligt att klara säkerhetskraven? 
  
 Kriterierna för SKB:s val av platser för platsundersökningar är inte konsekvent tillämpade. 
  
 Det finns en risk för att hela urvalsprocessen förlorar i trovärdighet när SKB har gallrat bort en kommun där man tidigare har poängterat alla fördelar för att sedan gallra bort samma kommun utan att ens undersöka den viktigaste säker- hetsbarriären som berggrunden sägs utgöra ( 
  
 Anm.  
 Troligen syftas på det faktum att SKB inte föreslog platsundersökning 
  
 i 
  
 Hultsfreds kommun). 
  
 SKB har vid flera tillfällen anfört att man inte gjort någon rangordning inbördes av de tre föreslagna platserna för plats- undersökningar. Det finns emellertid formuleringar i  
  
 FUD-K 
  som visar att en rangordning de facto skett av innebörd att Tierp norra/Skutskär utgör ett tredjehandsalternativ. Rang- ordningen påverkar SKB:s trovärdighet och vårt förtroende för processen mycket negativt. 
  
 Det belopp som Kärnkraftinspektionen har befogenhet att bevilja kommuner som berörs av SKB:s lokaliseringsarbete bör höjas från gällande nivå om 2 miljoner kronor per år. 
  
 Kommunens svar till SKB 
 I slutet av oktober 2001 överlämnade kommunens projektled- ning till kommunstyrelsens arbetsutskott ett förslag till  
 Arbets- plan inför beslut om eventuell medverkan i fortsatta lokalise- ringsstudier och platsundersökningar i kärnavfallsfrågan.  
 Arbets- utskottet beslutade någon vecka senare att uppdra till projekt- 
 166 
 SOU 2002:46 
 ledningen att ansvara för framtagandet av ett beslutsunderlag inför kommande ställningstagande om eventuell medverkan i fortsatta lokaliseringsstudier och platsundersökningar beträffan- de kärnavfallsfrågan. Det framgår inte av protokollen från referensgruppens sammanträden huruvida arbetsplanen dessför- innan hade diskuterats inom referensgruppen. Vid gruppens sammanträde den 5 november 2001 meddelades emellertid att en oberoende granskning av slutrapporten med tillhörande ut- redningar kommer att genomföras av en konsult. (Det var samma person som hade utformat underlaget för kommunens granskningsyttrande över den preliminära versionen av förstu- dierapporten.) 
 I början av december 2001 anordnade kommunen ett samlat informationstillfälle för ledamöterna i fullmäktige, kommunsty- relsen och referensgruppen. Vid detta tillfälle informerade SKB om bl.a. platsundersökningsprogrammet, företrädare för Miljö- departementet om innehållet i regeringens beslut den 1 novem- ber 2001 med anledning av SKB:s komplettering av FUD- program 98  
 (FUD-K-rapporten) 
  samt företrädare för  
 SOS-Tierp 
  om sin syn på SKB:s förslag och regeringens beslut. 
 Vid referensgruppens sammanträde den 10 december 2001 meddelades att projektledningen kommer att sammanställa ett beslutsunderlag innehållande bl.a. förslag till villkor och krav med anledning av SKB:s fråga till kommunen, men att kom- munledningen upprättar förslag till beslut. Av protokollet från gruppens sammanträde den 15 januari 2002 framgår att det ägde rum en diskussion kring beslutsunderlaget och dess utförande. 
 Frågan om underlag för kommunfullmäktiges kommande be- slut i platsundersökningsfrågan togs också upp vid referens- gruppens nästa sammanträde i februari. Vid gruppens möte den 7 mars 2002 beslutade referensgruppen att inte ställa sig bakom ett förslag till granskningsyttrande som hade tagits fram av den anlitade konsulten. Som skäl angavs att den förutbestämda tids- ramen inte hade hållits, att uppdraget från projektledningen inte hade tolkats rätt av granskaren, att granskningen innehåller per- 
 167 
 SOU 2002:46 
 sonliga ställningstaganden, sakfel och att den brister i objek- tivitet samt att inget samråd har skett. 
 Någon vecka senare sände referensgruppens projektledning till kommunfullmäktiges ledamöter en skrivelse rubricerad 
 Handlingar utgörande beslutsunderlag till KF:s ställningstagande om ev. medverkan i fortsatta lokaliseringsstudier och platsundersök- ningar betträffande kärnavfallsfrågan.  
 Med hänvisning till det uppdrag som projektledningen fått i oktober 2001 av kommun- styrelsens arbetsutskott redovisade projektledningen nu det beslutsunderlag som den hade ställt samman, vilket bl.a. innehöll förslag till 14 formulerade villkor för det fall att fullmäktige fattade beslut om att tillåta en platsundersökning. Som bilagor fogades bl.a. regeringsbeslutet den 1 november 2001, den gransk- ningsrapport som konsulten upprättat i mars 2002, referens- gruppens syn på granskningsrapporten, SKB:s skriftliga moti- vering för att inte tillgodose kommunens önskemål om en s.k. strategisk miljöbedömning samt  
  
 SOS-Tierps 
  
  synpunkter från mars 2002 på SKB:s genomförda förstudie i Tierp. 
  
 Kommunledningen hade beslutat att frågan om svar på SKB:s begäran om platsundersökning skulle behandlas av kommun- fullmäktige den 9 april 2002. Frågan bereddes av kommunsty- relsens arbetsutskott och därefter vid kommunstyrelsens sam- manträde den 26 mars 2002. 
 Ett splittrat arbetsutskott hade med tre röster mot två föreslagit kommunstyrelsen föreslå fullmäktige att i dagsläget säga nej till en platsundersökning i kommunen, men att sam- tidigt uttala att frågan kan komma att omprövas om berggrund på övriga platser inte uppfyller ställda krav. I protokollet från kommunstyrelsens sammanträde den 26 mars 2002 har anteck- nats att projektledningen i referensgruppen den 14 mars hade sänt ut handlingar till kommunfullmäktiges ledamöter. Det har också antecknats att medlemmar i referensgruppen den 18 mars 2002 hade meddelat kommunstyrelsen att de ansåg att kom- munen borde säga ja till en platsundersökning. Ordföranden i referensgruppen, som också var ledamot i kommunstyrelsen, yrkade att kommunstyrelsen skulle föreslå fullmäktige tillåta 
 168 
 SOU 2002:46 
 SKB att inleda platsundersökningar i det föreslagna området under förutsättning av 15 uppräknade villkor. En votering mellan detta yrkande och arbetsutskottets förslag ledde till att kom- munstyrelsen med sju röster mot sex förordade ett ja till plats- undersökning med de 15 villkoren. Bland de sex som röstade nej fanns kommunstyrelsens ordförande. 
 När fullmäktige sammanträdde den 9 april 2002 låg det spän- ning i luften. En namnlista med 2 208 underskrifter som pro- testerade mot planerna på provborrningar hade lämnats in. 
 Kommunstyrelsens ordförande deklarerade att det inte i något parti fanns en partilinje i denna fråga. Fullmäktiges ledamöter hade att var och en ta ställning efter sin personliga övertygelse. Det finns, menade han, inget absolut rätt eller fel beslut. I sitt huvudanförande erinrade han om två huvudskäl som varit av- görande när kommunen år 1998 accepterade rollen som för- studiekommun. Det ena skälet var närmast  
 etiskt-moraliskt: 
  vi har alla ett ansvar för att ta hand om kärnkraftens avfall. Det andra skälet hängde samman med det faktum att det redan på- gick en förstudie i grannkommunen Östhammar med Forsmarks kärnkraftverk endast cirka 5 km från kommungränsen. Tierps kommun är under alla omständigheter berört av frågan. Av- görande för hans egen inställning till frågan om platsunder- sökning i Tierps kommun var emellertid dels att SKB hade avvisat kommunens krav på att en s.k. strategisk miljöbedöm- ning skulle göras, dels att en av de kompletterande utredningarna 
 – den om näringsliv och besöksnäring (jfr avsnitt 16.6) var undermålig. Fullmäktiges krav efter granskningen av den preliminära förstudien kunde inte anses uppfyllda. Ett nej borde emellertid inte betyda ett nej för all framtid. 
 Under den fortsatta diskussionen yttrade sig ett  
 20-tal 
  leda- möter. I de flesta fall hade inläggen karaktär av deklarationer om skälen för den egna inställningen till en förstudie i Tierp. Någon egentlig debatt mellan oliktänkande ägde inte rum. I en slut- votering efter tre timmars diskussion beslutade fullmäktige med 25 röster mot 23 att säga nej till platsundersökning i Tierps 
 169 
 SOU 2002:46 
 kommun. En av fullmäktiges ledamöter anförde jäv och avstod därför från att rösta. 
 Det kan noteras att uppfattningarna inom tre av de fyra största partierna i fullmäktige (s, c och v) var splittrade. Eniga för ja till platsundersökning var m, kd och fp, medan Stoppa E4 väst, och mp var eniga i sitt nej. 
 Omedelbart efter omröstningen meddelade SKB att man snarast möjligt skulle avveckla all pågående verksamhet i Tierps kommun, liksom också i Älvkarleby kommun (jfr avsnitt 17.8). 
 Under debatten framfördes från olika håll synpunkter på hur relationerna mellan å ena sidan kommunstyrelsens arbetsutskott och å andra sidan referensgruppen och den kommunala projekt- ledningen hade utvecklats. Arbetsutskottet skulle ju enligt den organisation som lagts fast år 1999 – förstärkt med referens- gruppens ordförande som betraktades som politiskt ansvarig för förstudien – utgöra kommunens styrgrupp. 
 Det faller utanför ramen för denna framställning att närmare analysera denna fråga. Det kan emellertid konstateras att proto- kollen från kommunstyrelsens arbetsutskotts sammanträden under perioden januari 2000 – mars 2002 endast vid två tillfällen innehåller uppgifter om att referensgruppens ordförande och projektledaren var närvarande. Det finns i protokollen inga uppgifter om att arbetsutskottet skulle ha begärt eller fått löpande information från referensgruppen och/eller projekt- ledningen. Arbetsutskottet behandlade frågor med anknytning till förstudien under år 2000 vid fyra tillfällen, under år 2001 vid åtta tillfällen och under år 2002 vid ett tillfälle. Två av de fyra tillfällena år 2000 gällde frågor av väsentligare betydelse för kommunen och dessa fördes vidare till kommunstyrelsen. Endast en av de åtta frågor som behandlades av arbetsutskottet under år 2001 hade större principiell vikt; det gällde ett beslut i oktober 2001 om uppdrag till projektledningen att ansvara för framtagandet av ett beslutsunderlag inför ställningstagandet av fullmäktige i frågan om en platsundersökning. Det ärende som behandlades under år 2002 var däremot av största vikt – ställ- 
 170 
 SOU 2002:46 
 ningstagandet till en platsundersökning – och fördes därför vidare till kommunstyrelsen och fullmäktige. 
 I efterhand kan alltså konstateras att alla viktigare kommunala ställningstaganden kring förstudien gjordes antingen av kom- munstyrelsen eller kommunfullmäktige. Kommunstyrelsens arbetsutskott utövade i verkligheten inte den roll som begreppet styrgrupp antyder, utan fullgjorde enbart sin formella uppgift som beredningsorgan för kommunstyrelsen. Referensgruppens ordförande deltog åren 2000 – 2002 endast vid två tillfällen – i oktober 2000 och i mars 2002 – i sammanträden med kommun- styrelsens arbetsutskott, dvs. styrgruppen. Detta kan synas förvånande mot bakgrund av att kommunen år 1999 hade slagit fast att arbetsutskottet, förstärkt med referensgruppens ord- förande, skulle utgöra styrgrupp. Händelseutvecklingen i Tierp ger intryck av att de ledande kommunpolitikerna medvetet valde att hålla sig på avstånd till det arbete som bedrevs inom ramen för referensgruppens arbete. Detta förhållningssätt skiljer sig markant från vad som kom att prägla arbetet i grannkommunen Älvkarleby (avsnitt 17.5). 
  
 16.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 Redan under hösten 1998 tog kommunen initiativ till viss extern information i kärnavfallsfrågan, bl.a. vid en energimässa i okto- ber då både SKB och vissa kritiskt inställda grupper inbjöds att medverka. Liksom i Östhammars kommun bildades en lokal för- ening med syfte att påverka opinionen i frågan,  
  
 SOS-Tierp 
  
 (Stoppa Osäkert Slutförvar). Delar av befolkningen i närheten av ett av de två områdena som särskilt pekades ut i den preliminära förstudierapporten markerade också en kritisk inställning och bildade så småningom den s.k.  
  
 Mehedeby-gruppen. 
  
 Under första delen av år 1999 arrangerade kommunen infor- mationsmöten för allmänheten i samtliga fem tätorter inom kommunen. Grundläggande information gavs av företrädare för SKB, Kärnkraftinspektionen, Strålskyddsinstitutet och Miljö- 
 171 
 SOU 2002:46 
 departementet. Endast ett fåtal personer kom till dessa möten. Kommunen lämnade i detta skede också ekonomiskt stöd till ett offentligt möte som anordnades av  
 SOS-Tierp. 
  En paneldebatt i augusti drog ett hundratal åhörare. 
 Sedan hösten 1999 har ordnats ett stort antal kvalificerade föreläsningar och seminarier för medlemmarna i referensgruppen med syfte att bygga upp deras kompetens. Till vissa arrangemang har man särskilt inbjudit fullmäktiges ledamöter. I kompetens- utvecklingen har också ingått studieresor till Oskarshamn och till Finland. Några ledamöter i referensgruppen har också del- tagit i studieresor till andra europeiska länder. 
 Mer aktiva informationsinsatser med inriktning på allmän- heten kom igång sedan SKB i februari 2000 hade presenterat den preliminära versionen av förstudierapporten. Ansvaret för genomförandet av dessa insatser låg på projektledningen inom referensgruppen. Möten hölls på nytt i kommunens fem tätorter. Allmänhetens deltagande varierade beroende på var mötet hölls i förhållande till de områden som SKB hade pekat ut i studien. 
 Kommunen tog också initiativ till och genomförde under våren 2000 ett s.k. skolprojekt i samarbete med Kärnkraft- inspektionen, Strålskyddsinstitutet, SKB och  
 SOS-Tierp. 
  Även under år 2001 genomfördes information som var direkt inriktad på elever i högstadiet och gymnasiet. 
 I referensgruppens verksamhetsberättelser för åren 2000 och 2001 uppräknas sammanlagt ett  
 40-tal 
  olika aktiviteter och arrangemang som betecknas som kunskapshöjande. 
 Alltsedan år 1999 har referensgruppen lagt ner mycket arbete på att aktuell och relevant information skall finnas lätt tillgänglig på en särskild hemsida på Internet. Referensgruppen använde sig också av regelbunden annonsering på en helsida i det lokala Annonsbladet för att få ut information om pågående och planerade aktiviteter. Studieresor för allmänheten har organise- rats till SKB:s anläggningar i Oskarshamn. Under perioden 1999 
 – 2001 har sammanlagt cirka 1 350 personer med anknytning till kommunen deltagit i dessa resor. 
 172 
 SOU 2002:46 
 I början av år 2001 genomfördes en enkätundersökning för att få en bild av allmänhetens syn på kommunens informations- insatser. Enkäten gick ut till de 550 personer som under år 2000 hade deltagit i studieresa från kommunen till Oskarshamn. Men eftersom deltagarna i dessa resor inte utgjorde ett genomsnitt av kommunens invånare kan inga generella slutsatser dras. Bl. a. torde andelen äldre ha varit överrepresenterad bland studierese- närerna. Undersökningens resultat var att den information som kommunen förmedlade i samband med studieresor till Burke hamn samt kommunens annonser i Annonsbladet fick goda omdömen. 
 Tierps kommun är den av förstudiekommunerna där kritiken mot SKB:s verksamhet särskilt tydligt har kommit till uttryck. Det förefaller troligt att kritikernas argumentation och agerande har haft viss betydelse för opinionsbildningen bland fullmäktiges ledamöter. Det var visserligen inte samma fullmäktige som på försommaren 1998 enhälligt ställde sig positivt till en förstudie och som i april 2002 med knappast möjliga majoritet avböjde deltagande i en platsundersökning (valet i september 1998 låg däremellan). Men åtskilliga av dem som sade nej i april 2002 hade varit ledamöter också i det fullmäktige som nästan fyra år tidigare tillstyrkt en förstudie. Det finns bland annat därför an- ledning att särskilt söka belysa relationen mellan de demokra- tiskt valda politikerna och de utpräglat kritiska grupperna. 
  
 SOS-Tierp 
  hade bildats under sommaren 1999. Gruppen hade från början en tydligt kritisk profil. I september 1999 ansökte man hos kommunstyrelsens arbetsutskott om ekonomiskt stöd för ett lokalt informationsprojekt kring kärnavfallsfrågan. Efter diskussioner erhöll  
 SOS-Tierp 
  85 000 kronor som stöd för sin verksamhet under återstående del av år 1999. Kostnaden finan- sierades inom ramen för medel som staten beviljat kommunen ur Kärnavfallsfonden. 
 I motiveringen för beslutet konstaterade kommunstyrelsens arbetsutskott att  
 SOS-Tierp 
  hade till syfte att utifrån ett kritiskt förhållningssätt till metod och platsvalsprocess granska kärn- avfallsfrågan. Genom detta bidrar man på ett aktivt sätt till att 
 173 
 SOU 2002:46 
 allsidighet i förstudien kan upprätthållas. Med sitt engagemang och sina kunskaper har man intagit en särställning i kommunen som opinionsbildare, ansåg utskottet. 
  
 SOS-Tierps 
  verksamhet har också under åren 2000 och 2001 fått ekonomiskt stöd av kommunen. För år 2000 beviljades 170 000 kronor och för år 2001 200 000 kronor; liksom år 1999 finansierade kommunen dessa bidrag inom ramen för medel som staten hade beviljat kommunen ur Kärnavfallsfonden. 
 Mindre bidrag för att täcka kostnader för mötesarrangemang etc. har under år 2000 betalats till  
 Mehedeby-gruppen. 
  
 Förhållandena i Tierp kännetecknades tidigt av att det fanns två kraftfält. Det ena var de förtroendevalda politikerna som var angelägna om att kommunen hade en roll att spela inom ramen för SKB:s lokaliseringsprocess. Det andra var en engagerad opi- nionsgrupp som från början både ifrågasatte kommunens beslut att medge SKB utföra en förstudie och grundläggande delar i den metod som SKB planerar att använda. Dessa två kraftfält lycka- des ha en fungerande relation med varandra, sannolikt därför att kritikerna upplevde att de från början behandlades med respekt av de valda kommunpolitikerna. I vilken utsträckning dessa under resans gång verkligen tog intryck av  
 SOS-Tierps 
  argument och agerande är emellertid en fråga som inte kan besvaras inom ramen för denna framställning. Dock kan det konstateras att åtskilliga av de kritiska synpunkterna i kommunens gransknings- yttrande över den preliminära förstudien överensstämde med vad som hade förts fram av  
 SOS-Tierp 
  i dess remissyttrande till kommunen. 
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för informa- tion till allmänheten i frågor som rör hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som ut- betalats till Tierps kommun från Kärnavfallsfonden har under perioden 1998 2001 uppgått till sammanlagt cirka 8,1 miljoner kronor. 
 174 
 17 Älvkarleby (Uppsala län) 
  
 17.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Älvkarleby kommun ligger i den nordligaste delen av Uppsala län och gränsar i söder och öster mot Tierps kommun samt i väster mot Gävle kommun. Den norra gränsen utgörs av Bottenhavet. 
 Uppsala län är ett av Sveriges snabbast växande län. Det utgör tillsammans med Stockholm och Mälardalen landets största sam- manhållna arbetsmarknad. Inom Uppsala län är Håbo och Upp- sala kommuner de i särklass mest tätbefolkade. Därefter kommer Älvkarleby kommun som har en folktäthet på drygt 40 personer per kvadratkilometer, ungefär som för länet som helhet. Kom- munen är liten till ytan, bara 209 km 
 2 
 . Vid årsskiftet 1985/86 var antalet invånare 9 270 personer. Sedan dess har folkmängden minskat för att år 2001 uppgå till cirka 8 960 personer, en minskning på över 3 %. Omkring 90 % av kommunens befolk- ning bor i någon av tätorterna, varav Skutskär är den största med cirka 5 600 invånare. Skutskär är även kommunens administra- tiva centrum. Övriga tätorter är Älvkarleby med cirka 1 500 invånare, samt Marma och Gårdskär med cirka 360 invånare vardera. 
 Södra delen av Älvkarleby kommun genomkorsas av Europa- väg 4 . Riksväg 76 (Östhammar Karlholmsbruk – Älvkarleby – Skutskär Gävle) passerar kommunens centrala och norra delar, medan den södra delen korsas i  
 nord-sydlig 
  riktning av länsväg 291 (Älvkarlen Älvkarleby). Järnvägssträckningen Uppsala – Tierp – Skutskär – Gävle – Ostkustbanan passerar genom kom- munen i ungefär  
 nord-sydlig 
  riktning. Det finns planer på att utöka banans kapacitet. 
 I kommunen finns en hamn för tung godstrafik vid Skut- skärsverken, och i Gävle, endast cirka 17 kilometer från Skut- skär, finns ytterligare en hamn för tung godstrafik. I kommu- nens närhet finns flygplats vid Gävle/Sandviken. I regionen, cirka två timmars resväg från Skutskär, finns dessutom Arlanda flygplats. 
 175 
 SOU 2002:46 
 Liksom andra kommuner med liknande näringslivsstruktur har invånarna i Älvkarleby kommun relativt låg formell utbild- ning. Kommunen saknar eget gymnasium. Tillgången till olika gymnasielinjer är ändå säkerställd tack vare närheten till Gävle och Tierp. På Älvkarleby Studiecentrum i Skutskär erbjuds högskolestudier på distans med hjälp av videokonferensstudio. I kommunens närhet finns eftergymnasial utbildning på högskolan i Gävle/Sandviken, vid Uppsala universitet och Lantbruksuniver- sitet i Uppsala (SLU). 
 Kommunen har en lång industritradition. Idag svarar offent- liga verksamheter och tillverkningsindustrin för vardera närmare tre av tio arbetstillfällen. Skogen utgör den främsta råvaran och massafabriken Stora Enso AB i Skutskär, med mer än 500 an- ställda, är en av Europas största massaproducenter. Dessutom finns det inom kommunen cirka 300 mindre företag inom olika branscher. 
 Socialdemokraterna har sedan mycket länge haft en domine- rande ställning i kommunen, men den egna majoriteten gick för- lorad vid 1998 års val. Fördelningen av de 31 mandaten i full- mäktige var fram till hösten 2002 följande: s 15, demokratiska särlistan 5, v 3, m 3, fp 2, mp 1, kd 1 och c 1. Vid kärnkrafts- omröstningen år 1980 fick  
 nej-sidan 
  28,8 % av rösterna, dvs. under riksgenomsnittet 38,7 %. 
  
 17.2 
  
 En förstudie påbörjas 
  
 Under ett tidigt skede av SKB:s förstudiearbete i Tierps kom- mun blev det aktuellt att undersöka om hamnen vid Skutskärs- verken – belägen inom Älvkarleby kommun skulle kunna användas för det fall att det skulle bli aktuellt att slutförvara använt kärnbränsle inom Tierps kommun. Idén gick ut på att använt kärnbränsle skulle transporteras med båt från mellan- lagret CLAB (eventuellt i inkapslad form) till hamnen och där- efter per järnväg eller landsväg till slutförvaret i Tierps kommun. Kommunledningen i Älvkarleby informerades av SKB om för- studien i Tierps kommun och visade då intresse för att SKB 
 176 
 SOU 2002:46 
 skulle genomföra en fullständig förstudie också i den egna kom- munen. Resultatet av regionala översiktsstudier som SKB tidi- gare hade bedrivit tydde på att det kunde finnas goda förutsätt- ningar för ett slutförvar inom kommunen. 
 I februari 1999 beslutade SKB att rikta en förfrågan till Älv- karleby kommun om möjligheten att få genomföra en förstudie i kommunen. Vid denna tidpunkt pågick alltså förstudier i fyra kommuner. Förutom i Tierp gällde det Nyköpings, Oskars- hamns och Östhammars kommuner. Dessutom förde SKB diskussioner även med Hultsfreds kommun om en förstudie. 
 Frågan om en förstudie i Älvkarleby kommun diskuterades under våren 1999 inom kommunstyrelsens arbetsutskott och i kommunstyrelsen. Frågan visade sig inte vara kontroversiell mellan de politiska partiernas ledande företrädare i dessa organ. Kommunstyrelsen föreslog enhälligt att kommunfullmäktige skulle ställa sig positiva till en förstudie för att kartlägga vilka möjligheter som eventuellt finns att lokalisera ett djupförvar av använt kärnbränsle till kommunen. Vid fullmäktiges samman- träde den 16 juni 1999 visade det sig att 30 av de 31 ledamöterna röstade ja till SKB:s förfrågan. Samtidigt beslöt fullmäktige också att en folkomröstning skulle genomföras i det fall förstudien resulterar i att kommunen blir aktuell för djupförvar av kärn- bränsle. Något särskilt avtal träffades inte med SKB. Miljö- partiets representant reserverade sig mot beslutet. 
 SKB påbörjade omedelbart arbetet med förstudien. En preli- minär arbetsplan för studien presenterades för kommunsty- relsens arbetsutskott i augusti 1999 och tillstyrktes senare samma månad av kommunstyrelsen. Under hösten 1999 öppnade SKB ett informationskontor i kommunens centralort Skutskär. 
 Kommunen byggde upp en egen organisation för att följa SKB:s förstudie. Beslut om denna organisation fattades av kom- munfullmäktige i september 1999. Mönstret för organisationen liknade den kommunala förstudieorganisationen i Tierp. En kommunal  
 projektledare  
 (tjänsteman) fick i uppgift att planera, samordna och informera om kommunens uppgifter och åtaganden i projektet. Projektledaren skulle vara sekreterare i en 
 177 
 SOU 2002:46 
  
 referensgrupp  
 med representanter för politiska partier, kyrkan, TCO, LO, näringslivet, Naturskyddsföreningen, ungdomar och pensionärer. Det var referensgruppen som i första hand skulle följa och kritiskt granska de utredningar som SKB genomförde. Referensgruppens ordförande var politiskt ansvarig för för- studiearbetet. Projektledaren skulle vidare rapportera till och föreslå åtgärder för kommunstyrelsens arbetsutskott, som – förstärkt med ordföranden i referensgruppen – skulle utgöra  
 styrgrupp  
 och fatta erforderliga beslut. 
 Trots likheter mellan hur man i Tierps och Älvkarleby kom- muner utformade sin organisation för att följa förstudiearbetet kom man i Älvkarleby att arbeta på ett delvis annat sätt än i Tierp. 
  
