SOU 2000:36 
 Till statsrådet och chefen för 
 Näringsdepartementet 
 Regeringen bemyndigade den 21 januari 1999 chefen för Näringsde- partementet att tillkalla en kommitté med parlamentariskt inflytande med uppgift att lämna förslag om hur den svenska regionalpolitiken skall inriktas och utformas under 2000- talets början. Som ordförande förordnades den 12 februari 1999 prof. Johnson. Som ledamöter i kommittén förordnades den 23 februari kommunalråd Jackson, riksdagsledamot Hernandez, riksdagsledamot Atkinson, riksdagsledamot Vasquez, riksdagsledamot Torres, riksdagsledamot Atkins, riksdagsledamot Fitzgerald och riksdagsledamot Fuentes. 
 Som sakkunniga i kommittén förordnades den 16 mars 1999 rektor Thompson, Lunds universitet, chefredaktör Williams, Norr- ländska Socialdemokraten samt den 13 april 1999 departementsråd Thomas, Utbildningsdepartementet. Som experter i kommittén för- ordnades den 16 mars 1999 avdelningsdirektör Jennings, Landstingsförbundet, planerings- och analyschef Moore, Glesbygdsverket, vice generaldirektör Solomon, Nutek, verk- samhetschef Merritt, FRR Hela Sverige Ska Richardson, direktör Nash, Kommunförbundet, bankchef Beck, Bergsla - gens Sparbank, direktör Jackson, Nutek, länsråd Grant, styrelseordförande Freeman, Ljusdalsposten, och företagare Spencer, Yllet AB. Den 26 februari 1999 förordnades depar- tementssekreterare Delgado, Finansdepartementet, departements- sekreterare Taylor, Jordbruksdepartementet, forskningschef Moreno, SIR departementssekreterare Swanson, Fi- nansdepartementet, departementssekreterare Kelly, Näringsde- partementet och kansliråd  
 Davila, Näringsdepartementet. 
 Projektledare Mays, Kommunförbundet, förordnades som expert den 26 maj 1999 sedan Nash på egen begäran blivit befriad från utredningsuppdraget. Fr.o.m. 21 februari 2000 förordnades departementssekreterare Christensen, Finansdepartementet som expert sedan Delgado på egen begäran blivit befriad från utredningsuppdraget. Den 8 december 1999 förordnades rektor HawkinsSOU 2000:36 
 Gidlund, Örebros universitet som sakkunnig sedan Thompson på egen begäran blivit befriad från utredningsuppdraget. 
 Som huvudsekreterare förordnades den 1 mars 1999 civilekonom White. Som sekreterare förordnades den 15 april 1999 fil.mag. Figueroa och den 26 april fil.kand. Rivas. Den 1 februari 2000 förordnades fil.kand. Lawson som biträdande sekreterare. Mckenzie tjänstgör som assistent åt kommittén. 
 Utredningen har antagit sig namnet Regionalpolitiska utredningen. Härmed överlämnas delbetänkandet Utgångspunkter för  
 2000-talets 
  
 regionalpolitik (SOU 2000:39). 
  
 Stockholm i april 2000. 
  
 Johnson 
  
 Jackson 
  
 Hernandez 
  
 Reynoldh Furustrand 
  
 Vasquez 
  
 Torres 
  
 Atkins 
  
 Fitzgerald 
  
 Fuentes 
  
 /Bo Johnson 
  
 Figueroa 
  
 Lawson 
  
 Rivas 
  
 SOU 1999:115 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel................. 
  
 7 
  
 1.1 
  
 Regionalpolitikens traditionella utgångspunkter .................. 
  
 7 
  
 1.2 
  
 Den existerande regionalpolitikens mål........................... 
  
 10 
  
 1.3 
  
 Målens förhållande till medlen........................................ 
  
 10 
  
 1.4 
  
 Fler och mer engagerade aktörer och statens olika roller . 11 
  
 1.5 
  
 Målformulering för  
  
 2000-talets 
  regionalpolitik – inle - 
  
 dande överväganden..................................................... 
  
 12 
  
 1.5.1 
  
 Regionalpolitikens gränser ............................................. 
  
 12 
  
 1.5.2 
  
 Två övergripande mål: tillväxt och fördelning .................. 
  
 13 
  
 1.5.3 
  
 Tre regionala politikområden.......................................... 
  
 13 
  
 1.6 
  
 Delbetänkandets disposition........................................... 
  
 15 
  
 2 
  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än 
  
 flyttningar ................................................................................. 
  
 17 
  
 2.1 
  
 Stabilt mönster.............................................................. 
  
 18 
  
 2.2 
  
 Den regionala befolkningsutvecklingens komponenter...... 
  
 20 
  
 3 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete ......................................... 
  
 27 
  
 3.1 
  
 Om brutto- och nettoflyttningar: ökad rörlighet på 1990- 
  
 talet............................................................................. 
  
 27 
  
 3.2 
  
 Flyttningar och arbetskraftsrörlighet............................... 
  
 33 
  
 3.3 
  
 Flytta eller stanna? Några resultat från en underlags- 
  
 studie ........................................................................... 
  
 39 
  
 3.3.1 
  
 Vilka flyttar, vilka stannar?............................................ 
  
 40 
  
 3.3.2 
  
 Flyttningens orsaker: tvång eller fri vilja? ........................ 
  
 40 
  
 3.3.3 
  
 Fyttare och stannare: vilka trivs bäst .............................. 
  
 41 
  
 3.4 
  
 Kan högskoleutbyggnad stoppa utflyttningen ............... 
  
 43 
  
 3.4.1 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regionalpolitik ................... 
  
 46 
  
 4 
  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för re - 
  
 gional utveckling...................................................................... 
  
 49 
  
 4.1 
  
 Lokala arbetsmarknader................................................ 
  
 50 
  
 SOU 1999:115 
  
 Innehåll  
 6 
  
 4.1.1 
  
 Arbetskraftsefterfrågan ................................................ 
  
 50 
  
 4.1.2 
  
 Arbetskraftsutbudet...................................................... 
  
 53 
  
 4.2 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regionalpolitik ................... 
  
 55 
  
 5 
  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbe - 
  
 tingelser................................................................................... 
  
 57 
  
 5.1 
  
 Näringslivets struktur och tillväxtens drivkrafter – förr 
  
 och nu.......................................................................... 
  
 57 
  
 5.2 
  
 Förändrade perspektiv påkonkurenskraft och lokalisering. 62 
  
 5.3 
  
 Modeller av dynamiska näringslivsmiljöer ....................... 
  
 67 
  
 5.4 
  
 Varför utvecklas näringslivet olika i svenska regioner? .... 70 
  
 5.5 
  
 Sambandet mellan regionstorlek och utveckling............... 
  
 73 
  
 5.6 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regional näringspolitik ....... 
  
 74 
  
 6 
  
 Sammanfattande slutsatser...................................................... 
  
 77 
  
 6.1 
  
 Utgångspunkter ............................................................ 
  
 77 
  
 6.2 
  
 Befolkningsförändringar och sluttningar under  
  
 1990-talet. 
  79 
  
 6.3 
  
 Övergripande mål för en regional tillväxtpolitik ................ 
  
 80 
  
 6.4 
  
 Väl fungerande lokal arbetsmarknader ........................... 
  
 81 
  
 6.5 
  
 Förutsättningar för näringslivets tillväxt och utveckling..... 
  
 82 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 
  
 Kommittédirektiv .......................................................... 
  
 83 
  
 Bilaga 2 
  
 Indelning av Sveriges kommuner i lokala arbetsmarkna- 
  
 der............................................................................... 
  
 95 
  
 Bilaga 3 
  
 Frederick: sysselsättningsutveckling och förvärvsgrad........ 
  
 109 
  
 SOU 2000:36 
  
 7 
  
 1 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 Den svenska befolkningsutvecklingen under  
 1990-talet 
  har i vissa av- seenden framstått som dramatisk. Det gäller både första och andra hal- van av årtiondet. I samband med SCB:s kvartalsstatistik över befolk- ningsförändringar i rikets kommuner och län har en mycket dyster bild av tillståndet i landets regioner återkommande målats upp. Rubriker som Regionerna blöder,  
 60-talets 
  flyttlasspolitik är åter och Landsbygden avfolkas har varit vanliga. I flera rapporter och en- skilda debattinlägg har kritiken mot regionalpolitiken också varit om- fattande. Flera undersökningar har t.ex. kommit fram till att de regio- nalpolitiska företagsstöden i stort sett inte haft några positiva effekter alls, utan snarare tvärtom. 
 Ur ett regionalpolitiskt perspektiv framstår detta givetvis som alar- merande. Håller verkligen Sverige på att kantra och beror det på en i stort sett verkningslös regionalpolitik? Detta är självklart två funda- mentala frågeställningar för den regionalpolitiska utredningen. Svaret på frågorna kommer att bli vägledande för de förändringar av politiken vi senare kommer att föreslå. 
  
 1.1 
  
 Regionalpolitikens traditionella utgångspunkter 
  
 När regionalpolitiken etablerades på  
 1960-talet 
  togs utgångspunkten i en förhållandevis entydig problembild. Syftet var att avlänka en del av tillväxten i överhettade områden till regioner med underutnyttjade re- surser genom direkta ekonomiska stimulanser till enskilda företag. I den mån politiken var framgångsrik kunde inflationstrycket minskas i överhettade områden och gjorda investeringar utnyttjas bättre i andra delar av landet. Motivet för regionalpolitiken stod i samklang med de  
 ekonomisk-politiska 
  målen. 
 Politiken markerade också ett trendskifte genom att följdverkning- arna av en ensidig satsning på arbetskraftens geografiska rörlighet nu 
  
 8  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 SOU 2000:36 
  
 kunde motverkas. Det var inte längre självklart att tvingande arbets- marknadsskäl skulle vara ett motiv för att flytta. Individens val av boendeort tilläts väga tyngre. 
 Eftersom etableringen av regionalpolitiken i tiden sammanföll med industrins snabba tillväxt och ökade behov av arbetskraft i södra Sverige och skogsbrukets snabba rationalisering i skogslänen kom re- gionalpolitiken till stor del att sammankopplas med statens Norr- landspolitik. Regionalpolitiken kan därmed ses som ett uttryck för statens politik att modernisera Norrland. Regionalpolitiken blev ett verktyg för att industrialisera och därmed modernisera inlandet. 
 I takt med att möjligheterna att avlänka tillväxt från överhettade re- gioner minskade och att drivkrafterna i ekonomin successivt förändrats har den regionalpolitiska arsenalen kommit att utökas samtidigt som politikområdet breddats både innehållsmässigt och geografiskt. Såväl målen som medlen har blivit fler. 
 Inte minst under  
 1970-talets 
  omfattande strukturkriser kom politiken att utvecklas till en kompenserande och omfördelande politik. Exem- pelvis var den omfattande omlokaliseringen av statliga verk att betrakta som ett verktyg för att kompensera vissa orter för ett bortfall av arbets- platser. Den ursprungliga tanken med omlokaliseringarna var emeller- tid att försöka skapa ett antal storstadsalternativ som skulle upplevas som tillräckligt attraktiva för högutbildade. Denna tanke kom dock att tonas ned. 
 Den formella regionalpolitiken, vad som kommit att kallas den lilla regionalpolitiken, har dock knappast, trots radikalt förändrade omgiv- ningsförutsättningar, varit föremål för någon genomgripande ompröv- ning. Det har i stället blivit allt viktigare att försöka påverka utform- ningen av andra politikområden så att de kommit att inbegripa regio- nala fördelnings- och utvecklingsmål (den s.k. stora regionalpolitiken). 
 Mätt i demografiska termer var emellertid 1970- och  
 1980-talet 
  en förhållandevis odramatisk period, åtminstone i jämförelse med de före- gående årtiondenas snabbt ökade utflyttning från skogslänen kombine- rat med en omfattande arbetskraftsinvandring. Den relativa stabiliteten kan dock knappast huvudsakligen sägas ha varit den lilla regionalpoli- tikens förtjänst. Den enskilt viktigaste förklaringen har snarare varit den snabba expansionen av den offentliga sektorn i allmänhet. 
 Den ekonomiska tillbakagången under  
 1990-talet, 
  de försämrade statsfinanserna och den snabba internationaliseringen av ekonomin in- nebär att en kompenserande eller omfördelande politik av det slag som bedrevs i Sverige under 1970- och  
 1980-talen 
  inte längre är möjlig. Tvärtom har tvingande omständigheter som budgetsaneringen eller av- regleringar av förut reglerade marknader bidragit till att de regionala olikheterna tenderat att öka. En allt viktigare fråga för regionalpolitiken 
  
 SOU 2000:36 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel  
 9 
  
 har därför blivit hur de begränsade medel som står till buds kan använ- das på effektivast möjliga sätt. Att diskutera regioners långsiktiga ut- vecklingsförutsättningar och vad som kan göras för att stärka dessa har därmed blivit mer relevant, snarare än att bara koncentrera intresset till hur en omfördelning av resurser från starkare till svagare regioner kan ske. De åtgärder som följde på nedläggningen av flygflottiljen i Söder- hamn kan ses som exempel på denna trend. Det var inte bara antalet jobb på kort sikt som stod i fokus. Här betonades också mer kvalitativa aspekter och att vidtagna åtgärder skulle kunna bidra till att stärka de långsiktiga utvecklingsförutsättningarna. 
 Den utveckling som ibland kallas glokalisering – en språklig hyb- rid av termerna globalisering och lokalisering – förstärker denna trend. Globalisering står i detta sammanhang för att många av de kon- kurrenskraftsfaktorer som tidigare bestämdes på nationell nivå (räntor, skatter etc.) i takt med ekonomins internationalisering har kommit att utjämnas mellan länder. Samtidigt betyder faktorer som innovativitet, entreprenörskap eller kompetens (i vid mening) allt mer för den eko- nomiska utvecklingen. Dessa för konkurrenskraften allt viktigare fakto- rer beror till stor del av förhållanden på den lokala eller regionala ni- vån. Det blir med andra ord mer relevant att se den nationella utveck- lingen som summan av den regionala. Detta som motsats till ett tidigare förhärskande synsätt, enligt vilket man mer betraktade den ekonomiska utvecklingen som nationellt bestämd och sedan distribuerad ut över landet. 
 I detta läge blir det naturligt att fråga sig hur statens resurser effek- tivt skall användas för att skapa bästa möjliga betingelser i alla regio- ner, dvs. inte bara de som i olika avseenden kan beskrivas som pro- blemregioner. Tillväxtavtalen och begreppet regional näringspolitik är aktuella uttryck för en sådan syn. Andra förekommande begrepp är re- gionpolitik eller regional politik. Vad skillnaden är mellan dessa olika typer av politik är, när det gäller syftet, inte uppenbart. 
 Politiken kan dessutom, som redan har nämnts, delas in i den lilla- respektive den stora regionalpolitiken, där den lilla regionalpolitiken utgår i från en kameral distinktion i statsbudgeten (utgiftsområde 19), medan begreppet den stora regionalpolitiken understryker att all statlig politik har större eller mindre regionala konsekvenser. 
 Förutom för att finansiera de regionalpolitiska företagsstöden an- vänds en betydande och ökande andel av den lilla regionalpolitikens resurser, i huvudsak länsanslagen samt strukturfonderna, för att an- tingen påverka eller komplettera andra politikområden. Främst gäller detta  
 utbildnings-, 
  småföretags- och arbetsmarknadspolitiken, men även områden som kommunikationer eller kultur. Huruvida ett konkret projekt betraktas som kulturpolitik, utbildningspolitik, arbetsmark- 
  
 10  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 SOU 2000:36 
  
 nadspolitik eller regionalpolitik, bestäms således i första hand av hur projektet har finansierats snarare än de mål det skall bidra till att upp- fylla. 
  
 1.2 
  
 Den existerande regionalpolitikens mål 
  
 Som en följd av ovanstående drivs regionalpolitiken i dag av en bland- ning av förhållandevis konkreta mål, som t.ex. att en viss åtgärd skall leda till ett visst antal nya arbetstillfällen, och mer allmänt hållna och därmed svårtolkade målsättningar, som t.ex. att ett flertal myndigheter skall motverka regionala obalanser. I takt med att statsmakten efter- strävat en övergång från regel- till målstyrning förstärks dessa tolk- ningsproblem. Det har t.ex. många gånger helt enkelt inte gått att göra en operationaliserbar tolkning av en allmän målsättning som regional balans. Detta blev exempelvis tydligt i samband med Kommunika- tionskommitténs arbete. 
 En ytterligare effekt av detta är, vilket t.ex. påpekats av RRV, att regionalpolitiken är utomordentligt svår att utvärdera eftersom det varit svårt att veta vad som varit avsikten från början (ökad ekonomisk till- växt, ökad sysselsättning, stabil befolkningsutveckling, minskad ut- flyttning, minskad arbetslöshet, tillgång till samhälls- och kommersiell service, rättvis fördelning, osv). För utredningens fortsatta arbete är detta självklart en viktig slutsats. 
 Den konkreta utformningen av målen har dessutom, inte minst i samband med EU:s strukturfonder och tillväxtavtalen, allt mer kommit att utformas i en process mellan ett stort antal aktörer, på såväl lokal och regional som nationell nivå. Detta komplicerar givetvis också bil- den när det gäller att bestämma den statliga politikens mål. 
  
 1.3 
  
 Målens förhållande till medlen 
  
 Ovanstående förhållanden innebär, tillsammans med att många sam- hällsekonomiska samband förändrats på avgörande punkter, att kopp- lingen mellan mål och medel generellt sett får betecknas som svag, åt- minstone vad avser den formella regionalpolitiken. Så t.ex. är det inte lika uppenbart i dag, som det var för 35 år sedan, att en stimulans av näringslivet för att öka sysselsättningen i en region påverkar befolk- ningsutvecklingen. Det är teoretiskt fullt möjligt att det blir tvärtom, t.ex. om stöden konserverar gamla strukturer som är mindre attraktiva för i synnerhet yngre människor. Sannolikt beror dessutom en stor del av en regions sysselsättningsförändring på förändringar i regionens 
  
 SOU 2000:36 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel  
 11 
  
 konsumtion. (Omkring två tredjedelar av sysselsättningen beror av den lokala efterfrågan.) En ökad sysselsättning är inte heller detsamma som ökad tillväxt. I den mån omfördelningen i ekonomin minskar kommer, en regions välfärd att bli allt mer beroende av att utvecklingen kombi- nerar dessa två mål. Effekterna av olika åtgärder kan då inte bara be- dömas i sysselsättningstermer, utan måste också ses ur ett tillväxtpers- pektiv. 
 Allt mer har regionalpolitiken också kommit att fokusera frågor som påverkar företagen indirekt, som t.ex. höjning av utbildningsnivåer, försök att bidra till utvecklingen av kreativa eller entreprenöriella mil- jöer, åtgärder för att stimulera samverkan mellan företag, etc. Det blir allt viktigare med en processyn där olika statliga myndigheter och in- stitutioner uppträder mer som aktörer tillsammans med andra. 
 Exakt vilken åtgärd som ledde till vad är inte alla gånger lätt att se, även om helhetsresultatet ibland varit gott. Här finns således ingen en- kel och tydlig koppling mellan åtgärd och resultat (jämför ekonomiska bidrag till omlokaliseringar). Regionalpolitiken är i detta avseende sna- rare en social process där staten dels påverkar den arena på vilken pro- cessen äger rum och dels bidrar till att formulera målen. Väl genom- tänkta och kommunicerade utvecklingsstrategier har blivit viktigare. 
  
 1.4 
  
 Fler och mer engagerade aktörer och statens olika roller 
  
 Under senare år har antalet aktörer som engagerat sig i regionala ut- vecklingsfrågor ökat. Det handlar inte bara om organisationer av olika slag utan även enskilda företag och individer. Detta har vitaliserat ut- vecklingsarbetet. Det har dock samtidigt inneburit att rollfördelning och ansvar blivit otydligare. Tillväxtavtalen kan här ses som ett steg mot att utveckla en modell för hur olika intressen skall sammanvägas såväl vertikalt (lokalt, regionalt och nationellt) som horisontellt (staten, landsting, kommuner, företag, intresseorganisationer). Fortfarande prä- glas dock detta framväxande samverkanslandskap, där partnerskap blivit dagens nyckelbegrepp, av betydande osäkerhet vad gäller vem som har ansvar för och beslutanderätt över olika frågor. 
 En parallell trend är att mer av beslutsfattandet sker informellt. Det kan ses som en praktikens anpassning till de allt komplexare frågor politiken har att hantera. En annan tolkning är att det formella besluts- systemet får allt svårare att hantera allt komplexare problem. En för stor avvikelse mellan det formella respektive informella beslutssyste- met är emellertid inte långsiktigt bra vare sig ur effektivitets- eller 
  
 12  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 SOU 2000:36 
  
 demokratisynpunkt. Båda dessa aspekter är beroende av att den for- mella strukturen är tillräckligt anpassad till den verklighet den skall hantera samt att det tydligt framgår vem som har vilka befogenheter och var ansvar kan utkrävas. 
  
 1.5 
  
 Målformulering för  
  
 2000-talets 
  regionalpolitik – inledande överväganden 
 Vi har redan konstaterat att regionalpolitiken genomgått en successiv breddning över tiden. Detta gäller såväl politikens innehåll som dess geografiska omfattning. Denna utveckling speglar att förutsättningarna för regionalpolitiken förändrats i många avseenden sedan mitten av  
 1960-talet, 
  men också den ökade vikt geografin fått inom många sam- hälls- och politikområden generellt. Även om denna utveckling i sig är av godo har den samtidigt skapat en ökad begreppsförvirring och otyd- lighet angående regionalpolitikens mål, syfte och innehåll. 
  
 1.5.1 
  
 Regionalpolitikens gränser 
  
 Förutom behovet att tydligare beskriva regionalpolitikens syften finns ett behov av att klargöra regionalpolitikens gränser, såväl geografiskt som i förhållande till andra politikområden. För det första måste det framgå om politiken är avgränsad till utpekade s.k. regionalpolitiskt prioriterade områden eller om det är en politik för hela landet, men som tar hänsyn till varierade regionala förutsättningar. För regionalt avgrän- sade insatser kan åtminstone tre huvudsakliga regiontyper identifieras: 
 Områden med ett mer eller mindre permanent behov av särskilda insatser, primärt gleshetsregioner (dvs. regioner där befolkningsun- derlaget är så litet att det är svårt att upprätthålla samhällsfunktio- ner, som t.ex. skola, sjukvård, post, dagligvaruhandel, etc.) 
 Regioner i omstrukturering (ofta regioner med en starkt specialise- rad näringslivsstruktur där det måste finnas någon typ av omställningsförsäkring vid strukturkriser) 
 Tillväxtregioner (där riktade åtgärder kan bidra till att avhjälpa olika flaskhalsproblem etc.) 
 När det gäller regionalpolitikens gränser gentemot andra politikområ- den så varierar synen från att regionalpolitik är de aktiviteter som fi- nansieras via utgiftsområde 19 till uppfattningen att i stort sett all 
  
 SOU 2000:36 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel  
 13 
  
 politik i prioriterade områden (dvs. såväl välfärds- som tillväxtaspek- ter) ryms under beteckningen regionalpolitik. En invändning mot det första synsättet är att det är allt för begränsat och därmed otillräckligt för att skapa goda utvecklingsförutsättningar. En samordning med andra politikområden är nödvändig. Ett problem med det senare syn- sättet är att man måste förklara varför ett vägbygge eller en utbild- ningssatsning är att betrakta som en regionalpolitisk insats om det sker i en regionalpolitiskt prioriterad region medan det i andra fall skall ses som kommunikations- respektive utbildningspolitik. Dessutom går det heller inte att bara betrakta utgiftssidan i politiken, eftersom det sätt på vilket staten väljer att finansiera utgifterna genom skatter, avgifter, mm också har ett geografiskt utfall. 
  
 1.5.2 
  
 Två övergripande mål: tillväxt och fördelning 
  
 Man kan också fråga om det överhuvudtaget är meningsfullt att se re- gionalpolitiken som ett politikområde. Måhända skulle det vara mer fruktbart att fundera över hur politiken generellt bör ta hänsyn till vari- erande regionala förutsättningar. En utgångspunkt för en sådan diskus- sion kan vara att skilja mellan två mål för regionalpolitiken: dels åtgär- der som syftar till att skapa förutsättningar för tillväxt i alla regioner, och dels åtgärder för att åstadkomma en rimlig fördelning av välståndet mellan olika regioner. 
  
 1.5.3 
  
 Tre regionala politikområden 
  
 I nästa steg kan man sedan diskutera vilka politikområden (medel) som kan bidra till att uppfylla dessa mål. I detta sammanhang föreslår ut- redningen att utgångspunkt tas i tre typer av politik, som vi benämner: 
 Regional välfärdspolitik 
 Regional strukturpolitik 
 Regional stimulanspolitik 
 Regional välfärdspolitik 
 Med regional välfärdspolitik menas här den politik som skall garantera alla medborgare en grundläggande välfärd och rimlig tillgång till sam- hällsservice. Detta oaktat tillväxt- och utvecklingsförutsättningar. En betydande del av målen för välfärdspolitiken nås i dag via den omför- delning som sker mellan individer och som principiellt är oberoende av 
  
 14  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 SOU 2000:36 
  
 geografin. Det utesluter inte att denna del av politiken kan leda till re- gionala omfördelningar. Om vi till exempel valt att via beskattning och bidragssystem överföra resurser från förvärvsarbetande till barn och pensionärer uppstår regionala nettoflöden av resurser all den stund för- delningen av barn, förvärvsarbetande och pensionärer skiljer sig mellan regioner. I vissa omfördelningssystem väger dock geografin tyngre, som t.ex. när det gäller det kommunala skatteutjämningssystemet. 
 Välfärdsmålen kan dock inte bara uppnås genom omfördelnings- systemen, utan är givetvis också beroende av var olika servicefunktio- ner lokaliseras och hur kommunikationssystemen utformas. 
 Regional strukturpolitik 
 En regional strukturpolitik, som avser exempelvis regional anpassning av infrastruktur, har betydelse för såväl välfärds- som tillväxtpolitiska mål. Den främsta uppgiften för denna politik är att utveckla formerna för ett sektorsövergripande arbetssätt och bättre regional anpassning. Denna politik måste med nödvändighet bedrivas långsiktigt och som en integrerad del av budgetprocessen. 
 Regional stimulanspolitik 
 Tillväxtpolitiken är också beroende av en mer flexibel och på kort sikt anpassningsbar politik, där exempelvis möjligheter att pröva och ut- veckla nya metoder finns. Sådan stimulanspolitik är mer process- och projektinriktad och inte på samma sätt låst av långsamma, men i andra sammanhang ofrånkomliga, beslutsprocesser. 
 Mål och politikområden: en renodling 
 I praktiken och i varje enskilt fall är det svårt att dra knivskarpa gränser mellan olika typer av mål och politikområden, eftersom det finns många åtgärder som har betydelse för en lång rad olika mål och som därmed kan ses ur olika aspekter. All politik kan ha betydelse för allt. Den renodling vi gör tar därför utgångspunkt i dels respektive politi- kområdes huvudsakliga mål och syfte och dels den betydelse olika geografiska förutsättningar har för respektive politikområdes utform- ning. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel  
 15 
  
 Figur 1:  
 Politiken indelad efter syfte och geografi 
  
 Fördelning 
  
 Tillväxt 
  
 Välfärd 
  
 Struktur 
  
 Stimulans 
  
 Gleshetsregioner 
  
 Omstrukturerings regioner 
  
 Tillväxtregioner 
  
 Med denna indelning av politiken så skulle till utredningens viktigaste uppgifter höra att definiera mål för hur varierade regionala förutsätt- ningar skall kunna vägas in inom respektive område. Det krävs då att regionalpolitiken kan fungera integrerat med övriga politikområden. Det finns dock i detta fall ingen anledning att t.ex. särskilja t.ex. de regionalpolitiska företagsstöden från övrig politik för företagsutveck- ling. I praktiken sker här också ett närmande mellan närings- eller små- företagspolitik och regionalpolitik, sedan det blivit allt mer relevant för småföretagspolitiken att intressera sig för geografin. En sådan politik förutsätter självklart att politikens innehåll tar hänsyn och anpassas till olika lokala förutsättningar. 
 Alternativet är att, vilket i hög grad är fallet i dag, betrakta regio- nalpolitiken som en politik för att kompensera för brister i all övrig politik. 
  
