4 Styrning och samordning 
 Utredningen har valt att via de nuvarande sektorsmyndigheterna samt via HSO/SRF redovisa synpunkter på nuvarande statlig styrning och samordning inom det handikappolitiska området. Dessa har även lämnat sin syn på behovet av framtida förändringar. Utredningen har även i sitt kartläggningsarbete närmat sig två andra tvärsektoriella områden, miljö respektive integration, för att därigenom få erfarenheter från andra former för styrning och samordning. 
 Vidare redovisas nedan för utredningen väsentliga förvaltnings- politiska utgångspunkter avseende statens roll och ansvar gentemot andra aktörer, samt statliga organisationsprinciper som utred- ningen i sina förslag har tagit hänsyn till. Avslutningsvis redovisas i detta kapitel de finansiella utgångspunkterna. 
  
 4.1 
  
 Sektorsmyndigheternas erfarenheter 
  
 Varje sektor i samhället har ett ansvar för att utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla invånare, inklusive personer med funktionshinder. Kostnaderna för anpassnings- åtgärder skall finansieras på samma sätt som för verksamheter i övrigt. Sektorsmyndigheter är Arbetsmiljöverket, Arbetsmarknads- verket, Banverket, Boverket, Konsumentverket, Luftfartsverket, Post- och telestyrelsen, Riksantikvarieämbetet, Sjöfartsverket, Skolverket, Socialstyrelsen, Statens kulturråd, Vägverket och Riksförsäkringsverket. 
 Sektorsmyndigheterna och Rikstrafiken har ett särskilt ansvar för att de nationella målen för handikappolitiken skall uppnås. HO har genom Tillgänglighetscentret en central roll i att samordna och ge stöd till sektorsmyndigheterna i deras arbete med att nå de handikappolitiska etappmålen till år 2010. 
 77 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningen har inhämtat sektorsmyndigheternas synpunkter som underlag för utredningsarbetet. De frågor som behandlats är hur man 
  
 ser på det uppdrag och den roll man har som sektormyndighet. 
  
 ser på stöd och samordning i nuläget 
  
 bedömer att stöd och samordning bör organiseras och bedrivas framöver. 
  
 Samtliga 14 sektorsmyndigheter och Rikstrafiken har lämnat syn- punkter. 
 Kommentarer kring uppdraget som sektorsmyndighet 
 Flertalet sektorsmyndigheter har kommenterat sitt arbete med etappmål och det särskilda ansvar man har för att de nationella målen för handikappolitiken uppnås samtidigt som myndigheten också har verksamhetsansvar inom området. Sektormyndigheten skall verka som motor och samordna andra aktörers intressen, kunskaper och erfarenheter. 
 Några benämner sektorsansvaret som en uppgift att värna intressena för personer med funktionshinder, att utveckla tillgäng- ligheten på verksamhetsfältet och att ge likartade möjligheter för funktionshindrade att ta del av utvecklingen inom verksamhets- området. Sektormyndigheten skall vara samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till andra berörda parter samt bedriva metodutveckling avseende analys, konsekvensbeskrivning och uppföljning. Till exempel uppger Kulturrådet att man sprider information inom sektorn om goda exempel inom tillgänglighets- området och om nationella handlingsplanen. 
 Riksförsäkringsverket uppger att de avser att bedriva metod- utveckling avseende analys, konsekvensbeskrivning och uppföljning. Vägverket uppger att nya arbetssätt och ny kunskap utvecklas, vilket också innebär utveckling av kontaktnät. 
 Som ett syfte anger Skolverket att öka samsynen kring handikap- perspektivet inom sektorn, men konstaterar också att samord- ningen inom sektorn försvåras av att ingående myndigheter kan tillhöra annat departementsområde. Riksantikvarieämbetet nämner att man har ambitionen att medvetandegöra och utbilda aktörer inom sektorn så att tillgänglighet för funktionshindrade kan beaktas. 
 78 
 SOU 2004:54 Styrning och samordning 
 Rikstrafiken skall utifrån ett kundorienterat helhetsperspektiv verka för att åstadkomma ett samverkande kollektivtrafiksystem och verkar för att handikappanpassningen av kollektiva färdmedel samordnas mellan samtliga trafikslag. Rikstrafiken har inte något eget sektoransvar, men är del i trafikverkens överenskommelse om tolkning av sektoransvaret avseende tillgänglighet till kollektiv- trafiken för personer med funktionshinder. 
 Trafikverkens gemensamma tolkning av sektoransvaret har formulerats på följande sätt: 
 Vi skall vara pådrivande, stödjande och kunskapsutvecklande gente- mot övriga aktörer och systemutformare för hela kollektivtrafiken. Uppgiften medför att vi skall samverka och samordna insatser med berörda aktörer och att på ett offensivt och resultatorienterat sätt driva på utvecklingen av transportsystemet, bland annat genom att träffa överenskommelser, ge stöd, upphandla tjänster, tillhandahålla grund- data samt initiera forskning och utveckling. 
 Erfarenheter av stöd och samordning 
 Flertalet sektorsmyndigheter framhåller att Handikappombuds- mannens samordning varit betydelsefull. Tillgänglighetscentret har tillfört kunskap till myndigheterna, t.ex. genom skriften Tillgänglig statsförvaltning. En del av kraven på tillgänglighet har funnits med länge, men följs dåligt. Tillsynsfrågorna bedöms vara viktiga. 
 För trafikmyndigheterna har det funnits viss oklarhet mellan de samordningsfunktioner på handikappområdet som Rikstrafiken och HO har. Det konstaterades att HO och Rikstrafiken inte varit samordnade, och haft delvis olika fokusering: HO främst på lokaler och Rikstrafiken på kollektivtrafik 
 Trafikverken anser att de har störst nytta av samverkan sinse- mellan och tillsammans med Rikstrafiken. Hela  
 Resan-projektet 
  har fungerat som ett samarbetsprojekt. 
 Rollen som ansvarig för sektorarbetet 
 För att nå de handikappolitiska målen behövs fortsatta insatser i form av råd, stöd och samverkan. Det är viktigt med en gemensam grundsyn och med ett selektivt stöd. Det behövs ett samspel mellan bemötande och tillgänglighet. 
 79 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 Behovet av stöd och samordning såväl för det interna arbetet som för sektorarbetet betonades. Som ett exempel lyftes kravet på tillgängliga webbplatser och lokaler fram. Någon bör ha överblick över vilka som kan anlitas. 
 Den som är ansvarig inom sin sektormyndighet för funktions- hinderfrågor behöver support för att i ett längre perspektiv orka hävda handikapperspektivet i sektorarbetet. Betydelsen av att få stimulans genom möten med andra aktörer i tillgänglighetsarbetet framhålls. Arbetet med de handikappolitiska målen handlar om kvalitetsfrågor. Som exempel framkommer att det inom vägverket pågår insiktsutbildning – hittills har 2 000 genomgått utbildning med funktionshindrade lärare, en mindre teoretisk del och en praktisk övning. Det interna arbetet bedöms vara viktigt. Tillgänglighet kommer inte av en slump. 
 Vikten av att myndighetsledningen sätter normen i sektorarbetet med funktionshinder betonades. Policyfrågor behöver förankras i ledningen och generaldirektörens engagemang behövs. 
 Det finns behov av att hålla isär tillgänglig myndighet och sektoransvar. På flertalet sektorsmyndigheter ligger ansvaret för myndighetens tillgänglighet på den administrativa enheten medan ansvaret för sektorarbetet har lagts på särskild handläggare/ansvarig. 
 Angeläget i sektorarbetet framöver 
 Vikten av verksamhetskunnande i tillgänglighetsarbetet betonades, där till exempel kompetens inom trafikområdet förenar trafik- myndigheterna. Det fanns en samstämmighet om att en ny organisation inte skall gå in i myndighetens sektorarbete – inte tala om hur man skall arbeta, men väl samordna sektorsmyndigheterna. 
 Boverket konstaterar att det bli svårt att se resultaten av myndig- heternas handikapparbete när det integreras i ordinarie verksam- heter. Resultaten redovisas inte heller i särskild ordning till exempel till handikapporganisationerna, utan ligger i andra större frågor. För- väntningarna på det handikappolitiska arbetet är stora. 
 I sektorarbetet finns det ett behov av gemensamma normer, av statistik m.m. Sektormyndigheten behöver få tillgång till handikapp- kunskap – men verksamhetskunskap har man själv. Post- och telestyrelsen poängterar att arbetet behöver bedrivas med hänsyn till de specifika förhållanden som råder i sektorn, men finner att det till exempel finns behov av samordnad insamling av statistik, 
 80 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 utredningar och studier avseende livssituationen för personer med funktionshinder så att dubbelarbete kan undvikas. Kulturrådet väcker frågan om någon form av certifiering av god tillgänglighet. Certifieringen skulle ge kvitto på tillgängligheten. 
 En ny organisationsstruktur förväntas alltså bidra vid fram- tagning av enhetliga begrepp och definitioner. Men risken med fastlagda begrepp och definitioner betonades också – det kan bli begränsningar som styr tänkandet. Samma risk finns med klassning av till exempel funktionshinder i kategorier. Det uttalades – angående definitioner och begrepp – att en ny organisation inte skall göra, men väl samordna sektorsmyndigheterna i att göra, gemensamma strukturer för hur man avgränsar sektorer och definierar målgrupper. 
 Vissa överlappningar kan finnas mellan sektorerna och det kan vara en uppgift för en ny organisationsstruktur att vid behov bidra till avgränsningar klaras ut. Det kan också behövas stöd i att förtydliga vad som är sektorarbete i förhållande till myndighetens övriga verksamhet (t. ex. i konsumentfrågor). 
 Bl. a. påpekar Riksförsäkringsverket att det är viktigt att säker- ställa att sektorsmyndigheterna definierar och verkar för likartad utveckling inom handikappolitiken. Detta arbete bör ske i nära samverkan med sektorsmyndigheterna. Behov av verktyg för implementering av de handikappolitiska målen finns också – även inom andra områden än tillgänglighet. RFV anser att de handikapp- politiska frågorna bör samlas inom en organisation för att undvika otydlighet i ansvar och problem med avgränsningar. Detta gäller såväl utvecklingsarbete som policyarbete inom handikappområdet, vilket bör bedrivas med aktiv medverkan av sektorsmyndigheterna. RFV framhåller att ansvaret för implementering och anpassning av handikappolitiken skall ligga kvar på respektive sektorsmyndighet. 
 På en del områden finns behov av samordnade insatser från flera sektorsmyndigheter, till exempel för att främja arbete/sysselsätt- ning för personer med funktionshinder kan insatser behövas från AMS, Skolverket (fortsatt/anpassad utbildning) och RFV (rehabili- tering). 
 Det har framförts att sektorarbetet med att till exempel åstad- komma ett tillgängligt vägtrafiksystem kan ge behov av nya samarbetsparter när nya gränsytor konstateras. Det är därför ange- läget att det finns en organisation som har den samlade över- blicken. 
 81 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 Det bedöms vara angeläget att den nya organisationen har överblick över utvecklingen och kan hålla sektorsmyndigheterna informerade/uppdaterade. Detta ger också behov av uppföljning och utvärdering. 
 En uppgift för en ny organisationsstruktur bör också vara att bidra till ökade kunskaper inom Regeringskansliet, så att styr- ningen och dialogen mellan departementet och sektormyndigheten underlättas. En uppgift kunde vara att bidra med underlag i arbetet med regleringsbrev. Sektoransvaret behöver bli tydligare uttryckt i de olika regleringsbreven, för att sektorarbetet på myndighetsnivå skall hållas ihop bättre. Det kan förekomma olika signaler från olika departement, vilket en ny organisation bör vara uppmärksam på och motverka. 
 Det är viktigt att etappmålen formuleras nyanserat, vilket den nya organisationen kunde verka för. Socialstyrelsen anser att sektorsmyndigheterna bör få ett tydligt mandat att samordna, stödja och vara pådrivande i förhållande till andra aktörer inom sektorn. 
 Skillnader och likheter mellan sektorerna behöver analyseras och beaktas. Det stöd som en ny organisation ger kan behöva vara anpassat till respektive sektors roll, verksamhetsfält, avgränsning och traditioner. Det är också viktigt att vara uppmärksam på roll- konflikter så att strävan för ett mål inte motverkar möjligheten att nå ett annat mål. Bland annat framhålls att samordning och gjorda insatser bör utgå ifrån ansvarsfördelningen inom sektorn. Till exempel bör man enligt Skolverket beakta att skolmyndigheter i allmänhet inte kan föreslå åtgärder som ökar kostnaderna för skol- huvudmännen. 
 Den egna sektorrollen är ibland komplicerad och det kan vara svårt att hitta ett bra sätt att internalisera handikapperspektivet. Frågor som kan behöva klaras ut är hur delaktighet definieras och vilka grupper som avses. Behovet av en gemensam bild av sektor- ansvaret framfördes, där det kunde handla om vilken roll man har, vilka andra aktörer och samarbetspartners som finns och hur ansvarsfördelning och mandat skall definieras. 
 Det är en allmän uppfattning att stöd och kontroll bör hållas åtskilda. Det har också framförts att samordningen av sektors- myndigheterna bör präglas av professionalitet och lyhördhet. 
 Sammanfattningsvis har sektorsmyndigheterna framfört förvänt- ningar på att den nya organisationen ska 
 82 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 ha ett helikopterperspektiv 
  
 stödja och främja sektorsmyndigheternas arbete 
  
 följa upp och utvärdera 
  
 ge underlag till Regeringskansliet 
  
 ha ett brett kontaktnät bland annat med överblick över aktörer 
  
 ge selektivt stöd anpassat till respektive myndighets behov. 
  
 4.2 
  
 Handikapporganisationernas synpunkter 
  
 Handikapporganisationerna har beretts möjlighet att lämna syn- punkter på hur samordningen av den statliga handikappolitiken bör organiseras. Detta har skett i samarbete med HSO och SRF. 
 Två huvudfrågor ställdes: 
  
 Hur ser ni på nuvarande organisation för arbetet med den statliga handikappolitiken? 
  