 17.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 I april 2000 förelåg SKB:s preliminära rapport från förstudien i Älvkarleby kommun. Bolagets helhetsbedömning var att det kunde finnas goda förutsättningar för vidare studier av ett djup- förvar till kommunen. Man pekade särskilt på att Gävle – Älv- karleby - regionen har en bred och diversifierad arbetsmarknad och all den samhällsservice som kan behövas och att kommu- nikationerna är mycket goda. 
 Ett större granitmassiv i kommunens nordöstra del mellan Älvkarleby tätort och kusten hade identifierats och prioriterades för fältkontroll. Området framgår av  
 figur 7  
 vid avsnitt 15.8. 
 Av den preliminära rapporten framgick vidare att SKB särskilt hade studerat möjligheterna att lokalisera slutförvarets ovan- jordsanläggning inom eller nära ovannämnda område. Mest intressant var en lokalisering av både en hamnterminal och en ovanjordsanläggning i anslutning till Skutskärs hamn. Alla tunga transporter kunde då ske via en tunnel, direkt från hamnen till slutförvarets underjordsanläggning. Andra placeringar av ovan- jordsanläggningen var också möjliga men skulle kräva utbyggnad av järnvägsanslutning från Ostkustbanan, något som delvis skulle beröra miljömässigt känsliga områden. 
 178 
 SOU 2002:46 
  
 17.4 
  
 Kommunens granskning 
  
 På motsvarande sätt som i Tierp hade SKB successivt under hösten 1999 och vintern 2000 för referensgruppen presenterat de rapporter som togs fram som underlag för den preliminära ver- sionen av förstudierapporten. Vid fyra olika tillfällen informe- rades även kommunstyrelsens ledamöter om hur arbetet fort- skred. Frågor och kommentarer framfördes. Arbetstempot var högt och inriktat på att snabbt få fram en preliminär förstudie- rapport, vilken skulle kunna granskas ingående av kommunen. Liksom i Tierp igångsatte bolaget en omfattade verksamhet för att informera allmänheten om kärnavfallsfrågan i allmänhet och om varför Älvkarleby kommun var aktuell för en förstudie. 
 I anslutning till att den preliminära förstudierapporten förelåg i april 2000 presenterade SKB rapporten inför kommunens full- mäktigeledamöter. I anslutning härtill informerade kommunens projektledare och referensgruppens ordförande hur de avsåg genomföra granskningen av rapporten. Det betraktades som självklart att projektledaren, på grundval av inkomna remissytt- randen och förda diskussioner, skulle utforma ett förslag till yttrande från kommunens sida. Ett sådant förslag skulle först diskuteras av referensgruppen. 
 Referensgruppen beslöt att begära yttranden från ett  
 40-tal 
  remissinstanser över den preliminära förstudierapporten. Syftet var att skapa ett mångfacetterat och brett underlag för kom- munens yttrande. Inom kommunen remitterades rapporten såväl till närmast berörda förvaltningar som till politiska partier och andra som var företrädda i referensgruppen. Man kontaktade Göteborgs universitet och högskolan i Gävle samt bad också om remissyttranden från bl.a. Banverket, Vägverket, Gävle kommun och länsstyrelsen i Gävleborgs län. Det fanns även planer på att engagera både Chalmers och KTH i remissarbetet. 
 Parallellt med att remissarbetet påbörjades utförde SKB fält- kontroller av det intressanta granitmassiv som identifierats i kommunens nordöstra del (se avsnitt 17.3). Fältkontrollerna ledde till att bolaget senare under våren 2000 meddelade kom- munen att SKB inte längre bedömde detta område som intres- 
 179 
 SOU 2002:46 
 sant för platsundersökningar. Däremot kvarstod bolagets in- tresse för en hamnanläggning i Skutskär, för det fall att det skulle bli aktuellt med ett slutförvar i Tierps kommun. 
 Utgångspunkterna för kommunens granskningsarbete föränd- rades alltså medan detta arbete pågick. Transportfrågorna kom mer i fokus. 
 Förutom att inhämta remissyttranden lade referensgruppens medlemmar ned mycket tid på att själva sätta sig in i fråge- ställningarna och bilda sig en egen uppfattning. Referensgruppen delade inför granskningen upp sig i tre mindre grupper med ansvar för olika avsnitt. Därutöver diskuterades remissyttranden och respektive grupps slutsatser, samt vad de experter de anlitat kommit fram till, i hela referensgruppen. Dennas arbete kom alltså hösten 2000 att domineras av granskningen. På grundval av 23 inkomna remissyttranden samt diskussionerna inom referens- gruppen utarbetade referensgruppen ett förslag till kommunens yttrande över SKB:s preliminära förstudierapport. Gruppens förslag överlämnades i oktober 2000 till kommunstyrelsens arbetsutskott. 
  
 17.5 
  
 Kommunens yttrande 
  
 Det av referensgruppen utarbetade förslaget till yttrande till- styrktes av arbetsutskottet i oförändrat skick inför behandlingen i kommunstyrelsen. Denna anslöt sig till arbetsutskottets förslag. Det förslag till yttrande som förelades fullmäktige den 15 november 2000 var sålunda identiskt med referensgruppens förslag. Fullmäktige godkände förslaget som sitt eget. Miljö- partiets representant reserverade sig mot beslutet. 
 Det av arbetsutskottet utformade förslaget till yttrande del- gavs omedelbart SKB. Bolaget fick härigenom kännedom om kommunledningens preliminära synpunkter efter granskningen. 
 Trots att det under granskningsarbetet hade klarlagts av SKB att bolaget inte längre övervägde en platsundersökning inom Älvkarleby kommun utan i stället nu enbart önskade studera kommunens möjligheter att hysa den hamn och de övriga tran- 
 180 
 SOU 2002:46 
 sportleder som behövdes om ett slutförvar skulle förläggas inom Tierps kommun – utformade Älvkarleby kommun sitt yttrande som en helhetsgranskning av den preliminära förstudierapporten. 
 Inledningsvis uttalade sig kommunen positivt om den öppen- het och vilja till information som präglat SKB:s förstudiearbete. Man konstaterade emellertid att studien genomförts under alltför tidspressade förhållanden: 
 Människor har fått för lite utrymme att vänja sig vid och beakta stora mängder information i en tung och svår fråga, vilket delvis får betraktas som orsak till det förhållandevis ljumma intresset från allmänheten. 
 En rad synpunkter, önskemål och krav fördes fram. Syftet med dessa angavs vara att få ett så komplett underlag som möjligt. Kommunen förklarade samtidigt att den var övertygad om att SKB delade den målsättningen samt att kommunen såg fram mot resultatet av kompletterande studier. 
 Bland de punkter som togs upp märks följande. 
  
 Informationen om grundvattenförhållanden behöver för- bättras. Det är inte tillfredsställande att SKB dragit slutsatser endast mot bakgrund av förhållandena i Tierps kommun. Frågeställningarna har särskild relevans för det fall att större tunnelbyggen övervägdes. 
  
 Studien bör kompletteras med ett konkret förslag till bl.a. ovanjordsanläggning i anslutning till Skutskärs hamn och med mer konkreta uppgifter om arealbehovet. 
  
 Studien bör kompletteras med en belysning av hur fastighets- priserna i kommunen skulle kunna påverkas av en etablering utifrån underlag anpassat och tolkat efter förutsättningar som är specifika för Älvkarleby kommun. 
  
 Frågor kring turism och besöksnäring behöver behandlas ut- förligare. Kritiken gick ut på att slutsatserna i den preliminära rapporten var alltför generella och inte tillräckligt beaktade förhållandena i just Älvkarleby. 
  
 SKB bör genomföra en studie som förutsättningslöst visade vilka möjligheterna var att skapa mervärden för befintliga och 
  
 181 
 SOU 2002:46 
 potentiella aktörer samt undersöka hur företag inom olika branscher ställer sig till att etablera sig i, alternativt flytta sin verksamhet till Älvkarleby, med förutsättningen att en slut- förvarsanläggning etablerats alternativt att anläggningen inte finns i närområdet. 
  
 Studien bör kompletteras med en karta som visar de jord- bävningar som registrerats med modern instrumentering inom 150 km från Älvkarleby. 
  
 Transportfrågorna bör, som också SKB föreslår, belysas mer i detalj och omfatta alternativen transport via tunnel direkt till underjordsanläggningen, järnvägstransport från Skutskärs hamn till ovanjordsanläggning samt transport på landsväg. 
  
 Kommunen valde också att lyfta fram några konkreta frågor som ställts i samband med den preliminära slutrapporten, t.ex. hur djupt räknar man med att erosionen kan nå efter en istid? 
  
 17.6 
  
 SKB:s vidare utredningar 
  
 Sedan den preliminära förstudierapporten offentliggjorts genom- förde SKB fältkontroller i det område som pekats ut som lämp- ligt. Som framgått av avsnitt 17.4 resulterade dessa fältkontroller i att SKB bedömde att det tidigare utpekade området inte längre var intressant för platsundersökningar. 
 Två av de tre utredningar som aktualiserats med anledning av Tierps kommuns synpunkter på den preliminära förstudien där (avsnitt 16.6) var också angelägna utifrån Älvkarleby kommuns synpunkt. Företrädare för kommunens referensgrupp, liksom för allmänheten och det lokala näringslivet, deltog under år 2001 i det utredningsarbete som resulterade i de tidigare nämnda rapporterna  
 R-01-28 
 Utredning om transport av radioaktiva ämnen och annat farligt gods  
 och  
 R-01-54 
 Riskattityder och in- ställningen till djupförvar för använt kärnbränsle i fyra kommuner. 
  
 Kommunens kritik mot hur besöksnäring och turism hade behandlats i den preliminära förstudien ledde till att SKB utförde en särskild utredning kring dessa frågor. Referensgruppen 
 182 
 SOU 2002:46 
 medverkade genom att tillsätta en arbetsgrupp som skulle delta i utredningsarbetet. I arbetsgruppen fanns förutom representanter ur referensgruppen även kommunens näringslivschef, en ledamot från kommunstyrelsens arbetsutskott med stor erfarenhet av näringslivsfrågor och småföretagande samt en representant från Skutskärs bruk. Utredningen publicerades i januari 2002 som rapport  
 R-02-12 
 Näringsliv och besöksnäring i Älvkarleby. Kon- sekvenser av en platsundersökning och ett djupförvar för använt kärnbränsle. 
  
 17.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 Den slutliga rapporten från förstudien i Älvkarleby kommun är daterad december 2000, dvs. efter det att SKB hade offentliggjort sitt förslag om var i landet platsundersökningar borde bedrivas. Älvkarleby kommun berördes av förslaget, eftersom en av platserna var belägen inom Tierps kommun. En transportled från hamnen i Skutskär till ett eventuellt slutförvar i Tierp bedömdes vara det mest intressanta alternativet om det blev aktuellt med ett slutförvar i det område inom Tierps kommun där SKB önskade bedriva en platsundersökning. 
 I slutrapporten från förstudien i Älvkarleby redovisade SKB att slutsatsen var att det inom kommunen saknas geologiska förutsättningar för vidare studier om lokalisering av ett djup- förvar. SKB:s intresse för en hamnanläggning i Skutskär kvar- stod. Denna hamn bedömdes vara ett bra alternativ för mottag- ning av gods till djupförvaret om det skulle bli aktuellt att lokalisera detta i Tierps kommun. Man pekade på olika alter- nativ, antingen anpassning till den befintliga hamnen eller ut- byggnad av en ny hamnterminal. Stora Enso hade preliminärt ställt sig positiv till sådana förslag, men några överenskommelser hade inte ingåtts. SKB påpekade att om det blir aktuellt att gå vidare med detta hamnalternativ kommer erforderliga utred- ningar att ske i nära samverkan med Stora Enso, Älvkarleby kommun och övriga berörda. 
 183 
 SOU 2002:46 
  
 17.8 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 Kort innan SKB tillkännagav sitt val av platser för platsundersök- ningar förekom uppgifter i rikspressen av innebörd att Älvkarle- by var ute ur leken. Det tog en tid innan det stod klart för alla berörda att SKB:s förslag om en platsundersökning i Tierps kommun också innefattade vissa fortsatta utredningar med in- riktning på Älvkarleby kommun, trots att förslaget kallades 
 Tierp norra/Skutskär. 
 Som redan nämnts fattade kommunfullmäktige sitt beslut om yttrande över den preliminära förstudien den 15 november 2000. Det råkade vara dagen före SKB:s offentliggörande av bolagets val av platser för platsundersökningar. 
 Alltsedan referensgruppen hade bildats hade dess ordförande och projektledaren låtit det bli känt att man gärna ville att i gruppen också skulle ingå någon företrädare för lokalt verk- samma kritiker till planerna på kärnavfallshantering inom kom- munen. Det kom emellertid att dröja till senhösten 2000 innan några kritiskt inställda personer bildade  
 SOS-Älvkarleby, 
  när- mast med  
 SOS-Tierp 
  som förebild. I december 2000 deltog en företrädare för  
 SOS-Älvkarleby 
  för första gången i sammanträde med referensgruppen. 
 Under december 2000 överlämnade SKB sina slutsatser om platsundersökningar till Statens kärnkraftinspektion för gransk- ning, den s.k.  
 FUD-K 
  (avsnitt 9.3). Som ett led i Kärnkraft- inspektionens beredning av ärendet gav den kommunen tillfälle att yttra sig. I januari 2001 begärde SKB i ett brev till kommunen att denna skulle ta ställning till alternativet Tierp norra/Skutskär. 
 Älvkarleby kommun skulle alltså dels yttra sig till Kärnkraft- inspektionen över  
 FUD-K-rapporten, 
  dels ta ställning till ett svar till SKB på förslaget om platsundersökning för alternativet Tierp norra/Skutskär. 
 Bland annat för att underlätta berörda kommuners ställnings- taganden anordnade Kärnkraftinspektionen och Strålskydds- institutet i februari 2001 utfrågningar av SKB dels i Nord- uppland, dels i Hultsfred/Oskarshamn, dels i Nyköping. Dessa utfrågningar var avsedda att ge tillfälle både för politiskt för- 
 184 
 SOU 2002:46 
 troendevalda i kommunerna och för allmänheten att föra fram frågor och synpunkter, vilka skulle kunna ligga till grund för kommunernas fortsatta arbete med frågorna. 
 I mars 2001 inbjöd referensgruppen Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet till en diskussion om hur samarbetet under år 2001 skulle ske. Från referensgruppens sida hade man upplevt en mer kontinuerlig kontakt med SKB än med myn- digheterna. Man önskade nu få till stånd en bättre balans i kontakterna. Mötet resulterade i att ett antal frågor identifiera- des där myndigheterna på uppmaning från kommunen skulle anordna kortare seminarier. 
 Kommunens yttrande över  
 FUD-K 
  
 Kommunstyrelsens arbetsutskott beslöt i januari 2001 överlåta till Nordupplands gemensamma arbetsgrupp för kärnavfalls- frågor att besvara remissen till Kärnkraftinspektionen. Det yttrande som kommunen överlämnade till Kärnkraftinspek- tionen i början av mars 2001 angavs vara ett resultat av referens- gruppens egen granskning, men också baserat på överläggningar med Tierps och Östhammars kommuner inom ramen för det re- gionala samarbete som benämns Graham, Norduppländskt samarbete i kärnavfallsfrågor (se vidare avsnitt 21). 
 Kommunens yttrande innehöll ett antal kritiska synpunkter på SKB:s arbete och arbetssätt. Grundtonen låg emellertid långt från den hårt formulerade kritik som hade präglat motsvarande yttrande av Tierps kommun. Viktigare kritik från Älvkarleby kommun kan sammanfattas i följande punkter. 
  
 Metodvalet, med betoning på alternativ såsom t.ex. djupa borrhål, måste belysas tydligare. Detta är viktigt för SKB:s trovärdighet. 
  
 Det är oklart om myndigheterna anser att SKB skall välja och föreslå platser som har störst säkerhetsmarginaler eller om myndigheterna anser att det räcker att platserna skall klara säkerhetskraven. 
  
 185 
 SOU 2002:46 
  
 De listor över krav och kriterier inför val av platser för platsundersökningar som SKB har upprättat verkar inte vara konsekvent tillämpade. Brister i detta avseende påverkar nega- tivt förtroendet för SKB och för urvalsprocessen. 
  
 SKB måste kunna bevisa bättre för människor att transporter- na inte är farliga. 
  
 Risken för jordbävningar i de områden som kan beröras av transporter bör utredas bättre av SKB. 
  
 Berörda kommuners möjligheter att av Statens kärnkraft- inspektion beviljas bidrag ur Kärnavfallsfonden bör förbätt- ras. 
  
 Kommunens svar till SKB 
 Några särskilda åtgärder för att bereda kommunens svar till SKB vidtogs inte i Älvkarleby kommun. Det betraktades som själv- klart att frågan först skulle beredas av referensgruppen och att den kommunala projektledaren skulle ta fram underlag för refe- rensgruppens ställningstagande. Projektledaren och referens- gruppens ordförande avvaktade regeringens beslut med anled- ning av  
 FUD-K. 
  
 När kommunstyrelsens arbetsutskott sammanträdde den 6 november 2001 kunde man konstatera att regeringen några dagar tidigare fattat beslut i  
 FUD-K-ärendet. 
  Vid utskottets nästa möte, den 3 december 2001, beslöts att underlag skall tas fram inför kommunfullmäktiges ställningstagande till eventuellt platsundersökningsarbete i Älvkarleby/Tierp. När utskottet sammanträdde den 5 februari 2002 presenterade referens- gruppens ordförande och den kommunala projektledaren ett förslag till beslut om Älvkarleby kommuns fortsatta deltagande i den platsundersökningsprocess som Svensk Kärnbränslehan- tering AB planerar vad gäller slutförvar för använt kärnbränsle. Arbetsutskottets beslut blev att överlämna förslaget till kom- munstyrelsen/kommunfullmäktige för ställningstagande 
 Förslaget behandlades vid det närmast följande sammanträdet med kommunstyrelsen, den 25 februari 2002. Efter vissa mindre 
 186 
 SOU 2002:46 
 ändringar beslutade kommunstyrelsen enhälligt föreslå fullmäk- tige besluta att  
 Älvkarleby kommun tillåter att Svensk Kärn- bränslehantering AB (SKB) genomför platsundersökningar, av- seende transporter, ovanjordsanläggningar och övriga frågor av intresse för en betryggande totallösning i slutförvarsfrågan, som en del av projektet Tierp norra/Skutskär. Beslutet förenas med spe- ciella förbehåll. 
  
 Frågan behandlades vid fullmäktiges sammanträde den 20 mars 2002, vilket denna gång ägde rum i tätorten Marma. I samband med en inledande allmänhetens frågestund överlämnades en lista med drygt 900 namnunderskrifter med protester mot eventuella transporter av kärnavfall genom kommunen. Före- trädare för  
 SOS-Älvkarleby 
  delade utanför möteslokalen ut ett flygblad med rubriken Ett hot mot den demokratiska pro- cessen. 
 Kommunstyrelsens ordförande inledde debatten med en kort redogörelse om varför Älvkarleby hade sett det som en fördel att vara förstudiekommun. Han underströk att man från kommu- nens sida hade haft ambitionen att få frågorna om slutförvaring av det använda kärnbränslet så väl belysta som möjligt. Under alla förhållanden var kommunen berörd om det blev aktuellt med ett slutförvar inom Tierps kommuns gränser. Att säga nej nu skulle vara att frånsäga sig inflytande på det fortsatta utred- ningsarbetet. Företrädare för alla partier med undantag av miljö- partiet deklarerade att man stod bakom kommunstyrelsens förslag till beslut och att man kände ansvar för att mer kunskap togs fram och att forskningen inte stoppades. Flera talare rea- gerade starkt mot utformningen av flygbladet från  
 SOS-Älv- 
  karleby och menade att ingen fråga i kommunens historia hade beretts så grundligt som denna. Yrkanden om vissa tillägg till kommunstyrelsens förslag till beslut framfördes av några leda- möter. 
 Det faktum att Tierps kommunfullmäktige ännu inte hade behandlat frågan föranledde en särskild diskussion. Ett förslag om bordläggning av ärendet i avvaktan på ett beslut av Tierps fullmäktige avvisades dock vid en votering med 29 röster mot 2. 
 187 
 SOU 2002:46 
 Företrädare för majoritetslinjen konstaterade att sakläget helt enkelt var att frågan faller för Älvkarlebys del om Tierp säger nej, men att varje kommun har att följa sitt eget tidsschema för beslutsfattande. 
 Fullmäktige beslöt utan votering att bifalla kommunstyrelsens förslag. Ett yrkande om tillägg till detta av innebörd att full- mäktige skulle uttala vikten av att kritiska grupper som SOS- Älvkarleby ges ekonomiska resurser att kunna granska arbetet under platsundersökningsskedet avvisades med 28 röster mot 3. Majoriteten ansåg att tillägget var onödigt, eftersom alla i sak delade denna uppfattning. Ett yrkande om att fullmäktige även skulle uttala att resultatet av en folkomröstning i kommunen skall respekteras av berörda myndigheter avvisades med 25 rös- ter mot 6. 
 Fullmäktiges beslut den 20 mars 2002 att medge platsunder- sökningen Tierp norra/Skutskär innehöll sju förbehåll, vilka riktade sig till regeringen, SKB, Kärnkraftinspektionen och Strål- skyddsinstitutet. De hade följande lydelse. 
  
 1. 
  
 Så länge Älvkarleby kommun omfattas av SKB:s platsvals- arbete skall alla kommunens kostnader, förenade med projektet, till fullo ersättas av Kärnavfallsfonden. I det fall kommunen eventuellt berörs endast indirekt av processen, till exempel via det norduppländska samarbetet, skall också ges ekonomiska förutsättningar för kommunen att fort- löpande hålla sig informerad om det pågående arbetet. 
  
 2. 
  
 Älvkarleby kommun skall under den tid undersökningarna omfattar behandlas som en aktör likvärdig de kommuner där provborrning sker. Kommunens krav och önskemål, yttranden och ståndpunkter skall uppmärksammas och respekteras av varje berörd part. 
  
 3. 
  
 SKB skall utreda alla tänkbara möjligheter avseende tran- sporter och anläggningar och redovisa samtliga alternativ. Ekonomiska aspekter får inte styra SKB:s prioritering. 
  
 4. 
  
 Miljökonsekvenser av kärnteknisk och icke kärnteknisk karaktär skall ingå som likvärdiga delar i platsundersök- ningsprogrammet, och beskrivas tydligt och detaljerat. 
  
 188 
 SOU 2002:46 
  
 5. 
  
 SKB skall senast  
  
 2002-09-30 
  redogöra för insatser som inom ramen för platsundersökningen kan vidtas inledningsvis (t.ex. avseende hamnområdet i Skutskär). Snarast efter det att bolaget identifierat och avgränsat området i Tierp, skall också ett platsundersökningsprogram, som tydligt och detaljerat anger vilken aktivitet och vilka åtgärder som kan förväntas inom Älvkarleby kommuns gränser, presenteras. Älvkarleby kommun förväntar sig en kontinuerlig dialog kring omfattningen av detta program och utgår från att enighet råder innan förbehållet kan bedömas som uppfyllt. 
  
 6. 
  
 Berörda markägare och närboende i Älvkarleby kommun skall informeras och ersättas enligt samma principer som för berörda i provborrningskommunerna. 
  
 7. 
  
 Kommunens medgivande avser endast utredning av ovan nämnda faktorer. Inför en eventuell detaljundersökning tar kommunen förnyad ställning. 
  