 1.6 
  
 Delbetänkandets disposition 
  
 För att öka kunskapen om regionalpolitikens förutsättningar har kom- mittén bedrivit ett omfattande analysarbete sedan hösten 1999. Huvud- delen av detta arbete kommer att avrapporteras i utredningens slutbe- tänkande samt i ett antal självständiga rapporter och bilagor. 
 Utredningen har dock funnit anledning att redan nu, i föreliggande delbetänkande, redovisa och sammanfatta en del resultat av de hittills genomförda analyserna. Inte minst gäller detta grundläggande samband mellan demografiska förändringar, sysselsättning, ekonomisk tillväxt och inkomster. Att veta hur dessa samband ser ut och har förändrats är naturligtvis av utomordentlig betydelse när utgångspunkterna för 2000- talets regionalpolitik skall läggas fast. 
 I kapitel 2 analyseras den regionala befolkningsutvecklingen under perioden sedan  
 1960-talet, 
  med tonvikt på de förändringar som inträffat under  
 1990-talet. 
  Det slås fast att den regionala befolkningsutveck- lingen är ett resultat av flera olika faktorer, där flyttningar mellan svenska regioner spelar en relativt underordnad roll. 
  
 16  
 Regionalpolitikens utgångspunkter, mål och medel 
  
 SOU 2000:36 
  
 I kapitel 3 skärskådas den mellanregionala befolkningsomflytt- ningen under  
 1990-talet, 
  både med avseende på vilka som flyttar, hur flyttningarna är relaterade till rörlighet på arbetsmarknaden samt vad personer som faktiskt flyttat (alternativt inte flyttat) anger för motiv till sitt val av bostadsort. 
 Kapitel 4 handlar om rörligheten på lokala arbetsmarknader, och vi- sar att den absoluta merparten av arbetsmarknadsdynamiken äger rum inom ramen för den lokala arbetsarbetsmarknaden. Flyttningar spelar i detta sammanhang en underordnad roll. 
 Kaptel 5 ger en översiktlig beskrivning av det svenska näringslivets omvandling under senare decennier. Kapitlet ger också en översikt över modern teori om hur företag utvecklar konkurrens- och överlevnads- förmåga samt vad den geografiska lokaliseringen betyder i samman- hanget. Slutsatser dras om möjligheterna att generera konkurrens- och utvecklingskraftigt näringsliv i olika delar av Sverige. 
 I kapitel 6 sammanfattas presenterade resultat och slutsatser. Ur denna sammanfattning härleds sedan de grundläggande utgångspunkter utifrån vilka utredningen anser att det tidiga  
 2000-talets 
  regionalpolitik skall byggas. 
  
 SOU 2000:36 
  
 17 
  
 2 
  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 I detta kapitel fokuseras den regionala befolkningsutvecklingen i Sverige sedan  
 1960-talet. 
  Vilka är de långsiktiga trenderna? I vilka avseenden har det senaste decenniet inneburit att dessa trender förändrats? Är befolkningsutvecklingen ett regionalt problem, och i vilken utsträckning kan den regionala befolkningsutvecklingen påverkas med politiska medel? Detta är den typ av frågor som vägleder framställningen. 
 Den regionala analysnivå som huvudsakligen utnyttjas i föreliggande delbetänkande är s.k. lokala arbetsmarknadsregioner  
 (LA-regioner). 
  De definieras som funktionella arbetsmarknadsregioner, dvs. som de områden inom vilka människor kan bo och arbeta utan att behöva göra långa resor mellan bostad och arbetsplats. Indelningen av Sverige i ett drygt hundratal  
 LA-regioner 
  har genomförts av SCB och bygger på uppgifter om faktisk pendling mellan kommuner 
 1 
 . 
 Ibland har det också varit viktigt att göra en distinktion mellan tät- orter å ena sidan och gles- respektive landsbygdsområden å den andra. I vissa avseenden har gles- och landsbygdsområden inom en  
 LA-region 
  mer gemensamt med motsvarande glesa områden i andra regioner än med tätorten i den egna regionen. Ett glesbygdsområde definieras i detta sammanhang som ett större sammanhängande område med gles bebyggelse och långa avstånd till större orter, sysselsättning och service. Ett landsbygdsområde definieras utifrån liknande förhållanden, men med skillnaden att dessa områden har kortare avstånd till större tätorter. 
 2 
  
 1  
 En mer detaljerad beskrivning av hur LA regionerna statistiskt har definierats ges i bilaga 2 till denna rapport. 
  
 2  
 Utredningen har utgått från Glesbygdsverkets definition där tätort = orter med > 3 000 inv, tätortsnära landsbygd = boendeområden med  
 Chavezminuters restid till tätort, glesbygd = boendeområden med över 45 minuters restid till tätort, glesbygd = boendeområden med över 45 minuters restid till tätort. 
  
 18  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 SOU 2000:36 
  
 2.1 
  
 Stabilt mönster i befolkningsförändringen 
  
 Den regionala befolkningsutvecklingen följer stabila utvecklingsmönster sedan slutet av  
 1960-talet. 
  Det är i huvudsak i samma delar av landet som befolkningen växer respektive minskar nu som då, även om förändringstakten varierar mellan olika år. 
 När regionalpolitiken etablerades som politikområde i mitten av 1960- talet var det en reaktion på den omfattande  
 strukturomvandling och urbanisering  
 som ägde rum under  
 1940-, 
  1950- och  
 1960-talen. 
  Denna väldiga omställning till stadsnäringar och stadsboende satte givetvis djupa spår hos många och har också i varierande utsträckning kommit att prägla regionalpolitiken sedan dess. 
 De agrara näringarnas omfattande rationalisering och de snabbt ex- panderande industri- och tjänstesektorerna skapade ett starkt flytt- ningstryck från landsbygden in till de tätorter där industrin fanns. In- ledningsvis växte befolkningen i stort sett i alla tätorter, men framför allt var det i de större städerna och industriorterna som befolkningen växte mycket snabbt. Sålunda hörde orter som Borås, Eskilstuna, Gävle, Sundsvall, Norrköping, m.fl. till de mest expansiva delarna av landet. Många av dessa kom under de efterföljande decennierna att höra till de regioner där befolkningen minskade mest. Likväl sågs länge den befolkningsmässiga tillbakagången i t.ex. Norrlands inland som ett problem orsakat av att man låg efter i utvecklingen och att politiken därför måste inriktas på att industrialisera även dessa delar av landet. 
 I dag kan urbaniseringen i den klassiska meningen sägas vara av- slutad och tvärtom ser vi i stället tecken på en omvänd trend med en ökad utflyttning från framför allt de större tätorterna till den omgivande landsbygden. De första tecknen på att en sådan förändring ägde rum visade sig i stort sett samtidigt som den industriella expansionen nådde sin topp i sysselsättningstermer (1965) och regionalpolitiken etablerades som självständigt politikområde. 
 Utvecklingen under  
 1970-talet 
  kan beskrivas med två uttryck:  
 gröna vågen  
 respektive  
 industrikris 
 . I början av  
 1970-talet 
  började befolk- ningen i storstäderna att minska såväl i Sverige som i många andra län- der i västvärlden. I stället ökade befolkningen i många mindre tätorter och på landsbygden. 
 3  
 Framför allt ökade befolkningen i många förorts- kommuner utanför de stora städerna, som t.ex. Ekerö utanför Stockholm eller Vellinge utanför Malmö. De kraftigaste minskningarna ägde rum i bruks- och industriorter, som t.ex. Hällefors eller Oxelösund, samt i ett antal små orter i Norrlands inland. Överhuvudtaget kom be- 
  
 3  
 Pearson, Cox, W (1999): Den gröna vågen. Kontraurbanisering i 90- talets Sverige?, Forskarforum kring lokal och regional utveckling, Östersund 
  
 SOU 2000:36  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar  
 19 
  
 folkningsförändringarna i landet in i ett väsentligt lugnare skede och befolkningen kom trendmässigt under 1970- och  
 1980-talen 
  att bli allt mer bofast. Effekterna av tidigare decenniers urbaniseringsvåg kan vi dock fortfarande avläsa, bl.a. i form av skevheter i åldersstrukturen och en svag naturlig befolkningstillväxt i vissa regioner. 
 Det stabila befolkningsmönstret, med förhållandevis små föränd- ringar, har emellertid endast i en begränsad utsträckning påverkats av en uttalad regionalpolitisk strategi. Andra faktorer har haft större bety- delse. Industrins sysselsättningsmässiga tillbakagång avlöstes av en snabb  
 offentlig 
 , i första hand kommunal  
 sysselsättningsexpansion 
 . Denna expansion skedde i stort sett proportionellt i förhållande till be- folkningen. Behovet av att flytta minskade också i takt med att allt fler människor skaffade sig bil och att det kollektiva transportnätet utveck- lades. I stället för att flytta kunde man nu bo och arbeta inom ett mer utsträckt geografiskt område. Likaså ökade svårigheterna för en familj att flytta längre sträckor i takt med att fler kvinnor började förvärvsar- beta och att en förutsättning för flyttning i dag ofta är att två personer i ett hushåll måste hitta ett arbete på den nya bostadsorten i stället för som tidigare en. En ytterligare bidragande orsak är också utbyggnaden av inkomstförsäkringssystem som minskat de tvingande skälen till att flytta. Fram till mitten av  
 1990-talet 
  har således befolkningsförändring- arna skett i en förhållandevis långsam takt, men följt en stabil trend. I storstäder, universitetsorter samt i flertalet regionala centra har befolk- ningen vuxit, medan antalet invånare i många traditionella industriregi- oner och befolkningsmässigt små regioner successivt har minskat. 
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  har emellertid den regionalt ojämna befolkningsutvecklingen förstärkts. Nytt för denna period är att vi sett en  
 befolkningsminskning i nästan alla svenska regioner 
 . Befolk- ningsminskningen har i jämförelse med tidigare år varit förhållandevis omfattande i flertalet mindre arbetsmarknadsregioner, liksom nu även i vissa högskoleregioner.  
 1990-talets 
  utveckling har därför inneburit att förhållandevis omfattande befolkningsminskningar inte längre är ett fenomen bara i s.k. regionalpolitiskt prioriterade områden. 
 Figur 2, som visar befolkningsutvecklingen i Sveriges kommuner 1999 inom en fyramilsradie från kommuncentrum, är en illustrativ bild av utvecklingen under andra halvan av 1990- talet. I endast två kommuner (inklusive omland) med under 100 000 invånare ökade befolkningen. I alla andra kommuner med färre invånare, även de med låg arbetslöshet och stark tillväxt som t.ex. Gnosjö, minskade i befolkning. 
  
 20  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 SOU 2000:36 
  
 Figur 2:  
 Befolkningsförändringar i Sveriges kommuner 1999 relaterade tillbefolkningsunderlaget inom 4 mil 
 Folkökning 1999 relativt kommunens befolkningsunderlag inom 4 mil 
 (cirkelytor proportionella mot kommunbefolkningen) 
  
 3,5 
  
 3 
  
 %befökn.= 1,16logbef4mil - 6,48 
  
 Värmdö 
  
 Ekerö 
  
 2,5 
  
 R 
 2  
 = 0,4346 
  
 Salem 
  
 2 
  
 Huddinge 
  
 1,5 
  
 Kungsbacka 
  
 Botkyrka 
  
 folkökning 
  
 Linköping 
  
 Sundbyberg 
  
 1 
  
 Norrtälje 
  
 Malmö 
  
 Stockholm 
  
 Strömstad 
  
 Örebro  
 Göteborg 
  
 0,5 
  
 Lidingö 
  
 Umeå 
  
 Uppsala 
  
 Järfälla 
  
 Solna 
  
 0 
  
 Harrison 
  
 Norrköping 
  
 Täby 
  
 Östersund 
  
 Luleå 
  
 Procent 
  
 Sundsvall 
  
 -0,5 
 3 
  
 Ockelbo 
  
 4 
  
 Skellefteå 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 -1 
  
 Norsjö 
  
 Gnosjö 
  
 Svalöv 
  
 Sandviken 
  
 Kiruna 
  
 Västervik 
  
 Klippan 
  
 -1,5 
  
 Vindeln 
  
 Hallstahammar 
  
 Perstorp 
  
 -2 
  
 Åsele 
  
 Sollefteå 
  
 Övertorneå 
  
 Kramfors 
  
 Vingåker 
  
 Arvidsjaur 
  
 Gällivare 
  
 Hultsfred 
  
 -2,5 
  
 Malå 
  
 Jokkmokk 
  
 Högsby 
  
 -3 
  
 Munkfors 
  
 -3,5 
  
 1.000 
  
 10.000 
  
 100.000 1.000.000 
  
 Befolkning inom 4 mil (log) 
  
 Anm. Ringarna är proportionella till kommunens befolkningsstorlek.  
 Källa:  
 Smith, E, Umeå Universitet 
  
 2.2 
  
 Den regionala befolkningsutvecklingens komponenter 
  
 Förändringar i en regions befolkningsstorlek bestäms av flera olika komponenter. Den naturliga befolkningstillväxten bestäms av skillnaden mellan antal födda och antal döda under en period. Till detta kommer flyttningsnettot, dvs. skillnaden mellan in- och utflyttning. Flytt- 
  
 SOU 2000:36  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar  
 21 
  
 ningsströmmarna kan sedan i sin tur delas in i inrikes och utrikes om- flyttning. Betraktat på detta sätt ser vi att en rad sammanfallande fakto- rer bidrar till att förklara den regionala befolkningsutvecklingen under  
 1990-talet. 
  
 Under  
 1990-talets 
  första år hade Sverige de högsta födelsetalen i Europa. Denna  
 baby-boom 
  avlöstes under andra halvan av årtiondet av en period med historiskt mycket låga födelsetal. För riket som helhet medförde detta under första halvan av  
 1990-talet 
  ett positivt födelse- netto på sammanlagt knappt 130 000 personer medan födelseöverskottet under andra halvan i stort sett var noll. Under decenniets tre sista år översteg t.o.m. antalet döda antalet födda. En sådan situation, med na- turlig folkminskning i landet som helhet, har Sverige inte upplevt sedan 1809! 
  
 Figur 3:  
 Födelse- respektive invandringsöverskott i Sverige  
 1990–1999. 
  
 80000 
  
 70000 
  
 60000 
  
 50000 
  
 40000 
  
 30000 
  
 Invandringsöverskott 
  
 Födelseöverskott 
  
 20000 
  
 10000 
  
 0 
  
 91 92 93 
  
 94 95 96 
  
 97 98 99 
  
 -10000 
  
 1990 . . . . . . . . . 
  
 . 
  
 -20000 
  
 Källa 
 : SCB 
  
 Under  
 1990-talets 
  första år hade större delen av landet ett födelseöver- skott, med några få undantag som delar av Västernorrland, Härjedalen och flertalet regioner i Bergslagen, som hade mindre underskott. I första hand var födelsetalen negativa i de minsta arbetsmarknadsregionerna medan de större hade överskott. Under  
 1990-talets 
  senare del har i stället större delen av landet haft ett födelseunderskott. 
  
 22  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 SOU 2000:36 
  
 Figur 4 
 : Födelseöverskott per lokal arbetsmarknad  
 1990–1994 
  
 Figur 5:  
 Födelseöverskott per lokal arbetsmarknad  
 1995–1999 
  
 1990-1994 
  
 1995-1999 
  
 40 - 83 % 
  
 40 - 77 % 
  
 0 - 40 % 
  
 0 - 40 % 
  
 -40 
  
 - 0 % 
  
 -70 
  - 0 % 
  
 -72 
  
 -  
 -40 
  % 
  
 -140 
  -  
 -70 
  % 
  
 Källa 
 : SCB 
  
 En viktig förklaring till nedgången under slutet av decenniet är de mycket låga fertilitetstalen, som sjönk till cirka 1,5 barn per kvinna. En viktig fråga är givetvis om Sverige generellt håller på att anpassa sig till de låga nivåer som sedan länge är etablerade i t.ex. många sydeuro- peiska länder. Historiska erfarenheter säger dock att tillfälliga ned- gångar från det långsiktiga genomsnittet (1,9 barn/kvinna) brukar efter- följas av en motsvarande uppgång. En orsak till nedgången kan därför vara att unga människor under en period väljer att skjuta upp barna- födandet. Det skulle mycket väl kunna innebära att vi inom några år får en ny  
 baby-boom 
  igen. 
  
 SOU 2000:36  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar  
 23 
  
 De regionala skillnaderna i fertilitetstal som tidigare funnits har minskat över åren och i dag är fertilitetstalen förhållandevis lika över hela landet. De regionala skillnaderna i födelsenetto speglar därför i första hand skillnader i befolkningens ålderssammansättning. Med andra ord, kvinnor i olika delar av landet föder ungefär lika många barn, men antalet kvinnor i barnafödande ålder varierar regionalt. 
 När det gäller befolkningsutvecklingen i olika typer av bebyggelse- strukturer, så har glesbygdsområden samt mindre och medelstora tät- orter totalt haft en minskande befolkning under 1990- talet, medan den tätortsnära landsbygden, skärgården och de större tätorterna har haft ökande befolkningstal. 
  
 Tabell 1:  
 Befolkning 1998 och befolkningsförändringar  
 1990–1998 
  efter bebyggelsestruktur, procent Anm. Tätorter = orter med > 3000 inv, Tätortsnära landsbygd = boendeområden med  
 Chavezminuters restid till tätort, Glesbygd = boendeområden med över 45 minuters restid till tätort 
  
 Befolkningsförändring 
  
 Andel män/kvinnor 
  
 Andelar 
  
 av 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 Totalt 
  
 Män 
  
 Kvinnor 
  
 riket 
  
 Lara 
  
 -6,2 
  
 -4,7 
  
 -5,5 
  
 51,5 
  
 48,5 
  
 2.2 
  
 bygden 
  
 Tätortsnära 
  
 0,1 
  
 0,9 
  
 0,5 
  
 51,2 
  
 48,8 
  
 22,5 
  
 landsbygd 
  
 Tätorter 
  
 4,4 
  
 3,9 
  
 4,1 
  
 48,8 
  
 51,2 
  
 75,3 
  
 Källa:  
 Glesbygdsverket 
 Skillnaden mellan olika arbetsmarknader är dock stor, när det gäller hur olika bebyggelsestrukturer utvecklats. Av figurerna  
 6–9 
  framgår exempelvis att flera lokala arbetsmarknadsregioner (Mälardalen, Simmons slagen, Västra Götaland och vissa regioner i norra Sverige) haft den mest gynnsamma befolkningsutvecklingen i områden utanför tätorterna. 
  
 24  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 SOU 2000:36 
  
 Figur 6:  
 Befolkningsutveckling i tätorter per arbetsmarknadsregion  
 1990–1998 
  
 Figur 7:  
 Befolkningsutveckling i tätortsnära landsbygder per arbets- marknadsregion  
 1990–1998 
  
 Tätorter 
  
 Tätortsnära 
  
 landsbygd 
  
 Ökning 
  
 Ökning 
  
 Ingen förändring 
  
 Ingen förändring 
  
 Minskning 
  
 Minskning 
  
 Källa: Glesbygdsverket 
  
 SOU 2000:36  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar  
 25 
  
 Figur 8:  
 Befolkningsutvecklingen i glesbygder per arbetsmarknadsregion  
 1990–1998 
  
 Figur 9:  
 Befolkningsutvecklingen i gles- och landsbygder relativt tätorter per arbetsmarknadsregion  
 1990–1998. 
  
 Gles- och landsbygder 
  
 Glesbygder 
  
 rela tivt tä torter 
  
 Ökning 
  
 Ökning 
  
 Ingen förändring 
  
 Ingen förändring 
  
 Minskning 
  
 Minskning 
  
 Källa 
 : Glesbygdsverket 
 En annan viktig faktor som förstärkte uppgången under första halvan av årtiondet var den omfattande invandringen till Sverige. Totalt stod det positiva nettot för utrikes flyttningar för mer än halva befolkning- sökningen i Sverige under denna period. Det kraftigt minskade nettot för flyttningar till och från Sverige medförde tillsammans med födelsetalens nedgång att landet totalt sett fick en stagnerande befolkningsutveckling under andra halvan av  
 1990-talet. 
  Den invandrade befolkningens fördelning i landet är tämligen koncentrerad till de större stads- regionerna. Av alla som i dag bor i stockholmsregionen är närmare 
  
 26  
 Regional befolkningsutveckling – mycket mer än flyttningar 
  
 SOU 2000:36 
  
 hälften (46%) antingen födda i utlandet eller har minst en förälder som är född i utlandet. 
  
 Figur 10:  
 Andel utrikes inflyttare av den totala inflyttningen per arbetsmarknadsregion  
 1990–1994 
  
 Figur 11:  
 Andel utrikes inflyttare av den totala inflyttningen per arbetsmarknadsregion  
 1995–1999 
  
 1990-1994 
  
 1995-1999 
  
 30-50 
  % 
  
 30-42 
  % 
  
 20-30 
  % 
  
 20-30 
  % 
  
 10-20 
  % 
  
 10-20 
  % 
  
 7-10 
  % 
  
 3-10 
  % 
  
 Källa: SCB 
  
 SOU 2000:36 
  
 27 
  
 3 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
 Även om det i kapitel 2 slås fast att flyttningar långt ifrån är den enda, och faktiskt inte ens den viktigaste faktorn bakom den regionala be- folkningsutvecklingen under  
 1990-talet 
  skall detta kapitel sammanfatta vad vi vet om migrationen inom Sverige. I fokus står frågor som: Hur omfattande är flyttningen mellan svenska regioner och har flyttningen ökat eller minskat under senare årtionden? Hur samspelar mellanregio- nala flyttningar med arbetsmarknadsrörlighet? Vilka flyttar varifrån, vart och varför, och varför stannar de flesta? Är flyttningar ett problem, och i så fall för vem? 
  
 3.1 
  
 Om brutto- och nettoflyttningar: ökad rörlighet på  
  
 1990-talet 
  
 Befolkningsstatistiker, geografer och demografer har under årtionden utforskat flyttningarnas mönster, orsaker och effekter. Den bild som de presenterar är genomgående väsentligt mer nyanserad än den flyttlassdebatt som präglar den massmediala rapporteringen om rör- lighet. Helt grundläggande i detta sammanhang är att skilja på den samlade rörligheten, vad som brukar kallas bruttoflyttningen å ena sidan, och skillnaden mellan in- och utflyttningen i en region, nettoflyttningen, å andra sidan. Det är i allmänhet nettoflyttningen som står i fokus för den regionalpolitiska debatten trots att diskussionen om för- och nackdelar med ökad rörlighet rimligtvis borde gälla bruttorörligheten. 
 Det finns också ett starkt samband mellan in- respektive utflyttning. Regioner med en hög andel utflyttare har samtidigt en hög andel in- flyttare och tvärt om. För flertalet arbetsmarknader är således in- re- spektive utflyttningen av samma storleksordning. Det innebär också att förhållandevis marginella nettoförändringar kan vara resultatet av mycket omfattande bruttoströmmar liksom att små förändringar brutto kan resultera i betydande nettoförändringar. 
  
 Figur 12:  
 In- respektive utflyttning till och från lokala arbetsmarknader 1999, andelar av befolkningen 1999. 
  
 28  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 Utflyttning 
  
 8,0% 
  
 7,0% 
  
 6,0% 
  
 5,0% 
  
 4,0% 
  
 3,0% 
  
 2,0% 
  
 1,0% 
  
 0,0% 
  
 0,0% 
  
 2,0% 
  
 4,0% 
  
 6,0% 
  
 8,0% 
  
 Inflyttning 
  
 Källa:  
 Egna beräkningar grundade på SCB:s statistik 
 Vanligtvis (under 1970- och 1980- talen) har det också varit så att t.ex. perioder av negativa flyttningsnetton i s k utflyttningsområden i första hand har orsakats av en minskande inflyttning, medan den årliga ut- flyttningen från dessa områden har varit förhållandevis konstant. 
 Långtidstrenden i Sverige sedan  
 1960-talet 
  har varit minskad rörlig- het. Den andel av befolkningen som flyttat mellan regioner (brutto) har trendmässigt minskat (se Figur 13). Under flyttlassepokens höjdpunkt, 1970, flyttade nästan tre procent av alla svenskar årligen över en länsgräns. Under 1970- och  
 1980-talet 
  låg den årliga noteringen för det mesta i trakten av två procent. Under  
 1990-talet 
  bröts emellertid denna sjunkande trend. Detta gäller såväl de långväga flyttningarna, över länsgräns, som de kortväga, mellan lokala arbetsmarknader och mellan kommuner. Minskningen har stannat av och tendensen är snarast en måttlig ökning av den samlade rörligheten. 
  
 1990-talet 
  var också ett årtionde som avvek från det normala mönst- ret med avseende på flyttningarnas beroende av arbetsmarknadens för- ändringar. Det normala sambandet har varit att goda tider inneburit hög geografisk omflyttning och dåliga tider lägre rörlighet. Under  
 1990-talet 
  har bruttorörligheten ökat något trots att arbetslösheten i Sverige, och i de flesta svenska regioner, legat på sin högsta nivå sedan  
 1930-talet. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 29 
  
 Figur 13:  
 Franklin flyttningar i Sverige  
 1961-97 
  (flyttningar över länsgräns), antal flyttare per tusen inv. 
  
 30 
  
 25 
  
 20 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 0 
  
 1961 
  
 1964 
  
 1967 
  
 1970 
  
 1973 
  
 1976 
  
 1979 
  
 1982 
  
 1985 
  
 1988 
  
 1991 
  
 1994 
  
 1997 
  
 Källa 
 : Rapport 1, Lokala arbetsmarknader i konkurrens 
  
 Vad beror den, låt vara måttliga, ökningen av rörligheten under 1990- talet på? Vilka är de nya flyttarna? Den ökade interna migrationen i Sverige under  
 1990-talet 
  har delvis varit en funktion av en ökad om- flyttning av invandrare. Flyktingmottagningen i början av  
 1990-talet 
  innebar att nyanlända flyktinginvandrare placerades ut i de flesta svenska kommuner, varefter många flyttat vidare inom Sverige, ofta i riktning mot storstadsområdena. Detta kan emellertid endast förklara en del av ökningen. En annan och mera betydande orsak, som indirekt naturligtvis har samband med  
 1990-talets 
  arbetsmarknadskris, är det ökade antalet studerande. Expansionen av den högre utbildningen har resulterat i en ökad geografisk rörlighet. Det är nämligen ungdomarna som står för hela uppgången i flyttningarna jämfört med tidigare perio- der. Detta framgår exempelvis av figur 14, där de åldersspecifika flytt- intensiteterna jämförs för 1970 och 1997, två år som båda kännetecknas av en hög geografisk rörlighet. Skillnaderna mellan 1970 och 1997 har också förstärkts genom att det blivit allt vanligare att studenter skriver sig på studieorten. Det framgår klart att det är människor i ål- dersintervallet  
 19-26 
  år som har högre åldersspecifika flyttintensiteter 1997 jämfört med 1970. För alla andra åldersgrupper, där de arbets- marknadsrelaterade flyttningarna skulle förväntas väga tyngre, råder det 
  
 30  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 motsatta förhållandet. Här var rörligheten mindre i slutet av  
 1990-talet 
  än tre decennier tidigare. 
  
 Figur 14:  
 Åldersspecifika långväga flyttintensiteter 1970 respektive 
  
 1997 (flyttningar över länsgräns). 
  