 Hur anser ni att samordningen av den statliga handikap- politiken bör vara organiserad i framtiden? 
  
 Svar har inkommit från 11 förbund. Därutöver har företrädare för fyra förbund och HSO intervjuats. En sammanvägning av handikapprörelsens uppfattning redovisas nedan. 
 Synpunkter på nuvarande organisation 
 Av svaren framgår att nuvarande organisationsstruktur anses vara spretig, att det brister i samordning och att inte någon har ett helhetsansvar. Exempel ges dock från flera förbund på bra insatser från HI, HO och Guerra, liksom att dessa arbetar pådrivande samt har god handikappolitisk kompetens. Alla tre är involverade i tillgänglighetsarbetet, men samordningen mellan organisationerna bedöms vara bristfällig. I enkätsvar och intervjuer konstateras att vissa områden inte uppmärksammas medan andra bearbetas från flera håll. Det framhålls också att man för den framtida organisa- tionen borde dra nytta av de organisationsstrukturer som är upp- byggda. Risken för revirtänkande i stället för samordnade insatser med nuvarande organisation för arbetet med handikappolitiken har också påpekats. 
 Några av organisationerna har noterat att såväl HO som Guerra tidigare hade andra huvuduppgifter än tillgänglighet respektive bemöt- 
 83 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 ande. Tillgänglighetscentret kunde, enligt ett par organisationer, ha fått placering på HI. Verksamheterna hänger ihop genom att sektorsansvar ju till stor del handlar just om att tillgodose både till- gänglighet och bemötande och att det därför vore bättre med ett samlat ansvar. 
 En uppfattning som framförs är att tillgänglighetsfrågor är av sådan dignitet att de bör renodlas och att bemötandefrågorna bör betonas starkt även i fortsättningen. Det är inte givet att det bör etableras en ny myndighet – ett annat sätt kan vara att fördela ansvarsområden i den nuvarande strukturen. 
 En bättre balans efterfrågas mellan myndigheter som bevakar rättigheterna för människor med funktionshinder och företrädare för funktionshindrade. Trots satsningar på kognitiva funktions- nedsättningar så bedöms det inte ha fått större utrymme i verk- samheten. De som företräder mer nyetablerade funktionshinder- grupper behöver få ökade påverkansmöjligheter på myndigheternas arbete med tillgänglighet, bemötande med mera. 
 Samordning av den staliga handikappolitiken i framtiden 
 Den nya myndigheten skall fungera som motor för genomförandet av handlingsplanen. Med begreppet motor avses då att en ny myndighet skall driva och påskynda utvecklingen. Nyckelrollen för den nya myndigheten bör handla om att bevaka, förmedla kunskap och information, utveckla och förena kontakter i samhället för att få synergieffekter i arbetet för såväl mainstreaming som riktade insatser, initiera FoU och specifika kampanjer inom eftersatta områden, utvärdera/analysera och dra slutsatser för att fortlöpande utveckla innehållet i handikappolitiska program. Brukarmedverkan skall vara självklar i styrelse och andra beslutande organ. 
 Behovet av central styrning som leder till gemensamma riktlinjer och rekommendationer poängteras. Man påminner om att handi- kapporganisationerna är en kunskapsbank som bör användas i sektors- myndigheternas arbete. Några framhåller att tillgänglighetsarbetet inte alltid inbegriper medicinska eller icke synliga funktionshindren. Man instämmer i att organiseringen av den statliga handikappolitiken måste bli tydligare än idag och menar att gränsområdet mot folk- hälsopolitiken är viktig att beakta. Till exempel nämns att allergi- frågorna kunde lösas genom att den nya myndigheten tillfördes 
 84 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 uppgiften att organisera ett kompetens- och informationscentrum för allergi och annan överkänslighet. 
 Några organisationer anser att det måste finnas sanktions- möjligheter i en framtida organisation så att den kan förändra och driva på utvecklingen. För att få ett helhetsperspektiv på handikap- politiken borde kanske fler myndigheter ha berörts av utredningen. 
 Behovet betonas av en känd och samlad samordnande och kompetenssamlande instans som skall ge råd och stöd och som har representation från såväl Svenska Kommunförbundet och Landstings- förbundet som handikapprörelsen. Det framkommer att tyngd- punkten hos den nya myndigheten bör ligga på tillgänglighet och bemötande. Det betonas också att sektorsmyndigheternas ansvar inte får tunnas ut genom tillskapandet av den nya myndigheten. 
 Flera av förbunden har synpunkter på var den nya organisationen bör vara inordnad. En uppfattning är att handikappfrågorna bör ges större dignitet inom Regeringskansliet genom att ansvaret för frågorna läggs i ett office i Statsrådsberedningen som i Sydafrika. 
 SRF anser att själva handikappolitiken bör hanteras inom Stats- rådsberedningen, medan mer målinriktad verksamhet bör sam- ordnas inom någon myndighet med så hög kompetens att den får status och därigenom inflytande. Man befarar att en ny myndighets- struktur inte kan genomföra planen om inte handikappfrågorna får en större politisk tyngd. Politikområdena behöver koordineras, helhetssyn är viktigt. Regeringen behöver få en sammanvägning gjord. Flera förbund framhåller behovet av kraftsamling och tycker det är angeläget att få en knytning i Statsrådsberedningen eller i Regeringskansliet. 
 Från HSO framhålls att en central placering av den nya myndigheten – i Statsrådsberedningen – är önskvärt. Den organisation som inrättas föreslås också vara kansli till Handikappdelegationen. Medborgarperspektivet är viktigt. Den nya myndigheten behöver följa upp och analysera. De rapporter som då tas fram bör inriktas på att finna områden där omprioritering eller kraftsamling behövs. Grundläggande är också att man ser till att lagarna efterlevs. 
 Den nya myndigheten förutsätts verka stimulerande och pådrivande inom hela samhället. Det framhålls också att bristande ekonomiska resurser hos kommuner och myndigheter kan resultera i vad som upplevs vara kränkande bemötande. 
 Frågan om brukarinflytande kommenteras av flera förbund – man tycker att handikapprörelsen bör ges god representation i ledningen av en sådan myndighet. Många framhåller att handikapp- 
 85 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 organisationernas delaktighet på statlig nivå kan ske genom dele- gationer liknande dem som idag finns med regeringen och Social- styrelsen. Handikappdelegationen ses som en bra instans för informationsutbyte, där det också finns möjlighet att ställa krav från handikapprörelsen. En sådan delegation bör kopplas också till den nya myndigheten. Ett annat förslag som förs fram är att handikapporganisationernas delaktighet säkras genom experter (funktionshindrade) inom olika funktionshindersområden. Ett förslag är också inrättandet av ett årligt rådgivande Delaktighets- ting som regeringen skulle inbjuda till. Man ser helst att varje förbund själv får framföra sina specifika synpunkter. Förbunden har inte alltid gemensamma intressen och prioriteringar, varför handikapporganisationernas delaktighet inte bara kan bygga på utvalda representanter som skall företräda alla olika grupper. 
 Sammanfattningsvis 
 Några av förbunden konstaterar att man som förbund är mer berörd av den förda politiken än av de organisatoriska frågorna. Förbundens syn på nuvarande organisationsstruktur varierar. Önskemålen om den framtida organisationen är mer enhetlig. Behovet av förändrad myndighetsstruktur framkommer tydligt – flertalet förordar en nybildning. Genomgående betonas i enkätsvaren att handikapprörelsens inflytande och delaktighet i verksamheten bör säkerställas. Som uppgifter för den framtida samordnande organisa- tionen finns förväntningar på att den skall 
  
 vara motor för genomförandet av handlingsplanen 
  
 vara ett stöd till regeringen 
  
 samordna, ge råd och stöd till sektorsmyndigheterna 
  
 ha en samlad överblick över utvecklingen, ta till vara på det som görs på olika håll 
  
 vara förmedlare av kunskap 
  
 vara informationsbank; någon man kan gå till när man vill veta något 
  
 följa upp och utvärdera 
  
 vara försedd med tänder eller stimulansmedel 
  
 nybildas, vara fristående och nytänkande 
  
 inte vara utförare. 
  
 86 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 Den nya organisationen föreslås vara alternativt 
  
 1. 
  
 kommitté (motsvarande) i Statsrådsberedningen och kansli åt handikappdelegationen 
  
 2. 
  
 fristående myndighet. 
  
 4.3 
  
 Två andra tvärsektoriella politikområden 
  
 Behov av central statlig samordning och styrning är inget unikt för politikområde handikappolitik. För att belysa hur dessa frågor lösts inom ett par andra politikområden har i utredningsarbetet stu- derats hur miljöpolitiken och integrationspolitiken utformats i dessa frågor. Syftet har varit att se om det på något av dessa områden finns en modell för central samordning som kan tjäna som föredöme även för handikappolitiken. 
  
 4.3.1 
  
 Miljöpolitik 
  
 Inom miljöpolitiken finns vissa tydliga paralleller till handikap- politiken. Frågorna är sektorsövergripande och många aktörer måste ta sitt ansvar om politikens övergripande mål och inriktning skall få genomslag i praktiken. Den följande redovisningen grundar sig huvudsakligen på Naturvårdsverkets rapport 5352, Myndig- heternas miljöansvar – vidareutveckling av det särskilda sektors- ansvaret. 
 I riksdagens miljöpolitiska beslut 1988 (prop. 1987/88:145, Jordbruksutskottets betänkande 1987/88:23) betonades att alla samhällssektorer har ett miljöansvar inom sitt verksamhetsområde. Enligt beslutet bör varje samhällssektor ansvara för att nya miljöproblem undviks och att existerande problem i möjligaste mån löses. Sektorsansvaret har därefter utgjort en del av grunden för det miljöpolitiska arbete som bedrivits under  
 90-talet. 
  Sektorsansvaret har allt sedan dess utvecklats och samma tanke återfinns nu i verksförordningen (SFS 1995:1322) och i miljöbalken (SFS 1998:808). Sektorsansvaret innebär att ansvaret för miljön inte bara ligger på Naturvårdsverket och länsstyrelsernas miljöenheter, utan på alla sektorer. 
 När Naturvårdsverket grundades i slutet av 60- talet var verket, tillsammans med ideella miljöorganisationer och miljöforskare, den drivande kraften för miljöfrågan. I och med tanken om sektors- 
 87 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 integration har dock Naturvårdsverkets roll ändrats. Naturvårds- verket är fortfarande den centrala förvaltningsmyndigheten på miljöområdet, men arbetar nu mer som pådrivare av en integrations- process där andra aktörer också förväntas ta sitt ansvar för miljö- frågan. 
 En förstärkning av sektorsansvaret för vissa sektorer genom- fördes 1998, då regeringen gav 24 myndigheter ett särskilt sektors- ansvar för ekologiskt hållbar utveckling. Vad det särskilda sektors- ansvaret innebär skiljer sig åt i de olika besluten från 1998. Enligt regeringens proposition Svenska miljömål – delmål och åtgärdsstrategier 
 (prop. 2000/01:130) innebär det att myndigheten har ett ansvar för att driva arbetet för en ekologiskt hållbar utveckling framåt i sin sektor. Ansvaret innefattar att: 
  
 identifiera sektorsmyndighetens roll och hur sektorns verk- samheter påverkar utvecklingen mot ekologisk hållbarhet 
  
 ta fram underlag i form av tänkbara sektorsmål och åtgärder samt beskriva dessa åtgärders samhällsekonomiska konsekvenser 
  
 verka för att åtgärder genomförs 
  
 fortlöpande följa utvecklingen inom ansvarsområdet 
  
 samarbeta med och informera om arbetet till andra som är verksamma inom sektorn. 
  
 I miljömålspropositionen från 2001 skriver regeringen även: 
 Det särskilda sektorsansvaret innebär att myndigheten har ett ansvar för att driva arbetet för en ekologiskt hållbar utveckling framåt i sin sektor. Miljökvalitetsmålen anger inriktningen för arbetet inom sektorn. I de fall sektorsmål utformas skall alltså miljökvalitetsmålen med till- hörande delmål och strategier vara en utgångspunkt. 
 Nära kopplat till arbetet med sektorsansvar är arbetet med de nationella miljökvalitetsmålen. Dessa fastställdes 1999 då riksdagen beslutade om en ny struktur i arbetet med miljömål och antog mål för miljökvaliteten inom 15 områden. De femton miljökvalitets- målen är allmänt formulerade. Därför fick en rad myndigheter i uppdrag att precisera dem genom att föreslå delmål och beskriva åtgärdsstrategier. 
 Miljömålsrådet, som inrättades av regeringen den 1 januari 2002, är ett organ för samråd och samverkan i arbetet med att uppnå de miljökvalitetsmål som riksdagen har beslutat. Rådets arbete koor- dineras av ett kansli vid Naturvårdsverket. Miljömålsrådet består av företrädare för centrala myndigheter, länsstyrelser, kommuner, en 
 88 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 representant för miljörörelsen och en för Svenskt Näringsliv. Miljömålsrådet viktigaste uppgifter är att: 
  
 följa upp och utvärdera utvecklingen mot miljökvalitetsmålen 
  
 rapportera till regeringen om hur arbetet mot miljömålen går och vad som ytterligare behöver göras 
  
 samordna informationsinsatser från miljömålsmyndigheterna 
  
 övergripande samordna regional fördelning av miljökvalitets- mål och delmål 
  
 fördela medel till miljömålsuppföljning, miljöövervakning och viss internationell rapportering. 
  
 Rådet skall varje år lämna en lämna en skriftlig rapport till regeringen där det ger en samlad uppföljning och bedömning av miljösitua- tionen i förhållande till miljökvalitetsmålen. Vart fjärde år skall rådet göra en fördjupad utvärdering. Rapporten skall ge underlag till regeringen om huruvida miljökvalitetsmål, delmål eller styr- medel inklusive lagstiftning behöver revideras 
 För att få en tydlig ansvarsfördelning i miljömålsarbetet har regeringen utsett en ansvarig myndighet för vart och ett av de 15 miljökvalitetsmålen. Utöver dessa har fyra myndigheter ansvar för de fyra övergripande miljömålsfrågorna naturmiljö, fysisk planering och hushållning med mark och vatten samt byggnader, kulturmiljö och hälsofrågor. De miljömålsansvariga myndigheterna skall tillsammans med berörda sektorer: 
  
 svara för att lämpliga indikatorer utvecklas 
  
 ge en samlad redovisning av måluppfyllelsen 
  
 föreslå kompletterande insatser 
  
 i övrigt verka för att miljökvalitetsmålen nås. 
  