 Beslutet innehöll också avsiktsförklaringar beträffande kommu- nens organisation under platsundersökningarna samt kritik mot SKB för att bolaget vid flera tillfällen inte tillräckligt klart fram- hållit Älvkarlebys kommuns roll i alternativet Tierp norra/Skut- skär. Vidare uttalade sig kommunen om vikten av fortsatta in- satser från Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet samt framhöll den oberoende och rådgivande roll som KASAM – Statens råd för kärnavfallsfrågor hade och borde ha. 
 Genom beslutet i Tierps kommunfullmäktige den 9 april 2002 (avsnitt 16.8) föll frågan också för Älvkarleby kommun. Kom- munstyrelsen beslutade i slutet av april att referensgruppens verksamhet skulle upphöra den 30 juni 2002 och att kommun- styrelsens arbetsutskott därefter skulle ta över referensgruppens funktion. 
 189 
 SOU 2002:46 
  
 17.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 Kommunens förstudieprojekt öppnade i september 1999 ett in- formationskontor centralt i Skutskär. Referensgruppen kunde hålla möten där, och grupper upp till 20 personer kunde tas emot. Under november – december 1999 genomfördes inledande informationsmöten i sex tätorter inom kommunen. Mötena utannonserades i annonsblad och lokalpress. Vid mötena be- rättade myndigheterna, Särskilde rådgivaren, SKB och kommu- nen om respektive roller och ansvar. Referensgruppen var också representerad. Totalt kom knappt 100 personer. 
 På ett tidigt stadium beslöt kommunens projektledning också att låta utarbeta kommunalt informationsmaterial, avsett att spri- das till alla hushåll inklusive fritidsboende. En första broschyr som färdigställdes i mars 2000 syftade till att dels informera invånarna om varför kommunen deltog i platsvalsprocessen och vilka personer som ingick i referensgruppen, dels uppmuntra invånarna att ställa frågor kring kärnavfallsproblematiken till kommunen. I en andra broschyr i november 2000 redogjordes för kommunens yttrande över SKB:s preliminära förstudie- rapport. I januari 2002 färdigställdes en tredje broschyr, i vilken man informerade invånarna om innebörden av den fråga som kommunens politiker hade att ta ställning till senare under våren 2002. 
 Ett viktigt inslag i kommunens informationsverksamhet ut- gjordes av studieresor med buss till SKB:s anläggningar i Oskars- hamn. Dessa resor arrangerades i samarbete med bolaget. Den vanligaste uppläggningen var att kommunens projektledare och ordföranden för referensgruppen utnyttjade tiden under buss- resorna för information och samtal med deltagarna. I samband med måltidsuppehåll i Stockholm fick deltagarna information av Kärnkraftinspektionen och Strålskyddsinstitutet. Företrädare för SKB medföljde i bussen, men huvuddelen av  
 SKB-informationen 
  gavs i anslutning till vistelsen i Oskarshamn. Kommunen infor- merade i anslutning till myndigheternas information på ditresan. Cirka 1 000 personer deltog under 2000 2002 i dessa resor. 
 190 
 SOU 2002:46 
 Under våren 2000 marknadsfördes av såväl ABF som Med- borgarskolan studiecirklar om slutförvaring. Kommunen betala- de annonsering och var beredd att betala ersättning till hand- ledare/lärare. Studiematerialet skulle bestå av samlat material från SKB, myndigheterna och Särskilde rådgivaren. Allmänhetens intresse var dock svagt. 
 Vidare inbjöd kommunen under våren 2000 samtliga lärare till information om förstudien och slutförvaringsfrågorna. Med- verkande vid dessa tillfällen var de centrala myndigheterna, Särskilde rådgivaren och SKB. Vid dessa tillfällen lades extra stor vikt vid att alla frågor skulle beaktas och besvaras. Elever som var bosatta i Älvkarleby kommun men studerade på gymnasiet i Gävle inbjöds våren 2000 i SKB:s regi till studiebesök på SFR i Forsmark. Gymnasieskolorna i Gävle hade avsatt dessa tillfällen som studiedagar med obligatorisk närvaro för eleverna. Vid detta tillfälle medverkade kommunen, myndigheterna och Särskilde rådgivaren. 
 I november 2000 arrangerade kommunen en paneldebatt om kärnavfallsfrågan. Ett hundratal åhörare lyssnade till represen- tanter för myndigheterna, SKB, och SOS Tierp, liksom till en riksdagsledamot med anknytning till regionen och en sam- hällsforskare från Göteborgs universitet. 
 Under hösten 2000 inledde kommunen i samarbete med SKB skolinformation för årskurs 9. Eleverna fick en grundläggande information och tanken var att efter årsskiftet bygga på med studiebesök i SFR, hos myndigheterna och eventuellt Oskars- hamn. Strax därefter initierade SKB i Tierp s. k. demokratiresor för samma målgrupp och kommunen valde att i samarbete med Tierps kommun delta och informera vid dessa tillfällen. 
 Efter årsskiftet 2000/2001 erbjöd kommunen sina anställda studieresor till Oskarshamn på betald arbetstid. I februari 2001 deltog referensgruppen tillsammans med politiker från kommun- styrelsens arbetsutskott vid SKI:s hearings i Österbybruk. I maj 2001 arrangerade kommunen i samarbete med Tierp informa- tionskvällar om transporter för allmänheten i Skutskär och Mehedeby. SKI, SSI och SKB medverkade. 
 191 
 SOU 2002:46 
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för informa- tion till allmänheten i frågor som rör hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som utbetalats till Älvkarleby kommun från Kärnavfallsfonden har under perioden 1999 2001 uppgått till sammanlagt cirka 5,1 mil- joner kronor. 
 192 
 18 Nyköping (Södermanlands län) 
  
 18.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Nyköpings kommun ligger i den sydöstra delen av Söder- manlands län. Ytan är 1 560 km 
 2  
 och antalet invånare uppgår till ca 49 300. Av dessa bor ca 27 000 i tätorten Nyköping, som är residensstad i länet. 
 Till kommundelningen år 1992 ingick Gnesta och Trosa kom- muner i Nyköpings kommun. Dessa tre kommuner jämte Oxelösunds kommun brukar i vissa sammanhang ses som en region, Östra Södermanland. Befolkningen i kommunen har sedan år 1970 ökat med knappt 5 %, vilket är lägre än riks- genomsnittet ca 10 %. Sysselsättningen har under perioden minskat starkt, särskilt beroende på neddragningar inom indust- rin. Tjänstesektorn svarar nu för ca 60 % av arbetsplatserna, med kommunen och landstinget som de två helt dominerande arbets- givarna. Endast ca 12 % av arbetsplatserna finns inom den tillverkande industrin. Det finns en livaktig privat tjänstesektor med ganska många små och medelstora företag. Trots att det saknas högskola inom kommunen är utbildningsnivån relativt hög. 
 På Studsviksområdet vid Östersjökusten ca 25 km från Ny- köping uppfördes i slutet av  
 1950-talet 
  en forskningsstation för det dåvarande svenska kärnenergiprogrammet. Det förekommer fortfarande kärnteknisk verksamhet på platsen, bl.a. drift av en forskningsreaktor och behandling av låg- och medelaktivt kärn- avfall. Huvudman är numera den internationellt verksamma Studsvikskoncernen, med ca 330 anställda inom området. I Studsvik finns också ett antal andra högteknologiska företag som gemensamt utnyttjar områdets infrastruktur. Sammanlagt ca 600 personer är verksamma inom området. Sett som en enhet är Studsvik därmed kommunens största arbetsplats utanför tät- orten Nyköping. 
 Den sjunkande sysselsättningen har inneburit påfrestningar för den kommunala ekonomin. Stora ansträngningar görs för att 
 193 
 SOU 2002:46 
 främja näringslivets utveckling i samverkan med övriga kom- muner inom regionen. I ett näringspolitiskt program som kom- munen antog för några år sedan lades stor vikt vid att Nyköping, bl.a. genom gynnsamma boendevillkor och god miljö, skall framstå som en attraktiv kommun för etablering av företag. 
 Kommunen ligger mellan två expansiva regioner – Stock- holm/Södertälje och Linköping/Norrköping – med relativt korta avstånd och goda kommunikationer till dem bägge (södra stambanan och motorväg). Det förekommer en betydande arbetspendling till dessa regioner. I Oxelösund finns en djup- hamn, och även Studsvik har en hamn som kan ta emot fartyg av M/S Sigyns storlek. Nära Nyköping finns Skavsta flygplats, med huvudsakligen frakt- och chartertrafik samt reguljärflyg till London. 
 Vid 1994 års val fick socialdemokraterna majoritet i kommun- fullmäktige. Trots att majoriteten förlorades vid valet år 1998 kunde partiet behålla en dominerande ställning. De 61 mandaten i kommunfullmäktige var fram till valet hösten 2002 fördelade enligt följande: s 25, m 13, kd 6, v 6, c 5, fp 3, mp 3. 
 Vid kärnkraftsomröstningen år 1980 fick nejsidan 36,0 % av rösterna, vilket låg något under riksgenomsnittet. 
  
 18.2 
  
 En förstudie påbörjas 
  
 Som tidigare nämnts (avsnitt 9.1) gjorde SKB våren 1995 en särskild studie av möjligheterna att förlägga ett slutförvar i någon av de kommuner där det bedrivs kärnteknisk verksamhet. Goodman resulterade i att förutsättningarna bedömdes särskilt gynn- samma i Nyköpings, Oskarshamns och Östhammars kommuner. 
 I ett brev till kommunstyrelsen i Nyköpings kommun i maj 1995 redovisade SKB sitt intresse för en förstudie inom kom- munen. Kommunledningen svarade att kommunen inte formellt kunde hindra SKB från att genomföra en förstudie inom kom- munen. Samtidigt framhölls att kommunen inte var negativt inställd till en förstudie. Om SKB ville genomföra förstudien var 
 194 
 SOU 2002:46 
 kommunen beredd att bilda arbetsgrupper för att följa och granska arbetet och att bistå SKB med material. 
 Det kan noteras att kommunen inte tog direkt ställning till förstudien. Frågan fördes heller inte upp till fullmäktige. Till skillnad från vad som tidigare varit fallet i Storuman och Malå valde kommunen att inte engagera sig i ledningen av projektet. Det träffades heller inget avtal mellan kommunen och SKB om förstudien. Kommunens reaktion kan betecknas som ett passivt medgivande. 
 Sedan SKB bekräftat sitt intresse för en förstudie inleddes arbetet hösten 1995. En arbetsplan fastställdes efter överlägg- ningar med kommunledningen. SKB etablerade en projektorga- nisation med anlitande av konsulter för olika ämnesområden samt presenterade successivt delrapporter i olika ämnen. 
 Kommunen å sin sida byggde upp en egen förstudieorga- nisation, som till en början utgjordes av en politiskt sammansatt informations- och beredningsgrupp och en tjänstemannagrupp. 
  
 I  
 informations- och beredningsgruppen  
 ingick företrädare för alla partier i fullmäktige. Ordförande var den ledamot (s) av kommunstyrelsen som hade ansvaret för frågan. Gruppen hade fram till att den upplöstes år 2001 (se avsnitt 18.8) 37 proto- kollförda sammanträden. Gruppen företrädde kommunen gente- mot SKB i förstudiearbetet, och den tog initiativ till ett antal aktiviteter. Ordföranden hade kommunstyrelsens delegation att efter samråd med gruppen fatta beslut i frågor om bl.a. använd- ningen av det statliga bidraget till den kommunala gransknings- och informationsverksamheten. Den beskrivna ordningen inne- bar att frågor om förstudiearbetet i regel inte behandlades i kommunens ordinarie beslutande organ. 
  
 Tjänstemannagruppen  
 bestod av tjänstemän från berörda delar av kommunförvaltningen. Sammankallande var kommunens bygg- och miljöchef, som tillika var kommunal samordnare för förstudien. Under åren 1998 2001 fanns en person anställd som projektledare för att hålla ihop kommunens arbete i platsvals- frågan. 
 195 
 SOU 2002:46 
 I början av år 1996 bildades en  
 referensgrupp  
 för förstudien. I denna ingick företrädare för ett tjugotal föreningar och organi- sationer i kommunen, nämligen Friluftsfrämjandet i Nyköping, Föreningen Sörmlands Ornitologer, Företagarna i Nyköping,  
 IOGT-NTO, 
  Kommunala Handikapprådet, Kommunala Pen- sionärsrådet, LO, Lokala  
 FO-gruppen 
  4307, LRF, Naturskydds- föreningen Södra Sörmland, Nyköpings Kristna Samarbetsråd, Nyköpings Köpmannaförening,  
 SACO-Förbunden, 
  Svenska Jägareförbundet, Södermanlands Hembygdsförening, Södra Sörmlands Fältbiologer, Sörmlands Skärgårds Intresseförening, Sörmlandskustens Båtförbund, TCO, Ungdomsfullmäktige och Östra Sörmlands Företagsförening. Senare utvidgades gruppen med Bälinge Hembygdsförening och Tystbergabygdens SPF. 
 Till en början deltog även Folkkampanjen mot kärnkraft- kärnvapen och Föreningen Rädda Fjällveden, men dessa valde att lämna referensgruppen under år 1996. 
 Sammankallande i referensgruppen var ordföranden i infor- mations- och beredningsgruppen. Vid flera tillfällen hade grupperna gemensamma möten, då SKB informerade om arbetsläget i förstudien. Protokoll från båda gruppernas möten gjordes tillgängliga för allmänheten på kommunens hemsidor. 
 Av de politiska partierna i kommunen förhöll sig miljöpartiet och i viss mån också vänsterpartiet kritiska till förstudiearbetet, dock utan att ta några politiska initiativ för att avbryta arbetet. Bland de negativa lokala grupperna var Föreningen Rädda Fjällveden mest framträdande. Innan föreningen trädde ut ur referensgruppen deltog den i kommunens informationsverk- samhet, för vilket den fick ett mindre bidrag. En ansökan från föreningen om medel för egna informationsinsatser och för kompetensuppbyggnad bifölls dock inte. 
 Intresset hos allmänheten för förstudien var till en början ganska svagt. I områden som utpekats som möjliga för lokalise- ring av ett slutförvar ökade dock intresset. Den lokala debatten rörde mest frågor om miljö och säkerhet, medan frågor om effekter på sysselsättningen i kommunen knappast beaktades. 
 196 
 SOU 2002:46 
  
 18.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 I maj 1997 lade SKB fram en preliminär version av förstudie- rapporten. Tre lokaliseringsfall behandlades: 
  
 Både förvarets ovanjordsdel och dess underdel förläggs till Studsvik (fall 1 a). 
  
 Ovanjordsdelen förläggs till Studsvik medan underjordsdelen förläggs upp till ca 10 km därifrån (fall 1 b). De två delarna förbinds med en lutande transporttunnel. 
  
 Förvaret lokaliseras helt avskilt från Studsvik (fall 2). 
  
 SKB pekade också på ytterligare områden inom kommunens norra del med potentiellt gynnsamma berggrundsförhållanden. Tre sådana områden låg inom ett avstånd av ca 10 km från Studsvik. Två andra områden längre bort från Studsvik ansågs också ha goda geologiska förutsättningar, men mot dessa om- råden talade bl.a. ogynnsamma transportförhållanden. 
 Vid en samlad bedömning ansågs fall 1 b, dvs. de områden som kan nås med tunnel från Studsvik, som särskilt intressanta för eventuella platsundersökningar. En förläggning av ovanjords- delen inom den nuvarande anläggningen i Studsvik bedömdes möjlig, och vid en sådan lokalisering skulle förvaret kunna ut- nyttja funktioner och kompetens som finns på platsen. Dess- utom skulle Studsviks hamn kunna ta emot avfallstransporterna, eventuellt också transporter av material och bergmassor för anläggningsarbetet. 
 Om man såg till hela regionen Östra Södermanland skulle, enligt den preliminära förstudien, tillkomsten av ett slutförvar med totalt ca 300 arbetsplatser ge relativt blygsamma effekter på sysselsättningsgraden, en ökning med knappt en procentenhet. Slutförvaret skulle alltså innebära en ekonomisk stimulanseffekt, men denna skulle inte få avgörande betydelse för regionens samlade tillväxt. I förstudien har dock inte bedömts effekten av den ökning av antalet kunskapsbaserade företag och verksam- heter som tillkomsten av ett slutförvar kan antas medföra. 
 197 
 SOU 2002:46 
 SKB avsåg att under remisstiden genomföra vissa fältkon- troller av de geologiska beräkningarna – utan borrningar eller andra omfattande fältaktiviteter – främst för de områden som låg närmast Studsvik. 
  
 18.4 
  
 Kommunens granskning 
  
 SKB:s syfte med att först ta fram en preliminär version av förstudierapporten var att ge kommunen och allmänheten möjligheter att ge synpunkter innan en slutlig rapport skulle färdigställas. Enligt SKB:s ursprungliga planering skulle en sådan rapport föreligga ett år senare, dvs. sommaren 1998. 
 Rapporten presenterades vid ett sammanträde med kommun- fullmäktige, men presentationen föranledde endast ett fåtal frågor av fullmäktiges ledamöter. På ett tidigt stadium hade emellertid Informations- och beredningsgruppen beslutat att låta granska SKB:s preliminära förstudierapport genom fristående konsulter. Uppdrag lämnades i juni 1997 till fyra konsultföretag, som i oktober samma år redovisade sina granskningar av olika aspekter av rapporten. En rad synpunkter och önskemål om kompletteringar fördes fram. Bland annat påpekades att SKB borde på ett mer systematiskt sätt ha analyserat hur ett slut- förvar skulle kunna inverka på uppfyllelsen av de mål som satts upp för kommunens utveckling. I huvudsak innebar dock granskningen att SKB:s preliminära bedömningar godtogs. 
 Vidare skickades den preliminära rapporten ut på bred remiss till politiska partier, organisationer, föreningar och företag inom kommunen samt till vissa myndigheter. Även allmänheten upp- manades att lämna synpunkter. Remisstiden sattes till utgången av februari 1999. 
 Ett  
 70-tal 
  remissvar kom in. Alla reflekterade inte över rapporten utan diskuterade istället frågan om ett slutförvar skulle lokaliseras till Nyköping eller inte. 
 198 
 SOU 2002:46 
  
 18.5 
  
 Kommunens yttrande 
  
 Informations- och beredningsgruppen använde större delen av år 1999 för att utforma ett förslag till yttrande från kommunen. Förslaget överlämnades i oktober till kommunstyrelsen, som i december 1999 beslöt enligt förslaget. I yttrandet samman- fattades kommunens synpunkter enligt i huvudsak följande. 
  
 Förstudien har pekat ut några möjliga områden för placering av ett slutförvar inom Nyköpings kommun. Studsviks- alternativet har på kommunens begäran studerats särskilt. I slutrapporten önskar kommunen att även övriga alternativ studeras lika ingående som Studsviksalternativet. SKB för- väntas även lämna förslag till prioritering mellan alternativen samt vägning mot övriga riksintressen. 
  
 MKB-arbetet 
  
  bör beskrivas mer utförligt för att möjliggöra bedömning av förvarets miljöpåverkan. 
  
 En prioriteringsdiskussion om olika riksintressen vid etable- ring av ett slutförvar bör ingå i rapporten. 
  
 Kommunen förutsätter att säkerhet och miljö- och hälso- skydd ges högsta prioritet i det fortsatta arbetet. 
  
 Ytterligare studier av grundvattenrörelserna bör genomföras och redovisas. 
  
 Påverkan av förvarets ovanjordsdel synes ha underskattats varför förhållandena bättre bör illustreras. 
  
 Slutförvarets påverkan på  
  
 natur-, 
  kultur- och friluftsvärden bör beskrivas tydligare. 
  
 Ett fördjupat resonemang bör föras om hur Nyköpings framtida utveckling kommer att påverkas av ett slutförvar. 
  
 Eventuella störningar för besöksnäringen och skärgården bör analyseras djupare. 
  
 Människors känslor har stor betydelse vid ställningstagande för eller emot förvar för använt kärnbränsle. Beskrivning och slutsatser av detta saknas i rapporten. 
  
 Det digitala kartmaterialet i rapporten bör överlämnas till kommunen för nyttjande utan kostnad. 
  
 199 
 SOU 2002:46 
 Det påpekades särskilt att det i flera yttranden till kommunen hade framförts att slutförvaret inte borde lokaliseras till Studs- viksområdet, främst med tanke på riksintressen avseende natur- och kulturmiljö i detta område. Vidare erinrade kommunen om att man i yttrande till Statens kärnkraftinspektion över SKB:s  
 FUD-program 
  98 hade efterlyst en fördjupad utredning om alternativ till  
 KBS-3-metoden. 
  
 18.6 
  
 SKB:s vidare utredningar 
  
 Under perioden 1998 - 2000 publicerade SKB ytterligare material med relevans för förstudien. Viktigare rapporter var två över- siktsstudier avseende Södermanlands län,  
 Geologiska förutsätt- ningar  
  
 (R-98-28) 
  och  
 Markanvändning och transportförutsätt- ningar  
  
 (R-98-29). 
  Vidare bör nämnas rapporten  
 (R-98-49) 
 På- verkan på småhusmarknaden på grund av närheten till kärnteknisk anläggning.  
 Den togs visserligen fram inom arbetet med för- studien i Oskarshamn, men innehåller delstudier avseende alla kommuner med kärntekniska anläggningar. I en annan rapport  
 (R-99-61) 
  redovisades resultatet av  
 Fältkontroll av berggrunden inom potentiellt gynnsamma områden. 
  
 Som framgått av avsnitt 18.5 begärde kommunen i december 1999 att även övriga alternativa lokaliseringar skulle studeras lika ingående som Studsviksalternativet. De övriga alternativen var Fjällveden – Tunsätter och ett område söder om Likstammen. SKB följde önskemålet och publicerade under våren 2000 ytter- ligare en rapport  
 (R-00-17 
 Förstudie Nyköping. Inlandsläge). 
  
 Fjällveden – Tunsätter är klart intressantast av de två, menade SKB. Det skulle möjliggöra slutförvarets ovanjordsdel vid Skavsta, och förbinda den med en tunnel ut till Fjällveden. Avståndet mellan ovanjordsdel vid Skavsta och underjordsdel vid Fjällveden – Tunsätterområdet skulle bli 7 15 km. Den tänkta ovanjordsdelen skulle bland annat innehålla en omlastningster- minal för kärnbränslet, men också för bentonitleran. De tunga transporterna bl.a. med inkapslat kärnbränsle skulle huvudsak- ligen ske med järnväg. Planerna på Nyköpingslänken och en 
 200 
 SOU 2002:46 
 utbyggnad av  
 TGOJ-banan 
  kunde då samordnas med SKB:s verksamhet. 
  
 18.7 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 SKB:s slutversion av förstudierapporten publicerades i oktober 2000. De viktigaste förändringarna, jämfört med den preliminära utgåvan av förstudien, var följande. 
 I slutversionen ingick en beskrivning av kommunens remiss- hantering av den preliminära förstudierapporten och de komplet- terande utredningar som SKB hade gjort. Avsnitten om samråd, dialog och information hade aktualiserats mot bakgrund av de förändringar som skett sedan 1997, bl.a. ikraftträdandet av miljö- balken. 
 Ett avsnitt avseende berggrundens vattengenomsläpplighet hade omarbetats, liksom ett avsnitt om osäkerheter i förut- sägelser av klimatförändringar. Diskussionerna om Fjällveden- området hade fördjupats, främst med avseende på grundvatten- genomsläpplighet men även rörande exempelvis sprickzoner. 
 Ett nytt alternativ, Skavsta, för lokalisering av slutförvarets ovanjordsanläggning redovisades. 
 I en bilaga sammanfattades den informationsverksamhet som SKB bedrivit eller deltagit i under förstudien. 
 En sammanfattande bedömning av resultaten från förstudien med utgångspunkt från de fyra lokaliseringsfaktorerna långsiktig säkerhet, teknik, mark och miljö samt samhälle gjordes. Vidare gjordes en samlad bedömning av de två utredda lokalise- ringsfallen Studsvik/Björksund och Skavsta/Fjällveden. SKB:s helhetsbedömning var att de geologiska förutsättningarna för ett förvar sannolikt finns i Fjällveden och troligen även i Björk- sund. Vidare finns de tekniska förutsättningarna för industri- etablering och transporter i Studsvik/Björksund och preliminärt även för Skavsta/Fjällveden. Vid eventuellt fortsatta studier i Nyköpings kommun bör i första hand de data som finns från tidigare geologiska undersökningar i Fjällvedenområdet analyse- ras vidare. Vidare bör en fördjupad analys av de tekniska och 
 201 
 SOU 2002:46 
 transportmässiga förutsättningarna för Skavsta/Fjällvedenalter- nativet göras under ett eventuellt platsundersökningsskede. 
  
 18.8 
  
 Vad hände sedan? 
  
 I november 2000 offentliggjorde SKB var bolaget önskade utföra platsundersökningar (jfr avsnitt 9.3). I det sammanhanget konstaterade SKB att man önskade analysera närmare om Skavsta/Fjällveden i Nyköpings kommun var ett genomförbart alternativ för ett slutförvar. 
 Som framgått av avsnitt 18.7 hade detta alternativ tagits fram som ett led i arbetet med den slutliga förstudierapporten och alltså inte varit föremål för ett lika ingående remissförfarande som de tidigare övervägda alternativen inom Nyköpings kom- mun. SKB såg behov av ytterligare utredningar kring industri- etablerings- och transportfrågor. Bland annat borde utredas hur eventuella transporter från Oxelösunds hamn till Skavsta skulle ordnas och vilka förutsättningarna var för att nyanlägga väg eller järnväg. Ifråga om berggrunden inom det Fjällvedenområdet fanns redan data från förvarsdjup, vilka hade tagits fram i samband med SKB:s s.k. typområdesundersökningar i början av  
 1980-talet. 
  SKB avsåg att utnyttja dessa data för att genomföra en förnyad säkerhetsanalys med den moderna teknik som an- vändes i säkerhetsanalysen  
 Snyder. 
  Enligt SKB kunde provborr- ningar i Nyköpings kommun bli aktuella först om de tre andra platsundersökningar som SKB förordade (Forsmark, Simpevarp och Tierp Norra/Skutskär) inte motsvarade förväntningarna. 
 SKB:s slutsatser om platsundersökningar hade i december 2000 överlämnats till Statens kärnkraftinspektion för granskning. De områden inom Nyköpings kommun som under förstudie- arbetet hade analyserats närmare som potentiella områden för platsundersökningar framgår av  
 figur 8. 
  
 202 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 8.  
 Förstudie inom Södermanlands län 
 Källa:  
 SKB. 
  
 Kärnkraftinspektionen beredde kommunen tillfälle att yttra sig. Under beredningen av detta yttrande togs frågan om kom- munens fortsatta medverkan i lokaliseringsprocessen upp inom de olika politiska partierna i Nyköping. Mot bakgrund av dis- kussioner inom bl.a. den socialdemokratiska arbetarekommunen beslöt kommunstyrelsen den 2 april 2001 att föreslå kommun- fullmäktige ett principiellt ställningstagande. Innebörden av detta var att kommunen skulle meddela SKB och berörda myn- digheter att förberedelserna för fortsatta undersökningar i Nyköpings kommun borde upphöra snarast. I kommunstyrelsen fick beslutet aktivt stöd av företrädare för centerpartiet och kristdemokraterna; några reservationer förekom inte. 
 Efter en kortare debatt, där företrädare för moderaterna och folkpartiet samt en av de ledande socialdemokraterna i infor- mations- och beredningsgruppen argumenterade mot kommun- 
 203 
 SOU 2002:46 
 styrelsen, beslöt fullmäktige utan rösträkning den 8 maj 2001 i enlighet med kommunstyrelsens förslag. Som en konsekvens upphörde SKB med sitt arbete i Nyköpings kommun och avvecklade sin lokala organisation där. 
 Ett skäl för beslutet kan ha varit det vänteläge och den oklara roll som skulle råda för Nyköping under den tid som SKB utförde platsundersökningar i Tierp, Östhammar och Burke hamn. Det var ju först efter genomförandet av dessa platsunder- sökningar som kommunen kunde få besked om SKB fortfarande var intresserade av att slutförvara kärnavfall i kommunen. Ett annat skäl kan ha varit att kommunledningen gjorde bedöm- ningen att ett fortsatt kommunalt engagemang i platsvalspro- cessen skulle skapa svåra motsättningar i kommunen. Motsätt- ningar som kunde lamslå delar av den kommunala verksamheten. 
 Beslutet i kommunstyrelsen kom att överraska många av de som varit involverade i det kommunala förstudiearbetet, inkl. medlemmar av Informations- och beredningsgruppen som säger sig inte veta hur diskussionen om ett avhopp fördes. Det var genom tidningen Södermanlands Nyheter som flera medlemmar av Informations- och beredningsgruppen samt SKB:s projekt- ledare fick beskedet om att kommunstyrelsen planerade att avbryta Nyköpings fortsatta deltagande. 
 På Informations- och beredningsgruppens sista protokoll- förda möte 26 juni 2001 beslöt gruppen att anlita utomstående experter för att utvärdera gruppens informationsinsatser och demokratiprocessen under förstudien i Nyköping. Resultatet blev rapporten  
 Kärnavfallet och demokratins gränser – Förstudie i Nyköping  
  
 1995–2001, 
  
 publicerad som STS Research Reports 3, Göteborgs universitet, Avdelningen för teknik- och vetenskaps- studier, ISBN  
 91-973868. 
  