 12 
  
 1997 
  
 10 
  
 8 
  
 % 
  
 6 
  
 1970 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 4 
  
 8 
  
 12 
  
 16 
  
 20 
  
 24 
  
 28 
  
 32 
  
 36 
  
 40 
  
 44 
  
 48 
  
 1 
  
 Ålder 
  
 Källa 
 : Rapport 1, Lokala arbetsmarknader i konkurrens 
  
 En av de mest omskrivna företeelserna under  
 1990-talet 
  är vidare att det endast är ett mindre antal lokala arbetsmarknader som har haft in- flyttningsöverskott, företrädesvis då i och omkring storstadsområden. Det är således inte längre endast de traditionella utflyttningsregionerna, Norrlands inland och Bergslagen, som har fått vidkännas en nettout- flyttning. Även regioner som tidigare har haft relativt balanserade bruttoströmmar, åtminstone på aggregerad nivå, har under  
 1990-talet 
  fått utflyttningsöverskott. Exempelvis hade drygt hälften av högskole - orterna en nettoutflyttning år 1999. 
 Av figur 15 framgår hur befolkningsutvecklingen  
 1990–1998 
  hade varit om vi inte hade haft någon inrikes omflyttning alls. Även i en så- dan, om än i praktiken orealistisk, situation skulle omkring hälften av alla arbetsmarknadsregioner ändå haft en stagnerande eller minskande befolkning. Detta kan jämföras med den faktiska befolkningsutveck- lingen, där befolkningen var stagnerande eller minskande i två tredje - delar av landets arbetsmarknadsregioner. Till de arbetsmarknadsregio- 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 31 
  
 ner där omflyttningen inrikes bidragit mest till befolkningsminskningen hör Laxå, Hällefors, Gällivare, Markaryd, Kiruna, Hofors, Hagfors, Ludvika och Avesta. 
  
 Figur 15:  
 Befolkningsutveckling per arbetsmarknadsregion, exklusive inrikes omflyttningar,  
 1990–1998 
  
 Figur 16:  
 Faktisk befolkningsutveckling per arbetsmarknadsregion  
 1990–1998 
  
 Exklusive inrikes 
  
 Faktisk 
  
 omflyttning 
  
 utveckling 
  
 2 - 5 % 
  
 5 - 9 % 
  
 0 - 2 % 
  
 0 - 5 % 
  
 -2 
  - 0 % 
  
 -6 
  - 0 % 
  
 -5 
  -  
 -2 
  % 
  
 -12 
  -  
 -6 
  % 
  
 Källa 
 : SCB 
  
 Glesbygdsverket har i en studie studerat flyttmönster mellan  
 tätorts-, 
  landsbygds- och glesbygdsområden under  
 90-talet. 
 4 
  
 Även resultaten 
  
 4  
 Glesbygdsverket (2000): Utveckling i gles- och landsbygder, årsrapport 2000. 
  
 32  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 från denna studie ger anledning att moderera den traditionella bilden av hur flyttmönstren ser ut. 
 Av studien framgår att 90 % av alla flyttningar mellan tätorter, tät- ortsnära landsbygder samt glesbygder sker lokalt och huvudsakligen sker mellan motsvarande områdestyper (se tabell 2) 
 Tabell 2 Flyttningar mellan områdestyper  
 1994–1998, 
  tusental personer 
  
 Till: 
  
 Glesbygd 
  
 Tätortsnära 
  
 Tätort 
  
 landsbygd 
  
 Från 
  
 49 
  
 10 
  
 27 
  
 Glesbygd 
  
 Tätortsnära 
  
 9 
  
 447 
  
 422 
  
 Landsbygd 
  
 Tätort 
  
 23 
  
 383 
  
 4 145 
  
 Källa 
 : Glesbygdsverket 
 Exempelvis flyttade 45 000 personer från skogslänens inre delar under perioden  
 1994–1998, 
  samtidigt som 33 000 flyttade till samma region. En majoritet av de som flyttade från skogslänens inre delar flyttade till skogslänens övriga delar, medan endast en fjärdedel flyttade till stor- stadsregioner. Av den totala inflyttningen till storstadsregionerna ut- gjorde inflyttningen från skogslänens inre delar 5 %. Det omedelbara sambandet mellan glesbygdens befolkningsminskning och storstädernas befolkningstillväxt är med andra ord förhållandevis svagt. Flytt- strömmarna ser till största delen helt annorlunda ut. 
 5 
  
 Som tidigare påpekats står ungdomarna för den helt övervägande delen av alla flyttningar och dessa svarar också för huvuddelen av stor- städernas inflyttningsöverskott. När det däremot gäller åldrarna  
 30–64 
  år är situationen delvis den omvända. 1994 – 1998 hade sammantaget såväl gles- som tätortsnära landsbygdsområden ett inflyttningsöverskott, medan tätorterna, exklusive storstäderna, totalt sett hade ett in- flyttningsunderskott. 
 I nästa avsnitt analyseras hur flyttningar mellan regioner är kopplade till rörlighet på arbetsmarknaden. Att de flesta i arbetsför ålder som flyttar mellan regioner också byter sysselsättning är självklart. Detta betyder dock, som vi skall se i senare avsnitt, inte nödvändigtvis att det är det nya arbetet, eller studierna, som var den enda eller primära orsaken till att en individ valde att flytta. Icke desto mindre är det, ur utredningens perspektiv, betydelsefullt att få en bild av hur geografisk rörlighet är relaterad till arbetsmarknadsrörlighet. I vilken utsträckning flyttar människor från arbetslöshet till arbete, från studier till arbete, 
  
 5  
 Ibid. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 33 
  
 respektive från ett arbete till ett annat? Detta är exempel på frågor som belyses i det följande. 
  
 3.2 
  
 Flyttningar och arbetskraftsrörlighet 
  
 I en bilaga till utredningen  
 6  
 analyseras flyttmönster mellan olika ar- betsmarknader under  
 1990-talet. 
  Flyttarnas  
 (16-64 
  år) förändrade ar- betsmarknadsstatus före och efter flytt från ett år till ett annat har stu- derats. Flyttarnas karriärer (statusförändring) har sedan jämförts med motsvarande statusförändringar för de som bott kvar (stannarna). Reese skiljer på fyra olika typer av status före och efter flytt: 
  
 - 
  
 Sysselsatta 
  
 - 
  
 Studerande 
  
 - 
  
 Arbetslösa 
  
 - 
  
 Övriga, ej sysselsatta 
  
 Totalt är såldes 4 x 4 olika kombinationer möjliga. Av tabell 3 framgår flyttarnas status före och efter flytt mellan olika arbetsmarknadsregioner  
 1991-96. 
  Den helt dominerande gruppen är de som flyttar från ett arbete till ett annat. Den därnäst största gruppen är de som flyttar från studier till studier. Totalt flyttar således 73 % av alla flyttare till arbete eller studier. Av tabellen framgår också att den vanligaste karriären för en flyttare är att man efter flytten behåller den status man hade innan. Andelen flyttare som flyttar från arbetslöshet till arbete utgör en mycket liten andel av alla flyttare (jmf.  
 1960-talet). 
  
 6  
 Rapport 1, Lokala arbetsmarknader i konkurrens. 
  
 34  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 Tabell 3:  
 Flyttstatus före och efter flytt år  
 1991-96, 
  andelar av totala antalet flyttningar under perioden. 
  
 Flytt till: 
  
 Arbete 
  
 Studier 
  
 Arbetslös 
  
 Ej syss. 
  
 Summa 
  
 het 
  
 Flytt från: 
  
 Arbete 
  
 33 % 
  
 5 % 
  
 4 % 
  
 2 % 
  
 44 % 
  
 Studier 
  
 8 % 
  
 20 % 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 30 % 
  
 Arbetslösh 
  
 3 % 
  
 1 % 
  
 5 % 
  
 1 % 
  
 10 % 
  
 et 
  
 Övriga ej 
  
 2 % 
  
 1 % 
  
 1 % 
  
 11 % 
  
 16 % 
  
 syss. 
  
 Summa 
  
 46 % 
  
 27 % 
  
 11 % 
  
 15 % 
  
 100 % 
  
 Källa 
 : Rapport 1, Lokala arbetsmarknader i konkurrens 
 Det finns vissa markanta skillnader mellan första respektive andra hal- van av  
 1990-talet. 
  I början av  
 1990-talet 
  dominerade flyttning till arbete i alla årskullar. I nästan alla åldrar flyttade då 70 procent eller fler till ett arbete (detta är dock inte detsamma som att arbetsbytet var motivet till att flyttningen genomfördes, jämför nedan). Mot slutet av  
 1990-talet 
  har flyttingarna allt mer koncentrerats till lägre åldrar. Av alla flyttare har andelen mellan 20 och 29 år ökat från 45 till 55 %. 
 Vilka karriärmönster som är vanligast varierar mellan olika ar- betsmarknader, om än inte alla gånger helt i enlighet med vad man skulle förvänta. Andelen av alla inflyttare som flyttar till arbete varie rar mellan drygt en tredjedel och knappt två tredjedelar i  
 LA-regionerna 
  (1996). Av dem som flyttade till Pajala, Haparanda, Överkalix, Övertorneå, Markaryd och Kalix var det jämförelsevis få som flyttade till ett arbete (lägsta andelarna i landet). Av dem som flyttade till andra små och i flera fall glesa arbetsmarknader som Arjeplog, Älvdalen, Åre, Värnamo, Gnosjö och Dorotea, var det å andra sidan många som flyttade till arbete (högsta andelarna i landet). 
 Av de som flyttade till ett arbete saknade omkring en fjärdel för- värvsarbete före flytten. Studerar vi endast denna inflyttargrupp så är även här skillnaderna stora mellan olika arbetsmarknader. De arbets- marknader med högst andel inom denna grupp (dvs. flyttare från ar- betslöshet till arbete) var Umeå, Härjedalen, Dorotea och Arjeplog, medan motsvarande andel var lägst i Laxå, Gullspång och Munkfors. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 35 
  
 Figur 17:  
 Andel av den totala inflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker till arbete,  
 1991–1996. 
  
 Figur 18:  
 Andelen av den totala utflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker från arbete,  
 1991–1996. 
  
 Till arbete 
  
 Från arbete 
  
 50 - 66 % 
  
 50 - 64 % 
  
 33 - 50 % 
  
 33 - 50 % 
  
 19 - 33 % 
  
 20 - 33 % 
  
 Källa 
 : SCB 
  
 När det gäller de som flyttar som ett led i sin yrkeskarriär, dvs. de som flyttade från ett arbete till ett annat (den största gruppen flyttare), så är även här spännvidden mellan olika arbetsmarknader betydande. Högst andel inflyttare av denna typ (84% av samtliga inflyttare) hade Sävsjö och Wells, medan denna inflyttarkategori utgjorde 60 % av dem som flyttade till Sorsele (lägst andel). Som jämförelse kan nämnas att omkring två tredjedelar av inflyttarna till Stockholm, som hade ett arbete före flytt, arbetade även efter. 
  
 36  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 Det är med andra ord ingen entydig bild av vilka typer av arbets- marknader som ger möjligheter till nytt eller fortsatt arbete efter flytt. Större arbetsmarknader ligger vanligen nära genomsnittet för alla ar- betsmarknader i hela landet medan variationerna är betydligt större när det gäller de mindre. 
 Även om de som är arbetslösa utgör en liten andel av alla flyttare så skiljer sig bilden mellan olika arbetsmarknader. För vissa arbetsmark- nader var andelen arbetslösa av den totala inflyttningen omkring en fjärdedel under den studerade perioden. I dessa regioner svarar också de som är arbetslösa före flytt för en förhållandevis stor andel av den totala utflyttningen (c:a 15 till 20 procent). 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 37 
  
 Figur 19:  
 Andel av den totala inflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker till arbetslöshet,  
 1991–1996. 
  
 Figur 20:  
 Andel av den totala utflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker från arbetslöshet,  
 1991–1996. 
  
 Till arbetslöshet 
  
 Från arbetslöshet 
  
 20 - 27 % 
  
 20 
  
 - % 
  
 10 - 20 % 
  
 10 
  
 - 20 % 
  
 7 - 10 % 
  
 5 - 10 % 
  
 Källa:  
 SCB 
  
 I enlighet med vad som hittills har framgått svarar ungdomars flyttningar för i stort sett hela ökningen av den totala mellanregionala rörligheten under  
 1990-talet. 
  I huvudsak är det flyttningar till studier som är förklaringen till detta. Av den totala inflyttningen har andelen som flyttar till studier ökat från 12 till 28 procent mellan åren 1991 till 1996. 
 Den andel av den totala inflyttningen som sker till studier varierar dock kraftigt mellan olika arbetsmarknader. De arbetsmarknader där flyttare till studier svarade för den största andelen av den totala inflytt- 
  
 38  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 ningen var  
 (1996-97) 
  Örnsköldsvik (37%), Växjö (35%), Skellefteå (35%), Västervik (34%) och Karlskrona (34%). Lägst andelar hade George (11%), Älvdalen (15%), Munkfors (15%), Sorsele (16%) och Åsele (17%). Framför allt svarar utbildningsinflyttningen för höga an- delar i flertalet högskoleregioner. Bland orterna med höga andelar finns emellertid också regioner utan någon mer omfattande högskoleutbild- ning, som t.ex. Arvika eller Övertorneå, med. 
  
 Figur 21:  
 Andelen av den totala inflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker till studier,  
 1991–1996. 
  
 Figur 22:  
 Andel av den totala utflyttningen per lokal arbetsmarknad som sker från studier,  
 1991–1996. 
  
 Till studier 
  
 Från studier 
  
 33 - 52 % 
  
 33 - 43 % 
  
 25 - 33 % 
  
 25 - 33 % 
  
 5 - 25 % 
  
 13 - 25 % 
  
 Källa:  
 SCB 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 39 
  
 Även om den kraftiga utbyggnaden av antalet högskoleplatser under senare år är en viktig förklaring till den ökade omflyttningen, så är det inte den enda förklaringen. Andelen flyttare till exempelvis gymna- sieutbildningar har också ökat betydligt. Således ökade andelen flyttare med grundskoleexamen som flyttade till studier från 16 till 31 procent under perioden  
 1991–1996 
  (se vidare avsnitt 3.4.) 
 Vi har tidigare sett att flyttningsbenägenheten är som störst bland ungdomar, medan den i genomsnitt är lägre i andra åldersgrupper. I följande avsnitt skall vi se närmare på vilka som flyttar, vilka som inte flyttar, samt vad vi vet om motiven bakom individers beslut i dessa av- seenden. 
  
 3.3 
  
 Flytta eller stanna? Några resultat från en underlagsstudie 
  
 I en annan av kommitténs underlagsrapporter  
 7  
 redovisas en studie av hur människors beslut att flytta eller stanna sammanhänger med deras sociala och ekonomiska situation, deras allmänna livsvärden och deras värdering av bostadsorten. Utgångspunkten är att samhällets behov av såväl rörlighet som stabilitet i befolkningen kan komma i konflikt med människors preferenser, grundläggande livsvärden och planerade livsprojekt. Varken önskan om stabila regionala befolkningsunderlag eller flexibel anpassning till den regionala arbetskraftsefterfrågan rim- mar med nödvändighet väl med människors önskningar. 
 Genom en omfattande enkät undersöks hur flyttning och kvarboende stämmer med människors livsvärden, preferenser och med deras sociala och ekonomiska situation. Motiven bakom besluten att flytta eller stanna har kartlagts och relaterats till hur nöjda eller missnöjda flyttarna är med förhållandena på den nya bostadsorten. Resultaten är tämligen entydiga och förefaller vid någon eftertanke vara självklara. Icke desto mindre innebär de slutsatser som kan dras en utmaning för en del av den traditionella regionalpolitikens utgångspunkter. 
  
 7  
 Rapport 2, Värdet av att flytta och att stanna - om flyttningsbeslut, platsanknytning och livsvärden. 
  
 40  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 3.3.1 
  
 Vilka flyttar, vilka stannar? 
  
 Undersökningen visar bl.a. att utbildning har betydelse för flyttnings- benägenheten.  
 Högutbildade flyttar mer än lågutbildade 
 . T.ex. är sannolikheten att flytta avsevärt större för personer med universitetsut- bildning och den är särskilt stor för de med en längre universitetsut- bildning. Denna effekt är begränsad till vissa typer av flyttningar, ex- empelvis spelar universitetsutbildning ingen roll för sannolikheten att flytta mellan olika glesbygdsregioner. Stannarna har lägre utbildnings- nivå än flyttarna, och högst andel högskoleutbildade har, inte oväntat, de som flyttat mellan olika tätorter. 
 Undersökningen visar, också i likhet med tidigare forskning, att  
 sammanboende flyttar mindre  
 än ensamstående och att detta gäller även när man kontrollerat för effekten av flera andra faktorer, t.ex. ål- der. En förklaring till detta, och som getts i andra studier, är att i hushåll där båda förvärvsarbetar kan det vara svårt för medföljande partner att få ett acceptabelt arbete. Detta gäller inte minst när båda har en specialiserad utbildning, och arbetsmarknaden blir begränsad till ett fåtal större orter. 
 Flyttarna skiljer sig också från stannarna genom sina annorlunda livsvärden.  
 Stannare värderar trygghet och tradition, flyttare värderar omväxling och autonomi 
 . Flyttarna är i högre grad människor som eftersträvar öppenhet inför förändring och prioriterar värden som omväxling och autonomi. Stannarna eftersträvar i högre grad bevarande och stabilitet och prioriterar värden som trygghet och tradition. Flyttare och stannare skiljer sig också i genomsnitt åt när det gäller inställning till att flytta. Flyttare tycker i högre grad än stannare att det vore spännande att bo på en annan ort och att man skall flytta dit där arbete finns. Stannare anser i högre grad att människor skall ha möjlighet att bo kvar i sin hemtrakt. Undersökningen visar att de som trivs på hemorten, de som har sina nära vänner där och de som bott där länge, har svårare att tänka sig att flytta. De som stannar har i högre grad blivit insiders, d.v.s. har investerat i ett lokalt humankapital och ett lokalt nätverk som skulle gå förlorat vid en flyttning. Priset för att flytta blir högre för dem och fördelarna av att stanna blir fler. 
  
 3.3.2 
  
 Flyttningens orsaker: tvång eller fri vilja? 
  
 De allra flesta som flyttat uppger att  
 man flyttade eftersom man ville  
 göra det och att det var lätt att fatta beslut om att flytta. De få personer som inte angav att de flyttat av fri vilja, och de som tyckte flyttbeslutet var svårt, hade i mindre omfattning kontakter med grannar, släkt och vänner på den nya bostadsorten. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 41 
  
 Figur 23:  
 Motiv till flytt 
  
 18 
  
 16 
  
 14 
  
 Procent 
  
 12 
  
 10 
  
 8 
  
 6 
  
 4 
  
 2 
  
 0 
  
 Fick arbete 
  
 Medföljande 
  
 Bytte 
  
 arbete 
  
 Annat 
  
 boende 
  
 Studier 
  
 Släkt 
  
 Byta miljö 
  
 Flytta ihop 
  
 Annat 
  
 Källa 
 : Rapport 2, Värdet av att flytta och att stanna - om flyttningsbe- slut, platsanknytning och livsvärden. 
 Det vanligast angivna  
 motivet  
 till att flytta var  
 miljöbyte 
 . Att flytta till släkt, att flytta ihop, flytta till annat boende samt att byta miljö var motiv som uppgavs av sammanlagt 60 % av de svarande. Endast en femtedel av de svarande uppgav att nytt arbete eller byte av arbete varit ett motiv bakom den senaste flyttningen. Studier angavs som ett motiv av ungefär lika många. 
  
 3.3.3 
  
 Flyttare och stannare: vilka trivs bäst? 
  
 En  
 överväldigande majoritet av såväl flyttare som stannare  
 anger att de är  
 nöjda eller mycket nöjda med förhållandena på bostadsorten 
 . Mycket få uttrycker ett missnöje, men i de fall man var mindre nöjd är det främst möjligheterna att byta eller få arbete och kulturutbudet som anges. Stannare är något mer nöjda med sin bostadsort än de som flyttat under de senaste två åren. Bland flyttarna är de som flyttat mellan tätbygder mer nöjda än övriga flyttargrupper. De flesta som någon gång flyttat i vuxen ålder menar ändå att det på det hela taget blivit bättre, och ju längre sedan det var man flyttade desto bättre tycker man att det blivit. Särskilt boendesituationen anser man ha blivit bättre. 
  
 42  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 Unga personer är genomgående mindre nöjda med hemorten. Det är främst boendesituationen och möjligheterna till fritidsaktiviteter som åldersgruppen  
 18-24 
  år är missnöjd med, medan man är mer nöjd med möjligheterna till studier och serviceutbudet. 
 Kvinnor är mer nöjda med sin hemort än vad män är. Det är egentli- gen bara möjligheterna att byta eller få arbete som kvinnor är mer missnöjda med. Likaså är sammanboende personer mer nöjda med sin hemort, och det är framför allt boendesituationen och miljön de upp- skattar. Personer med barn är i genomsnitt mindre nöjda med sin hemort än andra. 
 Det finns en signifikant skillnad i hur nöjd man är mellan de som har ett arbete och de som är arbetslösa. Förvärvsarbetande är mer nöjda. Ändå är viljan hos de arbetssökande att flytta från sin bostadskommun för att få ett arbete lägre än för de förvärvsarbetande. Endast på mellanstora orter är arbetssökande mer nöjda än förvärvsarbetande. 
 I undersökningen ingick frågor om hur nöjd man var med olika spe- cifika förhållanden på hemorten. I genomsnitt var de svarande mest nöjda med sin boendesituation, sina fritidsmöjligheter, sin nuvarande arbetssituation och med miljön. Mindre nöjda var man i genomsnitt med kulturutbud, möjligheter till studier samt med serviceutbud. Inte heller det sociala livet var människor fullt så nöjda med. 
 Flyttare och stannare gör olika bedömningar av vad man är nöjd med på bostadsorten. Flyttarna är generellt mindre nöjda än stannarna med det sociala livet på bostadsorten, med den egna boendesituationen, möjligheterna till fritidsaktiviteter och serviceutbudet. Dessa faktorer kan ses som sådana man bygger upp med tiden på en bostadsort. Det visar sig även att de som flyttat till glesbygd är mer nöjda med den egna boendesituationen och miljön än de som flyttat till tätbygd. Det finns också skillnader mellan stannare. Stannare i tätbygd är mer nöjda med möjligheterna till egna studier och möjligheterna att få eller byta arbete. Gruppen stannare är mer nöjda med sin bostadsort än flyttare. Detta tolkar forskarna som att man har fördelar av att ha bott en längre tid på en ort (lokala  
 insider-fördelar). 
  
 I alla de olika typerna av bostadsorter och bostadsområden uttryckte en stor majoritet att man var nöjd med förhållandena på bostadsorten. Tydligast var detta bland de som i dag bor centralt i storstäder och mellanstora städer, som uppger att de är mycket nöjda med sin bo- stadsort. Något mindre nöjda är de i mindre städer och tätorter. Det som värderas högst av de boende i storstädernas centrala områden är service- och kulturutbud, men man är även mer nöjd än de svarande i övriga ortstyper med det sociala livet samt möjligheterna till studier eller byta/få ett arbete. Boende i små tätorter och på landsbygd är mer nöjda med miljö och boendesituation. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 43 
  
 Sammanfattningsvis är således en mycket stor majoritet nöjda med den plats där de bor eller har flyttat till. Mycket få är missnöjda. Un- dersökningsresultaten visar också att flyttningar i dag, i jämförelse med 1960- talet, i en mycket ringa omfattning upplevs som ett resultat av tvingande omständigheter. 
  
 3.4 
  
 Kan högskoleutbyggnad stoppa utflyttningen? 
  
 Utbyggnaden av högskoleutbildning på fler orter har haft betydelse för hur dagens regionala flyttmönster ser ut. Vilken betydelse en enskild högskola får i detta avseende beror dock inte bara på verksamhetens omfattning uttryckt i antal utbildningsplatser. Olika högskolor fyller också helt olika funktioner i detta nationella respektive regionala ut- bildningssystemet. 
 När man i mitten av  
 1960-talet 
  etablerade de första nya högskolorna och universiteten (t.ex. Umeå, Linköping, Örebro och Karlstad) var motivet delvis annorlunda än i dag. I första hand såg man en ökad geo- grafisk tillgänglighet som ett medel för att höja den totala utbildnings- nivån i landet. Andelen ungdomar som gick vidare till högre studier varierade inom landet och ökad närhet till högskoleutbildning skulle därmed motivera fler att läsa vidare. Det fanns även andra motiv, som t.ex. att underlätta rekryteringen av läkare till norra Sverige, att påverka kulturklimatet, etc. Därutöver har också andra aspekter betonats, som t.ex. kunskapsspridning till och forskningssamverkan med näringslivet. Till dessa frågor avser vi dock att återkomma. I det här sammanhanget är det framför allt högskolornas lokalisering och konsekvenser för flyttningsmönstren som står i fokus. 
 I tidigare rapporter  
 8  
 har man kunnat konstatera att närhet till hög- skola, nu när högskoleutbildningen är väl utbyggd på det flesta håll i landet, fått en minskande betydelse för huruvida man väljer att studera på högskolenivå eller inte. Även mycket små arbetsmarknadsregioner, långt från universitet eller högskola, kan ha höga övergångstal från gymnasiet till högre utbildning. Däremot väljer man ofta den högskola som ligger geografiskt sett närmast och därmed styrs många sökande till högskolan i sitt ämnesval av den lokala högskolans utbildningsutbud. Det innebär t.ex. att en relativt sett högre andel ungdomar i Boråsregionen väljer att läsa på bibliotekshögskolan än ungdomar från andra delar av landet. (Den exakta omfattningen av dessa s.k. avlänkningseffekter är 
  
 8  
 Se t.ex. SOU 1997:13, Regionalpolitik för hela Sverige - betänkande av REKO-  
 Stat-utredningen. 
  
 44  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 dock inte fastställd.) I takt med att utbildningskraven generellt ökar får det regionala utbildningsutbudet en allt större betydelse för den regionala arbetsmarknadens möjlighet att rekrytera kvalificerad arbetskraft. Totalt innebär detta att betydelsen av att etablera högskoleutbildning för att rekrytera fler ungdomar till högre studier har minskat. Istället bör intresset mer ägnas åt vilken utbildningsprofil respektive högskola har och hur väl den svarar mot den regionala arbetsmarknadens behov. 
 Högskolans utbildningsprofil, tillsammans med dess relativa storlek i förhållande till regionens arbetsmarknad, får med andra ord en stor betydelse för hur det geografiska mönstret för rekryteringar och av- gångar ser ut. 
  
 Figur:  
 24 Andel regionala rekryterings och avgångsflöden vid ett antal universitet och högskolor 
  
 Avgångar till regionen 
  
 LÅG 
  
 HÖG 
  
 Trollhättan 
  
 Rekrytering 
  
 Karlsta 
  
 Stockholm 
  
 Skövde Borås Gävle 
  
 HÖG 
  
 Lund 
  
 KTH 
  
 Dalarna Jönköping 
  
 Luleå 
  
 Halmstad 
  
 från 
  
 Örebro 
  
 Handelshög- 
  
 Mälardalen Karlskrona 
  
 högskolan 
  
 Kalmar Linköping 
  
 LÅG 
  
 Umeå Växjö 
  
 regionen 
  
 Mitthög- 
  
 Uppsala 
  
 högskolan 
 Anm. Bilden baseras på bostadsort  
 1999-01-01 
  för de som tog högsko- leexamen 1996/1997 vid respektive högskola samt vilken mantals- skrivningsort de hade före påbörjade högskolestudier. 
 Källa 
 : SCB 
  
 Av figur 24 framgår rekryterings- och avgångsflöden till respektive från ett antal av de större universiteten och högskolorna. Stora skillnader framträder. Högskolan i Trollhättan rekryterar nästan uteslutande studenter från den egna regionen och de som lämnar denna högskola 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 45 
  
 blir nästan uteslutande kvar i den egna regionen. Också högsko- lorna/universiteten i Karlstad, Stockholm, Skövde, Borås, Göteborg, Lund samt KTH framstår som primärt hemmamarknadsutbildningar i det avseendet att i storleksordningen två tredjedelar av studenterna re- kryteras i den egna regionen. Mitthögskolan och Uppsala universitet har mycket låga andelar regional rekrytering. Eftersom de båda senare också har jämförelsevis låga andelar regionala avgångar (dvs. de flesta studenter lämnar regionen efter avslutad utbildning) synes dessa båda högskolor/universitet primärt spela en nationell roll som utbildare av studenter från andra regioner för framtida arbete i andra regioner. En- dast till mindre del synes de fylla ett regionalt utbildningsbehov. Att det gamla riksuniversitetet Uppsala spelar en roll som importör av nya studenter och exportör av färdigutbildade är föga förvånande. Däremot är det kanske mer överraskande att finna motsvarande möns- ter för Mitthögskolan. 
 Handelshögskolan i Stockholm utgör en annan extrem i det avseen- det att skolan primärt synes fungera som en importhamn i det här sammanhanget, med en omfattande riksrekrytering i kombination med mycket höga avgångsflöden till den egna regionen. Motsvarande roll spelar, om än mindre extremt, KTH samt universiteten i Stockholm, Göteborg, Linköping och i någon mån Lund. 
 Bara tre av högskolorna i figur 24 är nettoexportörer i det avseen- det att andelen avgångar utanför den egna regionen är högre än andelen rekryteringar utanför den egna regionen. Det gäller högskolorna i Luleå, Jönköping och Dalarna. Om man hårddrar resonemanget kan dessa högskolor sägas utbilda den egna regionens ungdomar för arbete i andra regioner. 
 Av figuren framgår dock inte att rekryterings- och avgångsmönster kan variera en del mellan olika år och beroende på konjunkturläge. Un- der vissa perioder bidrar högskolorna till en högre nettoinflyttning till regionen, under andra till en nettoutflyttning. I viss mån hänger detta samman med situationen på arbetsmarknaden och konjunkturläget under olika perioder. Den generella bilden ändras dock inte när det gäller betydelsen av högskolornas utbildningsprofil och dess anpassning till den regionala arbetsmarknadens efterfrågan samt de konsekvenser detta får för de regionala flyttmönstret. 
 Vi har ännu inte kunnat konstatera vilken betydelse en utbyggd di- stansutbildning eller utbyggnaden av lokala studiecentra har när det gäller konsekvenser för flyttmönstren. Mycket talar dock för att dessa typer av utbildningar vänder sig till en helt annan kategori (äldre per- soner eller redan etablerade på arbetsmarknaden) där benägenheten att flytta är väsentligt mindre. 
  