 En ytterligare del av myndigheternas miljöarbete är införandet av miljöledningssystem. Regeringen har gett drygt 230 myndigheter i uppdrag att införa miljöledningssystem och staten skall på detta sätt vara ett föredöme i miljöarbetet. 
 Strukturen för myndigheters ansvar i miljöfrågor kan åskådlig- göras i följande tabell: 
 89 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 Ansvar för: 
  
 Antal myndigheter 
  
 Övergripande miljömålsfrågor 
  
 4 
  
 Miljökvalitetsmål 
  
 9 
  
 Särskilt sektorsansvar 
  
 24 
  
 Miljöledningssystem 
  
 230 
  
 Vissa likheter kan ses mellan miljöpolitiken och handikappolitiken. Alla sektorer i samhället skall ha ett ansvar för båda politik- områdena. Övergripande mål är fastslagna av riksdagen och mer detaljerade mål finns fastställda. Sektorsansvariga myndigheter finns på båda områdena. Staten skall inom sina egna verksamheter vara ett föredöme. Inom miljöpolitiken finns Naturvårdsverket som har ett övergripande ansvar för helheten och som är en relativt stor myndighet med drygt 500 anställda. Ingen motsvarande myndighet finns på handikappolitikens område. Den övergripande återrapporteringen till regeringen av hur utvecklingen är jämfört med de övergripande miljökvalitetsmålen ligger på Miljömålsrådet som är knutet till Naturvårdsverket. 
  
 4.3.2 
  
 Integrationspolitik 
  
 Ett av de politikområden som givit underlag för en fördjupad studie är integrationsområdet. Det går att dra paralleller mellan handikappolitik och integrationspolitik. Insatserna inom politik- områdena berör medborgares förutsättningar till utbildning, arbete, boende etc. och handlar om ett samhälle med jämlika levnadsvillkor för alla. Integrationsverkets rapport Integration 2003 ger en bild av hur olika samhällsområden fungerar i ett Sverige där en stor del av befolkningen är född i ett annat land. Den främsta frågan är vilka hinder och möjligheter villkoren inom ett område kan innebära för människor med utländsk bakgrund samt varför det ser ut på ett visst sätt. Årets rapport fördjupar tidigare kunskap genom att beskriva utveckling, hinder och möjligheter för integrationen inom områdena: 
  
 arbetsmarknad 
  
 boende 
  
 vuxenutbildning 
  
 barns och ungdomars uppväxtvillkor. 
  
 90 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 Integrationsverket arbetar med att skapa förutsättningar för integration i Sverige. Verket uppgift är att mobilisera alla de aktörer som har möjlighet att förändra och bidra till mångfald och integration. Därmed är Integrationsverkets uppgift att vara både en kunskaps- och påverkansmyndighet som utvecklar och kommunicerar förändrande kunskap i samspel med strategiska aktörer. 
 Integrationsverket uppdrag är att 
  
 ha det övergripande ansvaret för att nyanlända invandrare får stöd för sin integration i det svenska samhället 
  
 verka för lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund 
  
 förebygga och motverka främlingsfientlighet, rasism och dis- kriminering 
  
 följa och utvärdera samhällsutvecklingen mot bakgrund av samhällets etniska och kulturella mångfald. 
  
 Integrationsverket har ett brett uppdrag och väljer olika arbetssätt för att nå ut i hela eller delar av samhället. Utredningen har under- sökt hur Integrationsverket, som är central myndighet, arbetar med att involvera andra samhällssektorer genom statliga myndigheter. Ett konkret exempel är den myndighetsöverenskommelse om utveckling av introduktionen för flyktingar och invandrare som träffats sedan 2001 och årligen förnyas mellan AMS, Integrations- verket, Migrationsverket, Skolverket och Svenska Kommunför- bundet. Samarbetet har initierats av Integrationsverket. Överens- kommelsen har utvärderats och konstateras ha bidragit till en positiv utveckling av introduktionsarbetet. Samverkan mellan myndigheter och andra aktörer har utvecklats. Utvärderingen visar också på hinder och svårigheter där bristen på för uppgiften avdelade resurser också lyfts fram. 
 Överenskommelsen omfattar även kommuner genom Svenska Kommunförbundet. Överenskommelsen om introduktion har haft betydelse för en effektivisering av introduktionsarbetet oberoende av att Svenska Kommunförbundet inte träffar bindande överens- kommelser för kommunernas räkning. 
 Överenskommelser av motsvarande slag som involverar kommuner och landsting är möjliga för andra politikområden som avsiktsför- klaringar mer än som bindande kontrakt. Utredningen noterar att det årliga förnyandet av överenskommelsen skapar behov av återkommande ledningsmedverkan mellan strategiskt viktiga aktörer. 
 91 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 Integrationsverket inrättades 1998 med placering i Norrköping. Antalet anställda var inledningsvis cirka 70 och är idag drygt 110. Behovet av att arbeta tvärsektoriellt inom integrationsområdet har vissa gemensamma drag med behovet inom det handikappolitiska området, men det finns också skillnader som följer av bland annat resurs- storlek och lokalisering. En skillnad är också det tydliga uppdraget att samordna sektorsmyndigheterna som den nya organisations- strukturen förutsätts ha och som saknar motsvarighet för Integrations- verket. 
  
 4.4 
  
 Förvaltningspolitiska utgångspunkter 
  
 Vid utformningen av en framtida organisation för den samordnade handikappolitiken behöver förutsättningarna för statlig styrning och principer för ansvarsfördelning beaktas, liksom den vägledning som ges i regeringens förvaltningspolitiska handlingsprogram En förvaltning i demokratins tjänst. 
  
 4.4.1 
  
 Ansvar och roll för staten gentemot andra aktörer 
  
 Målen i den nationella handlingsplanen är övergripande och gäller hela samhället. Personer med funktionshinder skall ha full delaktighet i samhällslivet på alla områden. Handikapperspektivet skall finnas med i alla politikområden och i alla samhällssektorer. De statliga myndigheterna har ett speciellt ansvar att göra sina verksamheter, lokaler och information tillgängliga för alla. På detta sätt skall staten vara ett föredöme för andra. De statliga sektorsmyndig- heterna har ett ansvar för de samhällsektorer där de är verksamma. För att den nationella handlingsplanen skall få genomslag krävs insatser av många andra aktörer. Särskilt kommuner och landsting är med sina breda verksamheter av avgörande betydelse för att uppnå de övergripande målen. Handlingsplanens utgångspunkter innebär att möjligheterna att vara delaktig i samhället är en demokratisk rättighet. De insatser som krävs för att uppnå detta skall inte ses som specifika åtgärder som skall genomföras och finansieras av vård- och omsorgsverksamheterna eller de sociala verksamheterna. Enligt de generella principerna om ansvar och finansiering skall insatserna planeras, genomföras och finansieras av de samhälls- organ och verksamheter som svarar för insatserna för medborgarna 
 92 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 generellt i samhället. Ofta är det också så att det är effektivast att planera och utforma produkter och tjänster redan från början så att de passar även för människor med funktionsnedsättningar. På så sätt kan fördyrande anpassningar efteråt undvikas. Detta är grunden för konceptet Design för alla. 
 Den nationella handlingsplanen är fastlagd av riksdagen. Det är alltså staten som har lagt fast målen, och inriktningen på arbetet för att nå målen. I statens roll och ansvar ingår också den formella styrningen genom utfärdandet av lagar och förordningar. Genom tillsyn över tillämpningen kan staten påverka och styra utveck- lingen. Staten kan också påverka utvecklingen på olika sätt genom ekonomiska styrmedel. Detta kan ske genom avgifter för att begränsa eller genom bidrag för att stimulera. Ett viktigt sätt att påverka utvecklingen i önskvärd riktning är genom att bistå med kunskap och råd. Detta kan ske genom utbildningsprogram och kompetensutveckling genom rådgivning. Staten kan också vara ett föredöme genom att i sina egna verksamheter visa på goda exempel. 
 Ansvarskommittén konstaterar i sitt delbetänkande (SOU 2003:123) 
 Utvecklingskraft för hållbar välfärd, att den statliga modellen för styrning av kommuner och landsting är splittrad. Det går inte att urskilja någon statlig sammanhållen styrningsstrategi. Både mellan och inom olika områden varierar styrningen och det är inte alltid lätt för medborgaren att i detta komplexa system veta vart man skall vända sig för att kräva sin rätt eller för att utkräva det politiska ansvaret. 
 För det fortsatta arbetet med genomförandet av den nationella handlingsplanen är det viktigt att statens ansvar, och hur statens påverkan på andra aktörer skall ske, blir tydlig. Den interna statliga organisationen är viktig för att Regeringskansliet och de olika myndigheterna skall kunna agera på ett samordnat sätt, men också strategierna för att styra ut mot övriga aktörer behöver utformas långsiktigt och samordnat för att de olika insatserna som görs skall bli effektivare. 
 Samverkan med handikapporganisationerna är av central betyd- else för att handikapperspektivet skall kunna genomsyra alla insatser. Inom dessa organisationer finns mycket kunskap om hur situationen är för personer med funktionshinder och åt vilket håll utvecklingen går. Både för att påverka bemötandet på individuell eller kollektiv nivå och för att följa upp och utvärdera gjorda insatser kan handikapporganisationerna bidra med ovärderlig kunskap. Dessa har därför ett ansvar för att delge sina synpunkter och 
 93 
  
 Styrning och samordning 
  
 SOU 2004:54 
  
 erfarenheter och staten har ansvaret för att bygga samrådsformerna för att möjliggöra detta. 
  
 4.4.2 
  
 Statliga organisationsprinciper 
  
 Regeringens riktlinjer för organisation av statsförvaltningen anges bland annat i den förvaltningspolitiska propositionen och i det förvaltningspolitiska handlingsprogrammet. Av regeringens skrivelse 2000/01:151 framgår att strukturförändringar är en integrerad del av utvecklingen av statsförvaltningen. Syftet är att öka effektiviteten och verksamhetens ändamålsenlighet i förhållande till de mål som lagts fast till exempel i nationella handlingsplanen för handikapp- politiken. Handlingsprogrammet En förvaltning i medborgarnas tjänst syftar till att skapa organisations, styr- och ledningsformer som ger förutsättningar för demokrati, rättssäkerhet och effek- tivitet i hela förvaltningen. Av handlingsprogrammet framgår att en fortgående förändring av myndighetsstrukturen behövs som successiv anpassning till förändrade behov. Det framgår också att en omstrukturering bör vara väl grundad och att de verksamhets- mässiga konsekvenserna behöver följas upp. Verksamhet, personal och kostnader måste beaktas vid en omstrukturering. Eftersom verksamhetsmålen anger både motiv och inriktning för en för- ändring, bör dessa sättas i centrum. 
 När flera myndigheter har närbesläktade eller överlappande verksamhet inom ett politikområde finns risk för effektivitets- förluster. Samma risk finns när parallella myndigheter tillämpar olika styrning och har skilda arbetssätt och fokuseringar. I linje med det förvaltningspolitiska handlingsprogrammet kan omstruktu- rering behövas för att uppnå en enhetlig styrning inom ett politik- område. 
 Ett viktigt inslag är att utveckla former för samarbete mellan myndigheter. Regeringens inriktning är att renodla den statliga verksamheten. Inriktningen är att värna om de statliga kärn- verksamheterna, till vilka uppgifterna bör koncentreras. Det anges också att konkurrensutsatt verksamhet normalt inte skall bedrivas i myndighetsform. 
 Utredningen konstaterar att den fortsatta handikappolitiska utvecklingen relaterad till den nationella handlingsplanen på strategisk nivå har sin tyngdpunkt i uppgifter som bör bedrivas i statlig regi. När det gäller insatser som innebär stöd eller genom- 
 94 
  
 SOU 2004:54 
  
 Styrning och samordning 
  
 förande ser utredningen att det finns många aktörer på marknaden och konstaterar att sådana insatser inte behöver vara myndighets- uppgifter. 
 Renodlingen av myndigheternas verksamhet kan förutsätta att nya myndigheter bildas genom att uppgifter bryts ut ur redan befintliga myndigheter. Ny myndighet kan motiveras av att nya uppgifter behöver utföras eller att vissa frågor bedöms som särskilt viktiga. 
 Ny myndighetsstruktur kan också motiveras av ambitionen att få genomslag för en förändrad verksamhetsinriktning. Utredningen vill här peka på ansvars- och finansieringsprincipen som utgångs- punkt för organisationsuppbyggnad inom det handikappolitiska området. 
 Inom ramen för det förvaltningspolitiska handlingsprogrammet anges också risker med att myndigheter med flera olika verksam- hetsgrenar med inbördes svaga samband kan få svårare att se till helhet och övergripande mål. Sådan fragmentisering bör undvikas och kan enligt utredningen därför utgöra motiv för omstruktu- rering. 
  
 4.4.3 
  
 Finansiella utgångspunkter 
  
 Utredningen skall enligt direktiven lägga förslag till hur regeringens och övriga aktörers behov av en samlad statlig organisation kan tillgodoses inom de nuvarande ekonomiska ramarna. Dessa ramar utgörs av HO:s och Guerra förvaltningsanslag för 2003 och de statsbidrag som HI disponerade för 2003. Dessa anslagsmedel framgår av tabellen nedan. 
  