 204 
 SOU 2002:46 
  
 18.9 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 Under förstudiearbetet bedrev både SKB och kommunen en intensiv informationsverksamhet. SKB inrättade ett informa- tionskontor i centrala Nyköping, ordnade besök vid CLAB m.fl. anläggningar samt lämnade information till skolor och olika grupper. En översiktlig redovisning av SKB:s aktiviteter finns i en bilaga till slutversionen av förstudierapporten. 
 Kommunen höll informationsmöten i Nyköping och i ett antal mindre orter inom kommunen samt även i grannkom- munen Trosa. Två stora intervjuundersökningar genomfördes. Tre olika broschyrer om förstudiearbetet distribuerades till alla hushåll och företag i kommunen. Den sista av dessa broschyrer distribuerades i maj 2000 i en upplaga av ca 27 000 ex. I broschyren ombads allmänheten att på en svarstalong ge synpunkter på kommunens sätt att sköta informationsarbetet. Totalt inkom 170 svar. 
 Referensgruppen informerades om förstudiearbetet genom brevutskick. Enligt Informations- och beredningsgruppens verk- samhetsberättelse visade de flesta i gruppen dåligt intresse för förstudiearbetet. 
 SKB deltog vid  
 Informations-och 
  beredningsgruppens möten och lämnade information om den pågående förstudien. Repre- sentanter från tjänstemannagruppen hjälpte Informations- och beredningsgruppen med information till allmänhet, föreningar, företag och andra intresserade. 
 Under år 1998 utbildades ett  
 20-tal 
  studiecirkelledare. Utbild- ningen omfattade bl.a. en studieresa till Oskarshamn, där CLAB och Äspölaboratoriet besöktes. Totalt deltog under perioden 1998 2000 över 160 personer i studiecirkelverksamheten. 
 Fram till mitten av år 2000 arrangerade kommunen tillsam- mans med SKB 75 bussresor för allmänheten till CLAB och Äspölaboratoriet. Två av dessa var för kommunfullmäktiges ledamöter. Dessutom gjordes en studieresa till Forsmark för studieledarna. Sammanlagt beräknas ca 2000 personer ha deltagit i dessa resor. Under år 2001 arrangerades ytterligare ett antal 
 205 
 SOU 2002:46 
 resor till CLAB och Äspölaboratoriet. Några av dessa resor skedde efter kommunfullmäktiges beslut att platsvalsarbetet skulle upphöra. När Brock besökte Nyköping under som- maren år 2000 besökte ca 1600 personer fartyget. 
 En permanent utställning över förstudien sattes upp i Stads- husets foajé. Dessutom har utställningsmaterial från Kärnkraft- inspektionen/Strålskyddsinstitutet varit uppsatt på ett flertal platser i kommunen. 
 Offentliga möten anordnades åren 1998 2000 med kvalifice- rade föreläsningar om bl.a. den nya miljöbalken, transmutation, kärntekniklagen, beslutsprocessen, strålskyddslagen, marinbio- logi, arkeologi, säkerheten efter förslutning, bergskedjor och inlandsisar, mikrobiologi samt grundvattenpåverkan. 
 Som nämnts i avsnitt 18.4 inbjöds allmänheten att lämna synpunkter på SKB:s preliminära slutrapport. Det skedde i form av stora annonser i Södermanlands Nyheter. Ca 1 100 exemplar av den preliminära förstudierapporten distribuerades i samband med remissförfarandet till föreningar, företag, organisationer och grannkommuner. Det remitterade materialet lades även ut på kommunens hemsida. 
 Under åren 1996 2000 hade Informations- och bered- ningsgruppen sammanlagt 27 protokollförda sammanträden. Företrädare för gruppen både skrev inlägg och svarade på inlägg i debatter i tidningen Södermanlands Nyheter. Dessa inlägg var ibland undertecknade av hela Informations- och berednings- gruppen, med undantag för en ledamot. Vid enstaka tillfällen skrev också kommunstyrelsens ordförande och uttalade sig i frågan. 
 Företrädare för kommunen hade kontinuerliga kontakter med företrädare för SKB, Kärnkraftinspektionen/Strålskyddsinstitu- tet och regeringskansliet. Kontakterna med övriga förstudie- kommuner var omfattande. De skedde bl.a. genom deltagande i seminarier anordnade av såväl SKB och myndigheter som av motståndare till att nu förbereda anläggandet av ett slutförvar för använt kärnbränsle. 
 206 
 SOU 2002:46 
 Referensgruppen sammanträdde under åren 1996 1998 vid sex protokollförda tillfällen, men verksamheten upphörde därefter. Det visade sig vara svårt att få medlemmarna i gruppen att engagera sig, trots upprepade försök av Informations- och be- redningsgruppen. De mest aktiva medlemmarna i referens- gruppen var Naturskyddsföreningen, Nyköpings köpmannaför- ening, Sörmlands Skärgårds Intresseförening samt representan- terna för det s.k. Ungdomsfullmäktige. En summarisk be- skrivning av dessa organisationers arbete finns i den i avsnitt 18.8 nämnda rapporten från förstudiearbetet i kommunen,  
 Kärn- avfallet och demokratins gränser – förstudie i Nyköping 1995 2001. 
  
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för infor- mation till allmänheten i frågor som rör hantering och slut- förvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som utbetalats till Nyköpings kommun från Kärnavfallsfonden har under perioden 1996 2001 uppgått till sammanlagt cirka 8,4 miljoner kronor. 
 I nyssnämnda specialstudie våren 2002 av kommunens infor- mationsinsatser och demokratiprocessen under förstudien görs följande sammanfattande bedömning (s. 97): 
 Resultatet av undersökningen pekar på en dubbelhet. Å ena sidan önskade kommunen få till stånd en diskussion och kunskapsspridning bland allmänheten, å andra sidan undvek man systematiskt att låta allmänheten få ett alltför stort in- flytande över processen och konfrontera sina folkvalda ledare i denna fråga. De flesta av de politiska partierna valde att inte utveckla några ståndpunkter i frågan, och allmänheten fick ingen möjlighet att i denna fråga diskutera med sina folkvalda representanter eller kritiskt bedöma olika partipolitiska stånd- punkter. Samtidigt var informations- och beredningsgruppenden drivande organisationen i arbetet – tillsatt av kommun- styrelsen utifrån partipolitisk representativitet. Den referens- grupp som skapades för att kommunen skulle erhålla syn- punkter från intressegrupper och allmänhet drev ingen förutsättningslös diskussion, utan styrdes av den politiskt tillsatta informations- och beredningsgruppen. Likaså fick inte lokala föreningar något nämnvärt ekonomiskt stöd för 
 207 
 SOU 2002:46 
 att driva ett eget opinionsarbete – till exempel föreläsnings- verksamhet eller materialdistribution – vilket försvårade deras arbete. 
 Samtidigt som det ur demokratiskt perspektiv kan riktas kritik mot kommunens arbete bör det även framhållas att i vissa fall skedde en långtgående dialog med olika intressen, och några föreningar lyckades bland annat med att övertyga kommunen om att Studsviksområdet med dess skärgård är en olämplig plats för slutförvaring av kärnfall. 
 208 
 19 Oskarshamn (Kalmar län) 
  
 19.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Oskarshamns kommun ligger i Kalmar län vid Östersjökusten i höjd med norra Öland. Ytan är 1 047 km 
 2  
 och antalet invånare uppgick år 2001 till ca 26 200. Av dessa bor ca 18 500 i central- orten Oskarshamn. 
 Befolkningen har sedan år 1970 ökat med ca 6 %, vilket är lägre än riksgenomsnittet 10 %. Sedan år 1980 har befolkningen minskat något beroende bl.a. på minskad sysselsättning inom industrisektorn. Alltjämt är dock Oskarshamn en utpräglad industrikommun. Näringslivet domineras av tillverkande industri och energiframställning, som tillsammans står för drygt en fjärdedel av arbetsplatserna. Det största företaget i kommunen är Scania med ca 1 600 anställda, följt av OKG med ca 1 040 an- ställda. 
 OKG driver Oskarshamnsverket med tre kärnkraftsreaktorer vid Simpevarp ca 30 km norr om centralorten. OKG svarar för SKB:s räkning även för driften av Centralt lager för använt bränsle (CLAB) som ligger intill kraftverket. I närheten finns SKB:s Äspölaboratorium för forsknings- och utvecklingsarbete kring slutförvar, inklusive demonstration under verkliga för- hållanden. På en del av det gamla varvsområdet i Oskarshamn har SKB ett laboratorium för inkapslingsteknik. 
 Minskande befolkning och vikande sysselsättning har haft en negativ inverkan på kommunens ekonomi. Liksom på många andra håll har skatteunderlaget minskat, samtidigt som det tidiga  
 90-talets 
  arbetslöshet har lett till ökade kostnader. Utbildnings- nivån inom kommunen är förhållandevis låg. 
 Mot bakgrund av dessa strukturproblem antog kommunen år 1997 ett näringslivs- och sysselsättningsprogram. En huvud- tanke i programmet var att affärskontakterna med grannländerna runt Östersjön skulle utvecklas. Stor vikt lades också vid sats- ningar på miljöanpassad produktion och på utbildning för näringslivets behov. 
 209 
 SOU 2002:46 
 Sedan början av  
 1900-talet 
  var kommunen delägare i Sydkraft, som är moderbolag till OKG. Aktieinnehavet, som år 1999 hade ett marknadsvärde av drygt 1,7 miljarder kronor såldes av under åren 1999 och 2000, och kommunen har inte längre några aktier i Sydkraft. 
 Kommunen genomkorsas i  
 nord-sydlig 
  riktning av Europa- väg 22. Oskarshamn har järnvägsförbindelse med Nässjö och en hamn med stor kapacitet. En mindre hamn finns vid Oskars- hamnsverket för bl.a. transporterna av använt kärnbränsle med M/S Sigyn. Det finns i kommunen också en flygplats med reguljär trafik. 
 Socialdemokraterna är traditionellt det dominerande partiet i kommunen. Vid 1998 års val gick dock den egna majoriteten i kommunfullmäktige förlorad, medan vänsterpartiet gick starkt framåt. De 51 mandaten i fullmäktige var fram till valet hösten 2002 fördelade enligt följande: s 22, v 10, m 9, kd 6, c 2, fp 1, mp 1. 
 1  
 Vid kärnkraftsomröstningen år 1980 fick nejsidan 30,3 % av rösterna, vilket låg betydligt under riksgenomsnittet. 
  
 19.2 
  
 CLAB etapp 2 och inkapslingsanläggning 
  
 Oskarshamns kommun har en särställning bland landets kärn- kraftskommuner genom att det använda bränslet från samtliga kärnkraftverk mellanlagras där i CLAB. Denna anläggning togs i drift redan år 1985. På ett tidigt stadium förutsåg SKB att det skulle behövas en utbyggnad av CLAB omkring sekelskiftet –  
 CLAB etapp 2  
 – för att öka lagringskapaciteten. 
 SKB planerar också för att bygga en  
 anläggning för inkapsling  
 av det använda bränslet i anslutning till CLAB, förutsatt att  
 KBS-3 
  blir den metod för slutförvar som slutligt väljs (se av- snitt 11). SKB redovisade dessa planer redan i  
 FUD-program 
  92. Ett led i förberedelserna för att bygga en anläggning är det nya kapsellaboratoriet i Oskarshamn. 
  
 1  
 Resultat av kommunalvalet den 15 september 2002: s 21  
 (-1), 
  v 8  
 (-2), 
  m 7  
 (-2), 
  kd 6, c 3 (+1), fp 3 (+2), mp 1. Antalet ledamöter i fullmäktige hade minskat från 51 till 49. 
 210 
 SOU 2002:46 
 Redan flera år innan frågan om en förstudie för ett slutförvar blev aktuell stod det alltså klart för kommunledningen i Burke hamn att kommunen skulle komma att bli djupt engagerad i prövningen av både CLAB etapp 2 och uppförandet av en inkapslingsanläggning. Man bestämde sig tidigt för att bygga upp en egen kompetens för att kunna delta som en jämställd part i prövningen. Kärnan till en sådan kompetens fanns redan i  
 Lokala säkerhetsnämnden vid Oskarshamns kärnkraftverk,  
 som hade samma personsammansättning som kommunstyrelsens arbets- utskott. Nämnden begärde hos regeringen särskilda medel för kompetensuppbyggnad. I januari 1994 ställde regeringen högst 2 miljoner kronor per år t.o.m. år 1997 till förfogande för ända- målet ur Kärnavfallsfonden. Därmed lades den ekonomiska grunden för  
 Projekt lokal kompetensuppbyggnad (LKO).  
 Ett projektkontor med en särskild projektledare sattes upp, och till LKO knöts också några kvalificerade experter. 
 I augusti 1994 inleddes ett  
 MKB-förfarande 
  vid ett samman- träde på Länsstyrelsen i Kalmar län. I mötet deltog företrädare för kommunen, SKB, Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut. Länsrådet var ordförande och en tjänsteman på länsstyrelsen sekreterare. Kommunen företräddes av det ansvariga kommunalrådet (s), som tillika är ordförande i kom- munstyrelsen och i Lokala säkerhetsnämnden, jämte några av LKO:s experter. Gruppen tog namnet  
  
 MKB-gruppen 
  
  för CLAB och inkapslingsanläggning.  
 Efter hand antogs en arbetsordning för gruppen och mötena fick fastare form. De kom att hållas i genomsnitt ungefär varannan månad under de följande åren. Protokoll och alla handlingar från mötena gjordes offentliga. 
 På ett av de första mötena angavs syftet med gruppens arbete vara dels ömsesidigt informationsutbyte, dels medverkan till att underlaget för de  
 MKB-dokument 
  som skall tas fram av SKB inför kommande myndighetsbeslut skall bli så bra som möjligt. Som ett nyckelbegrepp för arbetet angavs öppenhet, både mellan deltagarna och utåt. Det klargjordes också att gruppen inte hade någon beslutsfunktion och att de deltagande parterna inte var bundna av vad gruppen kom fram till. 
 211 
 SOU 2002:46 
 Från kommunens sida lades stor vikt vid informationen till kommuninvånarna. Hos samtliga politiska partier fanns en stark ambition att göra beslutsprocessen till ett mönster för demokra- tiskt beslutsfattande genom ett brett och engagerat deltagande av medborgarna. Det rådde också enighet om att partierna borde avvakta med att ta ställning tills sakfrågorna hade blivit ordent- ligt genomlysta. Detta förhållningssätt har kommit att prägla även den, delvis parallella, politiska behandlingen av frågan om en förstudie för ett slutförvar (se avsnitt 19.3). Det kan tilläggas att något folkligt motstånd mot SKB:s verksamhet i kommunen knappast har förekommit. 
 Beslutsprocessen för CLAB etapp 2  
 var förhållandevis okompli- cerad, eftersom lokaliseringen och den tekniska utformningen var i stort sett givna. Det kan noteras att kommunen uttryck- ligen begärde att CLAB etapp 2 skulle prövas inte bara enligt kärntekniklagen utan också enligt 4 kap. naturresurslagen, trots att frågan om lokalisering av utbyggnaden i stort sett var given. Syftet med denna begäran var att ta tillfället att arbeta sig igenom prövningsprocessen i ett icke kontroversiellt arbete. 
  
 SKB tog hänsyn till kommunens begäran. I juni 1997 lämnade SKB in ansökningar med tillhörande  
 MKB-dokument 
  till rege- ringen enligt båda lagarna. Efter behandling i fullmäktige i maj 1998 tillstyrkte kommunen SKB:s ansökan enligt naturresurs- lagen. Kärnkraftinspektionen hade dessförinnan tillstyrkt an- sökan enligt kärntekniklagen. Regeringen lämnade sitt tillstånd enligt båda lagarna i augusti 1998. 
 Beslutsprocessen för inkapslingsanläggningen  
 är av naturliga skäl betydligt mer komplicerad. Redan på ett tidigt stadium gjordes det från kommunens sida klart gentemot staten att kommunen inte var beredd att behandla frågor om inkapslingsanläggningen fristående från frågor om de övriga leden i systemet för avfalls- hantering. Innan beslut om lokalisering av en sådan anläggning fattas måste man veta att det också finns en säker och tillgänglig plats för slutförvaring av det inkapslade bränslet. Valet av en sådan plats måste grundas på förstudier i flera kommuner. Vidare ställdes krav på en tydlig beslutsprocess. Kommunen borde ges 
  
 212 
 SOU 2002:46 
 möjlighet att utöva sin vetorätt för alla slag av kärntekniska anläggningar, och denna vetorätt måste respekteras av staten. 
 I slutet av år 1995 lade deltagarna i  
 MKB-arbetet 
  gemensamt fram en s.k. planeringsrapport. Rapporten remissbehandlades under våren 1996 genom kommunens försorg, varefter den god- kändes av kommunfullmäktige i januari 1997. Rapporten kan ses som en vägledning för de fördjupade utredningar som SKB skall genomföra som underlag för ett slutligt  
 MKB-dokument. 
  I rapporten betonades att alternativ till lokalisering vid CLAB bör studeras, t.ex. lokalisering i anslutning till slutförvaret. 
 SKB:s arbete med frågan har därefter fortsatt, i kontinuerligt samråd med övriga deltagare i  
 MKB-gruppen. 
  En lokalisering i anslutning till CLAB är fortfarande huvudalternativet, men SKB har inte uteslutet en lokalisering till platsen för ett slutförvar. Enligt den planering som SKB har redovisat i  
 FUD-Program 
  2001 (september 2001) avser bolaget lämna in en ansökan om tillstånd för lokalisering och byggnation i början av år 2005 och hoppas kunna komma igång med byggnationen under år 2007. Enligt samma planering avser bolaget lämna in en ansökan om tillstånd för lokalisering och byggande av ett slutförvar (detalj- undersökningen) i början av år 2007. 
 Oskarshamns kommun har, senast i remissyttrande i mars 2002 till Kärnkraftinspektionen över  
 FUD-program 
  2001, uttalat att slutförvarsprogrammet måste ha kommit så långt att en ansökan för en detaljundersökning har handlagts av myndig- heterna och regeringen innan kommunen fattar sitt beslut (enligt 17 kap. miljöbalken) om en inkapslingsanläggning. Med hän- visning till bl.a. kommunens inställning har Kärnkraftinspek- tionen i mars 2001 till regeringen framfört uppfattningen att det bör finnas ett krav på att ett slutförvar skall vara godkänt för drift innan SKB påbörjar inkapsling av använt kärnbränsle. Detta innebär att detaljundersökningar ska vara genomförda och att SKB erhållit tillstånd att påbörja deponering i slutförvaret. 
 213 
 SOU 2002:46 
  
 19.3 
  
 Beslutet om en förstudie 
  
 I likhet med några andra kommuner med kärnteknisk verk- samhet fick Oskarshamns kommun i maj 1995 en förfrågan från SKB om att få genomföra en förstudie för ett slutförvar i kom- munen.  
 MKB-arbetet 
  med CLAB och inkapslingsanläggningen hade då pågått i nästan ett år. Inom kommunen fanns alltså bland såväl politiker som tjänstemän vissa baskunskaper och en god beredskap för att ta itu med de nya frågor som SKB:s initiativ aktualiserade. 
 Kommunens ställningstagande förbereddes mycket omsorgs- fullt. I processen gavs  
 kommunfullmäktige  
 en dominerande roll. Fullmäktige höll under sommaren 1995 två informationsmöten till vilka allmänheten inbjöds. Vidare uppdrog fullmäktige åt två politiskt sammansatta grupper att bereda frågan med hjälp av Myers. I var och en av grupperna ingick tio politiker från samtliga partier som var representerade i fullmäktige. 
 Den ena gruppen,  
 ungdomsgruppen,  
 hade till uppgift var att sprida kunskap och väcka debatt i förstudiefrågan bland kom- munens ungdomar. Detta gjordes enligt ett brett upplagt pro- gram som innefattade bl.a. skolpresentationer, debatter, skolval och studieresor. 
 I den andra gruppen,  
 förstudiegruppen  
 (de äldre), ingick ledamöterna av Lokala säkerhetsnämnden kompletterade med politiker ur de partier som inte var representerade i nämnden. Gruppen hade till uppgift att föra ut frågan till diskussion bland kommuninvånarna genom olika arrangemang. Bland annat ordnades i februari 1996 en debatt- och frågekväll med del- tagande av bl.a. en kritiker till  
 KBS-3-metoden. 
  En broschyr till alla hushåll utarbetades och informationsmöten anordnades på flera håll i kommunen. 
 Båda grupperna avgav rapport till kommunfullmäktige i augusti 1996. Vid detta tillfälle fördes i fullmäktige en bred dis- kussion om olika sakfrågor i samband med en förstudie. När- varande vid mötet var också företrädare för bl.a. berörda myn- digheter och för vissa grannkommuner. Efter behandling i kom- munstyrelsen tog fullmäktige i oktober 1996 ställning till SKB:s 
 214 
 SOU 2002:46 
 begäran. Resultatet blev att SKB fick genomföra en förstudie på vissa villkor. Mot fullmäktiges beslut reserverade sig företrädarna för c och mp. Ett tilläggsyrkande från v och kd om att beslut om en eventuell platsundersökning måste föregås av folkomröstning avslogs. I ett beslutsdokument angavs bl.a. följande  
 villkor  
 för kommunens medgivande: 
  
 Kommunfullmäktige skall godkänna samt besluta om ett detaljerat förstudieprogram, vilket i huvudsak bygger på erfarenheterna från övriga förstudiekommuner. 
  
 Kommunen får tillgång till statliga medel för att hålla hög kompetens och möjliggöra ett brett deltagande från berörd allmänhet under förstudien och vid granskningen. 
  
 När det gäller det huvudsakliga samrådet mellan kommunen, SKB och myndigheterna skall kommunens deltagande i detta ske med den organisation som fullmäktige beslutar om. 
  
 Beslutsprocessen och  
  
 MKB-förfarandet 
  samordnas nationellt. 
  
 Oskarshamns grannkommuner skall löpande informeras och efter avslutad förstudie beredas tillfälle att kommentera för- studiens resultat. 
  
 Om Oskarshamns kommun efter avslutad förstudie avböjer vidare studier skall detta respekteras. 
  
 Inga beslut kommer att fattas i Oskarshamn om eventuellt fortsatta studier i form av platsundersökning förrän 
  
 – 
  
 samtliga förstudier i landet är avslutade, granskade och kommenterade av berörda myndigheter med avseende på tekniskt och vetenskapligt innehåll, 
  
 – 
  
 det föreligger ett platsundersökningsprogram som grans- kats och kommenterats av myndigheterna, 
  
 – 
  
 tydliga platsvalskriterier finns redovisade för val av slut- förvarsplats, 
  
 – 
  
 vetoventilen i den frivilliga lokaliseringsprocessen förtyd- ligats. 
  
 Beslutsdokumentet innehöll också utförliga kommentarer till dessa villkor. Det kan noteras att flera av villkoren får anses riktade mot staten snarare än mot SKB. 
 215 
 SOU 2002:46 
 Något avtal om förstudiearbetet träffades inte mellan kom- munen och SKB. På kommunalt håll ansåg man att kommunen måste ha full frihet att fastställa villkor för arbetet. Det förut- sattes att förstudien skulle genomföras inom ramen för ett  
 MKB-förfarande 
  som byggde på erfarenheterna både från andra förstudiekommuner och från det pågående  
 MKB-arbetet 
  med CLAB 2 och inkapslingsanläggningen. 
  
 19.4 
  
 Förstudiearbetets organisation 
  
 I början av år 1997 utarbetade SKB ett förslag till  
 arbetsprogram för förstudien  
 i samråd med de övriga deltagarna i  
 MKB-arbetet. 
  Den tidigare  
 MKB-gruppen 
  kom nu att benämnas  
  
 MKB-forum 
  
  i Kalmar län  
 (se avsnitt 22.2). Förslaget till arbetsprogram pre- senterades för kommunfullmäktige i april och godkändes efter vissa justeringar i maj 1997. 
 På liknande sätt som i Nyköping och Östhammar kom för- studien att behandla tre tänkbara lokaliseringsfall för en anlägg- ning, nämligen att såväl slutförvar som ovanjordsdelar förläggs i direkt anslutning till Simpevarpshalvön (fall 1 a), att ovanjords- delarna förläggs vid Simpevarp med tunnelförbindelse till slutförvaret (fall 1 b) samt att både slutförvar och ovanjordsdelar förläggs på någon helt annan plats i kommunen (fall 2). 
 Programmet innebar att SKB:s projektorganisation byggdes upp på ungefär samma sätt som i tidigare förstudiekommuner. En inventering av befintligt material om bl.a. geologiska för- hållanden kompletterades med vissa fältstudier. Samtidigt med att kommunfullmäktige godkände arbetsprogrammet i maj 1997 fastställdes en  
 förstudieorganisation för kommunen.  
 Kommunfull- mäktige skulle utgöra referensgrupp för förstudiearbetet och därmed vara ytterst ansvarig för kommunens deltagande i arbe- tet. Kommunstyrelsen fick svara för de löpande beslut som behövde fattas inom ramen för fullmäktiges beslut. 
 Projekt LKO med anknutna experter fick fortsätta arbetet med kompetensuppbyggnad och spridning av information. LKO skulle också bevaka de olika sakområdena i förstudiearbetet och 
 216 
 SOU 2002:46 
 följa den nationella hanteringen av frågor om slutförvar. Myers skulle löpande rapportera om sitt arbete till kommunstyrelsen och till kommunens representanter i  
 MKB-forum. 
  
 Tyngdpunkten i kommunens arbete med förstudien avsågs ligga hos  
 sex arbetsgrupper.  
 Fyra av grupperna hade ansvars- områden som överensstämde med indelningen av SKB:s för- studieorganisation, nämligen Långsiktig säkerhet/geovetenskap, Teknik (inklusive transportfrågor), Hamilton och miljö och Sam- hälle. En femte grupp svarade för information och en sjätte grupp för frågor om inkapslingsanläggningen och kopplingen mellan denna och övriga delar av systemet. 
 Arbetsgrupperna hade två huvuduppgifter. Den ena var att utveckla goda insikter i slutförvarssystemet inom respektive grupp samt hos fullmäktige och hos kommunmedborgarna. Genom denna kompetensuppbyggnad skulle kommunen för- beredas för att kunna ta ställning till frågan om eventuella fort- satta undersökningar efter förstudien. Den andra huvudupp- giften var att föra fram kommunens frågor och synpunkter under förstudiens gång, främst till SKB och myndigheterna. Detta förutsattes ske i huvudsak inom ramen för  
 MKB-arbetet. 
  Arbetsgrupperna hade stor frihet att själva finna formerna för sitt arbete. Detta arbete skulle bedrivas öppet och med bred delaktighet från kommuninvånare och grannkommuner. 
 Varje arbetsgrupp bestod av fem eller sex ledamöter. Ord- förande och en ledamot utsågs av fullmäktige ur den egna kretsen. Övriga ledamöter utsågs av kommunstyrelsen, som därvid eftersträvade ett brett deltagande av olika intressen och åsikter. En av ledamöterna i varje grupp var tjänsteman från kommunförvaltningen. Till varje grupp knöts en expert från Myers som resursperson. Protokoll skulle föras från samtliga möten. De var offentliga och distribuerades genom LKO:s pro- jektkontor. 
 Arbetsgrupperna hade rätt att ta initiativ till möten med t.ex. SKB eller myndigheter. De måste dock informera Myers och kommunens representanter i  
 MKB-forum 
  om planerade möten och avge skriftlig rapport om resultatet av mötena. Inför möten i 
 217 
 SOU 2002:46 
  
 MKB-forum 
  borde arbetsgrupperna mötas så att kommunens representanter kunde uppmärksammas på angelägna och aktuella frågor från grupperna. 
 Kommunens representanter i  
 MKB-forum, 
  ordförandena i arbetsgrupperna och Myers svarade gemensamt för att kommu- nens arbete under förstudien samordnas. För kommunens del inleddes förstudiearbetet i augusti 1997. Den första tiden ägna- des huvudsakligen åt kompetensuppbyggnad inom arbets- grupperna, bl.a. genom studieresor och seminarier. 
 Organisationen av Oskarshamns kommuns arbete med för- studien bör ses mot bakgrund av följande tre sammanfattande skäl för ett stort engagemang som företrädare för kommunen har utvecklat i skilda sammanhang. 
  
 Kommunen har en unik situation genom att använt kärn- bränsle från samtliga svenska reaktorer lagras temporärt i CLAB. Om ingen lösning eller plats utses, finns bränslet kvar inom kommunen. Så länge frågan om slutförvaring inte har fått en lösning finns det risk för att denna temporära lagring blir mycket långvarig, vilket för kommunen är oacceptabelt. Problemet försvinner inte genom att man röstar bort det. 
  