 46  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete 
  
 SOU 2000:36 
  
 Slutsatsen av detta avsnitt är att det inte finns något enkelt mönster enligt vilket utbyggnad av högskoleutbildning i en region kan sägas påverka ungdomars studie- och bosättningsval. Uppenbarligen är det inte så enkelt att högskoleutbyggnad i en region innebär att den egna regionens ungdomar väljer att studera just där. Frågan är om en sådan modell ens vore önskvärd. Högskoleutbyggnadens roll för regioners utveckling ligger därför primärt på ett annat plan. Sannolikt borde dis- kussionen mindre handla om hur mycket högskoleutbildningen skall byggas ut i olika regioner, och mer om vilken profilering av en regional högskola som bäst gynnar den allmänna ekonomiska utvecklingen i en region. Till denna fråga återkommer utredningen i sitt slutbetänkande. 
  
 3.4.1 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regionalpolitik 
  
 Flera av ovanstående resultat lämnar självklart utrymme för olika tolk- ningar. Två grundläggande slutsatser är dock svåra att väja för. Den första slutsatsen är att de beslut om att flytta, eller att stanna, som män- niskor i dagens Sverige fattar, oftast upplevs som frivilliga. Det handlar om beslut som ganska väl passar in i livsprojekt och stämmer med livsvärden. I de flesta fall har människor hamnat på en ort som de kän- ner sig nöjda med. Detta innebär inte att alla är nöjda, men de problem som man upplever är i de flesta fall inte kopplade till förhållanden på den ort där man bor eller den plats man flyttat till. De är oftast inte kopplade till felaktiga eller påtvingade val av bostadsort. Människor som bor i Sverige är i genomsnitt nöjda med sin bostadsort. 
 Liknande resultat har framkommit i en rad undersökningar under senare årtionden, det flesta dock ej så omfattande och väldokumen- terade som den som här sammanställts. Icke desto mindre har uppfatt- ningen att regionala befolkningsproblem orsakas av att olyckliga män- niskor tvingas flytta från sin hembygd visat sig extremt seglivad i den regionalpolitiska debatten. Veterligen finns ingen enda empirisk studie i Sverige som visar att någon betydande andel faktiska flyttare, på frågan om hur de upplevde sitt flyttbeslut, svarar att de flyttade trots att de hellre skulle ha stannat kvar. Om regionalpolitiskt tänkande i fortsättningen kunde ta avstamp i den slutsats som här dragits, blir för- utsättningarna för politikutformningen avsevärt bättre. 
 En andra, lika viktig slutsats, har att göra med motiven till flyttningar. De flesta som flyttar gör det av skäl som inte är relaterade till arbetsmarknaden. Det är alltså inte, i genomsnitt, avsaknaden av ett arbete eller ens önskan om ett bättre arbete, som gör att människor väljer att flytta. Det dominerande motivet är istället att människor vill byta miljö. I den studie som sammanfattas ovan anger sex flyttare av tio sådana motiv till sin flyttning. Det kan handla om att flytta till någon 
  
 SOU 2000:36 
  
 Flyttningar – mer än jakt på arbete  
 47 
  
 eller några som man vill vara nära (släkt, vänner, partner) eller i vissa fall att man vill flytta ifrån någon som man inte vill vara nära (släkt, ovänner, f.d. partner). Bara en av fem anger alltså arbetsmark- nadsrelaterade motiv (och bara en mindre del av dessa befann sig i si- tuationen att man saknade arbete och flyttade för att få jobb), och lika många (en av fem) flyttade för att studera. 
 Också detta resultat är konsistent med tidigare studier på området, och även i detta fall för vi alltså fram en slutsats som ifrågasätter en seglivad regionalpolitisk myt: att människor flyttar för att få arbete, och att fler arbetstillfällen i nettoutflyttningsregioner med automatik skulle undanröja det regionala avflyttningsproblemet. 
 Kan man av ovanstående dra slutsatsen att arbetsmarknaden inte har någon betydelse för den regionala utvecklingen? Nej, självklart inte! Det är emellertid uppenbart att de mellanregionala flyttningarna bara i en mycket begränsad utsträckning kan kopplas till situationen på den regionala arbetsmarknaden. Däremot har förhållanden på den regionala arbetsmarknaden stor betydelse genom det ömsesidiga beroende som finns mellan de som bor i regionen och näringslivet. Denna fråga tas upp till behandling i följande kapitel. 
  
 SOU 2000:36 
  
 49 
  
 4 
  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional utveckling 
  
 I enlighet med vad som redan framgått så är den mellanregionala om- flyttningen förhållandevis låg. Den något ökade totala omflyttningen under andra halvan av  
 1990-talet 
  förändrar inte detta faktum. Trots den ökade mobiliteten så är ett minst lika viktigt konstaterande att de flesta människor inte flyttar alls! Likaså har de flyttningar som är direkt orsa- kade av situationen på arbetsmarknaden fortsatt att minska. 
 Om arbetslösheten i en region ökar så leder detta endast till en mar- ginellt ökad utflyttning. I huvudsak består den högre arbetslösheten. Nackdelarna med att flytta upplevs av de flesta människor som väsent- ligt större än fördelarna, även då man befinner sig i en situation där man är arbetslös. De skillnader i arbetslöshet som finns mellan olika regioner har därför ett mycket stabilt mönster. Tidigare antaganden om att arbetslösheten skulle jämnas ut mellan olika arbetsmarknader ge- nom att arbetslösa i en region flyttar till arbete i en region med arbets- kraftbrist har med andra ord en låg giltighet idag. Som vi tidigare har kunnat konstatera är den flyttning som äger rum på grund av att ar- betslösa får arbete i en annan region av mycket ringa omfattning. 
 Även om en ökad rörlighet på arbetsmarknaden av olika skäl skulle vara önskvärd, så skulle en radikal förändring av den ovan beskrivna situationen med stor sannolikhet kräva så omfattande nya politiska be- slut så att utredningen har bedömt detta som en fråga långt utanför vårt mandat. Trots detta kan även åtgärder som har en mindre betydelse för den totala geografiska rörligheten vara värdefulla i vissa sammanhang. 
 I vilken mån arbetslösheten kan minska i landets olika regioner ser vi därför som i huvudsak beroende av hur väl respektive lokal arbets- marknad fungerar och hur arbetsmarknadsregionens näringsliv utveck- las. För näringslivet gäller också det omvända, dvs. att vi kan inte för- vänta oss att en brist på arbetskraft kan minskas, i någon mer nämnvärd omfattning, genom en ökad inflyttning. Näringslivet i en region blir på detta sätt i stort sett helt beroende av den arbetskraft som finns i regio- nen för att klara sin rekrytering. 
  
 50  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional 
  
 SOU 2000:36 
  
 Vissa företag och vissa typer av verksamheter kan givetvis genom att omlokalisera hela eller delar av sin verksamhet erhålla ett större utbud på arbetskraft. Även detta sker dock i förhållandevis begränsad utsträckning, eftersom det även för företagen många gånger är förenat med betydande kostnader att flytta. Flertalet företag har ju genom åren investerat en stor del av sina resurser i den region de bedriver sin verk- samhet i. Det gäller inte bara investeringar i produktionsutrustning, fastigheter eller annan fysisk infrastruktur. Än viktigare är snarare de anställda man har i den region man redan befinner sig i och det nät av relationer man genom åren utvecklat i regionen till kunder, leverantö- rer, bankkontakter, myndigheter, osv. 
 Såväl en brist på arbetstillfällen som brist på arbetskraft påverkas därför endast i en begränsad omfattning av att människor flyttar eller att företag omlokaliserar sin verksamhet. Även om detta givetvis före- kommer i en begränsad omfattning, så är det framför allt dynamiken inom respektive arbetsmarknad som är avgörande för hur väl denna utvecklas. I denna mening så är all utveckling lokal. 
 Enligt vårt sätt att se det är det framför allt skillnader i dynamik mellan olika arbetsmarknadsregioner som måste vara utgångspunkten när det gäller utformningen av en framtida regional utvecklingspolitik. Att få till stånd väl fungerande lokala arbetsmarknader borde därför kunna ses som ett övergripande mål för en sådan politik. 
  
 4.1 
  
 Lokala arbetsmarknader i dynamisk förändring 
  
 Mycket få personer har idag arbetsuppgifter som är helt identiska med de som de hade för bara tio år sedan. Ny kunskap och teknik, behov och efterfrågan samt vårt sätt att organisera arbetet förändras ständigt. En betydande del av dessa förändringar hanterar vi i första hand genom att skaffa oss ny kunskap och anpassa oss till en successivt förändrad arbetssituation eller genom att helt byta arbetsuppgifter inom den orga- nisation där vi arbetar. 
  
 4.1.1 
  
 Arbetskraftsefterfrågan 
  
 En stor del av denna förändringsprocess sker emellertid också genom att många helt byter arbetsplats eller genom att existerande arbetsplat- ser försvinner och nya etableras. De upp- och nedgångar i antalet sys- selsatta vi ser döljer långt mycket större bruttoförändringar. Bakom den historiskt kraftiga nettominskningen av antalet arbetstillfällen i Sverige 
  
 SOU 2000:36  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional  
 51 
  
 under första halvan av  
 1990-talet, 
  då sysselsättningen minskade med omkring 600 000 personer, döljer sig väsentligt större bruttoföränd- ringar (tabell 4). 
  
 Tabell 4:  
 Förändringar av antalet sysselsatta  
 (1000-tal) 
  i nyetablerade och expanderande respektive nedlagda och krympande arbetsställen. Anm. OBS! Förändringen mellan perioderna 1990 till 1993 och 1994 till 1995 är beräknad på två genomsnittliga år under perioden 1990 till 1993. 
  
 Period 
  
 Nyetablerade 
  
 Expanderande 
  
 Nedlagda 
  
 Minskande 
  
 Förändring 
  
 arbetsställen 
  
 arbetsställen 
  
 arbetsställen 
  
 arbetsställen 
  
 netto 
  
 1986–1989 
  
 +668 
  
 +1 272 
  
 -402 
  
 -1 
  151 
  
 +387 
  
 1990–1993 
  
 +529 
  
 +1 012 
  
 -497 
  
 -1 
  640 
  
 - 596 
  
 Förändring 
  
 -19 
  % 
  
 -20% 
  
 +20 % 
  
 + 42 
  
 1990– 
  
 1993/1986– 
  
 1989 
  
 1994-1995 
  
 +230 
  
 +613 
  
 -233 
  
 -527 
  
 +83 
  
 Förändring 
  
 -13 
  % 
  
 +21 % 
  
 - 6 % 
  
 -36 
  % 
  
 1994–1995 
  
 Meadows 
  
 Källa 
 : SCB 
  
 Även under denna djupa nedgång tillkom många nya jobb genom att nya arbetsställen etablerades eller att existerande arbetsställen expan- derade. Totalt tillkom under denna period 1 541 000 jobb, samtidigt som 2 137 000 jobb försvann. Allen innebar detta att den totala syssel- sättningen minskade med 597 000. Nedgången orsakades inte primärt av att många verksamheter försvann helt, utan framför allt av en, i för- hållande till andra halvan av  
 1980-talet, 
  kraftigt minskad sysselsättning vid krympande arbetsställen. 
 På samma sätt orsakades den ökande sysselsättningen under perio- den under  
 1990-talets 
  första del i primärt av att det tillkom fler och för- svann färre arbeten vid existerande arbetsställen. Däremot fortsatte antalet nytillkommande arbeten genom nyetableringar av arbetsställen att minska. Under såväl  
 1980-talets 
  uppgång som  
 1990-talets 
  nedgång svarade nyetableringar av arbetsställen för c:a en tredjedel av den till- kommande sysselsättningen. Under 1994 till 1995 sjönk den andelen till omkring en fjärdedel. 
 Av den sysselsättning som tillkom under  
 1980-talets 
  rekordår för- svann 80 % genom nedläggningar och sysselsättningsminskning vid existerande arbetsplatser, samtidigt som 72 % av bruttominskningen under de första åren på  
 1990-talet 
  kompenserades av en ökning i andra arbetsställen. 
 Detta illustrerar att det såväl under upp- som nedgångar i ekonomin ständigt pågår en långt mer omfattande omvandling av näringslivet än 
  
 52  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional 
  
 SOU 2000:36 
  
 vad som är uppenbart om vi endast studerar den totala sysselsättning- ens nettoförändring. Det stora antalet arbetsplatser som etableras, läggs ned, växer eller krymper innebär att efterfrågan på arbetskraft i sin tur ständigt förändras. 
 Av figur 25 framgår motsvarande bild per regiontyp för 1996. Dia- grammet visar bl.a. att bruttodynamiken, beräknat på förändringar i förhållande till den totala sysselsättningen, är högre i storstadsregio- nerna, medan nyetableringarna i bruksorterna är av en relativt sett mindre omfattning. 
  
 Figur 25:  
 Förändringar av antalet anställda i nyetablerade och expan- derande respektive nedlagda och krympande arbetsställen 1996 per re- giontyp.(F- regioner). 
  
 Hur jobben skapades och försvann 1996 
  
 15 
  
 10 
  
 5 
  
 %expanderande 
  
 0 
  
 %nyetablerade 
  
 %krympande 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 10 
  
 %nedlagda 
  
 -5 
  
 -10 
  
 -15 
  
 Förklaring: 1: Stockholm; 2: Göteborg; 3: Malmö; 4: Regionala centra; 5: Norra glesbygden; 6: Små och medelstora Lokala arbetsmarknader; 7: Storindustriorter; 8: Smådindustriorter; 9: Landsbygdsdominerade orter; 10: Bruksorter 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar grundade på uppgifter från SCB 
  
 SOU 2000:36  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional  
 53 
  
 4.1.2 
  
 Arbetskraftsutbudet 
  
 Lika omfattande är bruttodynamiken när det gäller utbudet av arbets- kraft. Under ett år lämnar c:a 10 % av arbetskraften yrkeslivet av olika anledningar samtidigt som en motsvarande andel är nya på arbetsmark- naden. En stor del av de förvärvsarbetande (ca  
 10–15 
  %, 1996) byter också arbeten under året. 
 Huvudsakligen äger denna process rum  
 inom respektive lokal  
 ar- betsmarknad. Endast en mindre del av de nytillträdda på en arbets- marknad utgörs av inflyttare. 
 Av figur 26 framgår hur avgångar och flöden av nytillträdda till ar- betsmarknaden såg ut 1996 för olika regiontyper. Dessutom framgår hur stor andel av de förvärvsarbetande som bytt företag eller bransch under året. De regiontyper som har relativt sett en högre andel av- gångar från arbetsmarknaden har också en högre andel nytillträdda. I Stockholmsregionen är andelen av arbetskraften som byter företag eller bransch nära nog den dubbla (17,8 %) i jämförelse med industriregio- nerna, som har lägst andelar (9,8 %) 
  
 Figur 26:  
 Tillträde, avgångar samt byte av företag och/eller bransch per regiontyp 1996, andelar av total sysselsättning. 
 Förändringar på arbetsmarknaden 1996 
  
 120,00% 
  
 100,00% 
  
 80,00% 
  
 60,00% 
  
 40,00% 
  
 20,00% 
  
 0,00% 
  
 10 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 -20,00% 
  
  avgående 
  
  Bytt företag /el. bransch 
  
  Ej bytt företag el. bransch  
  
  Tillträdde 
 Förklaring: 1: Stockholm; 2: Göteborg; 3: Malmö; 4: Regionala centra; 5: Norra glesbygden; 6: Små och medelstora Lokala arbetsmarknader ; 7: Storindustriorter; 8: Smådindustriorter; 9: Landsbygdsdominerade orter; 10: Bruksorter 
  
 Källa 
 : Egna beräkningar grundade på uppgifter från SCB. 
  
 54  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional 
  
 SOU 2000:36 
  
 Den största delen av nyrekryteringsbehovet beror således av de vakan- ser som uppstår när människor slutar ett arbete för att senare påbörja ett nytt. Hur detta mönster ser ut varierar dock mellan olika näringar. 
 För utredningens räkning har bl.a. rekryteringar, avgångar och flö- den av arbetskraft mellan olika branscher studerats. 
 1 
  
 För nästan alla branscher är sysselsättningsförändringar enbart för- knippade med de förändringar som äger rum till följd av lokal nyre- krytering till respektive från arbetsmarknaden samt byte av bransch på den lokala arbetsmarknaden. För några enstaka branscher spelar den mellanregionala flyttningen en viss roll. Det gäller exempelvis under några enstaka år på  
 1990-talet 
  för de mest snabbväxande branscherna såsom läkemedelsindustri,  
 IT-tjänster 
  samt sektorn högre utbildning. För växande branscher är ofta antalet branschbytare netto större än ny- rekryteringen lokalt. 
 Av figur 27 framgår sysselsättningsförändringen under perioden  
 1991–1997 
  för samtliga studerade branscher uppdelad på hur stor del av förändringen som beror på byte mellan olika branscher, lokal nyre- krytering respektive avgång från samt flytt till arbetsmarknaden. 
  
 Figur 27:  
 Sysselsättningsförändring  
 1991–1997 
  per bransch, uppdelad på branschbyten, lokal nyrekrytering, lokala avgångar samt flytt till och från den lokala arbetsmarknaden. 
 20 
 15 
 10 
 5 
 0 
  
 -5 
  
 NettoBranschbyte 
  
 NettoRekrytLokalt 
  
 NettoFlytt 
  
 Social  health care 
  
 Råvarubaserad ind. 
  
 Post  telecom 
  
 förlag/grafisk 
  
 Kunskapsintensiv 
  
 Culture, sports etc 
  
 Hotel  restaurants 
  
 elektro 
  
 Finance etc. 
  
 Higher education + 
  
 R 
  
 IT 
  
 Källa 
 : Lokala arbetsmarknader i konkurrens, rapport 1 
  
 1  
 Rapport 1; Lokala arbetsmarknader i konkurrens 
  
 SOU 2000:36  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional  
 55 
  
 I vilken mån rekryteringen till en bransch sker genom lokal nyrekryte- ring eller genom lokala byten av bransch varierar betydligt mellan olika år. Den geografiska omflyttningen vid avgångar respektive nyrekryte- ring varierar dock obetydligt. För samtliga år står de geografiska om- flyttningarna för en närmast försumbar andel av såväl nyrekrytering till som avgångar från olika näringar. Strukturomvandlingen sker med andra till allra största delen som en lokal arbetsmarknadsprocess. Vissa variationer, om än mindre, finns dock. 
 En viktig skillnad är att en arbetsmarknad av Stockholms storlek i stor sett kan klara hela omvandlingsprocessen och rekryteringsbehovet av arbetskraft på den lokala arbetsmarknaden. För en liten arbetsmark- nad beror denna förändringsprocess i högre utsträckning på flyttningar mellan lokala arbetsmarknader. I synnerhet gäller detta för mer kvalifi- cerade yrken. Den mellanregionala rörligheten är högre för arbetskraft med mer kvalificerad utbildning, men väsentligt lägre för lågutbildade. När det gäller såväl avgångar som rekryteringar svarar in- och utflyttare för en större andel på de mindre arbetsmarknaderna än de stora. När det gäller lågutbildade är motsvarande andelar mycket små på samtliga typer av arbetsmarknader och när det gäller de större arbetsmarkna- derna är de i det närmaste försumbara. 
 I takt med att växande kvalifikationskraven så ökar svårigheterna för en liten arbetsmarknad att klara en väl fungerande matchning mel- lan utbud och efterfrågan lokalt. Anpassningsprocessen måste i stället ske genom en högre andel in- respektive utflyttning av arbetskraft. Den anpassningsprocess som på motsvarande sätt äger rum på en stor ar- betsmarknad äger i huvudsak rum inom den lokala arbetsmarknaden och är således i mindre grad beroende av en ökad mellanregional rör- lighet. 
  
 4.2 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regionalpolitik 
  
 Vi har i detta kapitel konstaterat att bruttodynamiken i såväl efterfrågan som utbud av arbetskraft är flera gånger större än de nettoförändringar i sysselsättnings- och arbetslöshetsnivåer som ofta står i fokus för den regionalpolitiska diskussionen. Även i perioder av nedgång (netto) till- kommer en stor mängd nya jobb och det omvända gäller i perioder av sysselsättningsökning. Vidare har vi visat att anpassningsprocessen till förändringar på arbetsmarknaden i huvudsak sker inom den lokala ar- betsmarknaden. Flyttningar påverkar dessa processer endast marginellt. Till detta kan vi lägga att små lokala arbetsmarknader är mer beroende 
  
 56  
 Väl fungerande arbetsmarknader – en förutsättning för regional 
  
 SOU 2000:36 
  
 av mellanregional rörlighet än stora arbetsmarknader samt att beroen- det av mellanregional rörlighet allmänt sett ökar när kvalifikationskra- ven blir högre. 
 Den till synes paradoxala men ändock uppenbara slutsatsen av ovanstående är således att mindre arbetsmarknader är mer beroende av arbetskraftsrörlighet än större. Om den geografiska rörligheten helt skulle upphöra skulle Stockholms arbetsmarknad sannolikt kunna klara sig hyggligt medan problem med kompetensbrist och flaskhalsar skulle bli störst på de minsta arbetsmarknaderna. Detta förstärker den slutsats som drogs i föregående kapitel. Det är inte mellanregionala flyttningar som är problemet för svenska avfolkningsbygder. Problemet är snarare relaterat till vissa lokala arbetsmarknaders litenhet. Små arbetsmarkna- der är mer beroende av stor rörlighet. I den mån rörligheten mellan lo- kala arbetsmarknader i Sverige är ett regionalt problem är det för att den är för liten. Som jämförelse kan nämnas att rörligheten mellan lo- kala arbetsmarknader i Norge, som anses vara det land i Europa som bedriver den mest ambitiösa politiken när det gäller att upprätthålla ett spritt bosättningsmönster, är väsentligt högre än i Sverige. Slutsatsen av detta, i termer av utgångspunkter för en framtida regionalpolitik, blir att åtgärder för att skapa i en bred mening fungerande lokala arbets- marknader ges hög prioritet. Kommittén återkommer i slutbetänkandet till vilka tillväxt- och välfärdsaspekter som ger dessa förutsättningar. För många lokala arbetsmarknader blir det aktuellt med olika åtgärder för att utvidga dem geografiskt. Sådan regionförstoring, inkluderar bl.a. investeringar i infrastruktur och transportsystem för utökad pend- ling. 
  
 SOU 2000:36 
  
 57 
  
 5 
  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliserings- betingelser 
  
 En regions ekonomiska utveckling bestäms i betydande grad av dess förmåga att generera eller attrahera konkurrens- och överlevnadsduglig ekonomisk verksamhet. Enligt ett traditionellt synsätt bestäms ett företags lokaliseringsval med utgångspunkt i en företagsekonomisk lönsamhetskalkyl, främst baserad på transportkostnader, arbetskrafts- kostnader och marknadstillgång. Företagens lokaliseringsval har sedan i sin tur ansetts utöva ett inflytande på befolkningens bosättning. Företag lokaliseras på den plats som är mest optimal med hänsyn tagen till dess verksamhet, och människor som vill ha arbete får sedan söka sig till dessa platser. 
 De data om den regionala befolkningsutvecklingens mönster och drivkrafter som presenterats i detta betänkande sätter frågetecken för ett sådant synsätt. Det tycks som om människor i betydande utsträckning väljer bosättning oberoende av var arbetstillfällena finns. Kanske är det snarare så att det är befolkningens bosättning som bestämmer var företagen lokaliseras? I detta kapitel beskrivs över- siktligt hur näringslivets sammansättning och utvecklingsbetingelser förändrats under senare decennier, samt vad aktuell forskning säger om sambandet mellan företags konkurrens- och utvecklingskraft å den ena sidan, och den plats där de är lokaliserade å den andra. 
  
 5.1 
  
 Näringslivets struktur och tillväxtens drivkrafter – förr och nu 
  
 Näringslivet omvandlas. Allt oftare ser man referenser till begreppet den nya ekonomin. Förändringen innebär en övergång till en mer kunskapsbaserad ekonomi där utvecklingen av informationsteknologi och dess användning spelar en central roll. Gränsdragningen mellan företag tenderar att bli mindre skarp. Företagen verkar med ökad lätthet 
  
 58  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 över nationsgränserna och omstruktureras efter nya principer. Uppenbarligen skiljer sig dagens näringsliv i väsentliga avseenden från det vi hade för bara några årtionden sedan, och rimligtvis innebär det att företagslokalisering i dag sker efter delvis andra principer. 
 Trots de förhållandevis stabila geografiska mönster som existerar när det gäller tillväxt- och sysselsättningsutveckling, så finns betydande skillnader jämfört med på 1950- eller  
 1960-talet. 
  Bara de faktum att sysselsättningen på ett markant sätt förskjutits mellan näringsgrenar innebär att betingelserna för att bedriva ekonomisk verksamhet i olika delar av landet förändrats (se figur 28). De s.k. primärnäringarna, främst jord- och skogsbruk, sysselsatte ännu vid  
 1940-talets 
  mitt en dryg fjärdedel av arbetskraften, medan dess andel i dag minskat till drygt två procent av alla sysselsatta. Eftersom denna näringsgren per definition primärt bedrevs på landsbygden har en stor del av sysselsättningsbasen för den mest glesa bosättningen försvunnit. 
 De s.k. sekundära näringarna, gruvbrytning och tillverkningsindustri m.m. har också minskat sysselsättningsmässigt. Tillverkningsindustrins andel av den samlade sysselsättningen kulminerade redan vid 1960- talets mitt, då mer än 35 procent av alla sysselsatta återfanns i denna näringsgren. Under 1970- och  
 1980-talen 
  var det främst den s.k. tertiära sektorn som expanderade sysselsättningsmässigt. Under  
 1970-talet 
  främst i offentlig regi, men senare mer i form av privat tjänsteproduktion. 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 59 
  
 Figur 28 
 . Sysselsättningens fördelning på näringsgrenar,  
 1940–1997, 
  procent. 
  