 (tkr) 
  
 2004 
  
 2003 
  
 Sisus förvaltningsanslag 9/16:9 ap 1 
  
 15 647 
  
 19 373 
  
 HO:s förvaltningsanslag 9/16:10 
  
 18 682 
  
 17 425 
  
 Statliga bidragsmedel till HI 9/13:3 ap. 6.1 ap. 6.2 
  
 51 205 
  
 51 205 
  
 Summa anslagsmedel 
  
 85 534 
  
 88 003 
  
 De kostnader som åren 2002 respektive 2003 finansierades med anslag för bemötandeuppdraget hos Guerra, TC hos HO samt stats- bidraget till HI framgår av nedanstående tabell. 
 95 
 Styrning och samordning SOU 2004:54 
  
 Kostnader (tkr) 
  
 2003 
  
 2002 
  
 Guerra – bemötandefrågor 
  
 10 665 
  
 7 330 
  
 (inklusive det Europeiska Handikappåret) 
  
 Handikappombudsmannen 
  
 7 318 
  
 7 484 
  
 – Tillgänglighetscentrum 
  
 Hjälpmedelsinstitutet 
  
 51 200 
  
 51 200 
  
 – det statliga bidraget 
  
 Summa 
  
 69 183 
  
 65 818 
  
 Guerra fick disponera vissa särskilda medel för sina kostnader under det Europeiska Handikappåret 2003. För bemötandefrågor för- brukades för detta ändamål 2 550 tusen kr utöver kostnaderna för den reguljära verksamheten. 
 96 
  
 5 
  
 Sammanfattande utgångspunkter 
  
 Redovisningarna i de tidigare avsnitten ger, tillsammans med utredningens direktiv, utgångspunkterna för överväganden och förslag. De viktigaste utgångspunkterna kan översiktligt beskrivas i nedanstående punkter. 
  
 Den nationella handlingsplanen lägger den ideologiska grunden för hur det handikappolitiska arbetet skall bedrivas. Handlingsplanen spänner över alla samhällsområden och markerar att det är hela samhällets ansvar att genomföra dess övergripande mål. I detta ansvar ingår att de åtgärder som skall ske för att uppfylla målen skall finansieras inom ramarna för de reguljära verksamheter som svarar för insatserna mot samhällsmedborgarna generellt. 
  
 I arbetet med att åtgärda brister och hinder för delaktighet skall staten vara ett föredöme i sina egna verksamheter. 
  
 De sektorsmyndigheter som utses av regeringen har ett särskilt ansvar för att de handikappolitiska målen förverkligas inom sina respektive sektorer. 
  
 Uppdraget att arbeta för ökad kompetens om bemötande är även fortsättningsvis en angelägen uppgift i genomförandet av den nationella handlingsplanen. Guerra har idag ansvar för detta uppdrag. 
  
 Insatser för att driva på utvecklingen för att göra samhället tillgängligt och uppdraget att samordna sektorsmyndigheternas arbete är även det fortsatt viktigt för att handlingsplanens mål skall uppnås. Tillgänglighetscentret vid HO ansvarar för närvarande för dessa uppdrag. 
  
 HI utgör genom sin ställning som ideell förening med de tre huvudmännen – staten, Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet – en samarbetslänk mellan dessa tre viktiga aktörer för genomförandet av handikappolitiken. 
  
 97 
  
 Sammanfattande utgångspunkter 
  
 SOU 2004:54 
  
 Handikapprörelsen utgör genom sitt kontaktnät och sina erfarenheter en resurs på olika nivåer i samhället för samverkan med offentliga organ. Regeringens samrådsorgan med handikapprörelsen är Handikappdelegationen. 
  
 Vid en jämförelse med andra tvärsektoriella politikområden kan inte någon enhetlig modell urskiljas för hur den sektors- övergripande statliga samordningen bör organiseras. 
  
 En inriktning för den statliga förvaltningspolitiken är fort- gående förändring av myndighetsstrukturen som successiv anpassning till förändrade behov. Omstruktureringar kan behövas för att uppnå enhetlig styrning inom ett politik- område. 
  
 Den finansiella utgångspunkten för förslag om en förändrad organisationsstruktur för samordning av handikappolitiken är de anslagsmedel som år 2003 finansierade Guerra bemötande- frågor, HO:s Tillgänglighetscenter och de statliga bidrags- medlen till HI. 
  
 Det finns ett behov av ökad samordning mellan olika statliga aktörer inom det handikappolitiska området i syfte att på ett effektivare sätt än idag bidra till ökad delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. 
  
 98 
  
 6 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 Den nationella handlingsplanen spänner över alla samhällsområden och markerar att det är hela samhällets ansvar att genomföra dess övergripande mål. Personer med funktionshinder skall inte diskrimineras i några sammanhang utan ha samma rätt som alla andra att delta i samhällslivet. Handikapperspektivet skall finnas med i alla politikområden och i alla samhällssektorer. De statliga myndig- heterna har ett speciellt ansvar och skall vara ett föredöme för andra. De statliga sektorsmyndigheterna har ett ansvar för de samhällsektorer där de är verksamma. För att den nationella handlingsplanen skall få genomslag krävs insatser av många andra aktörer. Inte minst kommuner och landsting är med sina breda verksamheter av avgörande betydelse för att uppnå de övergripande målen. Handlingsplanens utgångspunkter innebär att möjligheterna att vara delaktig i samhället är en demokratisk rättighet. De insatser som krävs för att uppnå detta skall inte ses som specifika åtgärder som skall genomföras och finansieras av vård- och omsorgsverk- samheterna eller de sociala verksamheterna. Enligt de generella principerna om ansvar och finansiering skall insatserna planeras, genomföras och finansieras av de samhällsorgan och verksamheter som svarar för insatserna för medborgarna generellt i samhället. 
 Utredningen har, som tidigare redovisats, tagit dessa generella principiella grundperspektiv som utgångspunkt för sitt arbete. De förslag och överväganden som presenteras nedan i detta kapitel skall därför ses i relation till dessa grundprinciper. 
 Min bedömning är att den av utredningen genomförda kart- läggningen har givit underlag för att föreslå förändringar av den statliga organisationsstrukturen avseende samordning av det handikapp- politiska området. 
 Den nya organisationsstruktur som utredningen föreslår skall främja de processer och det arbete som krävs för att grund- principerna skall kunna få full genomslagskraft. 
 99 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 De förslag till förändring som redovisas i detta kapitel har vidare som yttersta syfte att bidra till en förändrad statlig organisations- struktur som ur ett övergripande perspektiv kan främja handikap- politikens genomförande genom en strategisk kraftsamling på att effektuera målen i handlingsplanen. 
 I mina förslag har jag utgått från de uppgifter och roller jag anser att den förändrade statliga organisationsstrukturen skall kunna ta ansvar för. 
 Jag redovisar därefter den föreslagna organisationsstrukturens båda delar, en ny statlig myndighet och ett ombildat nytt Hjälpmedels- institut. 
  
 6.1 
  
 Övergripande samordning av handikappolitiken 
  
 Min bedömning 
 : Den nya statliga organisationsstrukturen skall utformas utifrån det övergripande målet att främja ett strategiskt genomförande av den nationella handlingsplanen för handikapp- politiken. 
 Följande roller och uppgifter skall etableras, säkerställas och utvecklas: 
 Strategisk – Samordnande – Utvärderande Pådrivande – Stödjande/genomförande. 
  
 6.1.1 
  
 Uppgifter 
  
 Den nya organisationsstrukturen skall ur ett övergripande perspektiv främja handikappolitikens genomförande genom en strategisk kraftsamling på att effektuera målen i handlingsplanen. Insatser av denna karaktär som idag inte fullt ut utförs av någon befintlig myndighet/organisation, skall etableras, säkerställas och bli utförda. 
 Genom den föreslagna nya organisationsstrukturen skall följande roller och uppgifter etableras, säkerställas och utvecklas 
 100 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 a. 
  
 Strategisk uppgift och roll 
  
 Förebygga och bekämpa strukturell diskriminering, främst genom att: 
  
 ha en stabsfunktion till regeringen med följande inslag: 
  
 – 
  
 aktiv dialog med Regeringskansliet och på begäran av regeringen avge särskilda rapporter 
  
 – 
  
 vara kunskapsresurs för regeringen vid exempelvis analyser av utvärderingar 
  
 – 
  
 på eget initiativ identifiera problemområden och lämna förslag till åtgärder 
  
 – 
  
 på eget initiativ föreslå regeringen ändringar i regel- systemet 
  
 – 
  
 bidra med underlag för styrningen av statliga myndigheter. 
  
 ha överblick över hur arbetet med att nå målen i den handikappolitiska handlingsplanen framskrider generellt sett 
  
 ansvara för att samordnande, utvärderande och främjande insatser genomförs på en strategisk övergripande nivå så att målen uppnås 
  
 tolka handikappolitikens övergripande mål med särskilt fokus på myndighetsledningar i deras arbete med att relatera målen till respektive verksamhet 
  
 med underlag från utvärderingar påverka prioriteringar och val av forskning inom handikappområdet 
  
 ha en kontinuerlig och aktiv dialog, på strategiskt över- gripande nivå, med brukarorganisationerna. 
  
 b. 
  
 Samordnande roll 
  
 vilket främst innebär att samordna sektorsmyndigheterna och övriga statliga myndigheter utifrån respektive sektors/myndighets förutsättningar, att underlätta samverkan mellan sektorsmyndig- heterna när två eller fler är berörda samt att bidra till: 
  
 analys och klarläggande av begrepp, resultatmått m.m. 
  
 tolkningar av sektorsuppdrag och målformuleringar 
  
 utveckling av metoder för uppföljningar och utvärderingar 
  
 skapa former/forum för erfarenhetsutbyte 
  
 101 
 Utredningens förslag och överväganden SOU 2004:54 
 c. Utvärderande roll  
 vilket innebär att 
  
 initiera och organisera tvärsektoriella utvärderingar 
  
 analysera genomförda sektorsvisa utvärderingar och identifiera behov av insatser 
  
 identifiera behov av utvärderingsinsatser i övrigt. 
 d. Pådrivande roll 
 vilket innebär att i förhållande till statliga myndigheter, kommuner, landsting och övriga aktörer: 
  
 initiera främjandeinsatser avseende delaktighet för personer med funktionshinder bland annat genom att aktivt påverka genom information och kunskapsspridning 
  
 bygga upp ett kunskapsinriktat nätverk och förmedla kun- skap om situationen för personer med funktionshinder och hur genomförandet av handikappolitiken fortskrider 
  
 utforma normerande rekommendationer (allmänna råd). 
  
 e. 
  
 Stöd- och genomföranderoll 
  
 Stödja och bistå olika myndigheter, kommuner, landsting och andra aktörer i deras insatser för ökad delaktighet, samt stödja, stimulera och genomföra kvalitetssäkrade insatser som: 
  
 utbildning 
  
 rådgivning och konsultation 
  
 information och kunskapsspridning (skrifter etc.) 
  
 utredningar 
  
 utvecklingsarbete. 
  
 102 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 6.2 
  
 Ny organisationsstruktur 
  
 Min bedömning 
 : Den strategiska, samordnande och utvärderande rollen bör i princip hållas åtskild från den genomförande. 
 Den pådrivande rollen kan dock behöva bedrivas kopplat till såväl den strategiska/samordnade/utvärderande rollen som den genomförande. 
  
 Mitt förslag 
 : Den nya organisationsstrukturen utgörs av två organisationer; en myndighet med en övergripande, strategisk, samordnande och utvärderande roll och en genomförandeorganisa- tion som bland annat utvecklar och tillhandahåller efterfrågade tjänster. 
 Navet i den nya organisationsstrukturen föreslås vara en ny myndighet som har den strategiska, samordnande, utvärderande och normerande rollen. Myndigheten skall som ett resultat av sina utvärderande och omvärldsbevakande uppgifter identifiera behov av strategiska insatser (kampanjer, utbildningar, utredningar, rådgivning, ny lagstiftning, regeringsuppdrag m.m.), men bör ej ha genomförandeuppgifter. 
 Den genomförande organisationen som skall utveckla och tillhandahålla tjänster utgörs av ett ombildat HI. 
 Den pådrivande rollen bör axlas av både den nya myndigheten och genomförandeorganisationen – det ombildade HI. 
 De olika roller som skall uppfyllas av den samlade nya organisations- strukturen är av olika slag. Uppgifter som är övergripande och strategiska, kräver ny typ av kompetens, utvidgade kontaktytor och förändrat arbetssätt som skiljer sig från uppgifter av stödjande och genomförande karaktär. Detta motiverar att den nya organisations- strukturen bör bestå av två delar, dels en ny myndighet med strategiska uppgifter och dels en genomförandeorganisation som utvecklar och tillhandahåller tjänster. Den senare rollen bör innehas av ett ombildat Hjälpmedelsinstitut. 
 HO har genom det nationella Tillgänglighetscentret (TC) ett ansvar för att bygga upp, utveckla och förmedla kunskap om tillgänglighet för människor med funktionshinder. 
 En av TC:s viktigaste uppgifter har varit att ta fram och fastställa 
 Riktlinjer för en tillgänglig statsförvaltning  
 samt att kommunicera 
  