 Ett aktivt deltagande från kommunens sida utgör ett bidrag till ett bättre slutresultat. Industrin och tillsynsmyndigheter- na har talrika experter på naturvetenskap och teknik, men de har begränsad insikt om allmänhetens reaktioner och om vad som formar kommunen Oskarshamn. Kommunens före- trädare och allmänheten bedömer bäst själva sina nuvarande och framtida behov. Endast med ett aktivt deltagande från kommunens sida kan denna kunskap föras in som underlag för framtida beslut i dessa frågor. 
  
 En viktig bonuseffekt är sannolikt en ökad respekt för det politiska systemet och dess förmåga att handskas med mång- facetterade samhällsproblem. En passiv kommunstrategi skulle kunna vara skadlig, eftersom den skulle kunna leda till misstroende mot förmågan hos det representativa demo- kratiska systemet. 
  
 218 
 SOU 2002:46 
 Under det fortsatta arbetet med förstudien har senare ansvars- områdena för arbetsgrupperna och deras antal förändrats (jfr avsnitt 19.7 och 19.11). 
 Sammanfattningsvis har detta arbetssätt av kommunen kallats Oskarshamnsmodellen och brukar beskrivas enligt i huvudsak följande. 
  
 Öppenhet och delaktighet: Allt material på bordet, verkligt inflytande; 
  
 MKB-förfarandet 
  
  är vår plattform: Vi tar fram underlag till- sammans med övriga parter men vi fattar våra beslut obe- roende; 
  
 Kommunfullmäktige är vår referensgrupp: Kompetent refe- rensgrupp som svarar inför väljarna; 
  
 Allmänheten är en resurs: Tydlig process och konkreta för- slag ger engagemang och inflytande; 
  
 Miljögrupperna är en resurs: Miljögrupperna och deras exper- ter ger viktiga bidrag till arbetet; 
  
 SKB pressas till tydliga svar: Vi måste ha kunskap för att ställa de svåra frågorna, våra frågor måste få tydliga svar; 
  
 Myndigheterna är våra experter: SKI och SSI deltar under hela processen, vårt beslut fattas efter myndigheternas ställnings- tagande. 
  
 Det kan tilläggas att företrädare för kommunen har inbjudits till internationella konferenser för att presentera sitt arbetssätt. 
  
 19.5 
  
 MKB-forum 
  
  i Kalmar län 
 Som beskrivits i avsnitt 19.2 påbörjades ett  
 MKB-arbete 
  redan i samband med kommunens behandling av frågorna om utbygg- nad av CLAB och en inkapslingsanläggning. Den grupp som då bildades under Länsstyrelsens ledning kom efter hand att arbeta också med frågan om ett slutförvar. Detta gäller särskilt efter kommunens beslut i oktober 1996 om medgivande för SKB att 
 219 
 SOU 2002:46 
 starta en förstudie. En översiktlig redogörelse för arbetet finns i avsnitt 22.2. 
  
 19.6 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 Rapporten från den preliminära förstudien presenterades för kommunfullmäktige den 14 juni 1999. 
 SKB:s bedömning var att det fanns goda förutsättningar för vidare studier av lokaliseringen av ett slutförvar till kommunen. Detta berodde främst på de stora områdena med intressant berg- grund. Kommunens infrastruktur, kärntekniska erfarenhet och kunskapsnivå utgjorde också positiva faktorer. Tre preliminära förslag till lokaliseringsplatser för slutförvarets ovanjordsdel togs fram inom förstudien: Simpevarp, Oskarshamns hamn och Stor- skogen ca tre kilometer sydväst om Oskarshamn. Dessa förslag togs fram med utgångspunkt från att ovanjordsdelen skulle ligga inom eller nära områden med potentiellt gynnsam berggrund och på en plats som passar för en industrietablering. 
 Av de tre ovannämnda platserna hade Simpevarp med omnejd den högsta prioriteten för vidare studier. Det fanns för- och nackdelar med varje plats och i en komplettering avsåg SKB att mer detaljerat studera geologin samt markanvändningsintressena kring ovanjordsdelarna för alla tre alternativen. Förutom de tre angivna platserna kvarstod ett stort område med intressant berggrund i norra delen av kommunen väster om Europaväg 22. Det var dock bara om det skulle bli olämpligt att bygga ett slutförvar i något av de tre prioriterade lägena som detta område skulle kunna bli aktuellt. 
 Stora delar av kommunen bedömdes ha en berggrund som är potentiellt gynnsam. Berggrunden i dessa områden domineras av smålandsgranit. 
 Simpevarp hade vissa speciella fördelar med goda förutsätt- ningar för samordning med den befintliga kärntekniska verksam- heten. Närheten till CLAB och den planerade inkapslingsanlägg- ningen gjorde också att transporterna av radioaktivt material skulle kunna minimeras. Där fanns möjligheter att förlägga ett 
 220 
 SOU 2002:46 
 slutförvar utan att komma i konflikt med andra markanvänd- ningsintressen. Dock krävdes relativt omfattande transporter av bentonitlera från hamnen i Oskarshamn. 
 Ett slutförvarssystem skulle kunna passa väl in i den nu- varande näringslivsstrukturen vad avsåg möjligheterna till lokal rekrytering av personal och att tillgodose anläggningarnas behov av varor och tjänster. 
 De dåvarande kärntekniska anläggningarna hade ca 10 000 be- sökare per år. I regionen fanns en omfattande turism sommartid. Ett slutförvar skulle troligen inte ha någon negativ inverkan på turismen. 
 Två lägen på Simpevarpshalvön identifierades som alternativ för ovanjordsanläggningen. I ett område norr om kärnkraft- verket fanns det plats för hela ovanjordsanläggningen. I det andra området i anslutning till CLAB fanns endast plats för delar av ovanjordsanläggningen. Övriga delar av anläggningen kunde i detta fall förläggas till ett driftområde 2 ovanför underjords- anläggningen. Hamnen i Simpevarp skulle behöva byggas ut om allt återfyllnadsmaterial skulle tas emot där. Ett alternativ var hamnen i Oskarshamn plus landsvägstransport. 
 När det gäller förhållandena i berggrunden rakt under Simpe- varp bedömdes det vara tveksamt om det fanns tillräckliga lämpliga bergvolymer mellan de sprickzoner som genomkorsar området. Däremot betecknades erfarenheterna från berganlägg- ningarna i området som positiva, vilket gjorde att förutsätt- ningarna för att bygga tunnlar etc. bedömdes som goda. Inom en sektor som sträcker sig från nordväst om Simpevarp och vidare ner mot kusten söder om halvön fanns stora områden som bedömdes ha potentiellt gynnsam berggrund. Den dominerande bergarten i dessa områden är smålandsgranit. Berggrunden var förhållandevis homogen och förekomsten av sprickzoner be- dömdes vara av samma omfattning som i övriga delar av kommunen. 
 I Oskarshamns hamn fanns flera möjliga lägen för ovanjords- anläggningen. Speciellt hade studerats det markområde söder om hamnen som tidigare varit skeppsvarv. Området var tillräckligt 
 221 
 SOU 2002:46 
 stort för att rymma hela ovanjordsdelen och gav också tillgång till stadens infrastruktur. Allt avfall och gods kunde transporte- ras till området med fartyg. Arbetspendlingen skulle minimeras. Såväl mark som sediment i detta område var dock förorenade med höga halter av metaller. Geologiskt sett var det olämpligt att placera underjordsanläggningen rakt under hamnen. En förbin- delsetunnel från en ovanjordsanläggning i hamnområdet borde däremot gå bra. 
 Vid Storskogen ca tre km sydväst om Oskarshamn fanns ett område som var tillräckligt stort för hela ovanjordsanläggningen och med goda allmänna förutsättningar för industri. Platsen låg nära Europaväg 22 och järnvägen. Transporter kunde ske via hamnen i Oskarshamn och vidare på landsväg eller järnväg. 
 SKB:s samlade bedömning av de tre specifika lokaliserings- fallen var att Simpevarp prioriterades högst för vidare studier, medan det i detta skede inte gick att göra någon prioritering mellan de två andra. Också i övriga delar av kommunen kunde det alltså finnas realistiska möjligheter. 
  
 19.7 
  
 Kommunens granskning 
  
 De underlagsrapporter som SKB successivt tog fram som grund för den preliminära förstudierapporten diskuterades ingående under år 1998 och början av år 1999 inom de sex arbetsgrupperna (avsnitt 19.4) och användes också av dessa i kommunikationen med allmänheten. Detta arbetssätt hade som följd att det inom kommunen fanns en hög kompetens och beredskap inför granskningen av den preliminära versionen av förstudien. 
 Inför denna granskning bestämde fullmäktige om vissa änd- ringar i organisationen av arbetsgrupper. Det skulle nu finnas fyra grupper, nämligen Säkerhetsgruppen, Regiongruppen, Stadsgruppen och Landsbygdsgruppen. Som antyds av benäm- ningarna skulle varje grupp inrikta sig på frågeställningar med anknytning till långsiktig säkerhet, angränsande kommuner, boende inom Oskarshamns tätort samt boende inom övriga delar av kommunen. 
 222 
 SOU 2002:46 
 De fyra arbetsgrupperna arbetade under hösten 1999 intensivt dels med granskning av den preliminära versionen av förstudien, dels med att skapa en dialog i kommunen och regionen om kärn- avfallsfrågan i allmänhet. Parallellt med detta arbete genomfördes ett mer traditionellt remissarbete inom kommunen. Totalt er- bjöds cirka 100 remissinstanser möjlighet att lämna synpunkter. Resultatet blev ett  
 30-tal 
  remissvar. 
 Den grundläggande uppfattningen hos kommunen var att man genom  
 LKO-organisationen 
  hade tillgång till den expertis som behövdes för den egna granskningen av förstudien och att man i fråga om utpräglade kärntekniska frågeställningar hade förtroen- de för tillsynsmyndigheternas bedömningar. Därför fanns det inget behov av att anlita ytterligare extern expertis för bedöm- ningen av den preliminära förstudierapporten. 
 Arbetet inriktades på att fullmäktige i mars 2000 skulle kunna ta ställning till ett förslag till yttrande över den preliminära för- studien. Förslaget skulle bygga på rapporter från de fyra arbets- grupperna och en sammanställning av inkomna remissyttranden. Dessutom hade kommunen tillgång till ett antal preliminära kommentarer från SKB med anledning av remissyttranden. 
 Kommunen fick också SKB att lova att i brev till samtliga remissinstanser som avgett yttrande beskriva hur deras respek- tive synpunkter hade beaktats. 
 I detta sammanhang bör också nämnas den s.k. avgränsnings- rapport som under våren 2000 utarbetades inom  
 MKB-forum 
  för Kalmar län. Avgränsningsrapporten skulle ge stöd för kom- mande granskningar av kompletteringen av  
 FUD-program 
  98,  
 FUD-K, 
  och bidra till en transparent och spårbar granskning. Dokumentet var avsett att identifiera de frågeställningar som parterna gemensamt anser behöver belysas inför en eventuell kommunal behandling om medverkan i en platsundersökning. 
 223 
 SOU 2002:46 
  
 19.8 
  
 SKB:s vidare utredningar 
  
 Parallellt med kommunens granskning av den preliminära ver- sionen av förstudien arbetade SKB med vissa kompletteringar. Resultaten var inte slutredovisade när kommunen fattade beslut om sitt yttrande över den preliminära förstudien (avsnitt 19.9), men företrädare för kommunen hölls löpande informerade efter hand som arbetet framskred. Slutredovisningen skedde i form av  
 SKB-rapporter, 
  vilkas resultat senare arbetades in i slutversionen av förstudierapporten (avsnitt 19.10). 
 Kompletteringarna avsåg frågeställningar som framgår av  
 SKB-rapporternas 
  benämningar. Dessa rapporter var  
 (R-00-37) 
  
 Förstudie Oskarshamn – Markanvändning och miljöaspekter, fördjupad studie av prioriterade områden,  
  
 (R-00-45) 
  
 Förstudie Oskarshamn – Kompletterande geologiska data  
 samt  
  
 (R-00-46) 
  
 Förstudie Oskarshamn – Smålandsgranitens vattengenomsläpplig- het – jämförelse av borrhålsdata från Äspö, Moore och Klipperås. 
  
 19.9 
  
 Kommunens yttrande 
  
 Inför ett möte med kommunfullmäktige i mars 2000 hade Stevens organisationen utarbetat ett förslag till yttrande över SKB:s preliminära slutrapport. Förslaget byggde i huvudsak på diskus- sionerna inom kommunens fyra arbetsgrupper (avsnitt 19.7). Kommunstyrelsen hade, efter vissa kompletteringar, enhälligt ställt sig bakom förslaget. 
 I det av fullmäktige också enhälligt beslutade yttrandet kon- staterade kommunen att förstudien i stort uppfyller mål- sättningarna och ger en bra bild av var anläggningar skulle kunna förläggas och vilka konsekvenser detta skulle kunna få. Det fanns dock brister i förstudien i följande avseende, varför kom- pletteringar krävdes. 
  
 Platser för förläggning av ett djupförvar och platser för plats- undersökningar behöver anges mer detaljerat än vad som skett. Genom att en sådan precisering saknas kan närboende 
  
 224 
 SOU 2002:46 
 inte identifieras och konsekvenserna för dem kan inte beskrivas tydligt. 
  
 Det saknas en precisering av vilka konkreta lokaliserings- faktorer som skall ligga till grund för val av platser baserat på långsiktig säkerhet. SKB borde snarast ange diskriminerande värden på faktorer där så är möjligt. Detta skulle öka tro- värdigheten i lokaliseringsprocessen. 
  
 Kommunen konstaterade att SKB avsåg utreda frågan om Smålandsgranitens vattengenomsläpplighet och utgick från att frågan skulle få en god genomlysning i slutrapporten. SKB borde samtidigt belysa en av Naturskyddsföreningen aktua- liserad fråga om diabasgångar. 
  
 Miljökonsekvenser av icke kärnteknisk karaktär är endast generellt beskrivna. SKB borde i slutrapporten beskriva hur olika miljökonsekvenser kommer att detaljeras inom ramen för planerade faser i lokaliseringsarbetet. 
  
 I det av fullmäktige beslutade yttrandet hänvisades särskilt till att det i beslutsunderlaget, den s.k. granskningsrapporten, framförs synpunkter på metodfrågan och eventuellt fortsatta lokalise- ringsstudier i Oskarshamn. 
 Det framhölls vidare att hela det arbete som kommunen har lagt ner under förstudiens gång har haft ett övergripande syfte – att se till så att kommunen har bästa möjliga beslutsunderlag om SKB föreslår fortsatt verksamhet med platsundersökningar. Sam- tidigt påpekades att även arbetet inom  
 MKB-forum 
  i Kalmar län har samma inriktning, nämligen att ge synpunkter på vad som behöver ingå i beslutsunderlaget om SKB föreslår Oskarshamn för platsundersökningar. Avslutningsvis uttalade kommunen att den ansåg att SKB skriftligt borde bemöta arbetsgruppernas och remissinstansernas övriga frågor och synpunkter. 
 225 
 SOU 2002:46 
  
 19.10 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 SKB:s slutversion av förstudierapporten är daterad december 2000. Den publicerades sålunda några veckor efter det att SKB pekat ut Simpevarpsområdet som en kandidat för platsunder- sökningar (jfr avsnitt 9.3). 
 Viktigare förändringar jämfört med den preliminära versionen var följande. 
  
 Förstudien hade, efter mönster av förstudien i Östhammar (avsnitt 15.7), utökats med ett inledande avsnitt om slut- förvarsfrågan i ett långsiktigt etiskt perspektiv, där också ansvarsfrågan mellan generationer belystes. 
  
 Nu ingick även en beskrivning av kommunens remisshan- tering av den preliminära rapporten och de kompletterande utredningar som gjorts. Kommunens förstudieorganisation under remisshanteringen redovisades. 
  
 Resultat från SKB:s fältkontroller i Simpevarpsområdet och i kommunens södra del samt den kompletterande studien om Smålandsgraniters vattengenomsläpplighet hade inarbetats. 
  
 Strukturen i kapitlet om Tekniska förutsättningar hade modi- fierats något, bland annat för att belysa hur lokaliserings- alternativen i kommunens södra del (Storskogen och ham- nen) kan samordnas. 
  
 Vargas och text hade reviderats för att motsvara det rådande dagsläget vad avser skyddade och värdefulla områden för naturvård, kulturmiljövård och friluftsliv i kommunen. De huvudsakliga slutsatserna från en fördjupad studie om mark- och miljöaspekter i Simpevarpsområdet och kommunens södra del redovisades. Vidare hade avsnittet om hur grund- vattnet kan påverkas kring förvaret och möjliga konsekvenser av detta utökats. 
  
 226 
 SOU 2002:46 
  
 19.11 
  
 Kommunen inför beslut om platsundersökning 
  
 När kommunfullmäktige i mars 2000 hade beslutat om sitt yttrande till SKB över den preliminära förstudien uppstod ett slags vänteläge, i vart fall formellt sett. De fyra arbetsgrupperna hade fullgjort sina uppgifter. Säkerhetsgruppen fortsatte dock vissa aktiviteter, främst en utfrågning av SKB med anledning av presentationen av SR 97 (SKB:s rapport om den långsiktiga säkerheten efter förslutning av ett slutförvar enligt  
 KBS-3). 
 LKO-organisationens 
  arbete fokuserades på fortsatt kunskaps- uppbyggnad – även internationellt och på arbete inom ramen för sammanträdena med  
 MKB-forum 
  i Kalmar län. För en sam- manfattande redogörelse för  
 LKO-organisationen 
  arbete hän- visas till avsnitt 19.12. 
 Som redan nämnts offentliggjorde SKB i november 2000 att Simpevarpsområdet var en av de platser där bolaget önskade utföra platsundersökningar med borrningsarbeten. SKB begärde i brev att Oskarshamns kommun skulle ta ställning till förslaget. Det detaljerade underlaget för SKB:s förslag utgjordes dels av den i december 2000 publicerade slutversionen av förstudien, dels av de slutsatser från samtliga förstudier som bolaget i december 2000 hade överlämnat till Statens kärnkraftinspektion för granskning, den s.k.  
 FUD-K 
  (avsnitt 9.3). Som ett led i Kärnkraftinspektionens beredning av ärendet gav den kommu- nen tillfälle att yttra sig. 
 De områden i Småland som under förstudiearbetet hade analy- serats närmare som potentiella områden för platsundersökningar framgår av  
 figur 9. 
  
 227 
 SOU 2002:46 
  
 Figur 9.  
 Förstudier inom Kalmar län 
 Källa:  
 SKB. 
  
 Kommunens yttrande över  
 FUD-K 
  
 Arbetet med att förbereda kommunens yttrande över  
 FUD-K 
  och kommunens svar till SKB på förslaget om platsundersök- ningar i Simpevarpsområdet påbörjades omedelbart av Myers och kommunstyrelsen. I början av januari 2001 fattade kommun- fullmäktige beslut om hur arbetet skulle organiseras. Tre arbets- grupper, regiongruppen, kommungruppen och närboende- gruppen gavs i uppdrag att först granska  
 FUD-K 
  och därefter behandla frågan om kommunen skulle godta förslaget om en platsundersökning. En fjärde arbetsgrupp, säkerhetsgruppen, fick i uppdrag att enbart granska  
 FUD-K. 
  
 Bland annat för att underlätta berörda kommuners ställnings- taganden anordnade Kärnkraftinspektionen och Strålskydds- 
 228 
 SOU 2002:46 
 institutet i februari 2001 utfrågningar av SKB dels i Nord- uppland, dels i Hultsfred/Oskarshamn och dels i Nyköping. Dessa utfrågningar var avsedda till att ge tillfälle både för politiskt förtroendevalda i kommunerna och för allmänheten att föra fram frågor och synpunkter, vilka skulle kunna ligga till grund för kommunernas fortsatta arbete med frågorna. 
 I ett tidigare avsnitt (15.8) har redovisats att Östhammars kommuns yttrande över  
 FUD-K 
  inte innehöll någon antydan om kommunens inställning till förslaget om en platsundersök- ning inom den kommunen och skälen för detta ställnings- tagande. Samma inställning hade man till motsvarande fråga i Oskarshamns kommun. Frågan om en platsundersökning i Simpevarpsområdet behandlades sålunda inte heller i Burke hamns yttrande till Kärnkraftinspektionen över  
 FUD-K. 
  
 Däremot uttryckte Phelps kommun klara uppfatt- ningar i en rad andra frågor. Dessa var grundade på diskussioner inom LKO och arbetsgruppsorganisationen. I underlaget för fullmäktiges beslut ingick också en bilaga med återgivande av de villkor som kommunen år 1996 hade satt upp i sitt för- studiebeslut (avsnitt 19.3) jämte kommentarer beträffande hur dessa villkor har följts upp. 
 Kommunens synpunkter i mars 2001 till Kärnkraftinspek- tionen kan sammanfattas enligt följande. 
  
 Metodfrågan kräver klarhet. Duger  
  
 KBS-3-metoden 
  som den planeringsförutsättning regeringen krävt inför platsvalet? 
  
 Kopplingen mellan säkerhetsanalysen och platsundersök- ningar måste förtydligas. Är SKB:s arbete med platsvals- faktorer, säkerhetsanalys och platsundersökningar separata projekt utan koppling? 
  
 I förstudien har SKB använt en indelning av platsvals- faktorerna i fyra grupper: säkerhet, teknik, mark och miljö samt samhällsaspekter. I  
  
 FUD-K 
  har indelningen ändrats till de tre grupperna berggrunden, industrietableringen och sam- hällsfrågan. Kommunen önskade att Kärnkraftinspektionen skulle granska om de nya faktorerna tillämpats riktigt vid valet av platser. Vidare önskade kommunen att innebörden 
 229 
 SOU 2002:46 
 av det i  
 FUD-K 
  använda begreppet geologisk bredd vid val av platser för platsundersökningar skulle klarläggas. 
  
 Kommunen ansåg det viktigt att upprättandet av platsspe- cifika program för platsundersökningar sker i samråd med berörd kommun – när ett eventuellt kommunalt beslut om att acceptera en platsundersökning fattats. 
  
 Kommunen erinrade om den vikt som man tillmäter MKB- arbetet och uppmanade SKB att snarast anmäla slutförvars- projektet till länsstyrelsen för samråd (enligt bestämmelserna i miljöbalken). 
  
 Det belopp som Kärnkraftinspektionen har befogenhet att bevilja kommuner som berörs av SKB:s lokaliseringsarbete (jfr avsnitt 13.3) borde höjas från 2 till 5 miljoner kronor per år. 
  
 Kommunens svar till SKB 
 Enligt det uppdrag som kommunfullmäktige i januari 2001 hade gett kommungruppen, regiongruppen och närboendegruppen i frågan om platsundersökning i Simpevarpsområdet skulle dessa belysa två huvudfrågor efter eget arbete och en så bred dis- kussion som möjligt i samhället. Frågorna formulerades enligt följande: 
  
 Är det beslutsunderlag som SKB presenterat och de yttranden som myndigheterna SKI och SSI avgivit tillfyllest för att kommunen ska kunna ta ställning till frågan om en plats- undersökning? Om brister finns, vilka är dessa och vilka kompletteringar anser gruppen bör genomföras? Ange ev. villkor som kommunen bör infoga i sitt beslut om man säger ja till en platsundersökning. 
  
 Om kommunen säger ja till en platsundersökning – är det då klart vad som ska ingå i en sådan och hur den ska genom- föras? Om presenterade planer innehåller brister – kommen- tera dessa och lämna förslag på kompletteringar. Ange ev. 
  
 230 
 SOU 2002:46 
 villkor som kommunen bör infoga i sitt beslut om man säger ja till en platsundersökning. 
 I de tre grupperna ingick totalt cirka 40 personer. Utöver en politiskt utsedd ordförande bestod grupperna av beslutsfattare, föreningsrepresentanter, närboende, experter och kommunala tjänstemän. Efter ett intensivt arbetsår för grupperna och för  
 LKO-organisationen 
  presenterades rapporter med slutsatser och rekommendationer vid kommunfullmäktiges sista sammanträde för året i december 2001. Vid samma tillfälle presenterades också innehållet i regeringsbeslutet den 1 november 2001. Fullmäktige informerades också om resultatet av vissa intervju- och enkät- undersökningar bland kommunens invånare. 
 SKB anordnade i början av januari 2002 ett möte med enskilda som kan antas bli särskilt berörda om ett djupförvar kommer att förläggas till Simpevarpsområdet. Mötet var en inledning av det s.k. tidiga samråd som föreskrivs i miljöbalken och som SKB skall redovisa till länsstyrelsen. Cirka 300 personer hade identi- fierats som särskilt berörda, av vilka 57 infann sig. Totalt var cirka 110 personer närvarande – bland dem fanns också före- trädare för länsstyrelsen i Kalmar län, Statens kärnkraft- inspektion, Statens råd för kärnavfallsfrågor, Oskarshamns kom- mun, Hultsfreds kommun, Folkkampanjen mot kärnkraft samt juridiska ombud för de särskilt berörda. Information lämnades samtidigt som de särskilt berörda hade möjligheter att diskutera med varandra och ställa frågor till SKB och företrädare för myndigheter och kommunen. 
 Under januari 2002 upprättade  
 LKO-organisationens 
  expert- grupp ett underlag för fullmäktiges ställningstagande till SKB:s begäran att få genomföra en platsundersökning inom Simpe- varpsområdet. Underlaget kompletterades av kommunstyrelsen den 19 februari 2002. Ärendet togs upp för beslut vid full- mäktiges sammanträde den 11 mars 2002. I det underlag som lades fram för fullmäktige ingick, utöver förslag till beslut jämte motiveringar, ett antal bilagor. Dessa utgjordes av rapporter från regiongruppen, kommungruppen och närboendegruppen, en sammanställning av enkätsvar från invånarna, en sammanfattning 
 231 
 SOU 2002:46 
 från en utfrågning av tillsynsmyndigheterna som kommunen hade anordnat i november 2001, en redovisning av hur kom- munens villkor från år 1996 om en förstudie hade följts upp, en kopia av regeringsbeslutet den 1 november 2001 med anledning av  
 FUD-K, 
  en kopia av protokollet från fullmäktiges samman- träde i december 2001 där resultatet av vissa intervju- och enkätundersökningar hade presenterats samt protokollet från det nyss nämnda tidiga samrådet med särskilt berörda i januari 2002. 
 Beslutet av fullmäktige var att kommunen  
 tillåter att SKB inleder platsundersökningar inom det område som SKB utpekat innefattande Simpevarpshalvön och ett område väster därom med följande villkor och förtydliganden.  
 Beslutet fattades utan votering, men företrädaren för mp reserverade sig. Av dekla- rationer som företrädare för alla andra partier gjorde framgick att man stod bakom beslutet att tillåta platsundersökning med de villkor som ställts upp. Utformningen av dessa villkor torde dock ha varit avgörande för den långtgående politiska enighet som manifesterades. Det kan i detta sammanhang nämnas att kommunstyrelsens arbetsutskott några dagar före fullmäktiges sammanträde enats om att föreslå en ny lydelse av ett av de tänkta villkoren (nr 9, jfr nedan). Och vid fullmäktiges samman- träde tillstyrkte kommunstyrelsens ordförande omedelbart ett tilläggsyrkande från c om en viss komplettering av kommentaren till villkoren. Med detta tillägg kom det att stå i kommentaren att ett godkännande av en platsundersökning inte får innebära ett självklart ja till en eventuell fråga om tillstånd till detaljunder- sökning. 
 Fullmäktiges beslut innebar villkor och förtydliganden i tretton punkter. 
 Generella villkor 
  
 1. 
  