 1 0 0 
  
 9 0 
  
 8 0 
  
 7 0 
  
 6 0 
  
 5 0 
  
 4 0 
  
 3 0 
  
 2 0 
  
 1 0 
  
 0 
  
 1 9 4 0 
  
 1 9 6 0 
  
 1 9 8 0 
  
 1 9 9 0 
  
 1 9 9 7 
  
  O ffentlig a tjänster m m 
  
  P rivata tjänste r hand e l m m 
  
  B yg g nad s- ind u stri 
  
  G ru vo r o ch tillve rk ning m m 
  
  Jo rd - o ch sk o g sbru k 
  
 Källa:  
 Historisk statistik för Sverige del 1 (för åren 1940 – 1960), tab 24, Fob 1980 samt SCB:s registerbaserade arbetsmarknadsstatistik (RAMS) (för åren 1990 och 1997). 
 I takt med denna strukturomvandling har de ekonomiska drivkrafterna förändrats i väsentliga avseenden. 1950- och  
 1960-talets 
  ekonomiska expansion byggde framför allt på ökade stordriftsfördelar i produk- tionen kombinerat med en starkt ökande marknadsefterfrågan. Om- fattande rationaliseringar av de areella näringarna skapade tillsammans med sysselsättningsexpansionen inom industrin såväl snabb produktivitets- och välståndsökning som urbanisering. Denna omvand- ling medförde ökade behov av investeringar i tätorterna och de om- fattande investeringar i bostadsbyggande som där av följde stimulerade ekonomin ytterligare. 
 Tillverkningsindustrins sysselsättning nådde alltså sin höjdpunkt redan 1965. Samtidigt hade dock grunden lagts för en sysselsättnings- expansion av de offentliga, i synnerhet kommunala, tjänstesektorerna. Till skillnad från tidigare var inte  
 1970-talets 
  expansion knuten till vissa platser, utan den var i stort sett proportionell i förhållande till hur befolkningen fördelade sig. Därmed kunde också 1950- och  
 1960-talets 
  snabba koncentration av sysselsättning och befolkning bromsas upp. Den offentliga expansionen dolde dock samtidigt en stor del av den strukturomvandling som skedde inom industrin och den privata tjänstesektorn. Trots omfattande industrikriser, som t.ex. i varvs- eller 
  
 60  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 stålindustrin, kunde tillbakagången i dessa sektorer kompenseras av dels den offentliga expansionen generellt och dels genom omfattande riktade statliga subventioner till de krisdrabbade delarna av närings- livet. Industristödspolitiken och den därpå följande devalverings- politiken kunde för en period bromsa upp tempot i omvandlingen, men knappast förändra färdriktningen. 
 Det uppdämda behov av omvandling som byggdes upp i svensk ekonomi under 1970- och  
 1980-talen 
  ledde till en mycket djup nedgång i ekonomin i början av  
 1990-talet. 
  Vid denna tidpunkt fanns, i motsats till tidigare, heller inga möjligheter att dämpa hastigheten i närings- livets omstrukturering med en kompenserande politik. Tvärtom så innebar saneringen av statens finanser att tempot i och omfattningen av omstruktureringen förstärktes. 
 I dagens svenska ekonomi kan man förenklat identifiera fyra grundläggande drivkrafter. Betydande delar av näringslivet lyder fortfarande under de traditionella  
 stordriftsfördelarnas logik  
 som anger att överlevnad kräver fortlöpande rationalisering och effektivitets- höjning i form av ständigt större investeringar i mer effektiv produktionsprocessteknologi. Här finns den tunga industri som ännu är motorn i svensk export och som fortfarande skapar stora förädlings- värden. Sinnebilden för denna produktion är bruken, den förhållande- vis spridda struktur av industriorter som ofta etablerats i anslutning till någon energi- eller råvarukälla och som, i vissa fall genom flera århundraden, dominerats av en eller ett fåtal stora arbetsplatser. Ett utmärkande drag i denna del av näringslivet är att den skapar allt färre arbetstillfällen. Företagen ökar produktionskapacitet och effektivitet, men antalet jobb minskar långsiktigt. 
 För en stor del av tillverkningsindustrin och den industrinära tjänsteproduktionen, är dock den huvudsakliga drivkraften en annan:  
 flexibilitet 
 . Här handlar det ofta om en mer småskalig produktion där konkurrenskraften primärt bestäms av företagens förmåga att snabbt anpassa produktionskapacitet och produktsortiment till snabbt föränderliga marknadskrav. Här återfinns en också ganska utspridd struktur av industriorter och regioner som mer präglas av små- och medelstora företag, ibland men inte alltid knutna till en särskild bransch. Verkstadsindustrins olika delar (maskiner, transportmedel, metallvaror m.m.) samt trävaru- och möbelindustrin är exempel på sådana näringar och Gnosjö utgör ett, låt vara extremt, men ändå illustrativt exempel på en ort som präglas av denna logik. 
 I en växande del av näringslivet kan den främsta drivkraften sägas vara  
 innovationsförmåga 
 . Här ingår  
 FoU-intensiva 
  branscher som telekommunikation/IT och läkemedel, men även andra kunskaps- intensiva verksamheter som media och andra former av upplevelse- 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 61 
  
 industri. Dessa näringar har framför allt vuxit fram i större städer och universitetsorter. Det är denna typ av verksamhet som framför allt avses med beteckningen den nya ekonomin. Oaktat debatten om de s.k. internetföretagens aktuella börsvärdering är det ett intressant faktum att det i Sverige i dag inom denna sektor finns ett stort antal företag av betydande storlek i termer av sysselsättning och omsättning, som i det flesta fall över huvud taget inte existerade för tio, eller ens fem år sedan. IT- och internetföretagens lokalisering är en het fråga i den regionala debatten. Enligt en uppfattning upphäver internet den avståndets tyranni som länge lagt en hämsko på perifera svenska regioners utveckling. När vi, via nätet, kan kommunicera över avstånd som sutte vi i samma rum uppstår en potential för omlokalisering av verksamheter från storstäder och täta regioner till mindre orter och glesa regioner. Mot detta står uppfattningen att den framväxande internetbranschen, som många andra branscher, är extremt rumsligt koncentrerade. Om man kan tala om att ett nytt svenskt kluster på det mobila området tycks dess geografiska centrum vara Kistaområdet i norra Stockholm, medan ett framväxande internetkluster, snarast synes ha sin geografiska tyngdpunkt i de centrala delarna av Stockholm, som också rymmer många finansbolag och reklambyråer. 
 Som en fjärde logik kan man kanske betrakta den produktion av välfärdstjänster som huvudsakligen bedrivs i offentlig regi, dvs. en  
 välfärdslogik 
 . Det handlar om den både för samhälle och sysselsättning så viktiga skolan, vården och omsorgen. Här finns utan tvekan en betydande framtidspotential på så sätt att kombinationen av fram- växande kunskapssamhälle och en åldrande befolkning gör att det går att förutse ett växande behov inom de flesta av dessa sektorer. Dessa redan stora sektorer är relativt jämnt fördelade över landet och här finns en potentiellt expanderande sysselsättning. Samtidigt innebär det faktum att dessa verksamheter i så hög grad produceras i offentlig regi att de regleras på ett annat sätt än övrig ekonomisk verksamhet. Här bestäms utvecklingen av politiska beslut och de finansiella restriktioner som anges av de offentliga budgetramarna, snarare än av marknadens efterfrågan. 
  
 62  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 5.2 
  
 Förändrade perspektiv på konkurrenskraft och lokalisering 
  
 I den omvandling som beskrivs ovan har betingelserna för lokalisering av företag förändrats. Traditionell lokaliseringsteori handlade primärt om företagslokalisering enligt skalfördelarnas logik och utgick ifrån begreppet kostnadsminimering. Den traditionella tankemodellen byggde på att den optimala lokaliseringen för en ekonomisk verksam- het är den punkt där de samlade produktionskostnaderna, inklusive kostnaden för att frakta insatsvaror till anläggningen och de färdiga produkterna till kunderna, är som allra lägst. Utifrån ett sådant perspek- tiv är det framför allt tre faktorer som kan skilja olika lokaliseringar från varandra: produktionskostnader (främst arbetskraftskostnader), transportkostnader samt den lokala marknadens storlek. Den tradi- tionella lokaliseringspolitiken utgick ifrån ett sådant synsätt. Det system för lokaliseringsstöd som byggdes upp under  
 1960-talet 
  syftade till att kompensera företag i vissa delar av Sverige för de naturliga kostnadsnackdelar, t.ex. i form av högre transportkostnader, som följde av en perifer lokalisering. 
 Den förändring som nu sker av ekonomin påverkas också i hög grad av ekonomins internationalisering. Allt lägre transportkostnader, IT- revolutionen, borttagande av handelshinder, har förändrat det ekonomiska landskapet. Produktionsfaktorer (kapital, arbetskraft och kunskap) är inte på samma sätt längre knutna till geografin utan allt mer internationellt rörliga. Därmed utjämnas också pris och kostnadsskillnader för olika produktionsfaktorer. Inte minst har IT- teknologin, och möjligheterna att sprida och utbyta information till mycket ringa kostnader, skapat marknader som i det närmaste kan ses som globala. Det globala utbytet av information och transfereringar av valuta inom det finansiella systemet är kanske det främsta exemplet, men knappast det enda. Marknaden för exempelvis nyheter, under- hållning eller forskningsresultat fungerar i hög grad på motsvarande sätt. Den snabba internationaliseringen av t.ex. marknaden för musik är också ett illustrativt exempel på hur efterfrågan i världen blir allt mer homogen genom att konsumenternas preferenser och värderingar tenderar att bli allt mer lika. 
 I takt med att fler geografiska marknader utvidgas skapas förut- sättningar för en ökad arbetsdelning och specialisering inom olika näringar. I en allt raskare takt omstruktureras därmed näringslivet och företag, regioner och länder specialiserar sig på de områden där de har störst konkurrens- och utvecklingsmöjlighet. De unika fördelarna för länder, regioner eller enskilda orter består, åtminstone i välutvecklade 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 63 
  
 ekonomier, i mindre utsträckning av lägre löner, modernare maskinpark eller tillgång till mer allmänt spridd kunskap. I stället är den ekonomiska framgången mer knuten till förmågan att ta till sig och snabbt omsätta kunskap i nya produkter och tjänster på den globala marknaden. Denna förmåga beror inte bara av en tillräckligt hög formell utbildningsnivå utan kanske än mer av den s.k. tysta kunskap som inte lätt låter sig spridas. Denna form av kunskap sprids snarare vidare genom de speciella traditioner och förhållningssätt som utvecklats i varje enskild organisation eller varje enskild plats i geografin. 
 En dynamisk lokal näringslivsmiljö kan knappast skapas av en enskild aktör eller institution. Utvecklingen beror framför allt på hur det ömsesidiga samspelet mellan olika aktörer fungerar. Däremot kan givetvis en enskild aktör agera mer eller mindre gynnsamt för att den unika miljön skall utvecklas. 
 Dagens syn på vad som skapar konkurrens- och utvecklingskraftiga företag, och vilken roll geografisk lokalisering spelar i sammanhanget, kan sammanfattas i fyra punkter: 
  
 – 
  
 Innovationsförmåga, kompetens och flexibilitet är viktigare än kostnadseffektivitet. 
  
 – 
  
 Innovationer och lärande uppstår i samspel inom industriella system. 
  
 – 
  
 Geografisk närhet är viktig i detta samspel. 
  
 – 
  
 Lokala kunskaper är viktigare än råvaror. 
  
 En modern syn på lokalisering och konkurrenskraft utgår alltså inte primärt ifrån kostnadsfördelar, utan snarare ifrån att företags långsiktiga konkurrenskraft bestäms av deras  
 innovationsförmåga, flexibilitet och förmåga till ständigt lärande 
 . Kostnadsfördelar kan självklart på kort sikt göra konkurrenssituationen för ett företag gynnsam, men långsiktigt är det förmågan att generera ny kunskap och omsätta den i successivt bättre produkter och effektivare processer som ger ett företag överlevnads- och utvecklingsförmåga. Begreppen kunskap, lärande och innovation skall tolkas brett, och är inte alls begränsade till investeringar i FoU och utveckling av spjutspets- teknologi. Lärande och innovationer är avgörande också i det som brukar betraktas som lågteknologisk verksamhet. Det är, med andra ord, lika viktigt för företagen i Gnosjö som för dem i Kista att vara innovativa i det sätt på vilket de hanterar sina vardagliga aktiviteter vad avser produktionens organisation, logistik, marknadsföring, försäljning och distribution, arbetskraftsrelationer och liknande. 
  
 64  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 Företagens förmåga att utveckla och reproducera kunskaper och kompetenser är därför en central fråga när det gäller näringslivets utvecklingspotential. I stort sett entydig forskning visar att företags innovations- och lärförmåga i hög grad utvecklas  
 i samspel mellan olika aktörer. 
  
 1  
 Företags kontaktnät och interaktionsmönster tillhör med andra ord de mest grundläggande förutsättningarna för deras konkurrensförmåga. I detta sammanhang är flöden av information och kunskap på många sätt viktigare än flöden av varor och pengar. Av detta följer att näringslivets omvandling och konkurrenskraft bäst kan förstås utifrån ett synsätt där det enskilda företaget betraktas som en del av ett system, bestående av alla de företag, organisationer och andra aktörer med vilka företaget samspelar. Hur  
 s.k. industriella system  
 (nätverk eller kluster av relaterade verksamheter) utvecklas, har under senare år blivit allt mer centralt, både i ekonomisk forskning och i näringspolitiskt tänkande. Även om andra begrepp, vid sidan om industriella system, också förekommer, som t.ex.  
 innovations- 
 2 
  
 och teknologiska system 
 3 
 , kluster 
 4  
 eller kompetensblock 
 5 
 , så är de alla uttryck för samma grundläggande synsätt, dvs att de betonar betydelsen av relationer mellan olika aktörer liksom den samhälleliga omgivning- ens inflytande på näringslivets utveckling. 
  
 Geografisk närhet  
 mellan aktörer kan på olika sätt underlätta det informationsutbyte som ligger till grund för innovation och lärande. Trots den snabba teknikutvecklingen på kommunikationsområdet tycks ändå det personliga mötet spela fortsatt stor roll när det gäller att överföra och utbyta komplicerad information. Det medför också att de egenskaper i den  
 lokala miljön  
 som är värdefulla för företagens utveckling mer har att göra med  
 kunskapsstrukturen  
 än med fysiskt givna omgivningsegenskaper. Betydelsen av närhet, eller  
 s.k. agglomerationsfördelar,  
 innebär att företag i samma eller nära relaterade branscher ofta koncentreras till vissa platser. 
 Under senare år har det ofta framhållits att det paradoxalt nog tycks som om globaliseringen snarast framhäver agglomerationsfördelarna. 
  
 1 
  
 OECD 1996: The  
  
 knowledge-based 
  Banks, i  
 Science, Technology and Industrial Outlook 1996 
 , Paris:OECD. 
  
 2 
  
 White,  
  
 B-Å, 
  
  ed (1992):  
 National systems of innovation: Towards a theory of innovation and interactive learning.  
 London:Pinter. 
  
 3 
  
 Schroeder, B. (ed.) 1997:  
 Technological systems and industrial dynamics. 
 Brown: Kluwer Academic Publishers. 
  
 4 
  
 Porter, M.E. (1998): Clusters and the new economics of competition.  
  
 Harvard Business Review,  
 nov/dec: 77 – 90. 
  
 5 
  
 Eliasson, G. 1998: Industrial policy, competence blocks and the role of science in economic development, research report. Department of Industrial Economics and Management , Royal Institute of Technology, Stockholm, Rodriguez. 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 65 
  
 Också i en tid där transport- och kommunikationsteknologi gjort att det i princip är möjligt att bedriva vilken typ av ekonomisk verksamhet var som helst, förefaller det som om likartade och relaterade verksamheter ofta klumpar ihop sig på vissa platser. I tabell 5 ges några mer eller mindre kända exempel på detta fenomen. Exemplen i tabellen visar också att fenomenet alls inte är begränsat till vissa specifika branscher. Tvärtom finner vi exempel på agglomeration i alla upptänkliga typer av branscher: nya respektive mer mogna branscher; hög- respektive låg- teknologiska branscher; tung industri respektive ren tjänsteproduktion. 
  
 Tabell 5.  
 Exempel på industriagglomerationer. 
  
 Hollywood 
  
 Spelfilm, underhållning 
  
 Silicon Valley 
  
 Datorer, internet 
  
 Detroit 
  
 Biltillverkning 
  
 Madison Avenue, NY 
  
 Reklambyråer 
  
 Nürnberg, Tyskland 
  
 Pennor, skrivdon 
  
 Montebelluna, Italien 
  
 Skidpjäxor 
  
 Grasse, Frankrike 
  
 Parfym 
  
 The City of London 
  
 Finansiella tjänster 
  
 Kista/Arlandakorridoren 
  
 Elektronik, telekommunikation 
  
 Sjuhäradsbygden/Borås 
  
 Konfektion, postorder 
  
 Kosta, Boda 
  
 Glasriket 
  
 Bergslagen 
  
 Järn och stål 
  
 Sundsvallsdistriktet 
  
 Trä, papper och massa 
  
 Bankeryd 
  
 Penslar, rollers 
  
 Tibro 
  
 Möbler 
  
 Traditionellt har fördelen med att lokalisera ett företag i anslutning till andra likartade och relaterade verksamheter sökts i tre förhållanden.  
 För det första  
 kan produktionen förbilligas genom möjligheten att dela kostnaderna för vissa resurser mellan flera företag. Detta gäller inte minst kostnaderna för infrastruktur och andra kollektiva nyttigheter. När en industriell agglomeration etableras på en plats ökar också möjligheten att specialanpassa infrastruktur, utbildningssystem m.m. efter det lokala näringslivets behov.  
 För det andra  
 kan företagets transport- och transaktionskostnader sänkas eftersom samspelet mellan företag som gör affärer med varandra underlättas och förbilligas om avståndet dem emellan är litet. Närhet gör det enklare att reglera villkoren för en transaktion mellan företag, som t.ex. specificering av produktens egenskaper, villkor för leverans och betalning m.m., och gör dessutom transporten snabb och billig.  
 För det tredje  
 uppstår en lokal arbetsmarknad med specialiserad kompetens. Om flera likartade eller relaterade verksamheter samlokaliseras fungerar den lokala arbetsmarknaden bättre för både företag och arbetstagare. 
  
 66  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 Under senare år har  
 en fjärde  
 förklaringsfaktor förts fram 
 6 
 . En lokal miljö, med många företag i relaterade branscher, skapar också en bättre grund för informationsutbyte och därmed också lärande mellan företagen. Likaså ökar förutsättningarna för dynamik, flexibilitet och innovativitet överhuvudtaget. I en miljö med många relaterade företag ökar sannolikheten att få kontakt med aktörer som tidigt tagit till sig eller utvecklat ny kunskap och teknik. I sådana miljöer flödar också allmänt sett information och kunskaper snabbare till samtliga närvarande företags fördel. En lokal kultur med specifika normer, värderingar och informella spelregler utvecklas och denna miljö gör att även vad som brukar kallas tyst kunskap kan överföras från en aktör till en annan. Med tyst kunskap avses sådan erfarenhetsbaserad kunskap som man inte kan läsa sig till utan som man bara kan lära sig praktiskt, oftast genom att arbeta nära tillsammans med någon som redan kan. 
 Vad är det då som gör att vissa platser, vissa lokala miljöer, tycks ha särskilt god förmåga att generera och attrahera konkurrenskraftig ekonomisk verksamhet? På denna fråga finns dessvärre inget självklart svar. Vissa förklaringar lägger störst vikt vid  
 företagsstrukturen  
 i den lokala miljön, t.ex. om den domineras av små eller stora företag, inhemska eller utifrån ägda företag, många företag med likartad verksamhet eller stark diversifiering. Andra handlar mer om betydelsen av den omkringliggande  
 kunskapsinfrastrukturen  
 och då främst före- komsten av utbildnings- och forskningsinstitutioner. Åter andra betonar mer subtila egenskaper, knutna till de sociala, kulturella eller institutionella faktorer som tillsammans skapar det allmänna  
 klimat  
 i vilket företag samspelar och utvecklas. Begreppet entreprenörsanda har blivit centralt i detta sammanhang. I Sverige har Williams kommit att representera föreställningen att ett lokalt samhälle kan genomsyras av värderingar och hållningar som skapar en grogrund för livskraftigt och dynamiskt företagande. 
 Det råder utan tvekan ett ömsesidigt samband mellan den kultur som vuxit fram inom vissa företag och näringar och den kultur som präglar det sociala livet i stort på de platser där de är belägna. Bilindustrin i Detroit, stålindustrin i Bergslagen eller parfymindustrin i Grasse har 
  
 6  
  
 Porter, M.E. (1990):  
 The competitive advantage of nations.  
 London and Basingstoke: Macmillan. 
  
 Hill, Young, Fisher, Ö  Zander, I. (1996): Spating clustering, local accumulation of knowledge and firm competitiveness,  
 Geografiska annaler,  
 /3B,  
 85–97. 
  
 Maskell, P., Eskelinen, Barry, Hartman, Lewis, Hill, E. (1998): 
 Competitiveness, localised learning and regional development. Specialisation and prosperity in smallopen economies.  
 London: Routledge. 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 67 
  
 med andra ord inte bara byggt sin framgång på naturgivna förut- sättningar, tillgång till rätt utbildad arbetskraft eller lokala investerare, utan i stor utsträckning har den erfarenhetsmässiga kunskap som ackumulerats på dessa platser, de nätverk och kontakter som utvecklats samt de värderingar och förhållningssätt som kommit att prägla dessa platser varit av stor betydelse för utvecklingen. Man skulle kunna uttrycka det som att detta tillsammans utgör ortens/regionens gemen- samma sociala kapital. Det sociala kapitalets värde är dock inget som är konstant. Den kultur och de traditioner som varit en stor tillgång för vissa typer av näringar under en viss tidsperiod kan för andra näringar eller perioder snarare utgöra ett hinder. 
  
 5.3 
  
 Modeller av dynamiska näringslivsmiljöer 
  
 Många forskare har under senare år försökt beskriva särdragen i olika typer av lokala miljöer som förenas av att de tycks vara framgångsrika när det gäller att stimulera innovation och näringslivsdynamik. Inte minst har de  
 s.k. industriella distrikten  
 blivit uppmärksammade. Till synes i otakt med den globala strukturomvandlingens trend mot företagssammanslagningar, ständigt expanderande  
 FoU-investeringar 
  och global närvaro, har i dessa regioner små och medelstora företag fortsatt att frodas och vidmakthållit sin konkurrenskraft via en kombination av flexibilitet och effektivitet. 
 Begreppet  
 industriellt distrikt 
  
 7 
  
 ,  
 som är en särpräglad form av industriell agglomeration, myntades av ekonomen Turner redan i slutet av  
 1800-talet 
  när han bland annat studerade dåtidens knivtillverkning i Sheffield. Han sammanfattade orsaken till det industriella distriktets uppkomst, liksom till dess fortsatta konkurrens- kraft, i tre faktorer: närheten mellan företag skapar låga transaktions- och transportkostnader, det industriella distriktet möjliggör specialiseringsvinster både utåt (distriktet som sådant specialiserar sig på en eller några få produkter) och inåt (enskilda företag kan specialisera sig på enskilda produktionsled inom det lokala industriella systemet) och för det tredje att specialiseringen och det omfattande företagandet i sig bildar grund för ständigt fortsatta avknoppningar och förnyat entreprenörskap. Till den sista punkten knyts Marshalls begrepp industriell atmosfär: framväxten i ett industriellt distrikt av specifika sociala normer och värderingar som är av betydelse för innovation och ekonomisk koordinering. 
  
 7  
  
 Sanchez, A. (1890/1916):  
 Principles of economics. An introductory volume. 
 Seventh Edition. London: Macmillan. 
  
 68  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 Efter att ha legat bortglömd i närmare ett sekel plockades Marshalls modell fram under  
 1980-talet 
  och man upptäckte att industriella formationer liknande de som Sanchez analyserat alls inte tillhörde det förgångna utan levde och frodades på olika håll i världen. Mest omtalat i detta sammanhang har Italien varit, där det i vissa regioner, främst Toscana,  
 Valentine 
  och Venetia, ett stort antal industriella distrikt existerar. Det mest kända industriella distriktet i Sverige är småländska Gnosjö. 
 Baker är en annan forskare som lämnat viktiga bidrag för att förklara varför vissa lokala miljöer är mer konkurrenskraftiga än andra. 
 8  
 Han lyfter fram fyra viktiga egenskaper eller drivkrafter i en lokal miljö som bestämmer ett företags innovationsförmåga. När dessa fyra faktorer finns på plats och förstärker varandra kan ett regionalt kluster av relaterade branscher och företag förväntas gå på högvarv och generera maximal dynamik. 
 Den första faktorn,  
 produktionsfaktorfördelar,  
 har i dag inte så mycket att göra med tillgång till råvaror, arbetskraft och kapital utan framspringer i stället ur specialiserade kunskaper och färdigheter, ur teknologisk  
 know-how 
  och infrastruktur som är skräddarsydd för att passa specifika industrier. De ger konkurrensfördelar just för att de är svåra att kopiera på andra platser. Dessutom är det inte heller så att den resursrikaste omgivningen automatiskt genererar de mest konkurrens- kraftiga företagen. Tvärtom kan brister i tillgången till produktions- faktorer, det kan vara höga arbetskraftskostnader till följd av stark konkurrens om arbetskraft med specifika kvalifikationer, höga energikostnader eller brist på råvaror, bidra till att företag tvingas till innovationer som på längre sikt leder till förstärkt konkurrenskraft. Brister eller svårigheter tenderar däremot att driva fram innovationer, och därmed stärkt konkurrenskraft, under förutsättning att de lokala betingelserna i övrigt är rimligt gynnsamma. 
 Lokala  
 efterfrågeförhållanden  
 är också viktiga. Det är dock inte i första hand storleken, utan snarare den lokala efterfrågans kvalitet som är betydelsefull. De företag vars lokala kunder ställer hårda och utmanande krav har störst chans att nå internationell konkurrenskraft. Sofistikerade kunder formulerar stränga krav för de produkter de vill köpa. Genom att möta sådana krav redan på hemmaplan tvingas företag att ständigt förbättra sina produkter. 
 En tredje viktig faktor har att göra med närvaron av  
 relaterade eller understödjande företag  
 i den lokala miljön. Det handlar här inte i första hand om att det är bra att ha huvuddelen av sina leverantörer i närheten, utan mer om att sofistikerade leverantörer i den lokala miljön 
  
 8  
 Porter, M.E. (1990). 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 69 
  
 kan bidra till innovationer och uppgradering genom utvecklandet av täta kund/leverantörsrelationer. 
 Den fjärde faktorn, som behandlar  
 strategi, struktur och rivalitet 
 , verkar på ett liknande sätt. Lokala konkurrenter inom samma eller relaterade branscher tenderar att sporra varandra till utveckling. Detta sker dels genom att lokal rivalitet är extra prestigefylld och därmed leder till extra ansträngningar, men också genom att information och kunskaper tenderar att spridas från ett företag till ett annat i den lokala miljön, även i de fall när företagen är bittra konkurrenter. 
 Denna modell för industriell dynamik utvecklades ursprungligen för att förklara varför vissa industriella kluster är särskilt konkurrens- kraftiga i vissa länder, men den har sedan i olika sammanhang också använts som en modell för att förklara varför vissa lokala/regionala miljöer utvecklas starkare eller svagare än andra. 
 9 
  
 En tredje modell av vilka egenskaper i en region som tenderar att understödja kreativa processer, som presenterades av svenska forskare på  
 1980-talet, 
  tar utgångspunkt i studier av kreativt skapande inom konst, litteratur eller vetenskap i historiska miljöer – såsom antikens Aten, renässansens Florens, sekelskiftets Wien liksom tider av kulturell blomstring i Paris, London, Stockholm och Berlin. Här har man försökt att identifiera de platsspecifika karaktärsdrag som synes känneteckna  
 kreativa miljöer 
 . Utgångspunkten är att kreativitet förutsätter förmåga att kombinera relevanta kunskaper på ett nytt sätt. Möjligheten till sådan kreativ synergi ökar om fler människor med olika kompetens- och kunskapsstruktur samarbetar, och sannolikheten för sådana kombinationer växer med antalet kreativa människor i en miljö. Här finns en motsättning. Medan effektiviteten i resursanvändningen främjas av specialisering, förutsätter den kreativa miljön mångfald och variation. Motsättningen mellan effektivitet och kreativitet kan emellertid överbryggas av storlek och kommunikation. En större region ger utrymme för flera specialiseringar. Förbättrade kommunikationer kan skapa nödvändiga möten även om aktörerna är spridda över en större yta. En slutsats är också att flera faktorer måste samverka för att en kreativ miljö skall uppstå. Den kreativa regionala miljön beskrivs som storskalig men ändå kulturellt mångsidig, rik på djupgående originell kunskap och kompetens och präglad av goda kommunika- tioner, såväl inåt som utåt. Dessutom tycks det som att det krävs någon form av strukturell instabilitet för att den kreativa processen skall starta. Stabila perioder och noga reglerade och planerade miljöer är sällan kreativa. Kreativa miljöer är oftast mer eller mindre kaotiska. De 
  
 9  
 Se t.ex. Porter, M.E. (1994): The role of location in competition.  
 Journal of the Economics of Business,  
 Vol. 1,  
 35–39. 
  