 103 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 dessa riktlinjer med de statliga myndigheterna. Riktlinjerna handlar om tillgänglighet till myndigheternas verksamheter, lokaler och information. De beskriver hur myndigheten kan göra för att leva upp till sitt ansvar i enlighet med förordningen om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. Riktlinjerna är utformade för statsförvaltningen, men bör kunna vara en grund även för andra verksamheter, exempelvis kommunerna men även andra aktörer. Ovanstående är exempel på kunskaper och erfarenheter som skall säkerställas av den nya myndigheten via dess strategiska, samordnande och utvärderande roll. 
 Sisus insatser för genomförandet av det nationella bemötande- programmet är av central betydelse för genomförande av den nationella handlingsplanen. Som en del av den nya myndighetens strategiska, utvärderande och samordnade roll bör nu dessa insatser följas upp och utvärderas för att ge underlag för fortsatta främjande- insatser för funktionshindrades delaktighet. Denna utvärdering bör skapa underlag för ställningstagande till hur dessa arbetsinsatser fortsättningsvis skall fördelas inom den nya organisationsstruk- turen. Informationsarbetet inom ramen för bemötandeuppdraget har varit omfattande. Aktuell information har kontinuerligt funnits på Guerra hemsida. Särskilda informationsblad och samman- ställningar om modellprojekten har tagits fram och distribuerats. Medverkan i externa konferenser, seminarier och utbildningar har skett med stor frekvens. I bemötandearbetet har därutöver ingått att arbeta fram och distribuera skrifter, antologi, video och CD, foldrar och tidning. 
 Bemötandeuppdraget har gett Guerra ett brett kontaktnät inom myndigheter, intresseorganisationer, utbildningsanordnare, landsting och kommuner. Detta nätverk bör även säkerställas inom ramen för den nya myndighetens strategiska och samordnande ansvar. 
 HI har på senare år noterat en allt större efterfrågan på insatser inom tillgänglighetsområdet. Insatserna uppskattades av HI för ett par år sedan till cirka 7 % av verksamheten. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken pekas arbetet med tillgäng- lighet ut som ett av de viktigaste områdena för genomförandet av handlingsplanen. HI har ett nära samarbete med HO:s tillgäng- lighetscenter. Samarbetet har främst inriktats mot frågor om fysisk tillgänglighet, tillgänglighet på transportområdet och information. 
 Från HI:s sida anser man att kunskap om tillgänglighetsfrågor är en nödvändighet för arbetet med hjälpmedel. För att få fram bra hjälpmedel måste man även ta in i perspektivet vilken miljö dessa 
 104 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 hjälpmedel skall fungera i. Hjälpmedel kompenserar för det handi- kapp som uppkommer i relationen mellan miljön och personen med funktionshinder. Utredningen delar denna uppfattning och bedömer det som angeläget att de processer som pågår via HI:s tillgänglighetsarbete också säkerställs och utvecklas inom ramen för den föreslagna myndighetens strategiska och samordnande uppdrag. 
 HI bedriver internationellt arbete inom alla verksamhetsgrenar, främst inom standardisering, provning och FoU. Utöver detta pågår kontinuerligt allmän omvärldsbevakning och kunskaps- utbyte, informationsarbete, tjänsteexport och biståndsarbete på konsultbasis. Insatser på tillgänglighetsområdet, som är av över- gripande och strategisk natur, bör i den föreslagna organisations- strukturen knytas till den nya myndigheten. 
 Arbetet med  
 design för alla  
 innebär ett perspektivskifte som redan pågår i nuvarande verksamheter. Det innebär en förskjutning från anpassning efter funktionshinder till att produkter, tjänster och miljöer utformas så att de kan användas av så många som möjligt. Design för alla kommer att vara ett viktigt perspektiv i det kommande arbetet på den nya myndigheten och nya HI. 
 Den svenska handikappforskningen har nyligen inventerats och utvärderats. Utvärderingen innehåller förslag om hur forskningen kan drivas framåt. Ett förslag till program för forskning om funktionshinder och handikapp har tagits fram. 7 miljoner kronor har avsatts och öronmärkts för handikappforskning hos Forsknings- rådet för arbetsliv och socialvetenskap (FAS). Denna verksamhet bör även fortsättningsvis följas av den nya myndigheten. Det är mycket angeläget att fortsatt forskning inom funktionshinder- området stimuleras. 
 Utredningens bedömning är att förutsättningarna för ett effektivt genomförande av den nationella handlingsplanen ökar genom att den fortsatta utvecklingen av tillgänglighets- och bemötandearbetet knyts samman under en och samma organisation med ett samlat fokus på ökad delaktighet för personer med funktionshinder. Utredningen har under sitt arbete kunnat konstatera att nuvarande uppdrag genomförts med delvis olika inriktning vid respektive myndighet. Specifikt gäller det Guerra bemötandeuppdrag och HO:s tillgänglighetsarbete. Utredningen drar därav slutsatsen att den föreslagna samlade organisatoriska lösningen medför ökade möjlig- heter till effektivisering av det gemensamma handikappolitiska arbetet. 
 105 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 Genom den föreslagna organisationsstrukturen för funktions- hindrades delaktighet lyfts uppgifterna från Tillgänglighetscentret vid HO till en ny organisationsstruktur. Därmed elimineras den risk som finns med nuvarande konstruktion, innebärande att HO:s roll att granska myndigheter och rollen att genom TC stödja myndigheterna, upplevs som motsägelsefull och otydlig. Med den nya organisationsstrukturen ökar möjligheten för HO att vid behov kritisera myndigheter och andra aktörer. HO:s utgångs- punkt blir medborgaren med funktionshinder och dennes mänsk- liga rättigheter. Samtidigt blir den nya myndighetens strategiska, samordnande och utvärderande roll tydligare. 
 Utredningen gör bedömningen att det fortsatta arbetet med bemötandefrågor inte är beroende av en fortsatt organisatorisk anknytning till Guerra uppdrag med fördelning av statsbidrag. Kvalitetsutveckling i bemötandearbetet kan garanteras bland annat genom samordning med tillgänglighetsarbetet ur ett samlat delaktig- hetsperspektiv, som den ovan föreslagna myndigheten skapar förutsättningar för. Bemötandearbetet bör i vissa delar ha en övergripande och strategisk karaktär. Att bemötandefrågorna förs till den nya organisationsstrukturen skapar förutsättningar för en ökad tydlighet jämfört med dagens organisation, där detta arbete är sammankopplat med statliga bidragstransfereringar och därmed sammanhängande uppföljningar. 
 Sammantaget har utredningen gjort bedömningen att den före- slagna organisationsstrukturen med den nya myndigheten som nav innebär att möjligheterna för ett ökat samspel mellan Regerings- kansliet, statliga myndigheter och andra aktörer stärks när det gäller att föra arbetet med den nationella handlingsplanen framåt. Samtidigt skapas förutsättningar för att målen i handlingsplanen skall kunna förverkligas. Vidare menar jag att organisations- strukturen medför att regeringen ges ökade förutsättningar för att aktivt styra den handikappolitiska utvecklingen. På längre sikt kan myndighetens överväganden och regeringens beslut innebära att de handikappolitiska prioriteringarna ändras. 
  
 6.2.1 
  
 Brukarorganisationer. 
  
 När det gäller olika insatser är det väsentligt att den nya organisationsstrukturen stimulerar och använder de kunskaper och insatser som funktionshindrades egna organisationer har och som 
 106 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 de kan utföra. Det är viktigt att man kontinuerligt med handikapp- organisationerna diskuterar deras roll visavi de statliga myndig- heternas ansvar och roll. Det bör inte finnas incitament i den nya strukturen som motverkar funktionshindrades egna organisationer att ta initiativ och ansvar. I det långsiktiga arbetet med att nå full delaktighet för personer med funktionshinder är dessa organisa- tioners insatser av största vikt och betydelse, inte minst i arbetet med ett förbättrat bemötande. Samverkan med handikapporganisa- tionerna är av central betydelse för att handikapperspektivet skall kunna genomsyra alla insatser. Inom dessa organisationer finns mycket kunskap om situationen för personer med funktionshinder och åt vilket håll utvecklingen går. Både för att påverka bemötandet på individuell eller kollektiv nivå och för att följa upp och utvärdera gjorda insatser kan handikapporganisationerna bidra med ovär- derlig kunskap. Dessa har därför ett ansvar för att delge sina synpunkter och erfarenheter och staten har å sin sida ansvaret för att bygga samrådsformerna för att möjliggöra detta. Den av mig i detta betänkande föreslagna nya organisationsstrukturen bör både via den nya myndigheten och det nya förändrade institutet på olika sätt främja detta arbete. 
  
 6.2.2 
  
 Andra statliga myndigheter samt andra aktörer 
  
 För det fortsatta arbetet med genomförandet av den nationella handlingsplanen är det viktigt att statens ansvar, och hur statens påverkan på andra aktörer skall ske, blir tydlig. Den interna statliga organisationen är viktig för att Regeringskansliet och de olika myndigheterna skall kunna agera på ett samordnat sätt. Också strategierna för att påverka övriga aktörer behöver utformas lång- siktigt för att de olika insatserna som görs skall bli effektivare. 
 Den nya organisationsstrukturen skall bidra till att tydligt visa att de grundläggande principerna om full delaktighet, ansvar och finansiering, samt genomsyrandet av handikappfrågor i all verk- samhet, gäller och skall säkerställas. Den får ej innehålla incitament som kan tolkas som att den nya organisationsstrukturen tar över ansvar från någon annan aktör, utan att den tvärtom skapar ännu bättre förutsättningar för att varje myndighet och annan aktör skall kunna ta sitt ansvar för funktionshindrades delaktighet. 
 Det finns exempelvis en stor samstämmighet mellan nuvarande sektorsmyndigheter om att en ny myndighet inte skall gå in i den 
 107 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 enskilda myndighetens sektorarbete – inte tala om hur man skall arbeta – men väl samordna sektorsmyndigheterna. 
 Utredningen har vid precisering av roller och uppgifter för den nya myndigheten tagit hänsyn till vad som framkommit i ESV:s, KKR:s och Statskontorets rapport  
 Att styra med generella krav 
 . Enligt rapporten bör sådana krav så långt möjligt integreras i den ordinarie myndighetsstyrningen. Regleringsbreven bör användas för nya krav eller för tillfälliga satsningar och antalet återrapporteringskrav bör begränsas. Den nya organisationen bör ha en samordnande och pådrivande roll genom sin stabsfunktion mot regeringen. 
  
 6.2.3 
  
 Rollfördelning inom den gemensamma organisationsstrukturen 
  
 Den organisationsstruktur som föreslås har, som ovan framgått, två ben: en ny myndighet med strategiska och samordnande uppgifter och en genomförandeorganisation (nya HI). Det är angeläget att de båda verksamheterna inom den föreslagna organisationsstrukturen så långt som möjligt ges tydliga roller och ansvar. Om så inte sker försvåras identifieringen av myndighetens respektive föreningens ansvarsområde. 
 De strategiska, samordnande och utvärderande uppgifterna måste särskiljas från de stödjande/genomförande. Eftersom genomförande- frågorna är omfattande och omedelbara till sin karaktär finns det annars en risk att dessa kväver de strategiska och övergripande frågorna. 
 Genomförandeuppgifter till exempel i form av utbildning, utvecklingsarbete, utredning m.m. skall inte utföras inom ramen för den nya myndigheten. Av ansvars- och finansieringsprincipen följer att myndighet, kommun eller annan aktör som i sitt eget handikappolitiska arbete har behov av nya kunskaper eller stöd (utbildning, rådgivning, utredning etc.) också bör svara för kost- naderna för insatserna. Det finns flera aktörer som kan tillhanda- hålla tjänster. Genom organisationsstrukturen garanteras ett kvalitetssäkrat utbud utan att genomförandeuppgifter sammanblandas med strategiska uppgifter. 
 Min bedömning är att efterfrågan på genomförandeinsatser i form av utbildning, konsultstöd m.m. kommer att öka under de kommande åren. Detta förutsätts ske i takt med att myndigheter och andra aktörer i enlighet med riktlinjerna för tillgänglig stats- 
 108 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 förvaltning och det nationella programmet om bemötande ökar sina insatser för tillgänglighet och delaktighet. Detta bedöms leda till en ökad efterfrågan på insatser av ovanstående karaktär. 
 Det finns ännu inte på alla områden tillräckligt bra produkter, tjänster och aktörer för att möta den efterfrågan som skulle uppstå om alla statliga myndigheter och övriga aktörer skulle leva upp till ansvars och finansieringsprincipen. Som framgår nedan bör det finnas en mångfald av aktörer som bidrar med genomförande- aktiviteter. Det nya HI bör dock ha en särskild roll som utförare av insatser genom att vara garant för god kvalitet. Därigenom kommer HI att få en funktion som kvalitetssäkrande organisation för genomförandeinsatser. 
 Enligt regeringens förvaltningspolitiska handlingsprogram bör renodlingen av den statliga verksamheten fortsätta. Inriktningen är att värna om de statliga kärnverksamheterna, till vilka uppgifterna bör koncentreras. Utredningen konstaterar att den fortsatta handikappolitiska utvecklingen relaterad till den nationella handlings- planen på strategisk nivå har sin tyngdpunkt i uppgifter som bör bedrivas i statlig regi. När det däremot gäller insatser som innebär stöd eller genomförande finns det många aktörer på marknaden. Utredningen konstaterar därför att uppgifterna kan utföras av annan huvudman. 
 Enligt utredningens förslag är det andra benet i den föreslagna organisationsstrukturen en aktör som har ett kvalitetssäkrat utbud 
 – nya HI. Av regeringens förvaltningspolitiska handlingsprogram framgår att verksamhet som är konkurrensutsatt inte bör bedrivas i myndighetsform. Av detta följer att den nya myndigheten och nya HI bör hållas åtskilda och med olika organisationsform – myndighet respektive allmännyttig ideell förening. 
  
 6.2.4 
  
 Finansiering 
  
 Mitt förslag 
 : Finansiering av den nya organisationsstrukturen sker dels ur Guerra och HO:s förvaltningsanslag. Dels sker finansieringen även från de statsbidrag som ges till nuvarande HI. 
 109 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 De anslagsmedel inom vilka utredningens förslag skall rymmas framgår av nedanstående tabell. 
  
 (tkr) 
  
 2004 
  
 2003 
  
 2002 
  
 Sisus förvaltningsanslag 
  
 15 647 
  
 19 373 
  
 15 022 
  
 9/16:9 ap 1 
  
 HO:s förvaltningsanslag 
  
 18 682 
  
 17 425 
  
 15 945 
  
 9/16:10 
  
 Statliga bidragsmedel till HI 
  
 51 205 
  
 51 205 
  
 51 205 
  
 9/13:3 ap. 6.1 ap. 6.2 
  
 Summa anslagsmedel 
  
 85 534 
  
 88 003 
  
 82 172 
  
 Av förvaltningsanslagen för Guerra och HO i tabellen ovan föreslår jag att vissa delar används för den nya organisationsstrukturen. Övriga delar av dessa förvaltningsanslag bör även i fortsättningen användas för de kvarvarande verksamheterna vid Sisus samt HO. De delar av Guerra och HO:s förvaltningsanslag som används för den nya organisationsstrukturen beräknas utifrån den finansiering från anslag som skett för bemötandefrågor och THUT vid Guerra samt för Tillgänglighetscentret vid HO och som framgår av redovis- ningen under avsnitt 4.4.3 Finansiella utgångspunkter. Även de statsbidrag som ges till nuvarande HI ingår i finansieringen av den nya organisationsstrukturen. De medel jag föreslår användas för den nya organisationsstrukturen framgår av tabellen nedan. 
  