 En förutsättning för kommunens ja till en platsunder- sökning är att det arbete som kommunen lägger ned även i fortsättningen till fullo ersätts av medel från kärnavfalls- fonden. 
  
 232 
 SOU 2002:46 
  
 2. 
  
 Endast använt kärnbränsle som produceras i landet, med de volymer som SKB angivit i  
  
 FUD-K, 
  behandlas i lokalise- ringsprocessen. Kommunens ja till en platsundersökning innebär inte något ställningstagande till platsundersökningar eller lokalisering av SFL  
 3-5 
  med slutförvaret för använt kärnbränsle. 
 Säkerhet och strålskydd 
  
 3. 
  
 Både myndigheterna och SKB måste fördjupa sin dialog med medborgarna så att deras frågor blir vägledande för föreskrifter och säkerhetsanalyser. 
  
 4. 
  
 Det är av största vikt att SKI och SSI bevakar SKB:s program så att säkerhetskriterierna uppfylls – speciellt gäller detta Simpevarpshalvön där geologins lämplighet kräver särskild uppmärksamhet. Kommunen förutsätter att SKI och SSI löpande informerar kommunen om dessa frågor under platsundersökningsskedet. Kommunen vill av myn- digheterna ha en samlad rapport över hur SKB klarat av att tillgodose myndighetskraven efter det tidiga platsundersök- ningsskedet. Kommunen vill vid detta tillfälle ha myndig- heternas uppfattning om man anser att platsundersök- ningarna kan slutföras eller inte. 
  
 5. 
  
 Bristen på koppling mellan säkerhetsanalys, platsvalskrite- rier och platsundersökningsprogram som påpekats av SKI, SSI och Oskarshamns kommun måste åtgärdas senast i samband med den säkerhetsanalys SKB ska presentera efter det inledande skedet av platsundersökningen. 
  
 6. 
  
 SKB:s systemanalys har ännu inte levt upp till myndig- heternas krav och kommunens förväntningar, eftersom den mer har varit en redovisning av systemets olika delar än en verklig analys av helheten. För Oskarshamn måste SKB:s kommande redovisningar omfatta ett helt slutförvarssystem med CLAB, inkapsling, transporter och slutförvar, med alla kopplingar dem emellan. 
  
 233 
 SOU 2002:46 
  
 7. 
  
 Kommunen begär att myndigheterna SKI och SSI under platsundersökningsskedet gör en systematisk sammanställ- ning av den forskning som i viktiga avseende har kommit till andra resultat än de SKB redovisat samt utvärderar resultat och slutsatser. 
  
 Beslutsprocess 
  
 8. 
  
 Under det inledande platsundersökningsskedet vill kommu- nen ha besked av myndigheterna om det är möjligt att till kommunfullmäktiges vetobeslut (enligt 17 kap. miljö- balken) om en inkapslingsanläggning foga följande villkor: Oskarshamns kommun kommer att säga ja till en inkaps- lingsanläggning endast under förutsättning att den tas i aktiv drift först när myndigheterna och regeringen godkänt loka- liseringen av slutförvaret. 
  
 Markägarfrågor 
  
 9. 
  
 En förutsättning för kommunens ja till en platsundersök- ning är att SKB och fastighetsägarna sluter frivilliga överens- kommelser. Oskarshamns kommun ställer sig helt neutral i ersättningsfrågan. 
  
 Platsundersökningsprogrammet 
  
 10. 
  
 Ett komplett platsundersökningsprogram innehållande ett platsspecifikt geovetenskapligt undersökningsprogram, samhällsstudier i tre nivåer och ett program för utredning och minimering av icke kärntekniska miljöeffekter ska föreläggas kommunfullmäktige för godkännande. 
  
 234 
 SOU 2002:46 
 Miljökonsekvensbeskrivning (MKB) 
  
 11. 
  
 Enligt samma princip som för det föregående  
  
 MKB-arbetet 
  ska en planeringsrapport för hela slutförvarsprogrammet (inkapsling, transporter och slutförvaring) tas fram – lämp- ligen till slutskedet av den inledande platsundersökningen. Den förutsätts bli föremål för ett omfattande samråd med närboende, kommuninvånare, grannkommuner och andra som kan ha intresse för projektet. Genom planeringsrappor- ten identifieras frågor som SKB ska behandla i en kom- mande ansökan. 
  
 12. 
  
 I enlighet med regeringens beslut ska frågor om vilka alternativ som ska redovisas i miljökonsekvensbeskriv- ningen (MKB) bli föremål för ingående överväganden i  
  
 MKB-samrådet. 
  
 Framtida ansvar för ett slutförvar 
  
 13. 
  
 Man kan förutsätta att SKB:s ansvar för slutförvaret upphör vid dess förslutning och rimligen övergår ansvaret då till statsmakterna. Detta är emellertid inte reglerat, och frågor kan uppstå t.ex. om kommunens roll. Under alla förhållan- den måste markägarna hållas skadeslösa även i detta skede. Statsmakterna måste under platsundersökningsskedet ta upp denna fråga till behandling så att den regleras i lag. 
  
 19.12 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 Kommunen har, alltsedan år 1994, bedrivit ett omfattande arbete med information och kompetensuppbyggnad kring olika aspek- ter på kärnavfallsfrågan. Arbetet har varit inriktat såväl mot de förtroendevalda i fullmäktige och ledamöterna i arbetsgrupperna som mot allmänheten. Från kommunledningens sida har man i olika sammanhang understrukit att väl övervägda ställnings- 
 235 
 SOU 2002:46 
 taganden av de förtroendevalda förutsätter en djupgående insikt i frågeställningarna både hos de förtroendevalda själva och så långt möjligt även hos allmänheten. 
 Kommunledningen har också haft en drivande roll när det gäller att skaffa fram resurser för information och kompetens- uppbyggnad. Detta har gällt alltsedan kommunledningen år 1993 initierade det i avsnitt 19.2 nämnda regeringsbeslutet i januari 1994 om ekonomiska resurser till den lokala säkerhetsnämnden vid Oskarshamns kärnkraftverk, vilket lade grunden för Projekt LKO. Regeringen uttalade i detta beslut att det kan finnas skäl att under vissa förutsättningar lokalt bygga upp en kompetens i frågor som rör slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall och att sådana förutsättningar kan föreligga när det blir fråga om omfattande undersökningsarbeten på en plats som, efter en mer ingående bedömning, kan komma ifråga för lokalisering av ett slutförvar Mot bakgrund av att SKB i  
 FUD-program 
  92 hade angett Oskarshamn som tänkbar loka- liseringsort för en inkapslingsanläggning fanns det enligt regeringens uppfattning anledning att på lokal nivå bygga upp en kompetens i dessa frågor. 
 LKO:s verksamhetsberättelser innehåller bl.a. kronologiska redogörelser för aktiviteter under rubriken Information och kunskapsuppbyggnad. Dessa aktiviteter spänner över olika fält. Det kan röra sig om så skilda ting som mindre och större arrangemang av möten, seminarier och utställningar i egen regi, deltagande i möten och seminarier som andra har arrangerat, deltagande i studieresor i Sverige och utomlands samt utgivning av informationsbroschyrer. Enligt uppgifter från LKO:s pro- jektledning har det under sjuårsperioden 1994 2001 anordnats cirka 600 aktiviteter kring kärnavfallsfrågan i Oskarshamns kommun. I dessa ingår cirka 200 dokumenterade möten med arbetsgrupper och expertgrupper samt cirka 30 möten med kommunfullmäktige. 
 Som framgått av avsnitt 19.3 gavs redan från början kommu- nens fullmäktige en dominerande roll vid behandlingen av kärnavfallsfrågan. Denna har också kommit att vara den enskilda 
 236 
 SOU 2002:46 
 fråga som fullmäktige i Oskarshamns kommun har ägnat mest arbete åt under de gångna åren. Kommunstyrelsens ordförande redovisade i mars 2002, i samband med fullmäktigebeslutet om platsundersökning vid Simpevarp, att vid 40 % av fullmäktiges möten sedan mitten av  
 1990-talet 
  har kärnavfallsfrågan funnits med. 
 Ett stort antal kommuninvånare har besökt SKB:s anlägg- ningar på Simpevarpshalvön. En omfattande information har lagts ut på kommunens hemsida. 
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för infor- mation till allmänheten i frågor som rör hantering och slut- förvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som utbetalats till Oskarshamns kommun från Kärnavfalls- fonden har under perioden 1996 2001 uppgått till sammanlagt cirka 20,4 miljoner kronor. Också de medel för kompetens- uppbyggnad som regeringen hade beviljat kommunen år 1994 (avsnitt 19.2) finansierades med samma fondmedel. 
 237 
 20 Hultsfred (Kalmar län) 
  
 20.1 
  
 Allmänt om kommunen 
  
 Hultsfreds kommun ligger i det småländska inlandet och gränsar i öster till Oskarshamns kommun. Kommunens yta är 1 126 km 
 2 
 , dvs. något större än Oskarshamn. Kommunikationerna är förhållandevis goda. Avståndet till Stockholm är 31 mil. Genom kommunen går riksväg 34, Dackeleden, som ger kortaste vägen mellan Linköping och Malmö. Närmaste större vägar är Europaväg 22 norrut från Kalmar och Europaväg 4 över Lin- köping norrut. Det finns snabbtågsförbindelse söderut till Kalmar samt norrut via Linköping mot Stockholm. Järnväg finns också till Nässjö och stambanan med förbindelser mot Malmö, Göteborg och Stockholm. Flyg trafikerar sträckan Stockholm – Oskarshamn Hultsfred med två till tre dagliga turer på vardagarna. 
 Befolkningen i Hultsfreds kommun uppgick vid ingången år 2002 till knappt 15 000 personer. Sedan år 1994 har antalet in- vånare minskat med cirka 2 000 personer. Befolkningens for- mella utbildningsnivå i Hultsfreds kommun är något lägre än genomsnittet för riket. En treårig musikindustriutbildning under Högskolan i Kalmar har startat i Hultsfred hösten 2000. 
 En kraftigt ökad arbetslöshet kombinerat med en hög utflytt- ning har medfört en ansträngd kommunekonomi. 
 Hultsfred är en utpräglad industrikommun. Andelen syssel- satta i tillverkningsindustrin uppgår till knappt 35 %. Kommu- nen är således starkt beroende av utvecklingen inom industri- sektorn. Det totala antalet sysselsatta i Hultsfreds kommun upp- går till cirka 6 200 personer. Av dessa arbetar knappt 2 000 personer inom den offentliga sektorn. I ett riksperspektiv saknar Hultsfred typiska tillväxtbranscher, dock är musikindustrin väl utvecklad. 
 Arbetsmarknaden i Hultsfred kommun är traditionellt man- lig. De största industribranscherna (mätt i antal anställda) i 
 239 
 SOU 2002:46 
 Hultsfred är trävaruindustrin, metallvaruindustrin (bl.a. tillverk- ning av detaljer till fordonsindustri) och elektroindustrin. 
 Socialdemokraterna är traditionellt det dominerande partiet i kommunen och hade både före och efter 1998 års val majoritet tillsammans med v. Fördelningen av de 49 mandaten i fullmäk- tige var fram till hösten 2002 följande: s 19, v 7, c 8, kd 7, m 5, Medborgarpartiet: skola, vård och omsorg 2 och fp 1. Valet 1998 innebar inget maktskifte, utan det var fortfarande majoritet för s + v. 
  
 20.2 
  
 En förstudie påbörjas 
  
 De översiktliga regionala studier av berggrunden som SKB hade gjort under  
 1990-talet 
  tydde på att det inom kommunen kunde finnas områden som skulle kunna vara lämpliga för ett framtida slutförvar. Hultsfreds geografiska läge som grannkommun till Oskarshamn sågs också som en fördel i och med närheten till en kärnteknisk anläggning. Ur SKB:s perspektiv fanns det fördelar med att bedriva förstudier i mer än en kommun inom samma region. För att skapa en sydlig region tog SKB kring årsskiftet 1997/1998 därför kontakt med Hultsfreds kommun för att in- leda diskussioner om en förstudie i kommunen. 
 I mitten av februari 1998 informerade SKB kommunstyrelsens arbetsutskott om sin planering för ett slutförvar för använt kärn- bränsle. En motion, undertecknad av två  
 m-ledamöter, 
  om för- studie för slutförvar av utbränt kärnbränsle lämnades in till kom- munfullmäktigemötet i april 1998. Under december 1998 och januari 1999 informerade SKB kommunstyrelsen, partigrupperna och kommunfullmäktige om vad en förstudie i Hultsfred skulle innebära för kommunen och dess invånare. 
 Frågan om en förstudie skulle genomföras i kommunen togs upp till behandling i fullmäktige den 26 april 1999. På förslag av vänsterpartiet, vilket hade uppvaktats av Naturskyddsför- eningens Göteborgssektion som ville komma och informera partigrupperna, bordlades frågan efter votering. Vid nästa sammanträde med kommunfullmäktige, den 17 maj 1999, beslöt 
 240 
 SOU 2002:46 
 fullmäktige enhälligt att godkänna att SKB genomför en förstudie med vissa villkor som angavs i en bilaga till beslutet. 
 Dessa villkor innebar i huvudsak följande. 
  
 Kommunfullmäktige skall godkänna och besluta om ett detaljerat förstudieprogram, vilket i huvudsak bygger på erfarenheterna från övriga förstudiekommuner samt besluta om en organisation för kommunens medverkan i förstudien. 
  
 Kommunfullmäktige skall utgöra referensgrupp för för- studien och arbete med miljökonsekvensbeskrivningar 
  
 Kommunstyrelsen skall ansvara för kommunens löpande be- slut i förstudien. 
  
 Hultsfreds grannkommuner skall löpande informeras och efter avslutad förstudie beredas tillfälle att kommentera för- studiens resultat. 
  
 Om Hultsfreds kommun efter avslutad förstudie avböjer vidare studier skall detta respekteras. 
  
 Inga beslut kommer att fattas i Hultsfreds kommun om even- tuella fortsatta studier i form av platsundersökning förrän 
  
 – 
  
 SKB har redovisat ett samlat underlag utifrån samtliga för- studier och motiverat sitt förslag till platser och berörda myndigheter har yttrat sig över detta underlag, 
  
 – 
  
 myndigheter och regering har klargjort sin inställning till  
  
 KBS-3-metoden, 
  
 – 
  
 det föreligger ett platsundersökningsprogram som grans- kats och kommenterats av myndigheterna, 
  
 – 
  
 tydliga platsvalskriterier finns redovisade för val av djup- förvarsplats. 
  
 I en kommentar till den femte av ovanstående punkter konsta- terade fullmäktige att beslutet att inleda en förstudie utgör ett stort åtagande för kommunen och att 
 man är väl medveten om att SKB:s förstudier utgör ett viktigt steg i den process som ska leda fram till lokalisering av ett djupförvar för använt kärnbränsle. Om kommunen har lämpliga områden kan således frågan om en platsundersökning och senare en detaljunder- sökning komma att bli aktuella att ta ställning till för fullmäktige. 
 241 
 SOU 2002:46 
 Det uttalades vidare att om Hultsfred 
 efter avslutad förstudie avböjer vidare studier eller själva finner kommunen olämplig i något hänseende för ett djupförvar kommer SKB att få söka områden i andra kommuner. Fullmäktige vill under- stryka att man genom sitt beslut att tillåta SKB få genomföra en förstudie inte har bundit sig för varken en platsundersökning eller en detaljundersökning. 
 Slutligen framhöll kommunfullmäktige att beslutet att delta i en förstudie inte innebar att fullmäktige tagit ställning till vilken slutförvarsmetod som skulle användas. 
 Under rubriken Definition av förstudie uttalade fullmäktige bl.a. att efter avslutad förstudie ska en bred granskning ske av resultatet och samråd inhämtas, där en kommunal folkomröst- ning utgör ett möjligt alternativ. 
 Redan i början av juni 1999 diskuterades inom kommunsty- relsens arbetsutskott ett förslag till förstudieprogram som SKB hade tagit fram och som var baserat på de förstudier som bolaget bedrev i andra kommuner. Efter beredning i kommunstyrelsen fattade kommunfullmäktige beslut om programmet den 23 juni 1999. Det betonades i beslutet bl.a. att programmet angav huvuddragen i det kommande utredningsarbetet och att kommu- nen hade möjlighet att under utredningsarbetets gång komma med förslag till förändringar eller kompletterande studier. Vidare framhölls i fullmäktiges beslut att kommunen förutsattes att på kortare tid än övriga förstudiekommuner lära sig ämnet tillräckligt bra för att kunna följa SKB:s utredningsarbete. Detta ledde fullmäktige till den preliminära bedömningen att det behövdes mer än de 2 miljoner kronor per år som Kärnkraft- inspektionen hade möjlighet att bevilja kommunen för infor- mation och kunskapsuppbyggnad. Fullmäktige poängterade ock- så att tidplanen för förstudien var snäv och att man förutsatte att den skulle komma att revideras om arbetet med förstudien visade att tiden inte räckte till. 
 Under sommaren 1999 arbetade kommunledningen fram ett förslag till hur kommunens arbete med förstudien skulle vara organiserat. Beslut om denna organisation fattades vid fullmäk- 
 242 
 SOU 2002:46 
 tiges sammanträde i slutet av augusti 1999. Organisationen hade en tydlig förebild i vad som hade byggts upp i Oskarshamns kommun, men var ingalunda identisk. 
 I de handlingar som beskriver organisationen framhölls att kommunens uppgift var att kritiskt granska det förstudiearbete som SKB skulle utföra i kommunen samt att 
 aktivt med lokal kunskap medverka till att förstudiearbetet ges en bredd och inriktning som är relevant för Hultsfreds kommun. 
 Liksom i Oskarshamns kommun skulle  
 kommunfullmäktige  
 ut- göra referensgrupp och därmed ha det yttersta ansvaret för kommunens deltagande i arbetet. Kommunstyrelsen skulle svara för de löpande beslut som behövde fattas, med kommunsty- relsens arbetsutskott som en slags  
 lednings- och styrgrupp.  
 Kom- munstyrelsens vice ordförande bildade tillsammans med två kommunala tjänstemän (stadsarkitekten och informations- chefen) kommunens  
 projektledning.  
 Det kan i detta sammanhang erinras om att kommunstyrelsens vice ordförande företrädde centerpartiet; det kom under de följande åren ofta att under- strykas att det i frågan om kommunens deltagande i för- studiearbetet inte fanns några partipolitiska skiljelinjer. 
 Tyngdpunkten i kommunens arbete skulle ligga på  
 fem arbets- grupper  
 med inriktning på Säkerhet, Teknik, Hamilton och miljö, Samhälle samt Information. För var och en av dessa grupper fastställdes tydligt uttalade mål. När platserna i dessa grupper skulle fördelas valde man att inte göra det i proportion till den mandatfördelning som partierna hade i kommunfullmäktige. Istället ansåg man att det var viktigare att alla partier företräddes i alla grupper och att deltagarnas tid och intresse skulle vara de viktigaste faktorerna när det gällde fördelningen av platserna. Dessutom reserverades ett tjugotal platser åt kommuninvånare som av eget intresse ville vara med i arbetet. Dessa behövde alltså inte representera någon förening eller annan organisation. Ett femtiotal invånare anmälde sitt intresse och ett urval gjordes för att få någorlunda bred fördelning mellan boendeort, ålder och kön. 
 243 
 SOU 2002:46 
 I projektledningens verksamhetsberättelse för år 1999 fram- hölls att det för Hultsfreds kommuns deltagande i förstudie- arbetet inte i första hand är den tekniska kompetensen utan den sociala som betonas. Den kommunala organisationen skulle, efter en rimlig kunskapsuppbyggnad aktivt kunna verka bland samhällsmedborgarna i den mentala process som är särskilt viktig i en kommun utan tidigare kärnteknisk verksamhet. Informa- tionen om förstudien måste, underströks i verksamhetsberättel- sen, nå ut via kanaler som samhällets invånare normalt känner tillit inför. Utrymme skulle under förstudiearbetet ges för kun- skapsuppbyggnad, demokrati, insikt och tid till eftertanke. 
 SKB presenterade successivt i arbetsgrupperna underlaget för vad som skulle bli den preliminära versionen av förstudie- rapporten och tog del av gruppmedlemmarnas reaktioner. Under hösten 1999 etablerade bolaget också ett lokalt informations- kontor i huvudortens centrala del. 
  
 20.3 
  
 Den preliminära förstudiens resultat 
  
 SKB:s preliminära rapport från förstudien presenterades i april 2000. Bolagets helhetsbedömning var att det finns bra tekniska möjligheter att förlägga ett djupförvar till två utpekade områden inom kommunen och att samtidigt ta hänsyn till såväl säker- hetsmässiga aspekter som markanvändnings- och miljöintressen. 
 Två stora granitområden hade identifierats och prioriterats för vidare fältkontroller. Det ena låg väster om linjen Hultsfred – Målilla och det andra öster om Målilla. Båda områdena låg i närhet av järnväg, riksväg 34 och flera tätorter, vilket enligt SKB gav goda transportförutsättningar och kommunikationsmöjlig- heter i övrigt. SKB hade studerat två preliminära alternativ för lokalisering av ovanjordsanläggningarna. Det ena innebar en icke specificerad lokalisering i anslutning till området öster om Målilla. Det andra alternativet var lokalisering till ett industri- område strax söder om Hultsfreds tätort nära det västliga 
 244 
 SOU 2002:46 
 granitområdet. I den preliminära rapporten gjordes ingen prio- ritering mellan dessa alternativ. 
 De två områdena framgår av  
 figur 9  
 (vid avsnitt 19.11). 
  
 20.4 
  
 Kommunens granskning 
  
 Av protokollen från kommunstyrelsens sammanträden alltsedan förstudiearbetet inleddes hösten 1999 framgår att styrelsen, genom sin vice ordförande, löpande fick redogörelser för hur arbetet fortskred. En redogörelse för innehållet i den preliminära förstudierapporten lämnades av SKB vid fullmäktiges samman- träde den 17 april 2000. Kommunens projektorganisation sände ut rapporten på en bred remiss till ca 180 olika instanser och uppmanade även enskilda personer att avge yttrande. Dessa borde vara kommunen till handa i slutet av september 2000. 
 Kommunen organiserade ett slags avstamp för remissarbetet vid en informationsdag den 10 maj 2000 i centralorten. Informa- tionsdagar ordnades därefter också i kommunens övriga tätorter. I augusti gjordes ett hushållsutskick där kommunen på en A4- sida redogjorde för de viktigaste slutsatserna i SKB:s förstudie. Inom de fem arbetsgrupperna (se avsnitt 20.3) detaljgranskades rapporten. 
 Enligt kommunens planering skulle resultatet av kommunens granskning av den preliminära förstudierapporten diskuteras av fullmäktige vid sammanträden i januari och mars 2001. 
  
 20.5 
  
 SKB:s fortsatta förstudiearbete hösten 2000 
  
 SKB:s arbete var inriktat på att i slutet av år 2000 på ett samlat sätt kunna presentera resultatet från samtliga genomförda för- studier och dra slutsatser om var platsundersökningar borde göras. Detta mål skulle inte kunna nås om man avvaktade ställ- ningstaganden av Hultsfreds kommun enligt kommunens tids- schema. Men genom att successivt ta del av de remissyttranden som kom in till kommunen ansåg sig SKB få tillräckligt underlag 
 245 
 SOU 2002:46 
 för sina fortsatta bedömningar. Som angetts i annat sammanhang offentliggjorde SKB den 16 november 2000 sitt förslag till val av platser för platsundersökningar. Ingen av dessa platser låg inom Hultsfreds kommun. Det samlade underlaget, den s.k.  
 FUD-K, 
  överlämnades i december 2000 till Statens kärnkraftinspektion för granskning (avsnitt 9.3). Kort därefter publicerade SKB den slutliga versionen av förstudierapporten över Hultsfreds kom- mun. 
  
 20.6 
  
 Den slutliga förstudierapporten 
  
 Den slutliga förstudierapporten är daterad december 2000. Parallellt med kommunens remisshantering hade SKB genomfört geologiska fältkontroller av de två identifierade områdena. Enligt förordet till rapporten hade synpunkter från kommunens remissinstanser beaktats och inarbetats. Förändringarna mellan den preliminära och den slutliga förstudierapporten berörde enligt SKB enskilda frågor, medan de övergripande resultaten och slutsatserna kvarstod. Detta gällde, framhöll SKB, såväl den positiva helhetsbedömningen av förutsättningarna att lokalisera djupförvaret till Hultsfreds kommun som värderingen av de mest intressanta områdena, väster om Hultsfred och öster om Målilla. Båda dessa områden kvarstår som intressanta. 
  
 20.7 
  
 Vad hände sedan? 
  
 Både kommunledning och den kommunala förstudieorganisa- tionen gav uttryck för besvikelse över att SKB tog ställning i sakfrågan utan att avvakta kommunens hantering av den pre- liminära förstudierapporten. Arbetet med att ställa samman inkomna synpunkter från remissinstanserna avstannade. 
 Organisationen med de fem arbetsgrupperna ersattes, enligt ett beslut av kommunfullmäktige i december 2000 med tre grupper,  
 Regionala gruppen, Norrgruppen  
 och  
 Södergruppen.  
 De tre grupperna skulle bl.a. arbeta med information, remissbehand- 
 246 
 SOU 2002:46 
 ling och speciellt riktad skolinformation. I varje grupp fanns fortfarande både politiker, tjänstemän och personer från allmän- heten. Indelningen i en norrgrupp och en södergrupp gjordes utifrån vilken del av kommunen som gruppen skulle vända sig till. Den regionala gruppens uppgift var att dels verka kom- munövergripande, dels knyta samman informationsinsatser och diskussioner som var inriktade mot andra kommuner, organisa- tioner, föreningar, kritiker och allmänhet. 
 Ytterligare en organisationsändring gjordes genom ett beslut av fullmäktige i april 2001. Man fastställde att Hultsfred var att betrakta som en förstudiekommun fram till dess att de tre kom- muner som SKB föreslagit för platsundersökningar hade tagit ställning i frågan. För de avslutande delarna av SKB:s förstudie- arbete i kommunen och för att nära följa utvecklingen i Burke hamns kommun beslöt man att endast en arbetsgrupp skulle finnas. Denna grupp fick benämningen den  
 regiokommunala gruppen. 
  