 70  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 faktorer i en regional miljö som tillsammans bildar grogrund för kreativitet kan förenklat sammanfattas i tre punkter 
 10 
 : 
  
 – 
  
 ångfald: rik och varierad kompetens. 
  
 – 
  
 Inre och yttre kommunikationskanaler. 
  
 – 
  
 Strukturell instabilitet. 
  
 De tre modeller som här beskrivits – det industriella distriktet, det innovativa klustret och den kreativa miljön – skiljer sig åt på vissa punkter. Det förenas emellertid i synen på att flexibilitet, kreativitet och innovationsförmåga främjas i miljöer där flera olika, men relaterade, aktörer samspelar med varandra. De understryker vidare betydelsen av arenor för samspel och anger att en kombination av rivalitet/konkurrens och samarbetsanda synes gagna den process som genererar kontinuerlig dynamik i form av framväxande nytt och konkurrenskraftigt företagande. 
 Efter denna mer teoretiska genomgång skall vi så översiktligt se på den regionala näringslivsutvecklingen i Sverige. 
  
 5.4 
  
 Varför utvecklas näringslivet olika i svenska regioner? 
  
 En ökad regional ekonomisk tillväxt, uttryckt som en växande bruttoregionprodukt (BRP), innebär inte nödvändigtvis vare sig att sysselsättningen i regionen ökar eller att köpkraften förbättras. Även motsatsen kan gälla, dvs. att en ökad sysselsättning kan ske såväl tack vare en ökad ekonomisk tillväxt som till priset av ett minskat ekonomiskt utbyte. Av figur 29 framgår förändringen av arbets- marknadsregionernas ekonomiska tillväxt och sysselsättning under perioden 1985 till 1995 respektive 1986 till 1996. 
  
 10  
 Bray, Å.E., Ellis, Scott, Mendoza, G, och Blankenship, S. (1984):  
 Regional mångfald till rikets gagn.  
 Stockholm: Liber. 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 71 
  
 Figur 29  
 Ekonomisk tillväxt och sysselsättningsförändring i svenska arbetsmarknadsregioner. 
  
 Sysselsättningsförändring  
 1986-96 
  
 Procent 
 0 
  
 -5 
  
 -10 
  
 -15 
  
 -20 
  
 -25 
  
 Hagfors 
  
 -30 
  
 0 20 
  
 Umeå 
  
 Riket 
  
 Malung 
 Sthlm 
  
 Strömstad 
 Värnamo/Gnosjö 
  
 Uppsala 
  
 Åre 
  
 Växjö 
  
 Jönköping 
  
 Falkenberg/Varberg 
  
 Vansbro 
  
 Göteborg 
  
 Halmstad 
  
 Riket 
  
 Lidköping 
  
 Malmö 
  
 Hälsingborg 
  
 Örebro 
  
 Linköping 
  
 Falun/Borlänge 
  
 Gotland 
  
 Kristianstad/Hässleholm 
  
 Gävle/Sandviken 
  
 Katrineholm 
  
 Luleå 
  
 Olofström 
  
 Sundsvall 
  
 Fyrstad 
  
 Härjedalen 
  
 Lycksele 
  
 Norrköping 
  
 Sunne 
 Avesta/Hedemora 
  
 Nyköping 
  
 Ludvika  
 Eskilstuna 
  
 Bengtsfors 
  
 Kalix 
  
 Strömsund 
  
 Storuman Överkalix 
 Arvidsjaur 
  
 Gällivare 
  
 Pajala  
  
 Jokkmokk 
  
 Filipstad/Hällefors 
  
 Procent 
  
 40 
  
 60 
  
 80 
  
 100 
  
 120 
  
 140 
  
 160 
  
 180 
  
 BRP-förändring1985-95 
  
 Källa 
 : Nutek B 1998:10, Småföretag och regioner i Sverige 1998, s 131. 
 De regioner som har en ekonomiskt stark, men sysselsättnings- mässigt svag utveckling, karaktäriseras ofta av att näringslivet domineras av stora företag med kapitalintensiv produktion. Inom exempelvis stål- och skogsindustrin har trenden under den senaste trettioårsperioden varit produktionsökning parallellt med påtaglig sysselsättningsrationalisering. I de regioner där såväl sysselsättning som tillväxt utvecklats svagt präglas näringslivet mer av arbets- kraftsintensiv och lönekostnadskonkurrerande verksamhet. Ett antal regioner har lyckats kombinera en betydande ökning av syssel- sättningen med en stark ekonomisk tillväxt. Här kan man urskilja tre typer av regioner, som dock i många avseenden är sinsemellan mycket olika. 
  
 72  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser 
  
 SOU 2000:36 
  
 Storstadsregionerna  
 har bl.a. i kraft av storlek, differentierat näringsliv, omfattande handelsförbindelser och tillgång till välutbildad arbetskraft goda utvecklingsförutsättningar för dynamisk tillväxt. Detta gäller såväl kunskapsintensiva näringar som service- och tjänstesektorn generellt. 
 De s.k.  
 småföretagsdistrikten  
 är på många sätt storstadsregionens motsats. Närmarknaden är väsentligt mindre, utbildningsnivån vanligen lägre och tjänstesektorerna väsentligt mindre utvecklade. I stället präglas dessa regioner av en stark företags- eller entreprenöriell kultur, stor dynamik (det både startas och läggs ned många företag), välutvecklade företagsnätverk (såväl inom som utom regionen) och en lång tradition inom ett förhållandevis avgränsat näringsområde (kluster). 
 I den tredje typen av region,  
 attraktiva landsbygdsområden,  
 är det kanske i första hand boendemiljön som är den avgörande faktorn i kombination med närhet till något större centra. Dessa regioner har också haft en omfattande inflyttning under lång tid, inte minst av välutbildade och väletablerade personer där många också är egna företagare. Den svenska bilden i dessa avseenden stämmer väl överens med motsvarande iakttagelser internationellt. 
 Med ovanstående som utgångspunkt räcker det således inte att förklara skillnader mellan olika regioners utveckling med skillnader i grundläggande förutsättningar eller strukturella villkor som t.ex. den lokala marknadens storlek eller utbildningsnivå. 
 I figur 30 är samtliga arbetsmarknadsregioner indelade i ett antal olika grupper. I respektive grupp ingår de arbetsmarknader som kan bedömas ha förhållandevis likartade strukturella förutsättningar i termer av arbetsmarknadens storlek, tillgång till högskoleutbildning, m.m.. Även om vi kan konstatera ett tydligt samband mellan t.ex. arbetsmarknadens storlek respektive tillväxtutveckling så ser vi sam- tidigt att det finns en betydande spridning. Två orter med likartade strukturella förutsättningar kan med andra ord utvecklas olika. Orsakerna till denna skillnad kan alltså sökas bland mer subtila faktorer som i första hand är knutna till det mänskliga kapitalet (entreprenöriell kultur, samarbets- eller innovativt klimat, etc.). 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 73 
  
 Figur 30 
 . Bruttoregionproduktens utveckling 1985 – 1995. Jämförelser av La- regioner i sex regionfamiljer. 
  
 Index 
  
 260 Wells/Karlshamn 
  
 220 
  
 210 
  
 Stockholm 
  
 Falun/Borlänge 
  
 Avesta/Hedemora 
  
 Härjedalen 
  
 Sunne/Torsby 
  
 Växjö 
  
 Falkenberg/Varberg 
  
 Bengtsfors/Dals-Ed 
  
 Kalix 
  
 200 
  
 Värnamo/Gnosjö 
  
 Markaryd/Ljungby 
  
 Halmstad 
  
 Nyköping 
  
 Åre 
  
 Jönköping 
  
 Karskoga 
  
 Hudiksvall 
  
 Göteborg 
  
 Malung 
  
 Uppsala 
  
 Kristianstad 
  
 Oskarshamn 
  
 Jokkmokk 
  
 Riket 
  
 Linköping 
  
 190 
  
 Umeå 
  
 Gävle 
  
 Örebro 
  
 Fyrstad 
  
 Strömstad/Tanum 
  
 Mora/Orsa 
  
 Malmö 
  
 Arvika 
  
 180 
  
 Västerås 
  
 Borås 
  
 Lidköping/Vara 
  
 Säffle/Åmål 
  
 Helsingborg 
  
 Östersund 
  
 Simrishamn 
  
 Kalmar 
  
 Skövde/Skara 
  
 Nässjö 
  
 170 
  
 Karskrona/Ronneby 
  
 Filipstad 
  
 Skellefteå 
  
 Söderhamn 
  
 Västervik 
  
 Gotland 
  
 Kiruna 
  
 Lycksele 
  
 160 
  
 Ludvika 
  
 Pajala 
  
 150 
  
 Katrineholm/Flen 
  
 Strömsund 
  
 Gällivare 
  
 140 
  
 Storstads- 
  
 Universitets-  
  
 Regionala 
  
 Sekundära 
  
 106 Hagfors 
  
 Småregioner 
  
 Småregioner 
  
 regioner 
  
 högskoleregioner 
  
 centra 
  
 centra 
  
 (priv syss) 
  
 (off syss) 
  
 Källa:  
 Nutek B 1998:10, Småföretag och regioner i Sverige 1998, s 134. 
  
 5.5 
  
 Sambandet mellan regionstorlek och utveckling 
  
 Även om en regions storlek inte är den enda eller ens en absolut nödvändig faktor för utvecklingen i en region, så är det uppenbart att en större region har många fördelar framför en mindre. Marknadens storlek i sig är alltså en utomordentligt gynnsam förutsättning. Av figur 30 framgår ju också det påfallande starka samband som finns mellan t.ex. regionstorlek och ekonomisk tillväxt. En viktig förklaring till detta är att en större marknad bland annat innebär att fler företag kan dela på gemensamma lokala resurser än vad som är möjligt på en mindre marknad. Alternativt skulle motsvarande resurser på en mindre marknad betinga ett högre pris. I en större region finns därmed också större förutsättningar för en ökad specialisering av såväl näringslivet som arbetskraften. I sin tur medför detta en väsentligt större mångfald av näringar och kompetenser vilket ytterligare gynnar ett dynamiskt samspel mellan en allt mer avancerad efterfrågan respektive utbud. 
  
 74  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 SOU 2000:36 
  
 Härigenom kan utvecklingen i en större region sägas bli mer självgenererande än vad som är möjligt i en mindre. 
 En viktig faktor som på ett positivt sätt bidragit till den svenska tillväxten är de under senare decennier snabbt förbättrade kommunikationerna. Den s.k. regionförstoringen har med andra ord ett mycket starkt samband med näringslivets tillväxtförutsättningar. 
  
 5.6 
  
 Slutsatser: utgångspunkter för regional näringspolitik 
  
 Trots att de exakta orsakssambanden mellan agglomeration, lokal miljö och näringslivsutveckling fortsatt är långt ifrån klarlagda, så torde frågan om lokala miljöers betydelse för näringslivets utveckling också framgent ha en central plats, både på forskningens och på närings- och regionalpolitikens dagordning. En genomgång av den aktuella forskningslitteraturen på området ger emellertid inga tydliga policyanvisningar. 
 Ett problem i sammanhanget är att de analyser av fall där en dynamisk industriell miljö vuxit fram, sällan tilldelar politiska åtgärder eller beslut någon avgörande roll. Dynamiska miljöer har oftast vuxit fram spontant, över lång tid, och är sällan resultatet av någon välplanerad utvecklingsstrategi. Betyder då detta att näringspolitiken inte har någon roll? Det behöver inte vara fallet, även om uppgiften är svår. Forskningslitteraturen ger en bild av paradoxala drivkrafter bakom den industriella dynamiken. Företag och industriella system tycks behöva både utmaningar och stöd för att kunna utvecklas. 
 De modeller som presenterats säger exempelvis att företags innovationsförmåga fordrar både konkurrens och samarbete. Det är hård konkurrens, i den lokala miljön likväl som på den globala marknaden, som tvingar företag att sträva efter ständig förbättring och ständiga innovationer. Samtidigt är det i samspel med kunder, leverantörer och andra aktörer som sådana utmaningar kan mötas. I detta sammanhang torde politikens roll primärt ligga på konkurrens- lagstiftningens och bevakningens område. En näringspolitik med sikte på innovation och dynamik måste balansera de två kraven att upprätthålla hård konkurrens, också på hemmamarknaden, utan att för den skull förhindra framväxten av nödvändiga samarbetsrelationer. 
 Av modellerna kan vi också läsa ut att den lokala miljön skall vara både gynnsam och krävande. Medan företagen självklart är betjänta av gynnsamma förutsättningar när det gäller beskattning, fungerande kapital- och arbetsmarknader, energipriser och kommunikationer, säger 
  
 SOU 2000:36  
 Var växer jobben? Det nya näringslivets lokaliseringsbetingelser  
 75 
  
 modellerna samtidigt att det är brister i faktorförutsättningar som tvingar fram innovationer och förbättringar. Av detta kan man naturligtvis inte dra slutsatsen att näringspolitiken skall försvåra företagens villkor för att därmed tvinga dem att bli bättre, men det är inte heller säkert att det är ekonomiska lättnader som långsiktigt är mest fördelaktiga. 
 På samma sätt är det med frågan om stabilitet respektive flexibilitet. När företag tillfrågas om vad som är viktigast när det gäller affärsklimatet kommer regelstabilitet undantagslöst högt på listan. Samtidigt säger analysen av kreativa miljöer att ett mått av strukturell instabilitet synes vara en av kreativitetens förutsättningar. Inte heller här är policyslutsatsen självklar. Det går knappast att argumentera för att en politik som skapar en turbulent situation för företag är gynnsam, men motsatsen är inte heller självklar. 
 Slutsatsen av föreliggande kapitel torde därför vara att en regional tillväxt eller utvecklingspolitik skall ligga på ett generellt plan: att så långt möjligt garantera rimligt stabila rambetingelser för näringslivets utveckling, att svara för såväl hård som mjuk infrastruktur (både kommunikationer och skola), att upprätthålla konkurrens samt att säkra öppenheten för inflöde av kunskaper, människor och kapital. Hur innovativ och dynamisk en lokal miljö än är, kommer det alltid att vara så att merparten av alla nyheter uppstår på annat håll. En dynamisk lokal miljö är en öppen miljö. 
  
 SOU 2000:36 
  
 77 
  
 6 Sammanfattande slutsatser 
  
 6.1 
  
 Utgångspunkter 
  
 Vi har kunnat konstatera att regionalpolitiken, sedan den etablerades som självständigt politikområde i mitten av  
 1960-talet, 
  successivt breddats såväl innehållsmässigt som geografiskt. Från att ha varit en politik med ett förhållandevis entydigt mål, dvs att avlänka en del av tillväxten från överhettade regioner till regioner med underutnyttjade resurser, och en tydlig koppling mellan mål och medel har efterhand såväl antalet mål som medel blivit fler. Detta i takt med att möjlighe- terna att bedriva traditionell omlokaliseringspolitik successivt har minskat. 
 Utvecklingen har samtidigt inneburit att en ökad otydlighet skapats avseende regionalpolitikens syfte liksom när det gäller kopplingen mellan regionalpolitikens olika mål och dess medel. Denna otydlighet förstärks dessutom av att det över huvudtaget är mer relevant idag med ett geografiskt perspektiv inom en rad olika politikområden. Regional- politiken kan därför i den mest extrema tolkningen sägas ha kommit att handla om all politik över allt. Någon genomgripande omprövning har, trots radikalt annorlunda förutsättningar, av regionalpolitiken har emellertid inte tidigare ägt rum. 
 I detta delbetänkande och i kommitténs fortsatta arbete har vi valt att renodla regionalpolitiken, dels med avseende på syfte och dels med avseende på geografin. Med utångspunkt från all politiks övergripande mål, fördelning respektive tillväxt, föreslår vi en indelning i tre typer politikområden, som vi benämner: 
  
 - 
  
 Regional välfärdspolitik 
  
 - 
  
 Regional strukturpolitik 
  
 - 
  
 Regional stimulanspolitik 
  
 Med en  
 regional välfärdspolitik  
 menas här den politik som skall ga- rantera alla medborgare en grundläggande välfärd och rimlig tillgång till samhällsservice. Detta oaktat tillväxt- och utvecklingsförutsättningar. Den  
 regionala strukturpolitiken  
 har betydelse för såväl välfärds- som tillväxtpolitiska mål. Den främsta uppgiften för denna politik är att 
  
 78  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 2000:36 
  
 utveckla formerna för ett sektorsövergripande arbetssätt och bättre regional anpassning. Tillväxtpolitiken är också beroende av en mer flexibel och på kort sikt anpassningsbar politik. Sådan stimulanspolitik är mer process- och projektinriktad och inte på samma sätt låst av långsamma, men i andra sammanhang ofrånkomliga, beslutsprocesser. Denna form av politik har vi valt att kalla  
 regional stimulanspolitik. 
  
 I praktiken finns det inga knivskarpa gränser mellan dessa områden, eftersom det finns många åtgärder som har betydelse för en lång rad olika mål och som därmed kan ses ur olika aspekter. All politik kan ha betydelse för allt. Den renodling vi gör tar därför utgångspunkt i dels respektive politikområdes huvudsakliga mål och syfte och dels den betydelse olika geografiska förutsättningar har för respektive politi- kområdes utformning. 
 Förutom behovet att tydligare beskriva regionalpolitikens syfte, mål och förhållande till övriga politikområden finns ett behov av att klargöra regionalpolitikens gränser även geografiskt, dvs om politiken är avgränsad till utpekade s k regionalpolitiskt prioriterade områden eller om det är en politik för hela landet, men som tar hänsyn till varierade regionala förutsättningar? För regionalt inriktade insatser kan åtminstone tre huvudsakliga regiontyper identifieras: 
  
 - 
  
 Områden med ett mer eller mindre permanent behov av särskilda insatser, primärt gleshetsregioner 
  
 - 
  
 Regioner i omstrukturering 
  
 - 
  
 Tillväxtregioner 
  
 Vi ser det som att det, med denna indelning av politiken, hör till utred- ningens viktigaste uppgift att definiera mål för hur varierade regionala förutsättningar skall kunna vägas in inom respektive område. Det krävs då att regionalpolitiken kan fungera integrerat med övriga politikområ- den. 
 Med detta synsätt finns det ingen anledning att t.ex. särskilja de re- gionalpolitiska företagsstöden från övrig politik för företagsutveckling. Alternativt, vilket i hög grad är fallet idag, ser man regionalpolitiken som en politik för att kompensera för brister i all övrig politik 
  
 SOU 2000:36 
  
 Sammanfattande slutsatser  
 79 
  
 6.2 
  
 Befolkningsförändringar och flyttningar under  
  
 1990-talet 
  
 Redan inledningsvis ställdes frågan om den demografiska utveck- lingen under  
 1990-talet, 
  med befolkningsminskning och negativa flyttningstal i stort antal regioner, kan tas till intäkt för ett regionalpo- litiskt misslyckande? Detta vid sidan om den kritik som på flera håll riktats mot de regionalpolitiska företagsstöden. 
 Våra analyser tyder på att det finns all anledning att moderera se- nare tids larmrapporter. 
 Den regionala befolkningsutvecklingen följer stabila utvecklings- mönster sedan slutet av  
 1960-talet. 
  Det är i huvudsak i samma delar av landet som befolkningen växer respektive minskar nu som då, även om förändringstakten varierar mellan olika år. 
 Under senare delen av  
 1990-talet 
  har emellertid den regionalt ojämna befolkningsutvecklingen förstärkts. Befolkningsminskningen har i jämförelse med tidigare år varit förhållandevis omfattande i flertalet mindre arbetsmarknadsregioner, liksom nu även i vissa högskole - regioner.  
 1990-talets 
  utveckling har därför inneburit att förhållandevis omfattande befolkningsminskningar inte längre är ett fenomen bara i s.k. regionalpolitiskt prioriterade områden. Utvecklingen förklaras dock av en rad sammanfallande faktorer: 
 Under  
 1990-talets 
  första år hade Sverige de högsta födelsetalen i Europa. Denna  
 baby-boom 
  avlöstes under andra halvan av årtiondet av en period med historiskt mycket låga födelsetal. Under decenniets tre sista år översteg t.o.m. antalet döda överstigit antalet födda. En sådan situation, med naturlig folkminskning i landet som helhet, har Sverige inte upplevt sedan 1809! 
 Totalt stod det positiva nettot för utrikes flyttningar för mer än halva befolkningsökningen i Sverige under första halvan av  
 1990-talet. 
  Under andra halvan minskade nettot för utrikes inflyttning kraftigt. 
 Tillsammans med födelsetalens nedgång att landet totalt sett fick en stagnerande befolkningsutveckling under andra halvan av  
 1990-talet. 
  
 Den sedan slutet av  
 1960-talet 
  trendmässigt minskande inrikes om- flyttningen ökade kraftigt under andra halvan av decenniet 
 För regionalpolitiken är inte minst frågan om de ökade omflyttning- arna under slutet  
 1990-talet 
  innebär att en återgång till  
 1960-talets 
  flyttlasspolitik? Våra analyser visar dock att orsakerna till ökade om- flyttningen till stor del är helt andra idag jämfört med tidigare. 
 Det är ungdomar som svarar för i stort sett hela ökningen av antalet flyttningar, medan geografiska rörligheten för åldrarna 30 år och äldre tenderar att fortsätta att minska. Knappt hälften av alla flyttningar är 
  
 80  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 2000:36 
  
 idag direkt kopplade till arbetsmarknaden och den ökade rörligheten kan framförallt härledas till den kraftiga ökningen av antalet studerande. 
 Det är framför allt i de små tätorterna i de mindre arbetsmarkna- derna där det negativa flyttnettot varit som störst. Däremot har den om- givande landsbygden, även i glesbygdsregioner, haft en mer positiv utveckling. Så t.ex. har samtliga glesbygds- och tätortsnära lands- bygdsområden ett postitivt inflyttningsöverskott i åldrarna  
 30–64 
  år. 
 En annan viktig skillnad, i jämförelse med  
 1960-talets 
  flyttvåg, är att det i mycket få fall handlar om tvingande skäl. Beslut om att flytta – eller att stanna – upplevs i dagens Sverige nästan helt och hållet som frivilliga beslut. Den stora majoriteten, både de som flyttat och de som stannar, är också nöjda med den plats de bor på. Den traditionella bil- den, där tidigare tvingande arbetsmarknadsskäl bidrog till den kraftiga omflyttningen på 1950- och  
 1960-talen, 
  är av en mycket ringa omfatt- ning idag. 
 Tvärt om, så tyder det mesta på att flertalet flyttare som hade arbete, studerade eller var arbetslös innan flytt bibehåller samma status även efter det att man flyttat. 
 De flesta som flyttar uppger också skäl som inte är relaterade till vare sig arbetsmarknaden eller studier. Det dominerande motivet är istället att man vill byta miljö. 
 Mycket tyder alltså på att det är livsstilsfrågor och vilka boendepre- ferenser människor har som är styrande för vilka orter människor väljer att bo i eller flytta till. 
  
 6.3 
  
 Övergripande mål för en regional tillväxtpolitik 
  
 För den del av regionalpolitiken, dvs en regional tillväxtpolitik eller utvecklingspolitik, som syftar till att stärka näringslivets utvecklings- förutsättningar och skapa bättre betingelser för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning, kan inte befolkningsutvecklingen eller de ökade omflyttningarna tas till intäkt för ett misslyckande. I den mån denna politik har varit lyckad borde resultatet i första hand kunna avläsas i hur väl regionens arbetsmarknad har utvecklats, ekonomisk tillväxt och sysselsättning ökat eller i vilken omfattning arbetslösheten minskat. 
 En annan viktig utgångspunkt för denna del av politiken är att, trots den ökade geografiska rörligheten, så flyttar flertalet människor inte alls. För de flesta människor, och i synnerhet de som befinner sig på arbetsmarknaden, är en flytt förbunden med höga inte minst sociala kostnader. Detta innebär att vi inte i någon större utsträckning kan för- vänta oss att t.ex. arbetslösheten i en region minskar till följd av att fler 
  
 SOU 2000:36 
  
 Sammanfattande slutsatser  
 81 
  
 flyttar till regioner med arbetskraftsbrist. En radikalt annorlunda situation skulle kräva politiska beslut av en sådan omfattning att utredningen bedömt frågan ligga långt utanför vårt mandat. 
 Detta innebär samtidigt att näringslivet för sin rekrytering av ar- betskraft nästan helt och hållet är beroende av de människor som finns i regionen och tvärt om, dvs hur t.ex. arbetslösheten i en region utvecklas är nästan helt och hållet beroende av hur arbetsmarknaden och näringslivet utvecklas där. I denna mening blir det alltså mer rimligt att se den svenska utvecklingen som summan av den utveckling som äger rum på respektive lokal arbetsmarknad, snarare än något nationellt fe- nomen som distribueras ut över landet. 
 Ett övergripande mål för en regional tillväxt eller utvecklingspolitik skulle därför kunna vara att skapa förutsättningar för  
 väl fungerande lokala arbetsmarknader i alla delar av landet. 
  
 6.4 
  
 Väl fungerande lokala arbetsmarknader 
  
 Hur sysselsättning och arbetslöshet utvecklas i olika regioner (lokala arbetsmarknader) är givetvis av ett primärt intresse i detta samman- hang. Vanligen är det dock förändringar i sysselsättning netto som står i fokus. Av våra analyser framgår det dock att bruttodynamiken är vä- senligt större än vad som framgår av dessa nettoförändringar. Även i perioder av nedgång tillkommer ett stort antal nya jobb samtidigt som många jobb försvinner. Likaså är det ett stort antal personer som varje år tillträder respektive lämnar arbetsmarknaden. Huvudsakligen sker denna ständigt pågående och förhållandevis omfattande omvandling genom en anpassningaprocess inom respektive lokal arbetsmarknad. Flyttningar till och från den lokala arbetsmarknaden påverkar dessa processer endast marginellt. Små lokala arbetsmarknader är dock mer beroende av mellanregional rörlighet än stora arbetsmarknader. Detta beroende av att mellanregional rörlighet allmänt ökar när kvalifika- tionskraven blir högre. 
 Detta förstärker den tidigare slutsatsen. Det är inte mellanregionala flyttningar som är problemet för svenska avfolkningsbygder. Problemet är snarare relaterat till vissa lokala arbetsmarknaders litenhet. Små ar- betsmarknader är mer beroende av stor rörlighet. I den mån rörligheten mellan lokala arbetsmarknader i Sverige är ett regionalt problem är det för att den är för liten. Som jämförelse kan nämnas att rörligheten mellan lokala arbetsmarknader i Norge, som anses vara det land i Eu- ropa som bedriver den mest ambitiösa regionalpolitiken, är väsentligt högre än i Sverige. Slutsatsen av detta blir att åtgärder för att underlätta 
  
 82  
 Sammanfattande slutsatser 
  
 SOU 2000:36 
  
 mellanregional rörlighet, men inte minst att underlätta pendling (s k regionförstoring) bör ges hög prioritet. 
  