 Anslagsmedel (tkr) 
  
 Sisus förvaltningsanslag 
  
 7 000 
  
 Tillgänglighetscentrum 
  
 7 500 
  
 Hjälpmedelsinstitutet 
  
 51 200 
  
 Summa 
  
 65 700 
  
 Den verksamhet vid HI som har direkt bäring på hjälpmedel finansieras även fortsättningsvis på samma sätt som idag. Det statliga bidraget till nya HI kan påverkas när arbetsfördelningen mellan den nya myndigheten och det nya HI lagts fast. 
 110 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 6.3 
  
 Den nya myndigheten 
  
 Navet i den nya organisationsstrukturen föreslås vara en ny myndighet, som har den strategiska, samordnande, utvärderande, främjande och normerande rollen. Myndigheten skall som ett resultat av sina utvärderande och omvärldsbevakande uppgifter identifiera behov av insatser (kampanjer, utbildningar, utredningar, rådgivning, ny lagstiftning, regleringsbrevsuppdrag m.m.), men bör endast ha genomförandeuppgifter av en strategisk karaktär. Den nya myndigheten kan bli den naturliga aktören när det uppstår behov av att på uppdrag av regeringen ta fram nya föreskrifter eller riktlinjer (allmänna råd) på områden som inte har någon annan naturligt ansvarig aktör Den främjande rollen skall främst utföras i samarbete med den genomförande/kvalitetssäkrande organisationen. Uppgifter för den nya samordningsmyndigheten föreslås i samman- fattning vara att: 
  
 1. 
  
 ha en överblick över och följa utvecklingen nationellt sett relaterat till den nationella handlingsplanen 
  
 2. 
  
 lämna underlag för regeringens styrning 
  
 3. 
  
 främja och arbeta pådrivande för att målen i handlingsplanen skall uppnås 
  
 4. 
  
 följa upp och utvärdera utvecklingen avseende funktions- hindrades delaktighet och jämlikhet 
  
 5. 
  
 samordna och stimulera sektorsmyndigheternas arbete 
  
 6. 
  
 initiera, stimulera och beställa satsningar på 
  
 – 
  
 information och kampanjer 
  
 – 
  
 utbildningar 
  
 – 
  
 utredningar 
  
 – 
  
 utvecklingsarbete 
  
 7. 
  
 följa utvecklingen internationellt. 
  
 Regeringskansliet, handikapporganisationerna samt nya HI kommer att vara de viktigaste samarbetspartnerna för den nya myndigheten. Givetvis kommer även de statliga myndigheterna att vara viktiga att samverka med för att klara de handikappolitiska målen. Bland de statliga myndigheterna kommer sektorsmyndigheterna samt ombuds- männen att ha särskilt stor tyngd i samarbetet. 
 De statliga myndigheter som på central nivå har ansvar för en samhällssektor spelar en viktig roll i arbetet med att förverkliga de nationella målen. Idag är 14 sektorsmyndigheter utsedda och dessa 
 111 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 har lämnat förslag till etappmål för perioden fram till 2010. Det har emellertid varit svårt att på alla områden formulera konkreta och uppföljningsbara mål som bör kunna vara uppfyllda till 2010. Utredningen delar HO:s uppfattning i rapporten (4:02)  
 Stärk sektors- ansvaren  
 att ansvaret för att samordna sektorsmyndigheterna kommer att få större betydelse i framtiden. Jag delar även HO:s förslag att sektorsmyndigheterna bör få i uppdrag att utveckla metoder för granskning, uppföljning och utvärdering av etapp- målen. Den nya myndigheten bör ansvara för att sektorsmyndig- heternas arbete stimuleras, stöds och följs upp. 
 Ovanstående exempel på uppgifter för den nya myndigheten innebär vidare att delar av de insatser som idag genomförs av Till- gänglighetscenter vid HO samt delar som ingår i Guerra bemötande- uppdrag kommer att ingå som delar av den föreslagna nya myndig- heten. Till detta kan även knytas vissa insatser som idag genomförs av HI. 
 Det är mycket angeläget att de erfarenheter som vunnits genom det målmedvetna arbetet, i enlighet med den nationella handlings- planen, som bedrivits vid de aktuella myndigheterna och organisa- tionen säkerställs, understöds och utvecklas genom inrättandet av den nya myndigheten. 
  
 6.3.1 
  
 Samordning av sektorsansvar 
  
 Utredningen bedömer det vara angeläget att den nya myndigheten har överblick över utvecklingen och kan hålla sektorsmyndig- heterna informerade och uppdaterade. Detta skapar också ett behov av uppföljning och utvärdering. Det stöd som en ny myndig- het ger behöver anpassas till respektive sektors roll, verksamhets- fält, avgränsning och traditioner. Behovet av en gemensam bild av sektoransvaret behövs och det handlar om 
  
 1. 
  
 den egna rollen 
  
 2. 
  
 vilka andra aktörer och samarbetspartners som finns 
  
 3. 
  
 ansvarsfördelning och mandat. 
  
 En uppgift för en ny myndighet bör också vara att bidra till ökade kunskaper inom Regeringskansliet, så att styrningen och dialogen mellan departement och sektorsmyndigheter underlättas. En sådan uppgift skulle då kunna vara att bidra med underlag inför arbetet med regleringsbrev. Samordningsfunktioner behövs på olika nivåer: 
 112 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 1. 
  
 myndigheter emellan 
  
 2. 
  
 intradepartementalt 
  
 3. 
  
 interdepartementalt 
  
 På samtliga nivåer behövs samordning för att sektoransvaret skall bli tydligare uttryckt i de olika regleringsbreven, för att stödet från Regeringskansliet skall bli effektivt och för att sektorarbetet på myndighetsnivå skall hållas ihop bättre. Uppgiften för den nya myndigheten är framför allt att svara för samordning på nivå 1 ovan, men också att bidra med underlag för Regeringskansliets samordning på nivåerna 2 och 3. 
 Det är viktigt att etappmålen formuleras nyanserat, vilket den nya myndigheten bör verka för. Det är också viktigt att vara upp- märksam på rollkonflikter så att strävan mot ett mål inte motverkar möjligheten att nå ett annat mål. 
 TC:s erfarenheter i sina kontakter och samarbete med sektors- myndigheterna och som pådrivare för myndigheternas tillgänglig- het är exempel på insatser som den nya myndigheten bör säkerställa inom den föreslagna organisationsstrukturen och vidare- utveckla inom ramen för sin relation till sektorsmyndigheterna. 
 Sisus arbete med utvecklandet av det nationella bemötande- programmet som fastställdes under 2003 och informations- och utbildningsunderlag till nyckelpersoner i staten samt uppföljningen av de fördelade stimulansmedlen till modellprojekt är också exempel på kunskaper och erfarenheter som den nya myndigheten bör säkerställa och vidareutveckla i sin relation till sektorsmyndig- heterna. 
 Även pilotverksamhet inom en kommun, en myndighet och ett län är sådana insatser för vilka den nya myndigheten bör ha fortsatt ansvar gällande uppföljning och utvärdering. 
  
 6.3.2 
  
 Alternativa organisationsformer 
  
 Under utredningens arbete har andra organisationsformer än den föreslagna myndighetsformen övervägts. 
 Utredningen anser inte att man som alternativ till den nu före- slagna nya myndigheten skall lägga den övergripande samordningen på någon av idag befintliga myndigheter/organisationer. Detta skulle gå emot ansvars- och finansieringsprincipen, som är grund- läggande i den nationella handlingsplanen. Tillskapandet av en ny 
 113 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 myndighet innebär dessutom att man markerar att det är något verkligen nytt man vill åstadkomma. Detta är viktigt för att betona att genomförandet av de handikappolitiska ambitionerna ges en ny och ytterligare betonad vikt. 
 Utredningen har övervägt att föreslå en delegation inom Regerings- kansliet. En sådan organisationsform skulle markera frågornas viktiga ställning med en tydlig och nära koppling till regeringen. En nackdel är att organisationsformen kan innebära att frågorna upplevs som tillfälliga till sin karaktär eftersom delegationer är tids- begränsade. Företrädare från handikapprörelsen har framhållit detta alternativ som det mest intressanta. Huvudskälet har då varit närheten till regeringen. 
 Utredningen har efter övervägande valt att föreslå en fristående myndighet främst för att uppnå en organisatorisk stabilitet och hög kontinuerlig trovärdighet för frågor kring funktionshindrades delaktighet. Ställningen som egen myndighet ger en självständig bas och tydlig profil. Som egen myndighet får organisationen en trovärdig ställning gentemot sektorsmyndigheter och andra myndigheter. En myndighet kan också lätt kontrolleras beträffande ekonomi och verksamhetskvalitet. En ny myndighet kan även till sin form utformas på ett sådant sätt att det aktuella verksamhets- området utvecklas på ett optimalt sätt. En myndighet har till upp- gift att, inom befintliga ekonomiska ramar, förverkliga de politiska mål som regering och riksdag ställt upp. Utredningen bedömer det även som fullt möjligt att åstadkomma den nära kopplingen till regeringen som flera efterfrågat och betonat, med tillskapandet av en ny myndighet. 
  
 6.3.3 
  
 Departementstillhörighet 
  
 Mitt förslag 
 : Den nya myndigheten skall vara en självständig myndighet under det departement som har ansvaret för samordning av det handikappolitiska arbetet. 
 Regeringen har i budgetpropositionen för 2004 slagit fast att verksamhet avseende särskilda behov och program bör bedrivas inom Regeringskansliet endast när särskilda behov föreligger. I första hand skall undersökas om uppgiften kan utföras utanför 
 114 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 Regeringskansliet. Utredningen konstaterar att Regeringskansliet inte är organiserat för att inom sig inordna organisationer av det slag som utredningen föreslår. 
 Eftersom handikappfrågorna är av generell och övergripande karaktär är det dock mycket viktigt att en tydlig närhet finns mellan den föreslagna myndigheten och regeringen. 
 Jag anser därför att den nya myndigheten skall vara en själv- ständig myndighet under det departement som har ansvaret för samordning av det handikappolitiska arbetet. 
 Som alternativt förslag till departementsmässig placering av den nya myndigheten har inom utredningen diskuterats Justitiedeparte- mentet. Kopplingen till Justitiedepartementet skulle kunna moti- veras med att de handikappolitiska frågorna handlar om med- borgerliga rättigheter och strukturell diskriminering, snarare än om hälso- och sjukvård och social omsorg. Därför skulle den nya organisationen av dessa skäl kunna kopplas samman med det departement som generellt sett handhar frågor om diskriminering och medborgerliga rättigheter. 
 Utredningen har dock funnit att det mest lämpliga alternativet är att myndigheten skall vara en självständig myndighet under det departe- ment som har ansvaret för samordning av det handikappolitiska arbetet – för närvarande Socialdepartementet. 
 Socialdepartementet har för närvarande även ansvar för Handikapp- delegationen som utredningen föreslår ges viss koppling till den föreslagna nya myndigheten. 
  
 6.3.4 
  
 Myndighetsform 
  
 Mitt förslag 
 : Den nya myndigheten inrättas som ett enrådighetsverk med brukarråd . 
 Utredningen föreslår att den nya myndigheten skall ledas av en chef som inför regeringen ensam bär ansvaret för myndighetens verksamhet – så kallat enrådighetsverk. Skälet är att det finns ett starkt behov av en direkt styrning av myndigheten och att politiska beslut måste genomföras utan fördröjning. 
 Jag föreslår dessutom att till den föreslagna myndigheten knyts ett brukarråd. För att få en tydlig anknytning mellan olika instanser 
 115 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 inom det handikappolitiska området föreslår jag att den nya myndighetens brukarråd består av de representanter som även sitter som delegater i Handikappdelegationen. Den nya myndighetens brukarråd bör utses av regeringen efter förslag från HSO/SRF. Leda- möterna i Handikappdelegationen har övergripande och aktuell kunskap om det handikappolitiska läget och om pågående insatser. Jag bedömer det därför vara angeläget att denna kunskap också kommer den nya myndigheten till del. Jag föreslår att ledamöter och suppleanter som företräder handikapprörelsen i delegationen utgör brukarråd till myndigheten. 
 Brukarrådet skall ha möjlighet att följa den nya myndighetens arbete och skall därigenom beredas möjlighet att lämna synpunkter på och påverka de insatser och förslag som myndigheten presterar/pre- senterar. Myndighetens generaldirektör skall vara brukarrådets ordförande. Av myndighetens instruktion bör framgå vilken roll brukarrådet har och hur rådets mandatperiod etc. skall regleras. I denna instruktion bör det framgå att brukarrådet skall höras innan myndigheten beslutar i övergripande och strategiska frågor. Brukarrådet skall dock inte ha beslutanderätt i några frågor. 
 Min bedömning är vidare att den nya myndigheten bör tillskapa en handikappolitisk förankringsgrupp, om möjligt bestående av de statssekreterare som ingår i Handikappdelegationen. En sådan förankringsgrupp ger myndigheten dels ett övergripande nätverk, dels möjlighet att regelbundet informera Regeringskansliet om verksamheten. Detta bedömer jag skulle ge goda möjligheter för en aktiv dialog mellan myndigheten och Regeringskansliet. 
 För att ytterligare stärka denna dialog anser jag det angeläget att även andra former för nära samspel mellan Regeringskansliet och den nya myndigheten utvecklas, exempelvis kan man överväga att handläggare inom de departement som ansvarar för sektorsmyndig- heterna i lämplig form ingår i myndighetens kontaktnät. Syftet med denna samverkan är främst att skapa bra förutsättningar för det sektoriella och tvärsektoriella arbetet. Samtidigt betonas också samspelet mellan den nya myndigheten, sektorsmyndigheterna och Regeringskansliet. 
 116 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 6.3.5 
  
 Kompetensprofil 
  
 Den nya myndigheten har behov av kompetens inom flera sak- områden inom myndighetens verksamhetsområden. Av väsentlig betydelse är att myndigheten besitter stor strategisk förmåga med utvecklingsinriktning och fördjupad utvärderingskompetens inne- fattande förmåga att beställa och leda utvärderingsuppdrag. God förtrogenhet med aktuell forskning är angeläget. Stor vikt behöver läggas vid att få väl utvecklade kontaktnät på ledande nivåer inom statlig och kommunal förvaltning. 
 Myndigheten behöver också ha en bred och djup kunskap om situationen i samhället för personer med funktionshinder samt kompetens om mänskliga rättigheter och diskriminering, 
 Den nya myndigheten behöver ha god förmåga till internationell omvärldsbevakning och kunna utveckla kontaktnät även inter- nationellt. Omvärldsanalysen är mycket avgörande för att få in ny kunskap om metoder, nya lösningar m.m. Detta är i sin tur av stor betydelse för att kunna göra strategiska och övergripande bedöm- ningar. 
 För att kunna fylla sin strategiska roll behöver myndigheten vara väl förtrogen med organisation och arbetssätt i den centrala förvalt- ningen och Regeringskansliet. God förtrogenhet med förutsätt- ningarna för politisk styrning förutsätts också. 
  