 Som ett led i beredningen av  
 FUD-K 
  gav Statens kärnkraft- inspektion bl.a. Hultsfreds kommun möjlighet att yttra sig i ärendet. 
 I en överenskommelse, som ingicks i februari 2001 mellan kommunen och SKB om avslutande verksamhet under år 2001 åtog sig SKB att inom en viss kostnadsram genomföra alternativt bekosta vissa kompletterande utredningar. Ämnesrubrikerna var regional samverkan, framtidsseminarium, utvärdering av Hults- fredsmodellen, Hultsfreds roll i regionen,  
 EU-strategi 
  samt attitydundersökningar. SKB:s informationskontor i Hultsfred skulle fungera även under år 2001. Det framhölls i överens- kommelsen att om Hultsfreds kommun i en framtid skulle bli aktuell för platsundersökningar, så avser SKB att återkomma till kommunen med en ny förfrågan om medverkan och en ny politisk process kan då eventuellt inledas. 
 Kommunen hade alltså att ta ställning till dels om man skulle fortsätta granskningen av den preliminära förstudien, dels hur man skulle ställa sig till SKB:s ställningstagande i  
 FUD-K 
  att inte föreslå någon platsundersökning inom Hultsfreds kommun. 
 247 
 SOU 2002:46 
 Vid kommunfullmäktiges sammanträde den 26 mars 2001 togs båda frågorna upp till behandling. 
 Kommunens yttrande över den preliminära förstudien 
 Som underlag för kommunens yttrande över den preliminära förstudien hade gjorts en omfattande sammanställning över ett  
 80-tal 
  yttranden, av vilka närmare 25 kom från enskilda med- borgare eller medborgargrupper. Vidare förelåg ett av projekt- ledningen utarbetat förslag till yttrande. Fullmäktige beslöt enhälligt avge yttrande enligt detta förslag. 
 I detta yttrande uttalas att de synpunkter som kommunens remissinstanser och förstudieorganisation har haft på den pre- liminära förstudierapporten delvis hade beaktats i slutrapporten. Kritik framfördes mot den tidsplan som SKB arbetat efter när det gäller Hultsfreds kommun; denna tidsplan föreföll enligt kommunen snarare anpassad för de gamla förstudiekom- munerna än för de förstudiekommuner som på ett sent stadium hade kommit in i processen. Man noterade att kunskaps- uppbyggnaden hade tagit all tid, medan insikt, demokrati och delaktighet fick inte plats i den stressade tidplanen för färdig- ställande av den preliminära slutrapporten. Kommunens syn- punkter på den preliminära förstudierapporten borde självklart ha avlämnats sommaren 2000 för att ha någon reell möjlighet att påverka SKB:s arbete, men en sådan kort remiss- och infor- mationstid bedömde Hultsfreds kommun som oacceptabel med hänsyn till samhällsmedborgarnas rätt till insyn och delaktighet i processen. 
 I övrigt hänvisade man till kommunens remissvar till Kärn- kraftinspektionen över  
 FUD-K-rapporten. 
  
 248 
 SOU 2002:46 
 Kommunens yttrande över  
 FUD-K 
  
 Frågan om yttrande till Kärnkraftinspektionen över  
 FUD-K- 
  rapporten bereddes på så sätt att kommunstyrelsens arbets- utskott uppdrog åt förstudieorganisationen att utarbeta ett förslag till kommunstyrelsen, innan ärendet skulle tas upp i kommunfullmäktige. 
 I fullmäktiges protokoll från det ovan nämnda mötet anges särskilt att kommunfullmäktiges ledamöter – som referensgrupp 
 – och förstudieorganisationens medlemmar hade givits möjlighet att delta i de utfrågningar som Kärnkraftinspektionen och Strål- skyddsinstitutet anordnat i Hultsfred/Oskarshamn under feb- ruari 2001 samt i två seminarier som kommunen anordnade samma månad (jfr avsnitt 20.8). Fullmäktige beslöt enhälligt att som sitt yttrande anta ett av projektledningen upprättat förslag. 
 I kommunens yttrande behandlades frågeställningar kring metodval och platsval. Dessutom uttalade sig kommunen om sin syn på fortsatt lokaliseringsarbete i regionen. 
 Under rubriken  
 Metoden  
 framhöll kommunen att varken den eller allmänheten har någon kompetens att bedöma huruvida  
 KBS-3-metoden 
  skall användas. Däremot måste metoden god- kännas innan man väljer plats för slutförvaret. Man framhöll att denna uppfattning hade starkt stöd hos en stark majoritet av de invånare som hade besökt informationsmöten och som önskade att platsundersökningar skulle komma till stånd. 
 I fråga om  
 Platsvalet  
 ansåg Hultsfreds kommun att SKB:s syn hade förändrats från att betrakta goda geologiska förutsättningar som dominerade säkerhetsfaktor till ett synsätt där det räcker att berget duger. Man vände sig mot att SKB hade avfärdat fortsatt studier i Hultsfreds kommun med argumentet att berg- grunden är likartad som i Oskarshamnns kommun och att bola- get inte såg anledning att närmare studera transportför- hållandena. Två citat ur yttrandet belyser stämningsläget: 
 Svårigheterna att nå Hultsfred sjövägen torde varit uppenbara även utan en omfattande förstudie. Eller är måhända den säkraste platsen belägen i den kommun som har den högsta procentsatsen ja- sägare? 
 249 
 SOU 2002:46 
 Kommunen redovisade i yttrandet också sin  
 syn på fortsatt loka- liseringsarbete i regionen.  
 Men efterlyste en fördjupning av det regionala perspektivet och framhöll att Hultsfred, som grann- kommun till Oskarshamn, påverkas. Denna påverkan gällde inte enbart säkerhetsfrågorna utan också frågor som infrastrukturella satsningar, kollektivtrafik, arbetskraft, utbildning, näringsliv, fastighetsmarknad och rekrytering. Man förordade också ett fortsatt brett och fördjupat  
 MKB-arbete 
  i frågan och med tillämpning av de arbetsmetoder som vuxit fram i samspelet mellan berörda två kommuner och länsstyrelsen i Kalmar län (jfr avsnitt 22.2). 
 Hultsfreds kommun och kärnavfallsfrågan från mitten av år 2001 
 I juni 2001 godkände kommunstyrelsen en plan för kommunens fortsatta arbete med kärnavfallsfrågan under återstående del av år 2001. Planen innehöll i huvudsak följande. 
  
 Kunskapsuppbyggnaden skulle fortsätta och breddas, så att samhällsmedborgarna skall vara förberedda och väl upplysta om innebörden av platsundersökningar i grannkommunen och eventuellt i Hultsfreds kommun. Arbetssättet där kun- skap, insikt, demokrati och delaktighet utgör grundstenar behålls och fördjupas. 
  
 SKB:s förstudieredovisning skall avslutas och kompletteras (enligt den tidigare i detta avsnitt redovisade överenskom- melsen mellan SKB och kommunen). 
  
 Valda delar av förstudiematerialet skall redigeras för använd- ning i kommunens skolor. 
  
 Erfarenheter från förstudiearbetet, särskilt frågor som berör samspelet mellan kommunens företrädare och allmänheten. Man framhöll att Hultsfreds kommun varit unik bland för- studiekommunerna genom att ge intresserade kommuninne- vånare möjligheter att deltaga i förstudieprocessen. 
  
 250 
 SOU 2002:46 
 Det kan här nämnas att SKB:s rapport  
 (R-01-47) 
 Utflyttarna vad tycker de om Hultsfreds kommun?  
 utgör ett resultat av den nämnda överenskommelsen mellan kommunen och bolaget. Vidare kan konstateras att det under hösten 2001 författades en kandidatuppsats vid samhällsvetenskapliga institutionen vid Växjö universitet och där förstudien stod i centrum. Uppsatsens titel är  
 Allmänheten i en kommunal beslutsprocess – Ett demo- kratiförsök i Hultsfreds kommun 
 . 
 Regeringens beslut i november 2001 med anledning av  
 FUD-K 
  föranledde kommunstyrelsens arbetsutskott att ge kom- munens projektledning för förstudien i uppdrag att fram till årsskiftet 2001 – 2002 slutföra förstudien och färdigställa even- tuella rapporter och slutdokument. Projektledaren överlämnade i december 2001 till kommunstyrelsen ett förslag om fortsatt lokal informationsverksamhet i Hultsfreds kommun under år 2002. Arbetsutskottet accepterade förslaget med tillägget att verksamheten skulle anpassas till det faktiska läget i lokalise- ringsprocessen och pågå tills föreslagna kommuner hade tagit ställning till platsundersökningar samt planerade  
 geologisk-hyd- 
  rologiska arbeten i Hultsfreds kommun hade avslutats. Beslutet förutsatte att verksamheten godtages av berörda myndigheter och finansieras av kärnavfallsfonden. 
 Ett förslag om verksamhetsplan, budget och organisation 2002 för kommunens informationsverksamhet rörande djup- förvar av utbränt kärnbränsle diskuterades och godkändes vid arbetsutskottets sammanträde den 14 januari 2002. Företrädare för kommunen har under våren 2002 deltagit i olika aktiviteter som andra kommuner, SKB och berörda statliga myndigheter har ordnat kring kärnavfallsfrågorna. I mars 2002 fick kommu- nens förstudiegrupp en inbjudan till överläggningar med SKB. Vid dessa framkom att SKB avser genomföra vissa geo- hydrologiska utredningar inom kommunen. Hultsfreds kommun har tills vidare behållit en del av den tidigare förstudieorganisa- tionen. 
 251 
 SOU 2002:46 
  
 20.8 
  
 Kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad 
  
 Den organisation med fem arbetsgrupper som skapades hösten 1999 (avsnitt 20.2) skulle, enligt den kommunala förstudie- organisationens verksamhetsberättelse för år 1999, efter en rimlig kunskapsuppbyggnad aktivt kunna verka bland samhälls- medborgarna i den mentala process som är särskilt viktig i en kommun utan tidigare kärnteknisk verksamhet. Grupperna hade alltså ett vidare syfte än att enbart granska olika aspekter av SKB:s arbete i kommunen. 
 I förstudieorganisationens verksamhetsplanering för år 2000 (upprättad i maj) finns ett antal uttalanden som kan tolkas som målsättningar för kommunens insatser för information och kunskapsuppbyggnad. Några av dessa uttalanden är följande. 
  
 I det kommunala förstudiearbetet skall den sociala kompe- tensen prioriteras. 
  
 Samhällsmedborgarnas eventuella oro och frågeställningar skall noggrant bemötas och besvaras. Kommunens lokal- kännedom skall särskilt betonas. 
  
 Den kommunala förstudiens enskilda medlemmar skall kunna fungera som kontaktytor med samhällsmedborgarna. 
  
 Vid informationsmöten skall i första hand personer med anknytning till aktuell plats medverka. Expert- och tekniker- stämpeln nedtonas och informationsinsatserna ges en social och demokratisk inriktning. 
  
 Kunskap, insikt, demokrati och delaktighet är honnörsord i det kommunala förstudiearbetet. 
  
 Kunskapsnivån höjs successivt under året genom särskilt riktad utbildning där SKB, Kärnkraftinspektionen och Strål- skyddsinstitutet medverkar genom föreläsningar, studiecirk- lar, konferenser och studiebesök. 
  
 Kommunen väljer kompletterande utbildning genom del- tagande i alternativa seminarier, studiebesök och konferenser. 
  
 Miljörörelsen och lokala intresseorganisationer skall ges möj- lighet att deltaga i kommunens förstudieverksamhet. 
  
 252 
 SOU 2002:46 
  
 Förstudieorganisationen skall informera och finnas till hands var än medborgarna befinner sig (gator, torg, idrottsevene- mang, marknader etc.). 
  
 Om Hultsfreds kommun föreslås till en av de platser där SKB önskar utföra platsundersökningar skall samhällsmedborgarna vara mentalt förberedda och väl upplysta om innebörden av ett sådant beslut. 
  
 Den snäva tidsplanen för framtagandet av den preliminära för- studierapporten i kombination med kommunens förstudiemed- lemmars höga ambitioner att medverka i processen medförde att den utåtriktade verksamheten under år 2000 inte fick den omfattning som planerats. Förstudieorganisationen genomförde dock i samarbete med Särskilde rådgivaren, Kärnkraft- inspektionen, Strålskyddsinstitutet och SKB informationsmöten i Hultsfred, Målilla, Järnforsen, Silverdalen, Mörlunda, Vena och Virserum. 
 Särskild information gavs till de remissinstanser för förstudien som så önskat, nämligen en handfull grannkommuner. För- studieorganisationen informerade dessutom över kaffekopp, vid hembesök och lokala träffpunkter. Marknader visade sig vara bra tillfällen att nå en bredare allmänhet. 
 Officiella, utannonserade och välplanerade informationsmöten visade sig nå endast ett fåtal, dock intresserade, samhällsmed- borgare. Uppsökande verksamhet, oväntade fora (marknader, tipspromenader, tävlingar, symöten etc.) samt lokalpressen nådde ett betydligt större antal medborgare. Informationens omfattning och kvalitet blev dock lägre och ytligare. 
 Medlemmar i arbetsgrupperna har i stor omfattning deltagit i studieresor och seminarier inom och utom Sverige. Kommunen har också själv stått som arrangör av några större möten, avsedda för både deltagarna i arbetsgrupperna och allmänheten. Sålunda arrangerade man bl.a. i februari 2001 ett tvådagars alternativ- seminarium till vilket representanter för Greenpeace och SOS- Tierp inbjöds. 
 Som framgått av avsnitt 13.3 har kommuner sedan år 1996 rätt till ersättning från Kärnavfallsfonden för kostnader för informa- 
 253 
 SOU 2002:46 
 tion till allmänheten i frågor som rör hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. De ersättningar som ut- betalats till Hultsfreds kommun från Kärnavfallsfonden har under perioden 2000 2001 uppgått till sammanlagt cirka 7,8 mil- joner kronor. Av beloppet avsåg cirka 1,7 miljoner kronor kost- nader för verksamhet som ägde rum under år 1999. 
 254 
 ÖVERSIKT ÖVER KÄRNAVFALLS- FRÅGANS BEHANDLING I ÅTTA KOMMUNER 
 Följande uppslag innehåller en översiktlig bild av tidpunkterna för viktigare händelser i samband med SKB:s förstudier i åtta kommuner inför lokalisering av ett förvar för använt kärn- bränsle. Översikten ansluter till den föregående framställningen av händelseförloppet och omfattar alltså kommunerna 
  
 Storuman 
  
 Malå 
  
 Östhammar 
  
 Tierp 
  
 Älvkarleby 
  
 Nyköping 
  
 Oskarshamn 
  
 Hultsfred 
  
 255 
 SAMVERKAN 
  
 21 
  
 Samverkan mellan kommunerna 
  
 Förstudiearbetet har bedrivits på delvis olika sätt i kommunerna. Detta har i viss mån begränsat förutsättningarna för samverkan mellan förstudiekommunerna. Dessa skillnader gäller även vid en jämförelse mellan regionerna (Norduppland, sydöstra Söder- manland och nordöstra Småland). 
  
 21.1 
  
 Informella kontakter 
  
 Förstudiekommunerna har deltagit i informationsträffar och seminarier, som bland annat har anordnats av Kärnkraftinspek- tionen, Strålskyddsinstitutet, Särskilde rådgivaren, KASAM och SKB. Kommunerna har även deltagit i internationella seminarier, till exempel inom ramen för  
 EU-projektet 
  COWAM (COmmunity WAste Management), som vänder sig till europeiska kommuner som berörs av frågan om lokalisering av kärnavfallsanläggningar. Studiebesök vid olika anläggningar inom Sverige och i andra länder har också givit många tillfällen till kontakter mellan kommunala politiker och tjänstemän och i samband därmed utbyte av kunskap och erfarenheter av för- studiearbetet. 
 I beredningen av kommunala yttranden och beslut har det skett ett utbyte av beslutsunderlag mellan de olika förstudie- kommunerna i Uppland, Södermanland och Småland. 
 259 
 SOU 2002:46 
 Storuman och Malå 
 Ett samarbete mellan dessa kommuner påbörjades under år 2000 och fortsatte inom ramen för den i början av år 2001 bildade 
 Regionala arbetsgruppen för deltagande i lokaliseringsprocessen efter lämplig plats för djupförvar av det använda kärnbränslet  
 (se avsnitt 22.2). 
  
 21.2 
  
 Möten 1999 2001 mellan berörda förstudiekommuner 
  
 Kommunerna Östhammar, Tierp, Älvkarleby, Nyköping, Oskarshamn och Hultsfred har haft återkommande samråds- träffar i Nyköping under åren 1999 2001. Det första mötet genomfördes i oktober 1999. Därefter har de träffats ytterligare tre gånger fram till november 2001. Vid det första mötet träffa- des enbart kommunpolitikerna, men därefter deltog även tjänste- män från kommunernas referensgrupper. Mötena har ägnats åt aktuella frågor som varit av gemensamt intresse för förstudie- kommunerna, till exempel säkerhets- och  
 MKB-frågor. 
  
 21.3 
  
 Nordupplandskommunernas samarbetsorgan 
  
 En form av organiserat samarbete mellan Tierps, Älvkarleby och Östhammars kommuner sker sedan år 1993 genom den  
 Stra- tegiska gruppen för nordupplandskommunerna.  
 Gruppen är sam- mansatt av kommunstyrelsens ordförande, en ledande kommun- politiker från oppositionen samt kommunchefen i var och en av de tre kommunerna i Norduppland. Gruppen har sammanträtt cirka fyra gånger per år. Sammanträdena ägnas åt utbyte av erfarenheter och överläggningar i frågor av gemensamt intresse för kommunerna, med syfte att finna former för samarbete över kommungränserna. Efter hand som kommunerna i Norduppland blev föremål för SKB:s förstudier, togs dessa frågor upp på dagordningen. 
 260 
 SOU 2002:46 
 Vid den Strategiska gruppens sammanträde i augusti 2000 be- slutades att en grupp för norduppländskt samarbete i kärnavfalls- frågor skulle bildas. Strategiska gruppen deklarerade att man inte avsåg att arbeta aktivt med kärnavfallsfrågan samt att samarbets- gruppen skall vara underställd den Strategiska gruppen. Syftet med samarbetsgruppen, som går under benämningen  
 Graham (Norduppländskt regionalt samarbete i kärnavfallsfrågor)  
 har varit att stärka och att utveckla samarbetet mellan kommunerna och dessas referensgrupper (Graham övertar inte de kommunala referensgruppernas arbete) under den tid som SKB genomför undersökningar avseende lokalisering av använt kärnbränsle i regionen. 
  
 NUSKA-gruppen 
  har bestått av ordföranden och vice ordföranden i de tre kommunernas referensgrupper och dessas sekreterare. Gruppens strategi har varit att planera och samarbeta i informations- och utbildningsfrågor samt att medvetandegöra och engagera grannkommuner, läns- och rikspolitiker i kärn- avfallsfrågan. Handläggningen av remisser är ett område där de berörda norduppländska kommunerna i flera fall har upprättat yttranden baserade på regionala överläggningar kompletterade med kommunspecifika synpunkter. 
 NUSKA har sammanträtt cirka tio gånger per år. Gruppen har upphört under år 2002, då Älvkarleby och Tierps kommuner inte längre berörs direkt av fortsatta platsvalsundersökningar. 
 Förutom det regionala samarbetet i länsstyrelsens regi, har nordupplandskommunerna arrangerat möten med grannkom- munerna samt Ålands landskapsstyrelse. 
  
 21.4 
  
 Informationsutbyte i nordöstra Småland 
  
 Oskarshamns kommuns samarbete med sina grannkommuner (Vimmerby, Hultsfred, Borgholm, Mönsterås, Högsby och Västervik) har främst skett genom informationsträffar med respektive kommun. Från och med år 2001 har det även skett ett samarbete med grannkommunerna inom ramen för den så kalla- 
 261 
 SOU 2002:46 
 de  
 Regiongruppen  
 i Oskarshamns kommuns förstudieorganisa- tion. Kommunerna har i detta sammanhang representerats av politiker eller tjänstemän. Regiongruppen hade åtta samman- träden under år 2001. Gruppen medverkade bland annat till ett seminarium för allmänheten om bergtektonik i Borgholms kom- mun i augusti 2001. 
 Samarbetet mellan Oskarshamns och Hultsfreds kommuner har varit mindre omfattande än samarbetet mellan nordupplands- kommunerna. Under förstudieskedets senare del utvecklades samarbetet mellan Oskarshamns kommun och de övriga för- studiekommunerna. 
 Hultsfreds kommun medverkade, i samband med sitt eget förstudiearbete, i möten med grannkommunerna Eksjö, Högsbo, Oskarshamn, Vetlanda, Vimmerby och Uppvidinge. Hultsfreds kommun informerade vid dessa möten om den egna förstudie- verksamheten. Detta skedde till stor del under år 2000. Vid dessa möten, med en grannkommun åt gången, medverkade även Statens kärnkraftinspektion, Statens strålskyddsinstitut, Sär- skilde rådgivaren och SKB. 
 Hultsfreds kommun utvecklade under år 2001 sina kontakter med nordupplandskommunerna. 
 I förstudiearbetet i den nordöstra Smålandsregionen har även Regionförbundet i Kalmar län deltagit genom två politiska rapportörer. 
  
 21.5 
  
 Kärnkraftskommunernas samarbetsorgan 
  
 Sedan år 1977 har de fyra kärnkraftskommunerna Kävlinge, Oskarshamn, Varberg och Östhammar samverkat inom ramen för ett nätverk,  
 Kärnkraftskommunernas samarbetsorgan, KSO.  
 I detta ingår sedan några år även Nyköpings kommun. Den aktiva kärnan inom detta samarbetsorgan utgörs av två ledande kom- munpolitiker från var och en av de deltagande kommunerna. 
 Kärnavfallsfrågan har diskuterats inom denna grupp. Särskilt under  
 1990-talet 
  har frågor om  
 KBS-3-metoden, 
  om lokalise- ringen av ett slutförvar och om sättet att hantera frågan inom 
 262 
 SOU 2002:46 
 berörda kommuner diskuterats vid olika möten. Detta har lett till att även företrädare för de båda kärnkraftskommuner som inte är aktuella för lokalisering av ett slutförvar för använt kärn- bränsle, Kävlinge och Varberg, har haft en god och fortlöpande insyn i arbetet med att finna en lämplig plats. 
 263 
  
 22 
  
 Samspelet mellan kommun och länsstyrelse 
  
 22.1 
  
 Länsstyrelsens samordnande roll 
  
 En översiktlig beskrivning av den centrala roll som länssty- relserna har vid platsvalsprocessen och vid tillståndsprövningen av ett slutförvar för kärnavfall, liksom vid framtida tillsyn av en sådan anläggning, finns i avsnitt 7.6. 
 Den följande framställningen tar sikte på länsstyrelsernas engagemang under förstudieskedet. Detta engagemang bör ses utifrån den roll som länsstyrelsen kommer att ha i framtiden med platsundersökningar samt samråd och tillståndsprövningar enligt miljöbalken och andra lagar. För sammanhangets skull återges i det följande en del uppgifter som också finns i andra delar av denna rapport, i första hand avsnitt 5.2, 5.3 och 7.6. 
 Bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar och annat beslutsunderlag enligt 6 kap. miljöbalken (1998:808) innebär att länsstyrelsen är den blivande verksamhetsutövarens främsta motpart vid både tidigt samråd och utökat samråd med miljö- konsekvensbedömning som skall föregå ansökningarna om till- stånd enligt miljöbalken och lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Samråden skall omfatta projektets lokalisering, om- fattning, utformning och miljöpåverkan. Förutom dessa fyra hörnstenar skall det utökade samrådet fokusera på innehåll och utformning av den miljökonsekvensbeskrivning (MKB), som skall ingå i den blivande verksamhetsutövarens ansökningar om tillstånd. 
 Miljökonsekvensbeskrivningen skall enligt 6 kap. 7 § miljö- balken innehålla en redovisning med avseende på konsekven- serna av alternativa platser och alternativa utformningar (inklu- sive nollalternativet, som innebär att anläggningen inte kommer till stånd). Likaså skall valet av plats motiveras. Länsstyrelsen har dessutom befogenhet att – i samband med beslut att betydande miljöpåverkan kan antas – kräva att miljökonsekvensbeskriv- 
 265 
 SOU 2002:46 
 ningen även skall innehålla en redovisning av andra jämförbara sätt att nå samma syfte. I detta sammanhang skulle ett sådant krav innebära att det använda kärnbränslet tas omhand på annat sätt än som avfall i ett slutförvar av  
 KBS-3-typ 
  eller annan jämförbar typ. Det kan förutsättas att länsstyrelsen samråder med regeringen innan sådana krav ställs (jfr prop. 1997/98:45, del 2, s. 63 64). 
 När en ansökan om tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. miljö- balken, och även när en ansökan om tillstånd enligt lagen om kärnteknisk verksamhet, har givits in blir det en annan viktig uppgift för länsstyrelsen att vara remissinstans till miljödom- stolen och Statens kärnkraftinspektion, som bereder respektive ärende. Länsstyrelsen kan därefter komma att bli remissinstans även till regeringen när den tagit över hanteringen av dessa ärenden för beslut om tillåtlighet/tillstånd. Länsstyrelsen kom- mer också att vara remissinstans till miljödomstolen och Statens kärnkraftinspektion i ett senare skede inför deras ställnings- taganden i fråga om slutliga villkor och godkännanden av miljö- konsekvensbeskrivningen. 
 Vidare bör nämnas länsstyrelsens tillsynsansvar enligt miljö- balken. Detta ansvar omfattar tillsyn över den miljöfarliga verksamheten och tillsyn över efterlevnaden av vad som beslutats av regeringen med stöd av 17 kap. miljöbalken. 
 I sammanhanget kan också nämnas länsstyrelsens samord- nande roll i fråga om kunskapsförsörjningen för hushållningen med mark- och vattenresurser. Enligt 6 kap. 12 § miljöbalken skall länsstyrelsen ställa samman utredningar, program och annat planeringsunderlag som har betydelse för hushållningen med mark och vatten i länet och som finns hos statliga myndigheter. Länsstyrelsen skall också på begäran tillhandahålla sådant plane- ringsunderlag åt kommuner och myndigheter som skall tillämpa miljöbalken, liksom åt den som är skyldig att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. Även i övrigt skall länsstyrelsen ta de initiativ som behövs för att bestämmelserna för hushållning med mark- och vatten i miljöbalken skall beaktas i arbetet med miljökonsekvensbeskrivningar och i tidiga skeden av planerings- 
 266 
 SOU 2002:46 
 och beslutsprocesserna. Länsstyrelsen skall därvid särskilt verka för att riksintressena tas till vara vid prövning enligt miljöbalken. 
 Länsstyrelserna har deltagit i omfattande samråd med SKB när bolaget tagit fram underlagsmaterial för förstudierna samt deltagit i granskningen av de preliminära förstudierapporterna för respektive kommun. 
 Länsstyrelsen bör också, i enlighet med artikel 5 (2) i direktiv 85/337/EEG, ändrat genom direktiv 97/11/EG, uttala sig om vad miljökonsekvensbeskrivningen bör innehålla, om den blivande verksamhetsutövaren begär detta. Då kan länsstyrelsen behöva ta kontakter med andra myndigheter och särskilt sakkunniga. 
 Länsstyrelsernas roll redan under ett mycket tidigt skede i samband med lokaliseringen av ett djupförvar har uppmärksam- mats av regeringen. I ett beslut i maj 1995 (jfr avsnitt 6 och 7.6) uttalade regeringen sålunda att länsstyrelsen i län som berörs av förstudier, platsundersökningar eller detaljstudie skall ta ett samordnande ansvar för de kontakter med kommuner och stat- liga myndigheter som behövs för att SKB skall kunna ta fram underlag till en miljökonsekvensbeskrivning för prövning enligt 4 kap. naturresurslagen (numera 17 kap. miljöbalken). Läns- styrelsen bör också enligt regeringsbeslutet ta på sig ett sam- ordnande ansvar för att de kommuner som berörs av plats- valsprocessen skall kunna nära följa SKB:s platsvalsstudier samt för att de skall kunna bedöma och lämna information i frågor om slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. 
 Utöver vad som tidigare noterats beträffande länsstyrelsernas roll i förstudiearbetet kan det konstateras att dessa bland annat yttrar sig till Statens kärnkraftinspektion i samband med gransk- ningen av SKB:s  
 FUD-rapporter 
  vart tredje år. Denna typ av medverkan omfattar även granskning av kompletterande redovis- ningar från SKB. 
 Det bör även nämnas att länsstyrelserna årligen yttrar sig till Statens kärnkraftinspektion respektive regeringen i frågor om ansökningar från kommunerna om särskilda medel ur Kärn- avfallsfonden. Länsstyrelserna deltar även i granskningen av hur 
 267 
 SOU 2002:46 
 dessa medel används i kommunerna och lämnar årliga redo- görelser till Statens kärnkraftinspektion. 
  