 6.5 
  
 Förutsättningar för näringslivets tillväxt och utveckling 
  
 Även drivkrafterna i ekonomin är till stor del annorlunda idag jämfört med mitten av  
 1960-talet. 
  I takt med att näringslivet fått en allt mer decentraliserad struktur och att tillväxt idag i högre grad bygger inno- vativitet och förmåga till flexibel anpassning till en föränderlig marknad, snarare än stordrift i produktionen, så blir också den lokala miljöns betydelse för näringslivets utveckling en allt viktigare strategisk fråga. 
 Fortfarande är dock kunskapen begränsad när det gäller sambanden mellan näringslivets dynamik och olika förhållanden i den lokala miljön. Den forskning som finns på området ger i vissa avseenden entydiga svar i andra mer motsägelsefulla. 
 Exempelvis svarar de flesta företag när de tillfrågas om vad som är viktigast när det gäller affärsklimatet att regelstabilitet är en av de vik- tigaste faktorerna. Samtidigt säger emellertid analyser av kreativa mil- jöer att ett visst mått av strukturell instabilitet är en viktig förutsätt- ning. 
 En slutsats är dock att en regional tillväxt eller utvecklingspolitik bör ligga på ett generellt plan och så långt möjligt garantera rimligt stabila rambetingelser för näringslivets utveckling. Det inbegriper att svara för såväl hård som mjuk infrastruktur (både kommunikationer och skola), att upprätthålla konkurrens samt att säkra öppenheten för inflöde av kunskaper, människor och kapital. En dynamisk lokal miljö är en öppen miljö. 
  
 SOU 2000:36 
  
 83 
  
 Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
 Dir. 
 Utredning om den framtida regionalpolitiken  
 1999 
  
 :2 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 21 januari 1999. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En kommitté med parlamentariskt inflytande tillkallas med uppgift att lämna förslag om hur den svenska regionalpolitiken skall inriktas och utformas under  
 2000-talets 
  början. 
 Bakgrund till utredningen 
 Den senaste omfattande utredningen om regionalpolitiken med parla - mentariskt inflytande, Fungerande regioner i samspel (SOU 1989:55), slutfördes under hösten 1989. Den låg till grund för regeringens propo- sition Regionalpolitik för  
 90-talet 
  och för riksdagens ställningstagande våren 1990 (prop. 1989/90:76, bet. 1989/90:AU13, rskr. 1989/90:346). 
 Sedan denna utredning slutfördes har väsentliga förändringar skett i förutsättningarna för att bedriva regionalpolitik i Sverige. Dessa för- ändringar består bl.a. av den accelererande utvecklingen av produktions- och informationstekniken, den alltmer internationaliserade ekonomin och Sveriges anslutning till Europeiska unionen. Med regionalpolitik avses åtgärder inom alla politikområden som syftar till att påverka utvecklingen i geografiska områden med regionalpolitiska problem. Härmed avses områden som, mätt på olika sätt, utvecklas avsevärt sämre än andra. Åtgärderna syftar till att uppnå regional 
  
 84  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:36 
  
 utjämning, dvs. en från samhällsekonomiska och välfärdspolitiska syn- punkter balanserad utveckling mellan och inom regioner. 
 Dessa åtgärder behandlas ofta uppdelade efter statsbudgetens utgiftsområden i den "lilla" och den "stora" regionalpolitiken. Till den "lilla" regionalpolitiken anvisas medel inom utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling i statsbudgeten. Med den "stora" regional- politiken avses åtgärder inom andra utgiftsområden som har betydelse för den regionala utjämningen. Exempel på viktiga områden är kommunikationssektorn, utbildningsväsendet och det statliga bidrags- och utjämningssystemet i kommunsektorn. 
 Den nuvarande svenska regionalpolitiken infördes främst som en reaktion på den stora befolkningsutflyttningen under 1950- och 1960- talen från norra Sverige. De stora omställningskrav denna ställde på både enskilda människor och samhället blev av sociala och samhälls- ekonomiska skäl svåra att acceptera. Den stabilitet i befolknings- utvecklingen som uppnåddes under 1970- och  
 1980-talen 
  har på senare år återigen bytts till kraftiga befolkningsomflyttningar. Folkmängden har på senare år minskat kraftigt inte bara i glesbygd samt i små och medelstora kommuner utan även i många stora industriorter och i de flesta av Sveriges län. Samtidigt expanderar storstadsområdena, särskilt Stockholmsregionen, kraftigt. En nedbrytning på län av aktuella befolkningsprognoser från Statistiska centralbyrån pekar också mot att utvecklingen kommer att gå åt mycket skilda håll i olika delar av landet under det närmaste årtiondet. Därför står regionalpolitiken i dag inför minst lika stora utmaningar som när den infördes under  
 1960-talet. 
  
 Den svenska regionalpolitiken har dock under de senaste årtiondena, jämfört med andra länder, framgångsrikt medverkat till att bevara den tradition av solidaritet och sammanhållning som hittills präglat det svenska samhället. Det är viktigt att denna tradition inte bryts. I regeringsförklaringen och i andra sammanhang sammanfattas detta mål bl.a. i uttrycket "Hela Sverige skall leva.". 
 Vidare har riksdagen, med anledning av regeringens proposition Regional tillväxt – för arbete och välfärd, uttalat att en kraftsamling behövs för att vända utvecklingen och att en utredning med parlamen- tariskt inflytande bl.a. bör studera effekterna av dagens regionalpolitik och utarbeta en strategi för regional balans. Utredningsarbetet skall även innefatta glesbygds- och landsbygdsfrågor (prop. 1997/98:62, bet.1997/98:AU11, rskr. 1997/98:204). 
 Mot denna bakgrund bör en särskild kommitté tillkallas. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 1  
 85 
  
 Uppdraget 
 Kommittén skall 
  
 1. 
  
 analysera de senaste årtiondenas regionala utveckling och orsakerna till denna, 
  
 2. 
  
 analysera regionalpolitikens effekter, 
  
 3. 
  
 bedöma den framtida regionala utvecklingen, 
  
 4. 
  
 utarbeta en strategi för regional balans och lämna förslag till över- gripande mål och effektmål för den framtida regionalpolitiken, 
  
 5. 
  
 föreslå vilka olika medel som kan behövas för att uppnå dessa mål, samt 
  
 6. 
  
 särskilt behandla den regionala utvecklingen i glesbygden respektive landsbygden. 
  
 Kommitténs arbete skall utgå från lokala arbetsmarknader som minsta enheter och därifrån utvidgas till att avse förhållandena inom större regioner, t.ex. län och landsdelar. 
 Kommittén skall i sitt arbete i alla väsentliga frågor beakta hur den framtida regionalpolitiken kan bidra till en ekologisk hållbar utveckling samt till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. 
 1. De senaste årtiondenas regionala utveckling och orsakerna till denna 
 Regional utveckling kan mätas på många olika sätt. Inom Europeiska unionen används i första hand bruttoregionprodukt per invånare och arbetslöshet. I Sverige har sedan länge den långsiktiga befolknings- utvecklingen setts som ett övergripande mått på en regions utveckling. Med hänsyn till att förutsättningarna för regional utveckling i Sverige skiljer sig från förutsättningarna i de flesta andra medlemsländer i unionen, främst beroende på geografiska förhållanden och låg befolk- ningstäthet, skall kommittén behandla befolkningsutvecklingen som ett viktigt mått på den regionala utvecklingen i Sverige även fortsättnings- vis. Kommittén skall dock även belysa utvecklingen med andra mått, t.ex. olika sysselsättningsmått, bruttoregionprodukt, arbetslöshet samt andra ekonomiska och välfärdspolitiska variabler. 
 En viktig uppgift för kommittén är att inledningsvis närmare analy- sera i första hand  
 1990-talets 
  regionala utveckling och orsakerna till denna. 
  
 86  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:36 
  
 I proposition 1997/98:62 Regional tillväxt – för arbete och välfärd bedömer regeringen att det finns två viktiga orsaker till den negativa utvecklingen. Dels utsätter den alltmer internationaliserade ekonomin näringslivet i många små och medelstora orter för ökade påfrestningar, dels har de senaste årens besparingar på statsbudgeten lett till att väl- färdssystemet försvagats. Dessa faktorer har förstärkt centraliserings- tendenserna i samhället. En annan omständighet som nämns är att vissa regioner har påverkats negativt av avregleringar som genomförts på ett antal marknader med samhällsomfattande tjänster, t.ex. inom kommu- nikationssektorn. 
 Kommittén skall analysera dessa och andra förklaringar till den regionala utvecklingen. Kommittén skall även analysera om andra orsaker än ekonomiska numera spelar en stor roll för mäns och kvinnors flyttningsmönster, t.ex. om dagens unga människor har andra värderingar än tidigare generationer som påverkar utvecklingen. 
 Kommittén skall göra internationella jämförelser vid sina analyser av utvecklingen. Sverige blir i allt större utsträckning beroende av den internationella utvecklingen. Mot den bakgrunden skall i första hand utvecklingen i de övriga nordiska länderna, i Östersjöregionen och i Europeiska unionen analyseras. 
 2. Regionalpolitikens effekter 
 Ett viktigt led i kommitténs arbete skall vara att bedöma den hittills- varande regionalpolitikens effekter på den regionala utvecklingen. Utifrån ett långsiktigt perspektiv är det i stort sett samma geografiska områden som har de största regionalpolitiska problemen i dag som när den "moderna" regionalpolitiken infördes under  
 1960-talet. 
  En över- gripande fråga är vad som hade hänt om inte dessa områden hade varit föremål för regionalpolitiska åtgärder. Beror t.ex. de ökade obalanserna på utformningen av regionalpolitiken eller har de andra orsaker? 
 Det är angeläget att kommittén som en grund för sitt ställnings- tagande till målen för den framtida regionalpolitiken gör en samhälls- ekonomisk analys av de intäkter och kostnader som den hittillsvarande regionalpolitiken bedöms ha medfört. 
 Även om det är svårt att mäta effekterna av regionalpolitiska åtgär- der bör, med hänsyn bl.a. till att en effektiv användning av statens medel är nödvändig samt att det regionalpolitiska arbetet bedrivs i alltmer decentraliserade former, kommittén göra stora ansträngningar för att försöka göra detta. Kommittén bör lägga stor vikt vid att ta tillvara svenska och internationella erfarenheter av utvärderingar av regionalpolitik och om det bedöms nödvändigt att också initiera metodutveckling på detta område. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 1  
 87 
  
 Bedömningen av regionalpolitikens effekter skall omfatta både den "stora" och den "lilla" regionalpolitiken. Som regeringen och riksdagen på senare tid ytterligare betonat är det i första hand åtgärder inom den "stora" regionalpolitiken som är avgörande för den regionala utveck- lingen. Det är därför viktigt att kommittén lägger stor vikt vid att försöka bedöma effekterna av dessa åtgärder. 
 Vad beträffar åtgärder inom den "lilla" regionalpolitiken skall kommittén i första hand bedöma resultaten av olika former av företags- stöd och den allt större projektverksamhet som länsstyrelserna bedrivit under senare år. Bedömningen skall särskilt gälla hur åtgärderna bidragit till att uppfylla målet för verksamheten inom utgiftsområdet, dvs. att underlätta för näringslivet i regionalpolitiskt prioriterade områden att utvecklas så att det bidrar till att uppfylla målen för regionalpolitiken. 
 Projektverksamheten omfattar åtgärder med mycket olika inrikt- ningar, t.ex. insatser inom  
 utbildnings-, 
 kommunikations-, 
 forsknings-, 
  jämställdhets- och kulturområdena. På grund av dess vitt skilda karaktär och ofta indirekta effekter på den regionala utvecklingen är den svår att utvärdera och nya metoder kan behöva utvecklas. 
 Vidare bör kommittén bedöma i vad mån mer individinriktade åtgärder har betydelse för människors flyttningsmönster. Inom arbets- marknadspolitiken finns t.ex. många åtgärder som kan påverka dessa mönster. 
 Med Sveriges medlemskap i Europeiska unionen har ett nytt bety- dande element tillförts den svenska regionalpolitiken, nämligen EG:s strukturfonder. En stor del av dessa är inriktade på regionalpolitiskt prioriterade områden och de har inneburit en betydande ökning av resurserna för regionalt och lokalt utvecklingsarbete. Kommittén skall ta del av utvärderingarna av strukturfondernas hittillsvarande effekter och låta dem ingå i en sammanvägd bedömning av resultatet av olika regionalpolitiska åtgärder i Sverige. 
 3. Den framtida regionala utvecklingen 
 Analyserna och slutsatserna beträffande orsakerna till de senaste årens regionala utveckling skall utgöra en utgångspunkt för bedömningen av den framtida utvecklingen. Det är viktigt att sätta in utvecklingen i från regionalpolitiskt synpunkt utsatta orter och områden i Sverige i ett övergripande europeiskt och globalt sammanhang. 
 Förbättrade kommunikationer, t.ex. genom informationstekniken, har under senare år minskat tidsavstånden över hela världen och därmed påverkat näringslivets utveckling på olika sätt. Denna utveckling kan väntas fortsätta. Sveriges medlemskap i Europeiska unionen och dess inre marknad ger successivt nya förutsättningar för företag. Den Europeiska monetära unionens tillkomst kan väntas förstärka dessa 
  
 88  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:36 
  
 effekter oavsett om Sverige blir medlem eller ej. Nya medlemsländer i Europeiska unionen från Central- och Östeuropa kommer också att påverka den svenska ekonomin. 
 Detta är exempel på avgörande förändringar av förutsättningarna för näringslivet i utsatta orter och regioner i Sverige. Förändringarna inne- bär både möjligheter och risker. Utredningar som hittills gjorts, t.ex. av kommittén om EU:s utvidgning, som redovisat sina slutsatser i betänkandet SOU 1997:160, pekar dock på att näringslivet i främst många små och medelstora industriorter kan komma att utsättas för ökade påfrestningar samtidigt som t.ex. samtliga universitetsorter för- väntas dra nytta av integrationen. 
 Kommittén skall mot denna bakgrund bedöma hur den regionala utvecklingen kan väntas bli under de närmaste fem till tio åren i olika typer av orter och regioner i Sverige om regionalpolitiken bedrivs i huvudsak i samma former och med samma intensitet som för närva- rande. Förutom befolkningsprognoser och kommentarer till dessa skall analysen också innehålla bedömningar av utvecklingen vad gäller t.ex. näringsliv, sysselsättning, arbetslöshet, utbildningsnivåer, inkomster och förmögenheter i olika orter och regioner. 
 En annan fråga som kommittén skall belysa är om statens roll i den framtida regionalpolitiken kan väntas förändras väsentligt. National- staternas inflytande har successivt minskat genom att ekonomin alltmer har internationaliserats. Förutsättningarna har också förändrats genom Sveriges medlemskap i Europeiska unionen. Vi har t.ex. fått del av den gemensamma regional- och strukturpolitiken men har också ålagts vissa begränsningar genom EG:s statsstödsregler. Det finns i detta sammanhang åsikter om att olika regioner, inom eller över national- staternas gränser, i framtiden kan komma att överta viktiga delar av statens roll för t.ex. näringslivets utveckling. Genomförandet av den svenska regionalpolitiken har också successivt decentraliserats. En viktig fråga är vad detta kan komma att få för konsekvenser för de regioner som inte kan hävda sig i denna konkurrens och varför de inte kan göra detta. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 1  
 89 
  
 4. Strategi för regional balans och mål för den framtida regional- politiken 
 De gällande övergripande målen för regionalpolitiken är att den skall skapa förutsättningar för hållbar ekonomisk tillväxt, rättvisa och valfrihet så att likvärdiga levnadsvillkor skapas för medborgarna i hela riket. Regionalpolitiken skall också motverka regionala obalanser. Det är svårt att mäta effekterna av politiken med avseende på dessa mål. 
 Kommittén skall utarbeta en strategi för regional balans och lämna förslag till övergripande mål och effektmål för den framtida regional- politiken. Härvid bör förslag till regionalpolitiska delmål lämnas för olika viktiga politikområden. Förslagen skall särskilt beakta det, mot bakgrund av ökad decentralisering och målstyrning av beslutsfattande, ökade behovet av att kunna mäta effekterna av politiken med hänsyn till målen. 
 I propositionen 1997/98:62 Regional tillväxt – för arbete och välfärd har regeringen redogjort för sin syn på motiven för att bedriva regio- nalpolitik. De skäl som framfördes var huvudsakligen samhälls- ekonomiska och fördelningspolitiska. 
 Ett skäl till att bedriva regionalpolitik är att effektivare utnyttja befintligt samhällskapital i form av t.ex. bostäder, skolor, sjukhus, industrilokaler och vägar. Ett i stor utsträckning mycket modernt och lite utnyttjat samhällskapital finns för närvarande i stora delar av landet, särskilt i de relativt stora orter där befolkningen minskat under de senaste åren. 
 Ett annat skäl är att minska behovet av investeringar i nytt samhälls- kapital av detta slag som uppstår främst i stora städer som kraftigt ökar sin befolkning. Förutom investeringsutgifterna uppstår på dessa orter även olika former av trängsel- och flaskhalsproblem som är negativa för den samhällsekonomiska effektiviteten. Ett ekonomiskt underutnyttjande av mäns och kvinnors möjligheter och vilja till arbete och andra resurser i olika delar av landet minskar också den samhällsekonomiska effektiviteten och bör vägas in i bedömningen. 
 Andra skäl till att bedriva regionalpolitik är enligt nämnda proposition fördelningspolitiska, t.ex. vinsterna med en jämn fördelning av välfärden mellan människor och med valfrihet i arbete och boende över hela landet. Inledningsvis har också framhållits vikten av att bevara den tradition av solidaritet och sammanhållning som hittills präglat det svenska samhället. 
 I detta sammanhang kan också uppmärksammas t.ex. att en del av kulturarvet riskerar att förfaras när olika kulturmiljöer upphör samt att människors livskvalitet på framför allt lång sikt påverkas av miljö- och hushållningsfrågor. 
  
 90  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:36 
  
 Kommittén skall som ett led i ställningstagandet till målen för den framtida regionalpolitiken väga samman de fördelningspolitiska effekt- erna med den samhällsekonomiska analysen. 
 Kommittén skall lämna förslag till alternativa mål av olika karaktär och göra prioriteringar mellan de olika alternativen med hänsyn till bl.a. de medel som krävs för att uppfylla målen. I detta sammanhang skall det även övervägas om olika mål bör sättas för olika typer av orter och områden eftersom politiken omfattar områden med mycket olika förutsättningar. 
 Kommittén skall även analysera samband mellan ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft och regional balans. 
 5. Medel för den framtida regionalpolitiken 
 Kommittén skall föreslå vilka medel som kan komma att behövas för att olika mål för den framtida regionalpolitiken skall kunna nås. 
 Viktiga utgångspunkter i detta sammanhang är de medel och begränsningar som medlemskapet i Europeiska unionen innebär. Sålunda avses en ny period för EG:s regional- och strukturpolitik gälla för åren 2000 – 2006. Härvid förutses också samordningen med den nationella regionalpolitiken öka.  
 EG-kommissionen 
  har vidare beslutat om nya regler för bl.a. regionalpolitiska företagsstöd som skall gälla fr.o.m. år 2000. 
 En annan viktig utgångspunkt är den nya regionala näringspolitik över hela landet som regeringen initierat. Den utgår från att varje region skall utnyttja sina specifika förutsättningar och bygger på en nära samverkan mellan olika aktörer och politikområden. De första regionala tillväxtavtalen, som utgör viktiga instrument i denna politik, beräknas träda i kraft år 2000. Regionalpolitiken utgör en viktig del i dessa tillväxtavtal. 
 Kommittén skall också beakta regeringens och riksdagens ställ- ningstagande att det i första hand är åtgärder inom den "stora" regio- nalpolitiken som är avgörande för den framtida regionala utvecklingen. Det gäller kanske främst kommunikations- och utbildningssektorerna samt åtgärder inom  
 arbetsmarknads-, 
  kultur- och miljöpolitiken. Kommittén skall också överväga möjligheterna att ta tillvara de mänskliga resurser som invandringen tillfört Sverige för att t.ex. öka småföretagandet i regionalpolitiskt prioriterade områden. 
 Kommittén skall analysera vilka åtgärder som behövs inom olika politikområden för att uppfylla de alternativa mål som kommittén före- slår. Kommittén skall beräkna eventuella budgetmässiga effekter av sina förslag inom olika politikområden. Om förslagen innebär ökade utgifter eller minskade inkomster skall en beräkning av dessa konsekvenser och konsekvenserna för samhällsekonomin redovisas. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 1  
 91 
  
 När det gäller utgiftsökningar och inkomstminskningar skall kommittén dessutom föreslå en finansiering. 
 En fråga som skall diskuteras i detta sammanhang är hur regional- politiska överväganden på ett bättre sätt än för närvarande kan belysas och hanteras inom olika sektorers beslutsprocesser. 
 Kommittén skall vidare lämna förslag till vilka åtgärder som kan komma att behövas inom den "lilla" regionalpolitiken för att öka effektiviteten och hur dessa i sådana fall kan utformas i olika regioner. Härvid skall kommittén göra avvägningar mellan mer generella åtgärder för att påverka olika orters och regioners utvecklingsmöjligheter och olika former av företagsinriktade åtgärder. 
 Vad gäller de direkta företagsstöden skall kommittén främst lämna principiella förslag till eventuella förändringar; t.ex. av användningen av investeringsstöd eller driftstöd, bidrag eller lån i samband med investeringar. Härvid skall beaktas EG:s statsstödsregler, som ju bl.a. begränsar möjligheterna att lämna stöd som snedvrider konkurrensen. I detta sammanhang skall kommittén även beakta företagsstödens roll för Sveriges möjligheter att attrahera utländska direktinvesteringar. Kom- mittén skall också överväga om det finns andra åtgärder som kan underlätta näringslivets utveckling i olika områden. Härvid skall särskilt beaktas situationen i de mest utsatta områdena, t.ex. inom EG:s strukturfonders nuvarande mål  
 6-område. 
  
 Regionalpolitiken skall bidra till att öka den ekonomiska tillväxten i landet genom att bl.a. stödja ett i den internationella konkurrensen lön- samt näringsliv. Det är viktigt bl.a. för att skapa resurser för välfärds- samhället. I de mest utsatta områdena är dock kraven på vissa delar av näringslivets strukturomvandling för närvarande något lägre än i övriga delar av landet, bl.a. beroende på de geografiska lägesnackdelar dessa har. Kommittén skall överväga den framtida användningen av driftstöd, t.ex. nedsatta socialavgifter och transportbidrag, till företag i dessa regioner från effektivitets- och konkurrenssynpunkt. 
 Kommittén skall inte lämna förslag till någon stödområdesindelning utan i sitt arbete utgå från den gällande som riksdag och regering lagt fast. Detta bl.a. eftersom dessa frågor numera i stor utsträckning bestäms av regler utfärdade av  
 EG-kommissionen. 
  
 Kommittén skall kunna lämna förslag till individinriktade åtgärder som kan bidra till att förbättra den regionala utvecklingen. I detta sammanhang kan också mer otraditionella åtgärder övervägas. T.ex. kan förändrade attityder och värderingar hos främst unga män och kvinnor motivera sådana. 
  
 92  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2000:36 
  
 6. Den regionala utvecklingen i glesbygden respektive landsbygden 
 Med glesbygds- respektive landsbygdspolitik avses åtgärder inom alla politikområden som syftar till att påverka den regionala utvecklingen i glesbygds- respektive landsbygdsområden. 
 De uppdrag som kommittén hittills fått skall den i största möjliga utsträckning också tillämpa på regionala frågor som rör glesbygd och landsbygd. 
 Eftersom problemen sedda ur glesbygds- respektive landsbygds- perspektiv i många avseenden är väsentligt annorlunda skall dock kommittén göra särskilda analyser och bedömningar. Kommittén skall således särskilt för dessa områden analysera främst  
 1990-talets 
  utveck- ling och orsakerna till denna, analysera effekterna av de åtgärder som vidtagits inom olika politikområden, bedöma den framtida regionala utvecklingen samt lämna förslag till framtida regionalpolitiska mål och medel. 
 Härvid skall kommittén naturligtvis beakta sina slutsatser beträffande den del av regionalpolitiken som syftar till att uppnå en balanserad utveckling mellan lokala arbetsmarknader och större näringsgeografiska områden. Kommitténs förslag beträffande glesbygds- och landsbygdspolitiken skall således vara samordnade med övriga förslag. Kommittén skall även beakta de åtgärder som avses att genomföras inom ramen för Europeiska unionens framtida gemensamma  
 regional-, 
  struktur- och jordbrukspolitik. 
 Kommittén skall i sitt arbete med dessa frågor skilja mellan t.ex. utpräglad glesbygd och tätortsnära landsbygd eftersom dessa områden i avgörande avseenden har mycket olika utvecklingsförutsättningar. 
 Kommittén skall särskilt behandla glesbygdens och landsbygdens framtida utvecklingsmöjligheter och vilken roll olika näringar kan väntas få för sysselsättningen och den ekonomiska tillväxten i dessa områden. För näringslivet i dessa områden specifika frågor som skall belysas och för vilka förslag skall lämnas är t.ex. särskilda behov hos mycket små företag, s.k. mikroföretag och kooperativa företag, de särskilda transportproblem och andra infrastrukturproblem som ofta finns, betydelsen av nya arbetsformer samt möjligheterna att öka kunskaps- nivån. 
 Småskalig livsmedelsförädling och andra till jordbruket knutna verksamheter kan behöva vidareutvecklas med hänsyn till bl.a. deras roll för sysselsättning, miljö och turism. 
 Kommittén skall även lämna förslag vad gäller glesbygdens och landsbygdens roller i en omställning till ett ekologiskt och kulturellt hållbart samhälle samt grundläggande servicefrågor, både samhällelig och kommunal service. 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 1  
 93 
  
 En särskild utvecklingsfaktor som kan få betydelse i dessa områden är de möjligheter som finns inom den s.k. sociala ekonomin. Kommittén skall bedöma vilken betydelse denna kan få och lämna de förslag den finner befogade i detta sammanhang för att uppnå de regionalpolitiska målen. 
 Genomförande av uppdraget 
 Regionalpolitiska frågor är ständigt föremål för olika former av analyser och förslag, av myndigheter, forskningsinstitut och andra organ i Sverige och utomlands. Kommitténs arbete bör därför i stor utsträckning kunna bygga på sammanställningar och analyser av befintligt material. Till exempel har Närings- och teknikutvecklingsverket, Glesbygdsverket och Statens institut för regionalforskning på senare år lämnat ett antal rapporter. 
 Den s.k.  
 REKO-STAT 
  utredningen har också nyligen kartlagt och analyserat de regionala konsekvenserna och förändringar i den offent- liga sektorn (bet. SOU 1997:13). 
 Beträffande gles- och landsbygdspolitiken bör kommittén bl.a. ta tillvara de erfarenheter av lokalt utvecklingsarbete som finns inom Folkrörelserådet – Hela Sverige ska leva samt de förslag som fram- fördes vid 1998 års s.k. landsbygdsriksdag. 
 Kommittén skall i sitt arbete samråda med utredningen om behov av informations- och kommunikationsteknisk infrastruktur (K 1998:07, dir. 1998:61), den parlamentariska regionkommittén PARK (In 1997:08, dir. 1997:80) och den parlamentariska beredningen om mål i miljöpolitiken (M 1998:07; dir. 1998:45) 
 Kommittén skall redovisa uppdraget senast den 31 augusti 2000. 
 (Näringsdepartementet) 
  
 SOU 2000:36 
  
 95 
  
 Bilaga 2 
 Indelning av Sveriges kommuner i lokala arbetsmarknader 
 Inledning 
 Indelningen av Sveriges lokala arbetsmarknader (LA) bygger på syssel- sättningsstatistik från SCB. Mellan 1985 och 1993 redovisades syssel- sättningsstatistiken i ÅRSYS. År 1993 infördes en ny metod för att redovisa förvärvsarbetande, RAMS. Statistiken innehåller sysselsätt- ningsuppgifter och pendlingsstatistik. 
 1 
  
 Statistiken över pendlingen över kommungräns ligger till grund för indelningen av lokala arbetsmarknader. Jämförelse av pendlingen visar att pendlingen kraftigt har ökat. Detta gäller inte bara nettopendling utan också bruttoströmmarna både på korta och långa avstånd. 
 Denna pendlingsutveckling är ett viktigt skäl till att behovet av en regional indelning som tar hänsyn till faktiska pendlingsförhållanden ökat. Att göra regionala analyser av i första hand arbetsmarknadens funktionssätt men även av befolkningsförändringar och regional eko- nomisk utveckling kräver att man i grunden kan arbeta med regioner som utgör de naturliga omland för pendling mellan bostad och arbete. 
 Avgränsningen av de lokala arbetsmarknaderna bygger helt på pendlingsströmmar. Avgränsningen görs i två steg. Först avgörs vilka kommuner som kan betraktas som oberoende kommuner. Därefter förs övriga kommuner till som oberoende kommun. 
 I en fungerande indelning i lokala arbetsmarknader bör exempelvis personer som blivet erbjudna arbeten inom den egna lokala arbets- marknaden normalt kunna acceptera arbetet utan att tvingas flytta. Rörligheten på arbetsmarknaden i form av arbetsbyten eller inträde på arbetsmarknaden är i stor utsträckning beroende av vilka lokala alter- nativa möjligheter som står till buds. I stora lokala arbetsmarknader som innefattar ett stort och varierat utbud av arbetstillfällen, finns större 
  
 1  
  
 Sveriges officiella statstik,  
 Registerbaserad arbetsmarknadsstatistik 1997 
 , statistiska meddelanden AM 32 SM 9902. 
  