 6.3.6 
  
 Finansiering 
  
 Mitt förslag 
 : Finansiering av den nya myndigheten sker ur de anslagsmedel som idag disponeras av Guerra för bemötande- uppdraget och av HO för tillgänglighetscentret. Även vissa medel av de statsbidrag som ges till nuvarande HI kan komma att ingå i finansieringen av den nya myndigheten. 
 De beskrivna uppgifterna för den nya organisationsstrukturen innebär att de uppdrag som idag ligger på Sisus i bemötandefrågor och på HO genom TC upphör vid dessa myndigheter. Den före- slagna myndigheten tar över vissa av dessa uppgifter med den inriktning som beskrivits ovan. En arbetsfördelning genomförs där Nya HI får ansvar för de uppgifter som innebär genomförande samt vissa uppgifter som är av stödjande och pådrivande karaktär. 
 117 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 Samtidigt förs vissa uppgifter från det nuvarande HI till den nya myndigheten. Dessa uppgifter handlar främst om strategiska insatser avseende samordning och utvärdering inom tillgänglighets- området. 
 Min bedömning är att resursbehovet för den nya myndigheten ligger i intervallet  
 15–20 
  miljoner kr. 
  
 6.3.7 
  
 Ekonomi- och administrationsstöd 
  
 Min bedömning 
 : Myndighetens ekonomi- och administrativa stöd bör samordnas med någon annan myndighet alternativt köpas av någon större myndighet, t.ex Kammarkollegium 
 Huvudskälet för denna bedömning är att man genom en sådan organisation minskar kostnaderna för ekonomi och administration så långt som möjligt. Detta är särskilt viktigt vid bildandet av en relativt liten myndighet. 
  
 6.3.8 
  
 Lokalisering 
  
 Mitt förslag 
 : Den nya myndigheten placeras i Stockholm. 
 Frågan om lokalisering av den nya myndigheten har övervägts. Såväl HO, Guerra som HI är belägna i Stockholm. Riksdagen har lagt fast vissa principer för lokalisering av statlig verksamhet. Av arbets- marknadsutskottets betänkanden 1989/90:AU13 och 1996/97:AU2 framgår bland annat att omlokalisering, men kanske framför allt decentralisering, är viktiga inslag i strävandena att åstadkomma en balanserad regional utveckling. Regionalpolitiska hänsyn skall tas när ny verksamhet startar. Frågor om lokalisering av statlig verk- samhet som är av större vikt eller av principiellt intresse bör under- ställas riksdagen. För en ny myndighet skall det finnas bärande skäl för att Storstockholm skall föreslås som lokaliseringsort. Det anges också att en utgångspunkt skall vara att myndigheter även efter omlokalisering skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter effektivt. 
 118 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 Den nya myndighet jag föreslår är relativt liten. Frågan om vilka resultat myndigheten kan nå blir därför klart relaterat till vilken kompetens som myndigheten kan knyta till sig. Jag gör bedöm- ningen att den nya myndigheten bör lokaliseras till Stockholm för att kunna fullgöra sina uppgifter effektivt. I detta ingår förutsätt- ningarna för nära samverkan med nya HI. Lokaliseringen av nya HI är en fråga för medlemmarna i den ideella föreningen. Det har inte framkommit något som tyder på annan lokalisering än Stockholm. 
 Den nya myndigheten bör lokaliseras till Stockholm av följande skäl: 
  
 Stabsfunktionen mot regeringen innebär krav på geografisk närhet. 
  
 Bemanningen av den nya myndigheten underlättas genom att flera av de resurspersoner som troligen kommer att övergå till den nya myndigheten finns inom Stockholmbaserade myndigheter/verksamheter. Erfarenheter från statlig omloka- lisering visar att kompetensberoende verksamheter som flyttar ut i ytterst liten utsträckning får med sig anställda till den nya orten. Att bygga upp ny kvalificerad verksamhet med regionalt nyrekryterad personal innebär en flerårig kompetensuppbyggnad – vilket inte är förenligt med att nå målen i handlingsplanen 2010. Den nya myndigheten kommer att ha behov av särskild kompetens som det nationellt finns en begränsad tillgång till. 
  
 Samarbetet med de nationella brukarorganisationerna under- lättas betydligt vid en placering i Stockholm, eftersom praktiskt taget samtliga dessa organisationer har sina kanslier i Sthlm. 
  
 6.4 
  
 Nya HI:s uppgifter och roll. 
  
 Min bedömning 
 : Hjälpmedelsinstitutet bör ombildas och få en delvis förändrad roll till att bli ett kunskapscentrum för funktions- hindrades delaktighet. För att markera den förändrade roll nya HI  förväntas ha bör namnet ändras. 
 Hjälpmedelsinstitutets nuvarande uppgifter beskrivs ovan under avsnitt 3.2 Hjälpmedelsinstitutet. Som framgår av redovisningen 
 119 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 har HI en bred verksamhet med tyngdpunkt på hjälpmedel, men även uttalade uppgifter inom tillgänglighetsområdet. 
 Utredningen konstaterar att det sker förändringar på upphandlings- området och det finns en osäkerhet om vilken omfattning HI:s upphandlingsarbete för kommuner och landsting kommer att ha framöver. Som en följd av en ökande regionaliserad upphandling och anpassning till regler för offentlig upphandling har HI i samverkan med sjukvårdshuvudmännen utarbetat en delvis ny modell för institutets upphandlingar. Den innebär att huvud- männen får en egen aktiv roll i upphandlingen med tecknande av avtal och egen utvärdering. Modellen som tillämpas från 2004, avser upphandlingar av hjälpmedel som representerar stora inköpsvärden och volymer (bassortiment). Den nya modellens upphandlingar skall genomföras som nationella projekt med HI som projekt- ledare. Detta innebär enligt min bedömning en förskjutning och nedtoning av HI:s arbete och roll inom upphandlingsverksam- heten. 
 Den förändrade roll som utredningen föreslår för HI inom ramen för den nya organisationsstrukturen innebär en tyngd- punktsförskjutning från hjälpmedel till design för alla, hjälpmedel i miljö samt tillgänglighet och bemötande. Det innebär en ökad verksamhet inom utredning/utvecklingsarbete, utbildning, information och rådgivning/konsultation. 
 Den nya strukturen för att genomföra den nationella handlings- planen föreslås bestå av två delar – dels en strategisk och pådriv- ande/normerande och dels en stödjande och utförande. När det gäller ansvaret för utförandet har sektorsmyndigheterna en själv- klar roll inom sina respektive verksamhetsområden. Men det fordras också stödjande- och utförarinsatser av såväl övergripande handikappolitisk karaktär som konkreta insatser. Insatserna behöver avse sektorsmyndigheter, andra statliga myndigheter samt kom- muner och landsting. Det är önskvärt att det skapas förutsättningar för ett stort antal utförare av detta slag. Samtidigt är det av grundläggande betydelse att det i den nya och förstärkta strukturen för genomförande av den nationella handlingsplanen finns en nationell bas för insatser av hög kvalitet. Detta gäller till exempel insatser för kompetensutveckling,  
 FoU–verksamhet, 
  utredningsarbete och liknande. Därför är det ett samhällsintresse att garantera att en sådan nationell resurs ingår i den nya strukturen. För att säkra ett effektivt utnyttjande av samhällsresurserna och att snabbt komma igång med kvalitetssäkrade aktiviteter bör denna nationella resurs 
 120 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 byggas upp kring redan existerande verksamhet. Jag föreslår, som ovan framgått, att det ombildade Hjälpmedelsinstitutet får detta ansvar. 
 Den föreslagna strukturen innebär att det kommer att finnas en mångfald möjliga aktörer, men att kvalitetssäkring sker av en aktör genom vilken nya aktiviteter utvecklas, provas ut och utvärderas. 
 Nya HI som bas för stödjande och utförarinsatser 
 Min bedömning är att Hjälpmedelsinstitutet är en naturlig bas för stöd- och utförarinsatser genom: 
  
 att föreningens huvudmän stat, landsting och kommuner alla har viktiga roller i att förverkliga den nationella handlings- planen 
  
 brukarinflytandet i institutet som med väl utvecklade samverk- ansformer är en självklar del av HI:s verksamhet. Brukarrådet, där både handikapp- och pensionärsorganisationer ingår, är rådgivande till HI:s styrelse i strategiska frågor 
  
 befintliga nätverk och samarbete med främst myndigheter, kommuner, landsting, forskare, företag och brukarorganisationer 
  
 bredd i verksamhet och arbetssätt – FoU, utredning, utbild- ning, information, bibliotekstjänster m.m. 
  
 sitt arbetssätt med kopplingen hjälpmedel – miljö 
  
 organisationens kunskap och befintliga kompetens. 
  
 Ombildningen medför ett krav på ett framtida institut för funktions- hindrades delaktighet att utvecklas mot att i allt högre grad tillhandahålla kvalitetssäkrande: 
  
 utbildningar 
  
 rådgivning och konsultinsatser 
  
 information och kunskapsförmedling (skrifter, video m.m.) 
  
 utredningar 
  
 utvecklingsarbete. 
  
 Även för HI:s nuvarande verksamhetsområde gäller att det av utredningen föreslagna nya HI måste verka på ett sådant sätt att redan ingångsatta processer och kunskapsutvecklingar säkerställs och vidareutvecklas. 
 121 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 Hjälpmedel och tillgänglighet 
 Utredningen finner, av skäl som ovan redovisats, att det är ange- läget att stärka kopplingen mellan hjälpmedel och handlingplanens inriktning mot delaktighet och tillgänglighet. Tillgången till väl fungerande hjälpmedel är för många en förutsättning för delaktighet och självständighet. Kopplingen mellan tillgänglighet/delaktighet och hjälpmedel är angelägen inte bara för genomförandet av handlings- planen utan också av samhällsekonomiska motiv. Satsningar på utvecklad hjälpmedelsanvändning är investeringar som innebär att samhället undviker att få kostnader som i annat fall skulle upp- komma. Detta framkommer av  
 nytto-/kostnadskalkyler 
  som HI arbetar med. 
 Hur hjälpmedel används och fungerar är beroende av till- gängligheten i samhället varför kunskap om hjälpmedel utgör en viktig ingrediens i arbete med tillgänglighetsfrågor. Det kan gälla kunskaper om utvecklingen generellt på hjälpmedels- och IT- området liksom mer specifika kunskaper som till exempel utrymmes- krav vid användning av olika typer av rullstolar och rollatorer eller räckvidder för elektronisk utrustning. Det kan också handla om hur hörapparater och annan hörselteknik fungerar tillsammans med elteknisk utrustning, hur olika datormiljöer fungerar tillsammans med punktskriftsdisplayer och talsyntes etc. 
  