 22.2 
  
 Länsstyrelsernas samverkan med kommunerna 
  
 Västerbottens län 
 I Västerbottens län hade länsstyrelsens engagemang i förstudie- arbetet i Storumans och Malå kommuner varit relativt begränsat. Något regionalt  
 MKB-arbete 
  hade knappast hunnit utvecklas när SKB:s engagemang upphörde som resultat av de kommunala folkomröstningarna (år 1995 respektive 1997). 
 Länsstyrelsen hade dock, i augusti 1995, kallat representanter för Malå kommun till en diskussion om länsstyrelsens roll. Vid detta möte enades man om att länsstyrelsen skulle medverka i kommunens arbetsgrupp. Länsstyrelsen kom därefter att spela en aktiv roll vid olika sammankomster i kommunen, liksom i förberedelserna för de kommunala folkomröstningarna. 
 Som framgått av avsnitt 14.2 ledde händelseutvecklingen i de båda kommunerna under år 2000 till att landshövdingen i Väster- bottens län i februari 2001 tillsatte två företrädare för länssty- relsen att som ordförande respektive sekreterare ingå i en  
 regio- nal arbetsgrupp för deltagande i lokaliseringsprocessen efter lämplig plats för djupförvar av det använda kärnbränslet.  
 Arbetsgruppen utarbetade i mars 2001 en faktasammanställning och analys av- seende Västerbottens förutsättningar att medverka vid omhän- dertagandet av nationens använda kärnbränsle. Kontakter togs också med regeringskansliet. I december 2001 föreslog gruppen till SKB att Västerbotten som region skulle utses till ett referensområde där platsspecifika data inhämtas enbart för forskningsändamål. Kommunernas och länsstyrelsens kontakter med SKB ledde inte till några ytterligare initiativ från bolagets sida. 
 268 
 SOU 2002:46 
 Södermanlands län 
 När förstudiearbetet för ett eventuellt slutförvar i Nyköpings kommun inleddes hösten 1995 hade regeringen nyligen genom sitt beslut i maj samma år uppmanat länsstyrelserna i de län som berörs av förstudiearbetet och senare led i platsvalsprocessen att ta ett samordnande ansvar på regional nivå. 
 Länsstyrelsen i Södermanlands län anordnade hösten 1995 ett första samrådsmöte som inledning till ett regionalt så kallat  
 MKB-arbete. 
  Under år 1996 hölls två möten, åren 1997 1999 ett möte per år samt år 2000 två möten. Till mötena kallades före- trädare för Nyköpings kommun och samtliga grannkommuner, länsstyrelserna i Stockholms och Östergötlands län, SKB, Statens kärnkraftinspektion, Statens strålskyddsinstitut, KASAM, Nationelle samordnaren/Särskilde rådgivaren inom kärnavfallsområdet och Sjöfartsverket jämte två lokalavdelningar inom Naturskyddsföreningen. En följd av händelseutvecklingen i Nyköpings kommun våren 2001 (se avsnitt 18.8) är att denna typ av möten inte längre är aktuella. 
 Länsstyrelsen såg som sin uppgift bland annat att se till att underlag tas fram om sådana frågor som behöver belysas i MKB- arbetet. Från början valde dock länsstyrelsen att inte spela en särskilt aktiv roll i arbetet. Under år 2000 planerade man dock för att ta initiativ till ett mer formaliserat samarbete på regional nivå. Vid de regionala samrådsmötena var länsrådet ordförande och en tjänsteman inom länsstyrelsens markgrupp sekreterare. Mötena ägnades främst åt att utbyta information om det på- gående förstudiearbetet. 
 Uppsala län 
 Redan i inledningen av förstudiearbetet hösten 1995 begärde kommunstyrelsen i Östhammars kommun att länsstyrelsen i Uppsala län skulle anordna ett så kallat  
 MKB-möte. 
  Efter för- beredande kontakter med SKB hölls ett första samrådsmöte med 
 Länsstyrelsens referensgrupp i fråga om en eventuell lokalisering av 
 269 
 SOU 2002:46 
 ett djupförvar/slutförvar för använt kärnbränsle i länet  
 i februari 1996 på länsstyrelsen under ordförandeskap av länsrådet. Gruppen har därefter haft möten två gånger om året. Mellan dessa möten har samråd även skett i en särskild  
 arbetsgrupp  
 be- stående av tjänstemän från berörda förstudiekommuner i länet, berörda statliga myndigheter samt SKB. Denna grupp har letts av den tjänsteman på länsstyrelsens miljöenhet som har tillsyns- ansvar enligt miljöbalken för de nuvarande anläggningarna vid Forsmarks kärnkraftverk inklusive SFR (slutförvar för låg- och medelaktivt driftavfall). 
  
 Till samrådsmötena med länsstyrelsens referensgrupp kallades till en början företrädare för Östhammars kommun och dess grannkommuner Norrtälje, Tierp och Uppsala, SKB, Statens kärnkraftinspektion, Statens strålskyddsinstitut, KASAM, Nationelle samordnaren/Särskilde rådgivaren, NUTEK/Statens energimyndighet, Sjöfartsverket, Försvarsmakten (S1/Fo47) och Länsstyrelsen i Stockholms län. Även Ålands landskapsstyrelse och Länsstyrelsen i landskapet Åland kallades till mötena. 
 Efter hand som förstudiearbetet utvidgades till Tierps kom- mun och senare även Älvkarleby kommun blev också dessa kommuner mer aktivt involverade i arbetet inom länsstyrelsens referensgrupp och arbetsgrupp. Vidare ökade antalet kommuner som länsstyrelsen samrådde med. Detta innebar bland annat att även Gävle, Heby, Enköpings och Håbo kommuner samt länsstyrelserna i Gävleborgs och Västmanlands län kallades till referensgruppens samråd. 
 Samråden utgick från länsstyrelsens samordnande ansvar för dels de kontakter som behövs för att SKB skall kunna ta fram underlag till en framtida miljökonsekvensbeskrivning och dels kommunernas möjligheter att följa platsvalsarbetet samt att bedöma och lämna information i slutförvarsfrågan. Samråds- mötena på länsstyrelsen har främst ägnats åt att utbyta infor- mation om det pågående förstudiearbetet. Denna ömsesidiga information har av deltagarna bedömts ha stort värde. Utförliga protokoll har förts vid mötena. 
 270 
 SOU 2002:46 
 Företrädare för länsstyrelsen har även deltagit i möten med den så kallade  
 NUSKA-gruppen 
  (se avsnitt 21) med deltagare från de tre nordupplandskommunerna Tierp, Älvkarleby och Östhammar. 
 Kalmar län 
 Ett så kallat  
 MKB-arbete 
  påbörjades under andra halvåret 1994 i samband med Oskarshamns kommuns behandling av frågorna om en inkapslingsanläggning för använt kärnbränsle och en utbyggnad av CLAB. Som framgått av avsnitt 19.2 bedrevs detta arbete inom ramen för  
  
 MKB-gruppen 
  
  för CLAB och inkapslings- anläggning.  
 Enligt sin arbetsordning skulle gruppen minst omfatta företrädare för sökanden (SKB), Oskarshamns kom- mun, Kärnkraftinspektionen och Länsstyrelsen i Kalmar län. Länsstyrelsen skulle vara sammankallande och tillhandahålla sekreterare. 
 Arbetet kom senare att även omfatta frågan om ett slutförvar. Det sistnämnda gäller särskilt efter Oskarshamns kommuns beslut i oktober 1996 om medgivande för SKB att starta en förstudie (avsnitt 19.3). 
 Gruppen benämndes från och med maj 1997  
  
 MKB-forum 
  
  för studier av slutförvarssystem för använt kärnbränsle i Oskarshamns kommun.  
 I dagligt tal kom beteckningen att bli  
 MKB-forum. 
  I detta forum ingår som så kallade parter representanter för SKB, kommunen och de nyss nämnda myndigheterna. Särskilde rådgivaren har varit adjungerad. Kommunen representeras sedan år 1999 av tre politiker, varav två är utsedda av majoriteten och en av oppositionen, samt sakkunniga i LKO (Lokal kompetens- uppbyggnad projekt kärnavfall). Länsrådet är ordförande och en tjänsteman på länsstyrelsen är sekreterare.  
 MKB-forum 
  i Kalmar län har haft fyra till fem möten per år. 
  
 MKB-forum 
  har antagit en arbetsordning. Av denna framgår bland annat att gruppen samråder om miljökonsekvensbeskriv- ningar för anläggningarna och den process som leder fram till dessa dokument samt att gruppen är rådgivande gentemot SKB. 
 271 
 SOU 2002:46 
  
 MKB-forum 
  har under år 2000 redovisat en särskild rapport Avgränsningar av frågeställningar inför platsundersöknings- skedet med avseende på ett eventuellt förslag om slutförvars- system i Oskarshamns kommun. I rapporten identifieras de frågeställningar som parterna anser behöver belysas inför en eventuell kommunal behandling om medverkan i en platsunder- sökning. 
 Under år 2001 diskuterades inom  
 MKB-forum 
  åtskilliga frågor med anknytning till SKB:s förslag om platsundersök- ningar i Simpevarpsområdet. En av dessa frågor gällde tid- punkten för inledande av tidigt samråd enligt bestämmelserna i miljöbalken. 
 Protokollen från  
 MKB-forum 
  är utförliga och ger en god bild av hur olika frågeställningar har bearbetats. Från starten 1994 och t.o.m. juni 2002 har redovisats 39 protokollförda möten. 
 Efter det att Hultsfreds kommun blev aktuell för förstudier skapades i december 1999 ytterligare ett samrådsforum,  
 MKB- Dacke för studier av slutförvarssystem för använt kärnbränsle i Hultsfreds kommun.  
 Arbetsordningen utgick från den modell som fanns för samråd om planerade anläggningar i Oskarshamn. Hultsfreds kommun representerades i  
 MKB-Dacke 
  främst av kommunstyrelsens vice ordförande och två tjänstemän. I övrigt ingick SKB, Länsstyrelsen i Kalmar län, Statens kärnkraftinspek- tion och Statens strålskyddsinstitut i gruppen. Särskilde råd- givaren var adjungerad. Länsrådet var ordförande och en tjänste- man på länsstyrelsen var sekreterare. 
 Under år 2000 sammanträdde  
 MKB-Dacke 
  fem gånger och under år 2001 en gång. Ett första gemensamt sammanträde tillsammans med  
 MKB-forum 
  i Oskarshamns kommun anord- nades i juni 2001. 
 Till skillnad från vad som gällde i motsvarande grupper i Uppsala och Södermanlands län kallades inte företrädare för grannkommunerna normalt till mötena i  
 MKB-forum 
  och MKB- Dacke. Länsstyrelsen har dock under åren 2000 och 2001 även anordnat regionala informationsmöten med företrädare för samtliga kommuner i länet. Vid dessa möten har bland annat de 
 272 
 SOU 2002:46 
 medverkande i  
 MKB-forum 
  informerat om det pågående för- studiearbetet. 
 273 
  
 23 
  
 Samspelet mellan länsstyrelserna 
  
 I september 1999 träffades representanter för länsstyrelserna i Uppsala, Södermanlands och Kalmar län, det vill säga de läns- styrelser som var berörda av SKB:s platsvalsstudier, samt KASAM och Särskilde rådgivaren för en gemensam diskussion. Frågorna gällde länsstyrelsernas ansvar och formerna för samråd enligt miljöbalken men även övriga former för samverkan mellan berörda parter, inklusive de statliga myndigheterna, kommuner- na och SKB. Av slutsatserna från mötet framgår bland annat att länsstyrelserna bör komma fram till ett gemensamt synsätt i fråga om kraven på samråd och innehåll i miljökonsekvens- beskrivningar inför anläggandet av ett slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall. 
 Vid ett nytt möte med Länsstyrelsegruppen i januari 2000 utsågs en beredningsgrupp med representanter för de tre läns- styrelserna och Särskilde rådgivaren. Denna grupp skulle åskåd- liggöra reglerna i miljöbalken om miljökonsekvensbeskrivningar och annat beslutsunderlag inför anläggande av ett slutförvar för använt kärnbränsle. 
 Gruppens arbete resulterade i en promemoria, den 7 november 2000, med rubriken  
 Frågor om samråd inför tillståndsprövning av slutförvar för använt kärnbränsle m.m.  
 Syftet med promemorian var främst att översiktligt redovisa de frågor som i första hand bör uppmärksammas av de berörda länsstyrelserna vid plane- ringen av de samråd som krävs enligt gällande lagstiftning inför de tillståndsprövningar etc. som är nödvändiga för anläggande av ett slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall. Syftet var också att påvisa eventuella krav på prövning eller samråd i sam- band med de platsundersökningar m.m. som görs före slutligt val av lokalisering. Även de samråd som inte styrs av miljöbalkens regler, men som pågick under förstudieskedet, berörs. 
 275 
 SOU 2002:46 
 De tre länsstyrelserna samt Särskilde rådgivaren har i pro- memorian enats om hur de aktuella frågorna om samråd inför prövning av ett slutförvar för använt kärnbränsle och kärnavfall bör hanteras av berörda länsstyrelser. 
 Formerna för samverkan mellan de berörda länsstyrelserna har därefter utvecklats vidare. Beredningsgruppen träffades i januari 2001 för en diskussion om de samråd och eventuella prövningar som kan bli aktuella i samband med SKB:s plats- undersökningar. Diskussionen gällde även de samråd enligt 6 kap. miljöbalken, som SKB skall genomföra med länsstyrelser- na och övriga berörda inför den stora prövningen enligt främst 17 kap. miljöbalken och lagen om kärnteknisk verksamhet, före anläggandet av ett slutförvar för använt kärnbränsle. 
 Denna form av samverkan mellan berörda länsstyrelser har även tillämpats i samband med granskningen av SKB:s förslag till alternativa tidpunkter för start av tidigt samråd enligt miljö- balken före prövning av ett sådant slutförvar. 
 Efter det att Nyköpings kommun i april 2001 frånsagt sig fortsatt medverkan i platsvalsprocessen har samarbetet mellan länsstyrelserna fortsatt att utvecklas enbart mellan Uppsala och Kalmar län. 
 Detta samarbete har bland annat inneburit en fördjupad diskussion om samråd enligt 6 kap. miljöbalken, med avseende på den ansökan och miljökonsekvensbeskrivning som SKB skall upprätta för en planerad slutförvarsanläggning, samt länsstyrel- sernas beslut om betydande miljöpåverkan efter det tidiga sam- rådet. Det har även skett ett utbyte av erfarenheter av SKB:s samråd med länsstyrelserna enligt 12 kap. miljöbalken i fråga om väsentlig ändring av naturmiljön i samband med platsundersök- ningarnas genomförande. 
 276 
 Litteraturförteckning 
 Hänvisning till författningar och propositioner lämnas i respektive avsnitt. Dessa dokument, liksom många av de skrifter som anges nedan, är tillgängliga på Internet. De kan sökas t.ex. via Statens kärnkraftinspektions hemsida (www.ski.se), som har ett stort antal länkar till övriga myndigheter och till organisationer och företag verksamma på kärnavfallsområdet. Protokoll och andra handlingar från kommunala organ kan sökas via respektive kommuns hemsida. 
 Bakgrund 
 Ansvar, rättvisa och trovärdighet. Etiska dilemman kring kärn- avfall.  
 Nationelle samordnaren på kärnavfallsområdet. Stock- holm: Kommentus Förlag, 1999. 
  
 Det svenska förbudet mot slutförvaring av utländskt kärnavfall och använt kärnbränsle i ett  
 EU-perspektiv. 
 Särskilde rådgivaren inom kärnavfallsområdet, dnr 21/00, oktober 2000. 
  
 Det svenska kärnavfallsprogrammet.  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, december 2000. 
  
 Frågor och svar om använt kärnbränsle.  
 Statens kärnkraftinspek- tion, senaste upplaga mars 2000 (ny upplaga under arbete). 
  
 FUD-program 
  2001. Program för forskning, utveckling och demonstration av metoder för hantering och slutförvaring av kärnavfall.  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, september 2001. 
  
 Kommunen och kärnavfallet. Svensk kärnavfallspolitik på 1990- talet.  
 Hull (red.). Stockholm: Carlsson Bokförlag, 1998. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 1998.  
 KASAM, SOU 1998:68. 
  
 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2001.  
 KASAM, SOU 2001:35. 
  
 277 
 SOU 2002:46 
 Kärnavfall och säkerhet. Rapport från ett seminarium om säker- hetsanalys av slutförvaring av använt kärnbränsle.  
 KASAM, SOU 1998:130. 
  
 Kärnavfall – forskning och teknikutveckling. KASAM:s yttrande över SKB:s  
 FUD-program 
  2001,  
 SOU 2002:63. 
  
 Verksamheten 2001.  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, 2002. 
 Yttrande till regeringen över SKB:s redovisning av  
 FUD-program 
  2001.  
 Statens kärnkraftinspektion, SKI rapport 02:9, mars 2002. 
  
 Platsvalsprocessen 
 Allen, Jacobs,  Savage,  
 Barnett, 
 Utveckling av metod för utfrågning.  
 SKI rapport  
 01:25/SSI-rapport 
  2001:17, april 2001. 
  
 Drottz-Sjöberg, 
  
 Nelson, 
  
 Utvärdering av utfrågningar. Resul- tat från genomlysningar av kärnavfallsfrågan i de svenska för- studiekommunerna.  
 SKI rapport 01:39, oktober 2001. 
  
 FUD-program 
  98: kärnavfallets behandling och slutförvaring. Pro- gram för forskning samt utveckling och demonstration av in- kapsling och geologisk djupförvaring.  
 Svensk Kärnbränslehante- ring AB, september 1998. 
  
 Kärnavfall och beslut. Rapport från ett seminarium om besluts- processen i samband med lokaliseringen av ett slutförvar för använt kärnbränsle.  
 KASAM och Nationelle samordnaren på kärnavfallsområdet, SOU 1997:180. 
  
 Kärnavfall och miljö. Rapport från ett internationellt seminarium om miljökonsekvensbeskrivningen (MKB) och dess roll inom slutförvaringen av kärnavfall.  
 KASAM, SOU 1995:90. 
  
 Samlad redovisning av metod, platsval och program inför plats- undersökningsskedet.  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, de- cember 2000. 
  
 SKI:s utvärdering av SKB:s kompletterande redovisning till FUD- program 98. Sammanställning av remissvar.  
 Statens kärn- kraftinspektion, SKI rapport 01:21, juni 2001. 
  
 Yttrande till regeringen över SKB:s kompletterande redovisning till  
 FUD-program 
  98.  
 KASAM, dnr 14/00, juni 2001. 
  
 278 
 SOU 2002:46 
 Yttrande till regeringen över SKB:s kompletterande redovisning till  
 FUD-program 
  98 
 . Statens kärnkraftinspektion, SKI rapport 01:20, juni 2001. 
  
 Förstudiekommunerna 
 Bernard, Pope, Hill, Garcia, Lane,  
 Attitudes and opposition in siting a high level nuclear waste repository, 
  
 Center for risk research, Handelshögskolan i Stockholm, Report No 32, september 1998. 
 Fletcher, Price, Conway,  
 Från förvar till regional utveckling om hur platsvalsprocessen 1992 1999 för använt kärnbränsle via kommunaldemokratiska processer utvecklats från en kommunal till en regional angelägenhet,  
 Umeå univer- sitet, Statsvetenskapliga institutionen, Forskningsrapport 2000:3. 
  
 Bernard, Pope,  
 Riskattityder och inställningar till djupförvar för använt kärnbränsle i fyra kommuner,  
 Svensk Kärnbränslehan- tering AB, december 2001  
  
 (R-01-54). 
  
 Rocha, King,  
 The bedrock of opinion Science, technology and society in the siting of  
 high-level 
  nuclear waste,  
 Kluwer academic publishers, 2002. 
  
 Storumans och Malå kommuner 
 Förstudie Storuman slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehante- ring AB, januari 1995. 
  
 Förstudie Malå slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, mars 1996. 
  
 Drottz-Sjöberg, 
  
 Nelson, 
  
 Stämningar i Storuman efter folkom- röstningen om ett djupförvar,  
 SKB projektrapport, april 1996. 
  
 Svensk Kärnbränslehantering AB,  
 Förstudien om lokalisering av djupförvar till Storuman erfarenheter och lärdomar,  
 projekt- rapport, juni 1996. 
 279 
 SOU 2002:46 
 Vedung, Patel, Flowers,  
 Lokalsamhällets beslutsfattan- de om kärnavfallet tre kommuner i norr,  
  
 SKI-rapport 
  97:3, oktober 1997. 
 Kampanj med kunskaper och känslor om kärnavfallsomröst- ningen i Malå kommun 1997,  
 Nationelle samordnaren på kärnavfallsområdet, SOU 1998:62. 
  
 Förstudie Malå – uppföljning, utvärdering, avslutning,  
 Infraplan AB, augusti 1998. 
  
 Kommunfullmäktiges och kommunstyrelsens i Storuman protokoll år 2000. 
 Kommunfullmäktiges och kommunstyrelsens i Malå protokoll år 2000. 
 Omhändertagandet av nationens använda kärnbränsle – faktasam- manställning och analys avseende Västerbottens förutsättningar, 
 Arbetsgruppen i Västerbotten för medverkan i SKB:s loka- liseringsprocess, Länsstyrelsen i Västerbottens län, mars 2001. 
 Östhammars kommun 
 Förstudie Östhammar preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärn- bränslehantering AB, september 1997. 
  
 Förstudie Östhammar slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, oktober 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB åren 1998 2000, och nämnda i avsnitt 15.6. 
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens och referensgruppens protokoll åren 1995 2002 jämte verksamhetsberättelser från referensgruppen. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 280 
 SOU 2002:46 
 Tierps kommun 
 Förstudie Tierp – preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehan- tering AB, februari 2000. 
  
 Förstudie Tierp – slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, december 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB år 2001, och nämnda i avsnitt 16.6. 
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens och referensgruppens protokoll åren 1998 2002 jämte verksamhetsberättelser från referensgruppen. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 Älvkarleby kommun 
 Förstudie Älvkarleby – preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärn- bränslehantering AB, april 2000. 
  
 Förstudie Älvkarleby – slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, december 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB åren 2001 2002 och nämnda i avsnitt 17.6. 
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens och referensgruppens protokoll åren 1999 2002 jämte verksamhetsberättelser från referensgruppen. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 Nyköpings kommun 
 Förstudie Nyköping – preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärnbränsle- hantering AB, maj 1997. 
  
 Förstudie Nyköping – slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehante- ring AB, oktober 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB åren 1998 2000 och nämnda i avsnitt 18.6. 
 281 
 SOU 2002:46 
 Johansson, Golden, Salazar, Wilkinson, King, 
 Kärnavfallet och demokratins gränser – förstudien i Nyköping 1995 2001,  
 Göteborgs universitet 2002, Avdelningen för vetenskapsstudier, STS Research Reports No 3. 
  
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens, referensgruppens samt informations- och beredningsgruppens protokoll åren  
 1995–2001 
  jämte verksamhetsberättelser från informations- och berednings- gruppen. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 Oskarshamns kommun 
 Förstudie Oskarshamn – preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärn- bränslehantering AB, juni 1999. 
  
 Förstudie Oskarshamn – slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehante- ring AB, december 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB år 2000, och nämnda i avsnitt 19.8. 
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens samt arbetsgruppers inom ramen för projekt Lokal Kompetensuppbyggnad protokoll 1994 2002 jämte verksamhetsberättelser från projektet. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 Hultsfreds kommun 
 Förstudie Hultsfred – preliminär slutrapport,  
 Svensk Kärnbränsle- hantering AB, april 2000. 
  
 Förstudie Hultsfred – slutrapport,  
 Svensk Kärnbränslehantering AB, december 2000. 
  
 Rapporter,  
 utgivna av Svensk Kärnbränslehantering AB år 2001, och nämnda i avsnitt 20.7. 
  
 Turner, Garrett,  
 Allmänheten i en kommunal beslutsprocess. Ett demokratiförsök i Hultsfreds kommun,  
 kandidatuppsats Sam- 
  
 282 
 SOU 2002:46 
 hällsvetenskapliga institutionen, Växjö universitet, december 2001. 
 Kommunfullmäktiges, kommunstyrelsens samt arbetsgruppers inom ramen för förstudieorganisationen 1999 2001 jämte verksam- hetsberättelser från förstudieorganisationen. 
  
 Informationsbroschyrer  
 till allmänheten, utgivna av kommunen. 
 Samverkan 
 Frågor om samråd inför tillståndsprövning av slutförvar för använt kärnbränsle m.m.,  
 Promemoria  
  
 2000-11-07 
  
  utarbetad i sam- verkan mellan länsstyrelserna i Uppsala, Södermanlands och Kalmar län samt regeringens särskilde rådgivare inom kärn- avfallsområdet. (Särsk.rådg. dnr 22/00; promemorian kan erhållas hos KASAM.) 
  
 Samrådsanteckningar 1999 2002 från regionalt samråd med Läns- styrelsens referensgrupp om slutligt omhändertagande av använt kärnbränsle,  
 Länsstyrelsen i Uppsala län. 
  
 Minnesanteckningar 1995 2000 från samrådsmöten om förstudien i Nyköpings kommun,  
 Länsstyrelsen i Södermanlands län. 
  
 Protokoll 1994 2002 från  
 MKB-forum 
  i Kalmar län,  
 Länssty- relsen i Kalmar län. 
  
 Protokoll 1999 2001 från  
 MKB-Dacke, 
 Länsstyrelsen i Kalmar län. 
  
 Martinez, Parks,  
 I gott förvar? Granskning av MKB- forum i Kalmar län 1997 2000 från ett etiskt och demokratiskt perspektiv,  
 Redovisning av uppdrag från  
  
 MKB-Forum 
  
  i Kal- mar län, 2001. 
  
 283