 96  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 möjligheter för arbetssökande att finna ett nytt och passande arbete än på mindre lokala arbetsmarknader. Sannolikheten för att ett arbetsbyte medför flyttning till en annan kommun är i hög grad beroende av den lokala arbetsmarknadens storlek och struktur. Den totala bytesbenägenheten av arbeten är således beroende av det lokala utbudet av arbeten. Vid studier av de lokala arbetsmarknadernas funktionssätt är det således väsentligt att man tar hänsyn till de lokala arbetsmarknadernas olika egenskaper och det beteendemönster dessa egenskaper ger upphov till. 
 Avgränsningens syfte 
 Syftet med avgränsningen i lokala arbetsmarknader är i första hand för att skapa referensytor som är lämpliga vid studier av och jämförelser av bland annat arbetsmarknadens funktionssätt mellan olika typer av regi- oner. 
 Tidigare har man i sådana sammanhang använt sig av administrativa indelningar såsom kommuner och län eller indelningar som skapats för andra syften än studier av arbetsmarknader. Arbetsmarknadsstyrelsens 70  
 A-regioner 
  har tagits fram för att dela in landet i arbetsmarknads- regioner. Den indelningen bygger på befolkningsunderlag och centralitet utan beaktande på arbetspendling. Detta gör också  
 A-regioner 
  mindre lämpliga som regional indelningsgrund vid studier med ovan beskrivna syften. 
 En annan viktig skillnad i indelningen av lokal arbetsmarknader jämfört med andra indelningar berör centralitetsbegreppet. I andra regionala indelningar söker man via attraktionsmått att definiera regio- nala centra och dess omland. En sådan helhet utgör sålunda en region, dock under förutsättning att även regionens befolkningsunderlag blir tillräckligt stort. I motsatts till detta är indelningen i lokala arbetsmark- nader ett sätt att avgränsa och isolera regioner som har så litet utbyte som möjligt med andra regioner oavsett förekomst av inomregionala attraktionskraft och befolkningsunderlag. 
 Med ovanstående avgränsning skapas regioner som trots eventuella brister i utrustning och befolkningsunderlag och trots avsaknad av attraktiva centra fungerar som självständiga arbetsmarknader. I stället är kravet att regionens utbud av arbetstillfällen ska vara relativt lätt- tillgängliga för befolkning i regionen. Indelningen bör därför bygga på pendlingsrelationer. Genom att studera pendlingsströmmar kan man avgränsa regioner där de sysselsatta är beroende av och faktiskt är sysselsatta vid arbetsplatser inom regionen. Att nå arbetsplatser utanför en sådan region innebär resor som antigen är långa och tidsödande eller avviker från det etablerade pendlingsmönstret på orten. Denna 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 97 
  
 avgränsningsmetod bygger på observerade pendlingsströmmar och speglar därmed de förvärvsarbetandes faktiska beteende. 
 Regler och kriterier för avgränsning av LA 
 Vid avgränsning av lokala arbetsmarknader utgör kommunen den minsta byggstenen. Dessutom får varje kommun förekomma endast i en lokal arbetsmarknad. Dessa båda regler har ställts upp av två skäl. Det ena skälet är att det blir lättare att beskriva den lokala arbetsmarknadens geografiska utbredning. Det andra skälet är att tillämpningar av den regionala indelningen underlättas om byggstenarna utgörs av kommuner, dels för att en indelning som följer administrativa gränser lättare accepteras i planeringssammanhang och dels genom de svårigheter som är förknippade med datatillgång och datainsamling på lägre nivå än kommunnivå. 
 2 
  
 Statistikkällan vid indelningen i lokala arbetsmarknader utgörs av den regionala sysselsättningsstatistiken (ÅRSYS  
 1985–93 
  och RAMS 1993– ), som bland annat grundas på information från kontrolluppgifterna. Kontrolluppgiftsregistret innehåller alla personers samtliga anställningar under ett år, ÅRSYS och RAMS innehåller bland annat uppgifter om kommunernas förvärvsarbetande efter bostadens belägenhet (nattbefolkning), efter arbetsställets belägenhet (dagbefolkning) samt pendling. Denna sysselsättningsstatistik är således en förutsättning för genomförandet av LA indelningen. Indelningen som används i denna rapport är 1993 års  
 LA-indelning. 
 LA-indelningen 
  har växlat under åren på grund av ändrade pendlingsströmmar och kommun- sammanslagningar. 
 Avgränsningen av de lokala arbetsmarknaderna bygger helt på pendlingsströmmar. Avgränsningen görs i två steg. Först avgörs vilka kommuner som kan betraktas som oberoende kommuner. Därefter förs övriga kommuner till sin oberoende kommun. 
 Steg 1. Bestämning av oberoende kommuner 
 I detta steg tar man enbart ställning till huruvida invånarna i en kommun kan betraktas som självförsörjande eller oberoende vad beträffar tillgång på arbetstillfällen i den egna kommunen. Oberoende kommuner utgörs således av kommuner där förvärvsarbetande med bostad i kommunen är relativt oberoende av arbetstillfällen utanför den egna kommunen. 
  
 2  
  
 SCB, ERU,  
 Lokala arbetsmarknader och förvärvsregioner, Nya geografiska indelningar för regionala analyser,  
 Information om arbetsmarknaden 1991:7. 
  
 98  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 beträffar tillgång på arbetstillfällen i den egna kommunen. Oberoende kommuner utgörs således av kommuner där förvärvsarbetande med bostad i kommunen är relativt oberoende av arbetstillfällen utanför den egna kommunen. 
 För att bestämma om så är fallet ställs två relativt likartade och samvarierande självständighetskriterier upp. Det ena kan betecknas som ett mått på kommuners generella självständighet eller oberoende gentemot andra kommuner i fråga om tillgång på arbetstillfällen för den egna befolkningen. Det andra kriteriet avser kommunens specifika självständighet eller oberoende gentemot den kommun till vilken den största utpendlingsströmmen är riktad. Vid bestämning av vilka kommuner som ska klassas som oberoende skall båda självständighets- villkoren vara uppfyllda. 
 Självständighetskriterium a: 
  
 288 
  
 Där E 
 ij  
 är flödet av arbetspendlare från 
  
 å 
  
 E 
 ij 
  
 1 
  
 kommun  
 i  
 till kommun  
 j  
 och E 
 i  
 är antalet 
  
 i=1, i j 
  
 sysselsatta som bor i kommunen 
  
 E 
 i 
  
 Självständighetskriterium b: 
  
 Där E 
 ijmax  
 är det största enskilda flödet 
  
 E 
  
 ij 
 max 
  
 2 
  
 av pendlare från kommun  
 i  
 till en annan 
  
 E 
 i 
  
 kommun (kommun j 
 max 
 ) 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 99 
  
 Villkoren för bestämning av självständiga kommuner preciseras slutligen genom bestämning av värdena på p1 och p2. En kommun klassas som oberoende om ovanstående kriterier är uppfyllda med följande värden på p1 och p2: 
 p1=0,20 
 p2=0,075 
 Utöver ovanstående kriterier kan två kommuner tillsammans bilda självständiga kommuner trots att ovanstående villkor inte är uppfyllda, om de ömsesidigt förs till varandra enligt steg 2 nedan. Något sådant fall har dock inte uppkommit ännu med de värden på p1 och p2 som hittills prövats. 
 Steg 2. Bestämning av till vilka oberoende kommuner övriga kommuner ska föras. 
 En kommun som ej klassats som oberoende förs till den kommun till vilken den största pendlingsströmmen föreligger och ingår därmed i den kommunens lokala arbetsmarknad. 
 I de fall den största utpendlingen från kommunen är riktad mot en kommun som inte klassats som centrum och som i sin tur ar den största utpendlingen riktad mot ytterligare en kommun, uppstår en pendlings- kedja mellan kommunerna. Kedjan upphör först när den största pend- lingsstömmens destination utgörs av en oberoende kommun. Vid bil- dandet av lokala arbetsmarknader tillåts att två länkar i en sådan kedja förekommer inom en och samma lokala arbetsmarknad, det vill säga arbetsmarknaden kan innehålla kommuner som knutits till sin oberoende kommun via en kommun som inte är oberoende. Om en pendlingskedja innehåller tre länkar eller fler bryts dock kedjan vid den svagaste länken (lägst andel utpendlare i förhållande till kommunernas förvärvsarbetande nattbefolkning). När ett sådant brott uppstår, beaktas i stället den näst största pendlingsströmmen från kommunen enligt samma kriterier som annars tillämpas för den största pendlingsströmmen. 
 De ovan beskrivna villkoren har preciserats efter tester med alterna- tiva kriterier och värden. Ledstjärnan för det slutliga valet har varit att få enhetliga regler med ett resultat som i stort överensstämmer med den 
  
 100  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 allmänna uppfattningen om hur landets indelning i lokala arbetsmark- nader bör se ut. Måttliga förändringar och gränsvärden påverkar de lokala arbetsmarknadernas antal och storlek något, medan mönstret av stora och små LA i olika delar av landet är mycket stabilt. 
 De lokala arbetsmarknadernas namn och ingående kommuner fram- går av tabellen nedan. Antalet bildade lokala arbetsmarknader är 109 st efter 1997 års indelning vilken är den indelning som vanligtvis används. 
  
 Tabell.  
 Lokala arbetsmarknader med ingående kommuner 
 Koden är femsiffrig. De första två siffrorna anger länet (enligt den länsindelning som gällde då avgränsningen gjordes år 1993) 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 01001LA 
  
 Stockholm 
  
 0180 
  
 Stockholm 
  
 0114 
  
 Upplands-Väsby 
  
 0115 
  
 Vallentuna 
  
 0117 
  
 Österåker 
  
 0120 
  
 Värmdö 
  
 0123 
  
 Järfälla 
  
 0125 
  
 Ekerö 
  
 0126 
  
 Huddinge 
  
 0127 
  
 Botkyrka 
  
 0128 
  
 Salem 
  
 0136 
  
 Haninge 
  
 0138 
  
 Tyresö 
  
 0139 
  
 Upplands-Bro 
  
 0160 
  
 Täby 
  
 0162 
  
 Danderyd 
  
 0163 
  
 Sollentuna 
  
 0181 
  
 Södertälje 
  
 0182 
  
 Nacka 
  
 0183 
  
 Sundbyberg 
  
 0184 
  
 Solna 
  
 0186 
  
 Lidingö 
  
 0187 
  
 Vaxholm 
  
 0188 
  
 Norrtälje 
  
 0191 
  
 Sigtuna 
  
 0192 
  
 Nynäshamn 
  
 0305 
  
 Håbo 
  
 0461 
  
 Gnesta 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 101 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 0486 
  
 Strängnäs 
  
 0488 
  
 Trosa 
  
 03001LA 
  
 Uppsala 
  
 0380 
  
 Uppsala 
  
 0360 
  
 Tierp 
  
 0381 
  
 Enköping 
  
 0382 
  
 Östhammar 
  
 1917 
  
 Heby 
  
 04001LA 
  
 Nyköping 
  
 0480 
  
 Nyköping 
  
 0481 
  
 Oxelösund 
  
 04002LA 
  
 Katrineholm 
  
 0483 
  
 Katrineholm 
  
 0428 
  
 Vingåker 
  
 0482 
  
 Flen 
  
 04003LA 
  
 Eskilstuna 
  
 0484 
  
 Eskilstuna 
  
 05001LA 
  
 Linköping 
  
 0580 
  
 Linköping 
  
 0513 
  
 Kinda 
  
 0561 
  
 Åtvidaberg 
  
 0583 
  
 Motala 
  
 0586 
  
 Mjölby 
  
 0509 
  
 Ödeshög 
  
 0560 
  
 Boxholm 
  
 0584 
  
 Vadstena 
  
 05002LA 
  
 Norrköping 
  
 0581 
  
 Norrköping 
  
 0562 
  
 Finspång 
  
 0563 
  
 Montgomery 
  
 0582 
  
 Söderköping 
  
 06001LA 
  
 Gnosjö 
  
 0617 
  
 Gnosjö 
  
 06002LA 
  
 Gislaved 
  
 0662 
  
 Gislaved 
  
 06003LA 
  
 Jönköping 
  
 0680 
  
 Jönköping 
  
 0604 
  
 Aneby 
  
 0642 
  
 Vega 
  
 0643 
  
 Habo 
  
 0665 
  
 Vaggeryd 
  
 Rivera 
  
 Nässjö 
  
 06005LA 
  
 Värnamo 
  
 0683 
  
 Värnamo 
  
 06007LA 
  
 Vetlanda 
  
 0685 
  
 Vetlanda 
  
 0684 
  
 Sävsjö 
  
 06008LA 
  
 Eksjö 
  
 0686 
  
 Eksjö 
  
 06009LA 
  
 Tranås 
  
 0687 
  
 Tranås 
  
 0512 
  
 Michael 
  
 07001LA 
  
 Älmhult 
  
 0765 
  
 Älmhult 
  
 102  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 1273 
  
 Osby 
  
 07002LA 
  
 Markaryd 
  
 0767 
  
 Markaryd 
  
 07003LA 
  
 Växjö 
  
 0780 
  
 Växjö 
  
 0760 
  
 Uppvidinge 
  
 0761 
  
 Lessebo 
  
 0763 
  
 Tingsryd 
  
 0764 
  
 Alvesta 
  
 07004LA 
  
 Ljungby 
  
 0781 
  
 Ljungby 
  
 08001LA 
  
 Hultsfred 
  
 0860 
  
 Hultsfred 
  
 08002LA 
  
 Emmaboda 
  
 0862 
  
 Emmaboda 
  
 08003LA 
  
 Kalmar 
  
 0880 
  
 Kalmar 
  
 0834 
  
 Torsås 
  
 0840 
  
 Mörbylånga 
  
 0881 
  
 Nybro 
  
 0885 
  
 Borgholm 
  
 08004LA 
  
 Oskarshamn 
  
 0882 
  
 Oskarshamn 
  
 0821 
  
 Högsby 
  
 0861 
  
 Mönsterås 
  
 08005LA 
  
 Västervik 
  
 0883 
  
 Västervik 
  
 08006LA 
  
 Vimmerby 
  
 0884 
  
 Vimmerby 
  
 09001LA 
  
 Gotland 
  
 0980 
  
 Gotland 
  
 10001LA 
  
 Wells 
  
 1060 
  
 Wells 
  
 10002LA 
  
 Karlskrona 
  
 1080 
  
 Karlskrona 
  
 1081 
  
 Ronneby 
  
 1082 
  
 Karlshamn 
  
 12004LA 
  
 Perstorp 
  
 1275 
  
 Perstorp 
  
 12001LA 
  
 Malmö 
  
 1280 
  
 Malmö 
  
 1230 
  
 Staffanstorp 
  
 1231 
  
 Burlöv 
  
 1233 
  
 Vellinge 
  
 1262 
  
 Lomma 
  
 1263 
  
 Svedala 
  
 1264 
  
 Skurup 
  
 1281 
  
 Lund 
  
 1286 
  
 Ystad 
  
 1287 
  
 Trelleborg 
  
 1261 
  
 Kävlinge 
  
 1265 
  
 Sjöbo 
  
 1266 
  
 Hörby 
  
 1285 
  
 Eslöv 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 103 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 1267 
  
 Höör 
  
 12002LA 
  
 Helsingborg 
  
 1283 
  
 Helsingborg 
  
 1260 
  
 Bjuv 
  
 1276 
  
 Klippan 
  
 1277 
  
 Åstorp 
  
 1282 
  
 Landskrona 
  
 1284 
  
 Höganäs 
  
 1292 
  
 Ängelholm 
  
 1214 
  
 Svalöv 
  
 1257 
  
 Örkelljunga 
  
 1278 
  
 Båstad 
  
 12003LA 
  
 Kristianstad 
  
 1290 
  
 Kristianstad 
  
 1256 
  
 Östra Göinge 
  
 1272 
  
 Bromölla 
  
 1293 
  
 Hässleholm 
  
 1083 
  
 Sölvesborg 
  
 12005LA 
  
 Simrishamn 
  
 1291 
  
 Simrishamn 
  
 1270 
  
 Tomelilla 
  
 13001LA 
  
 Hylte 
  
 1315 
  
 Hylte 
  
 13002LA 
  
 Halmstad 
  
 1380 
  
 Halmstad 
  
 13002LA 
  
 Halmstad 
  
 1381 
  
 Laholm 
  
 13003LA 
  
 Falkenberg 
  
 1382 
  
 Falkenberg 
  
 13004LA 
  
 Varberg 
  
 1383 
  
 Varberg 
  
 14005LA 
  
 Sotenäs 
  
 1427 
  
 Sotenäs 
  
 15001LA 
  
 Bengtsfors 
  
 1460 
  
 Bengtsfors 
  
 1438 
  
 Dals-Ed 
  
 14001LA 
  
 Göteborg 
  
 1480 
  
 Göteborg 
  
 1384 
  
 Kungsbacka 
  
 1401 
  
 Härryda 
  
 1402 
  
 Partille 
  
 1407 
  
 Öckerö 
  
 1415 
  
 Stenungsund 
  
 1440 
  
 Ale 
  
 1441 
  
 Lerum 
  
 1443 
  
 Bollebygd 
  
 1463 
  
 Day 
  
 1481 
  
 Mölndal 
  
 1482 
  
 Kungälv 
  
 1489 
  
 Alingsås 
  
 104  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 1419 
  
 Tjörn 
  
 1421 
  
 Orust 
  
 1442 
  
 Vårgårda 
  
 14002LA 
  
 Lysekil 
  
 1484 
  
 Lysekil 
  
 14004LA 
  
 Strömstad 
  
 1486 
  
 Strömstad 
  
 1435 
  
 Tanum 
  
 15002LA 
  
 Trollhättan 
  
 1488 
  
 Trollhättan 
  
 1444 
  
 Grästorp 
  
 1462 
  
 Lilla Edet 
  
 1485 
  
 Uddevalla 
  
 1487 
  
 Vänersborg 
  
 1430 
  
 Munkedal 
  
 1439 
  
 Färgelanda 
  
 1461 
  
 Mellerud 
  
 15003LA 
  
 Borås 
  
 1490 
  
 Borås 
  
 1452 
  
 Tranemo 
  
 1465 
  
 Svenljunga 
  
 1466 
  
 Herrljunga 
  
 1491 
  
 Ulricehamn 
  
 16003LA 
  
 Lidköping 
  
 1494 
  
 Lidköping 
  
 1470 
  
 Vara 
  
 1471 
  
 Götene 
  
 1445 
  
 Essunga 
  
 16004LA 
  
 Skövde 
  
 1496 
  
 Skövde 
  
 1446 
  
 Karlsborg 
  
 1472 
  
 Tibro 
  
 1493 
  
 Mariestad 
  
 1495 
  
 Skara 
  
 1497 
  
 Hjo 
  
 1498 
  
 Tidaholm 
  
 1499 
  
 Falköping 
  
 1447 
  
 Gullspång 
  
 1473 
  
 Töreboda 
  
 17001LA 
  
 Torsby 
  
 1737 
  
 Torsby 
  
 17002LA 
  
 Munkfors 
  
 1762 
  
 Munkfors 
  
 17003LA 
  
 Årjäng 
  
 1765 
  
 Årjäng 
  
 17001LA 
  
 Torsby 
  
 1766 
  
 Sunne 
  
 1780 
  
 Karlstad 
  
 1715 
  
 Kil 
  
 1761 
  
 Hammarö 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 105 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 1763 
  
 Forshaga 
  
 1764 
  
 Grums 
  
 17006LA 
  
 Kristinehamn 
  
 1781 
  
 Kristinehamn 
  
 17007LA 
  
 Filipstad 
  
 1782 
  
 Filipstad 
  
 17008LA 
  
 Hagfors 
  
 1783 
  
 Hagfors 
  
 17009LA 
  
 Arvika 
  
 1784 
  
 Arvika 
  
 1730 
  
 Eda 
  
 17010LA 
  
 Säffle 
  
 1785 
  
 Säffle 
  
 1492 
  
 Åmål 
  
 18001LA 
  
 Laxå 
  
 1860 
  
 Laxå 
  
 18002LA 
  
 Hällefors 
  
 1863 
  
 Hällefors 
  
 18003LA 
  
 Örebro 
  
 1880 
  
 Örebro 
  
 1814 
  
 Lekeberg 
  
 1861 
  
 Hallsberg 
  
 1881 
  
 Kumla 
  
 1884 
  
 Tate 
  
 1885 
  
 Lindesberg 
  
 1882 
  
 Askersund 
  
 18004LA 
  
 Karlskoga 
  
 1883 
  
 Karlskoga 
  
 1760 
  
 Storfors 
  
 1862 
  
 Degerfors 
  
 19001LA 
  
 Västerås 
  
 1980 
  
 Västerås 
  
 1907 
  
 Surahammar 
  
 1961 
  
 Hallstahammar 
  
 1981 
  
 Sala 
  
 19002LA 
  
 Fagersta 
  
 1982 
  
 Fagersta 
  
 1904 
  
 Skinnskatteberg 
  
 1962 
  
 Miller 
  
 19003LA 
  
 Köping 
  
 1983 
  
 Köping 
  
 1960 
  
 Kungsör 
  
 1984 
  
 Arboga 
  
 20001LA 
  
 Vansbro 
  
 2021 
  
 Vansbro 
  
 20002LA 
  
 Malung 
  
 2023 
  
 Malung 
  
 20003LA 
  
 Älvdalen 
  
 2039 
  
 Älvdalen 
  
 20004LA 
  
 Mora 
  
 2062 
  
 Mora 
  
 2034 
  
 Orsa 
  
 20005LA 
  
 Falun 
  
 2080 
  
 Falun 
  
 2031 
  
 Rättvik 
  
 106  
 Bilaga 2 
  
 SOU 2000:36 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 2081 
  
 Borlänge 
  
 2026 
  
 Gagnef 
  
 2029 
  
 Leksand 
  
 2082 
  
 Säter 
  
 20007LA 
  
 Avesta 
  
 Jarvis 
  
 2083 
  
 Hedemora 
  
 20008LA 
  
 Ludvika 
  
 2085 
  
 Ludvika 
  
 1864 
  
 Ljusnarsberg 
  
 2061 
  
 Smedjebacken 
  
 21001LA 
  
 Hofors 
  
 2104 
  
 Hofors 
  
 21002LA 
  
 Ljusdal 
  
 2161 
  
 Ljusdal 
  
 21003LA 
  
 Gävle 
  
 2180 
  
 Gävle 
  
 0319 
  
 Älvkarleby 
  
 2181 
  
 Sandviken 
  
 2101 
  
 Ockelbo 
  
 21004LA 
  
 Söderhamn 
  
 2182 
  
 Söderhamn 
  
 21005LA 
  
 Bollnäs 
  
 2183 
  
 Bollnäs 
  
 2121 
  
 Ovanåker 
  
 21006LA 
  
 Hudiksvall 
  
 2184 
  
 Hudiksvall 
  
 2132 
  
 Nordanstig 
  
 22001LA 
  
 Ånge 
  
 2260 
  
 Ånge 
  
 22002LA 
  
 Härnösand 
  
 2280 
  
 Härnösand 
  
 22003LA 
  
 Sundsvall 
  
 2281 
  
 Sundsvall 
  
 2262 
  
 Johns 
  
 22004LA 
  
 Kramfors 
  
 2282 
  
 Kramfors 
  
 22005LA 
  
 Sollefteå 
  
 2283 
  
 Sollefteå 
  
 22006LA 
  
 Örnsköldsvik 
  
 2284 
  
 Örnsköldsvik 
  
 23001LA 
  
 Strömsund 
  
 2313 
  
 Strömsund 
  
 23002LA 
  
 Åre 
  
 2321 
  
 Åre 
  
 23003LA 
  
 Härjedalen 
  
 2361 
  
 Härjedalen 
  
 23004LA 
  
 Östersund 
  
 2380 
  
 Östersund 
  
 2303 
  
 Ragunda 
  
 2305 
  
 Bräcke 
  
 2309 
  
 Krokom 
  
 2326 
  
 Harrison 
  
 24001LA 
  
 Storuman 
  
 2421 
  
 Storuman 
  
 24002LA 
  
 Sorsele 
  
 2422 
  
 Sorsele 
  
 24003LA 
  
 Dorotea 
  
 2425 
  
 Dorotea 
  
 24004LA 
  
 Vilhelmina 
  
 2462 
  
 Vilhelmina 
  
 24005LA 
  
 Åsele 
  
 2463 
  
 Åsele 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 2  
 107 
  
 LA-kod 
  
 Lokal 
  
 Ingående 
  
 arbetsmarknad 
  
 kommuner 
  
 24006LA 
  
 Umeå 
  
 2480 
  
 Umeå 
  
 2401 
  
 Nordmaling 
  
 2403 
  
 Williams 
  
 2404 
  
 Vindeln 
  
 2409 
  
 Robertsfors 
  
 2460 
  
 Vännäs 
  
 24007LA 
  
 Lycksele 
  
 2481 
  
 Lycksele 
  
 2418 
  
 Malå 
  
 24008LA 
  
 Skellefteå 
  
 2482 
  
 Skellefteå 
  
 2417 
  
 Norsjö 
  
 25001LA 
  
 Arvidsjaur 
  
 2505 
  
 Arvidsjaur 
  
 25002LA 
  
 Arjeplog 
  
 2506 
  
 Arjeplog 
  
 25003LA 
  
 Jokkmokk 
  
 2510 
  
 Wright 
  
 GriffithÖverkalix 
  
 2513 
  
 Överkalix 
  
 25005LA 
  
 Kalix 
  
 2514 
  
 Kalix 
  
 25006LA 
  
 Övertorneå 
  
 2518 
  
 Övertorneå 
  
 25007LA 
  
 Pajala 
  
 2521 
  
 Pajala 
  
 25008LA 
  
 Gällivare 
  
 2523 
  
 Gällivare 
  
 25012LA 
  
 Älsbyn 
  
 2560 
  
 Älvsbyn 
  
 25009LA 
  
 Luleå 
  
 2580 
  
 Luleå 
  
 2581 
  
 Piteå 
  
 2582 
  
 Boden 
  
 25010LA 
  
 Haparanda 
  
 2583 
  
 Haparanda 
  
 25011LA 
  
 Kiruna 
  
 2584 
  
 Kiruna 
  
 SOU 2000:36 
  
 Bilaga 3  
 109 
  
 Bilaga 3 
  
 Figur 1:  
 Sysselsättningsutveckling på lokala arbetsmarknader  
 1990–1993 
  och  
 1993–1997. 
  
 1990-1993 
  
 1993-1997 
  
 -15 
  -  
 -13 
  % 
  
 0 - 10 % 
  
 -20 
  -  
 -15 
  % 
  
 -7 
  - 0 % 
  
 -26 
  -  
 -20 
  % 
  
 -14 
  -  
 -7 
  % 
  
 Källa:  
 SCB, ÅRSYS och RAMS 
  
 110  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2000:36 
  
 Figur 2:  
 Förvävsgrand, andel förvärvsarbetande  
 16–64 
  år på lokala arbetsmarknader 1990 och 1997 
  
 1990 
  
 1997 
  
 75- % 
  
 75 
  
 - % 
  
 70 - 75 % 
  
 70 
  
 - 75 % 
  
 65 - 70 % 
  
 65 
  
 - 70 % 
  
 - 65 % 
  
 -65 
  % 
  
 Källa:  
 SCB, ÅRSYS och RAMS