 IT-utvecklingen 
  innebär att olika hjälpmedel som tidigare var avsedda för ett specifikt ändamål eller särskild brukargrupp tenderar att bli tillgänglighetsskapande komponenter i generella IT- system som kan tillgodose breda gruppers behov. Utvecklings- arbetet blir allt mer en fråga om gemensamma funktionskrav och tekniska plattformar. En viktig roll för det nya HI är att stödja och medverka i sådant utvecklingsarbete. 
 Genom utvecklingen på  
 IT-området 
  blir gränsen mellan hjälp- medel och generell tillgänglighet allt mer flytande. Denna utveck- ling är i hög grad tvärsektoriell. Min bedömning är att erfarenhet och kompetens från HI:s arbete inom IT- och hjälpmedelsområdet bör tas tillvara i den nya strukturen. 
 Ett viktigt mål för det nya HI är fortsatt aktiv medverkan till ökad forskning om handikapp och funktionshinder och att särskilt lyfta fram teknik, miljö och funktionshinder som ett angeläget forskningsområde.  
 FoU-verksamheten 
  bör fortsättningsvis beröra frågor om funktionshindrades delaktighet i samhället med särskilt fokus på frågor om tillgänglighet och bemötande. I arbetet med 
 122 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 FoU bör, som HI tidigare gjort, samarbete ske med forskare, företag, brukare och olika grupper av professionella, samt informa- tion om nya resultat spridas. 
 Standardisering 
 Arbetet med standardisering har fått ökad nationell och inter- nationell uppmärksamhet, särskilt i samband med arbetet för till- gänglighet för personer med funktionshinder. I den nya strukturen föreslås både den nya myndigheten och det ombildade institutet arbeta med standardisering, men med olika roller. I den nya myndighetens pådrivande och normerande uppgift bör standardisering ingå. Inom HI pågår för närvarande en utvärdering av standardiserings- arbetet. Med denna grund kan fortsatt analys göras av avgräns- ningen mellan den nya myndigheten och nya HI. Detta gäller såväl fysisk tillgänglighet som tillgänglighet till det nya informations- samhället. Begreppet Design för alla har anammats också inom standardiseringen.  
 EU-kommissionen 
  har uppdragit åt de europeiska standardiseringsorganisationerna att finna metoder för att ge äldre- och handikappaspekter reellt genomslag i all standardisering. Ord- förandeskap och sekretariat för huvuddelen av arbetet är förlagda till HI. Detta arbete är ett exempel på insatser och processer som är viktiga att säkerställa och vidareutveckla inom den nya organisations- strukturen. 
 Utredningar, utbildning och kunskapsspridning 
 Nya HI bör även vidareutveckla sina utrednings- och utbildnings- insatser för enskilda kommuner och landsting, samtidigt som man bör förbereda för en utvidgad verksamhet som även innefattar andra aktörer, som sektorsmyndigheter och andra statliga myndig- heter. 
 Uppdragsverksamheten har inneburit ett delvis nytt arbetssätt för HI och under 2002 antog styrelsen en policy för denna verk- samhet, som innebär att uppdragsgivarna är externa och avgift tas ut enligt en självkostnadsprincip. Denna princip bör även fortsätt- ningsvis gälla för denna typ av verksamhet. Sådana uppdrag bör tas inom såväl utrednings- och utbildningsverksamheten som inom andra verksamhetsgrenar. 
 123 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 HI har tidigare ordnat flera årligen återkommande informations- och utbildningsarrangemang, en verksamhet som jag anser bör fortsätta men med ett bredare perspektiv som utgår ifrån funktionshindrades rätt till delaktighet och som därmed omfattar även frågor om tillgänglighet och bemötande som inte enbart är relaterat till hjälpmedelsperspektivet. 
 Äldre med funktionsnedsättningar 
  
 Min bedömning 
 : Institutets roll och ansvar inom äldreområdet bör lyftas fram och markeras genom en stadgeändring i anslut- ning till att det nya institutet bildas. 
 Den demografiska utvecklingen innebär att antalet äldre – och fram- förallt de mycket gamla – ökar. Utvecklingen innebär av naturliga skäl ett ökat tryck mot vård och omsorg. Av både humanitära och samhällsekonomiska skäl är det angeläget att åtgärder vidtas som innebär att kvarboende främjas och att människor kan leva aktivt och oberoende så länge som möjligt. Det är uppenbart att både tillgänglighet och bra hjälpmedel är centrala verktyg i en sådan politik. 
 Den framtida kraftiga ökningen av antalet mycket gamla i Sverige innebär också att fler människor kommer att leva med funktionshinder. På det sättet understryker de demografiska förändringarna i sam- hället ytterligare vikten av den nationella handlingsplanen, och att arbetet med att genomföra den effektiviseras. 
 Mot den bakgrunden har Hjälpmedelsinstitutet under senare år särskilt prioriterat äldre med funktionshinder i sin verksamhet. Man har också byggt upp och förstärkt kontakter både med pensionärsorganisationer och med ansvariga på samhällsnivå. Enligt min uppfattning är det viktigt att betydelsen av tillgänglighets- frågor och teknik även ur ett äldrepolitiskt perspektiv tydliggörs. Min bedömning är därför att institutets roll och ansvar inom äldreområdet bör lyftas fram och markeras genom en stadge- ändring i anslutning till att institutet ombildas. 
 124 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 Kunskapscentrum för ökad delaktighet. 
 HI har ett nära samarbete med HO:s tillgänglighetscenter. Samarbetet har främst inriktats mot frågor om fysisk tillgänglighet, tillgänglig- het på transportområdet och till information. 
 HI:s roll som kunskapscentrum inom tillgänglighetsområdet omfattar frågor om tillgänglighet till  
 IT-tjänster, 
  byggd miljö, produkter och tjänster. Ett exempel på sådan kunskapsspridning är de kurser som HI anordnar om tillgängliga webbsidor, utbildningar för myndigheter m. fl. om en tillgänglig statsförvaltning samt handboken  
 Bygg ikapp handikapp 
 , som är avsedd att användas som uppslagsbok vid planering och projektering av byggnader och utemiljö 
 Utredningen anser att kunskap om tillgänglighetsfrågor är en nödvändighet för arbetet med hjälpmedel. För att få fram bra hjälp- medel måste man även ta in i perspektivet vilken miljö dessa hjälp- medel skall fungera i. Det bör därför vara en uppgift för institutet att, i all verksamhet, arbeta för en god tillgänglighet och ett förbättrat bemötande, dvs. för ökad delaktighet i samhället för personer med funktionshinder. 
 Jag vill framhålla att den nya myndighetens samverkan med det ombildade institutet avser genomförandeinsatser inom ramen för myndighetens arbete med handlingsplanen. Det berör inte direkt HI:s nuvarande verksamheter med direkt bäring på hjälpmedel. 
 Sammantaget innebär ovanstående att utredningen anser att det föreslagna nya institutet ges uppgifter som medför en omställning av verksamheten jämfört med nuvarande verksamhet vid HI. Dock bygger denna förändring på de grunduppgifter och arbetssätt som i dag genomförs av HI men den medför samtidigt krav på omställningsinsatser, framförallt avseende den kompetensprofil det framtida nya institutet bör ha. I denna omställning är det viktigt att de kunskaper och erfarenheter som finns vid Tillgänglighets- centrum och Guerra (avseende bemötande) tillvaratas. 
  
 6.4.1 
  
 Ombildning av Hjälpmedelsinstitutet 
  
 Mitt förslag 
 : Regeringen tar initiativ till att Hjälpmedels- institutet ombildas i enlighet med ovanstående inriktning, fort- farande dock med associationsformen allmännyttig ideell förening. 
 125 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 Förslaget innebär att staten som medlem i den ideella föreningen tar initiativ till en förändring av konsortialavtalet mellan huvud- männen och förändringar i föreningens stadgar med syfte att genomföra en ombildning av Hjälpmedelsinstitutet. 
 Insatser vid det nya institutet initieras huvudsakligen genom 
  
 – 
  
 eget initiativ, dvs. efter beslut av institutets huvudmän/ägare och styrelse 
  
 – 
  
 uppdrag eller förslag från den nya myndigheten 
  
 – 
  
 förfrågan från enskilda eller grupp myndigheter, landsting, kommuner och övriga aktörer (uppdrag, konsultinsatser m.m.). 
  
 Genomförande av informationssatsningar, utbildningar m.m. enligt ovan, förutsätter god handikappolitisk kompetens, god kännedom om och kontakt med myndigheters, kommuners och landstings- verksamheter etc. För genomförandet av insatser skall det finnas en mångfald möjliga aktörer. Kvalitetssäkring sker dock genom en aktör (nya HI) som initierar och utvecklar nya insatser. Det nya institutet skall ha nära koppling till stat, kommuner och landsting för att insatserna skall få största möjliga genomslag. Mot denna bakgrund har utredningen gjort bedömningen att nuvarande associationsform är den mest effektiva och således bör kvarstå. 
  
 6.4.2 
  
 Finansiering av det nya institutet 
  
 Mitt förslag 
 : Det nya institutet finansieras dels genom det nuvarande systemet med ett bidrag som lämnas över statsbudgeten till den ideella föreningen, dels genom särskilda projektbidrag på samma sätt som idag samt genom ett än mer aktivt uttag av avgifter för exempelvis kompetensutveckling, utredningar och konsultinsatser. 
 För det nya HI sker finansieringen i huvudsak på samma tre sätt som idag: det statliga bidraget över statsbudgeten, projektbidrag bland annat från Allmänna arvsfonden samt genom avgifter. Det statliga bidraget bör i fortsättningen uppräknas med en faktor som motsvarar den pris- och löneomräkning som görs för statliga myndigheter. Projektbidrag kommer i fortsättningen att kunna sökas av det nya HI på samma sätt som idag. Det nya HI bör på ett 
 126 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 mer aktivt sätt än idag kunna ta ut avgifter. För de tjänster som HI utför i form av kompetensutveckling, utredningar och konsult- insatser bör principen vara att avgifter tas ut upp till full kostnads- täckning för de totala kostnader nya HI har för dessa insatser. Detta kan kräva förändring och tydliggörande i stadgarna för det nya HI. Den verksamhet som HI bedriver idag, som har direkt koppling till hjälpmedel och alltså inte ingår i de nya uppgifter som tillkommer genom den nya organisationsstrukturen förutsätts finansieras på samma sätt som idag. 
 Institutets nuvarande verksamhet inom hjälpmedelsområdet för- utsätts på samma sätt som idag huvudsakligen finansieras genom statsbidraget. Omfattningen av det statliga bidraget kan dock påverkas när gränssnittet mellan den nya myndigheten och det ombildade institutet läggs fast. 
  
 6.4.3 
  
 Organisatoriskt samband mellan den nya myndigheten och det nya institutet 
  
 Mitt förslag 
 : Staten tar, via medlemskapet i den allmännyttiga ideella föreningen, initiativ till en stadgeändring. Stadgeändringen ska säkerställa det nya HI:s roll i den nya organisationstrukturen. 
 Generaldirektören för den nya myndigheten bör ingå som statens representant i styrelsen för nya HI. 
 Brukarråd bör finnas på det nya institutet på motsvarande sätt som idag på HI. 
 Organisationsstrukturen innebär att den nya myndigheten i enlig- het med sina strategiska, samordnande och utvärderande uppgifter, skall identifiera behov av insatser (kampanjer, utbildningar, utred- ningar, rådgivning, ny lagstiftning, regeringsuppdrag m.m.), men ej bör ha genomförandeuppgifter. Den främjande rollen skall främst utföras i samarbete med den genomförande/kvalitetssäkrande organisa- tionen som utredningen föreslås skall utgöras av det ombildade HI, ett institut för funktionshindrades delaktighet. Jag föreslår att staten, via medlemskapet i den allmännyttiga ideella föreningen, tar initiativ till förändrade stadgar innebärande att HI som prioriterad insats skall genomföra de uppdrag av kvalitetssäkrande karaktär som beskrivits ovan. 
 127 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 HI har anordnat kurser om en tillgänglig statsförvaltning där basen är Tillgänglighetscentrets riktlinjer. Den typen av kurser är ett exempel på insatser som nya HI, som en av flera aktörer, skulle kunna genomföra. Ett annat exempel är det projekt om symboler som nu är på väg att starta (om planerad finansiering sker). Projektet initierades genom att HO genomförde en förstudie. HO gjorde sedan bedömningen att själva utvecklingsarbetet inte hade en naturlig plats inom HO. Därför föreslogs att HI skulle vara huvudman för projektet som genomförs i samarbete mellan några handikapporganisationer, Föreningen för kognitivt stöd, HO, Specialpedagogiska institutet och HI. Projektet kan senare (för HO:s eller den nya myndighetens del), leda till att nya riktlinjer tas fram om skyltning i offentlig miljö. 
 Jag föreslår vidare att staten som utser styrelseordförande för HI på motsvarande sätt utser ordförande för det nya institutet och att man då även bör överväga att utse generaldirektören för den nya myndigheten att ingå som styrelseledamot i HI. Motivet för detta är att man på så sätt säkerställer ett nära samband mellan de båda delarna i den föreslagna nya organisationsstrukturen. 
 Brukarråd bör finnas på det nya institutet på motsvarande sätt som idag på HI, men med möjlighet för handikapporganisationerna att synkronisera personfrågorna på så sätt att en större person- union uppstår mellan den nya myndighetens och nya HI:s brukar- råd. 
  
 6.5 
  
 Konsekvenser för HO 
  
 När den nya strukturen börjar verka upphör Tillgänglighetscentret vid HO. 
 HO har – enligt lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen 
 – till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. HO skall arbeta med uppföljning och utvärdering. Enskilda personer kan få stöd och/eller hjälp att få sina rättigheter och intressen tillgodosedda genom anmälningsärenden och juridisk rådgivning. Ärenden kan röra alla samhällsområden. HO skall också enligt lagen (1999:130) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan se till att lagarna följs. HO kan även föra talan i tvister med anledning av lagarna. 
 128 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 HO skaffar sig kunskap om situationen för människor med funktionshinder genom anmälningsärenden samt genom juridisk rådgivning. HO bevakar och följer vad andra gör genom över- läggningar och andra kontakter med till exempel handikapporganisa- tioner, myndigheter, landsting och kommuner. HO kan också ta initiativ till olika undersökningar. 
 HO har på senare tid inte haft tillfredsställande möjligheter att klara alla de uppgifter man har när det gäller exempelvis att över- gripande följa utvecklingen, följa  
 FoU-arbete, 
  upprätthålla kon- takter med olika organ i samhället och upplysa och informera. Dessa typer av uppgifter hanteras inom TC. HO har tvingats prioritera så att ombudsmannadelen nu i första hand arbetar med de uppgifter som framgår av de diskrimineringslagar som styr verksamheten samt den generella uppföljning och utvärdering av frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter som är en uppgift enligt 1 § lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen. 
 I och med att tillgänglighetscentret förs från HO till den nya organisationen förändras HO:s roll. Även samordningen av sektorsmyndigheterna förs från HO och likaså de övergripande uppföljningarna av utvecklingen i perspektivet av den nationella handlingsplanen och FN:s standardregler. HO:s roll blir då än mer koncentrerad till övervakning av diskrimineringslagarna samt till uppgifter enligt lagen om Handikappombudsmanen. 
 HO:s uppdrag och organisation kan komma att påverkas av Dis- krimineringskommitténs arbete. I kommitténs direktiv (Dir. 2002:11) ingår att se över ansvarsområden och uppgifter för Jämställdhets- ombudsmannen, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappombudsmannen och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning. Kommittén skall överväga en samord- ning eller sammanslagning av några av eller samtliga dessa ombuds- män. 
 129 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 6.6 
  
 Organisation för Guerra uppgifter – alternativa lösningar 
  
 Mina förslag 
 : Sisus kvarvarande verksamhet är utbildningsrelaterad och det är därför lämpligt att den bedrivs inom Utbildningsdeparte- mentets område. 
 Tre alternativ finns till organisatorisk lösning avseende Guerra: 
  
 a) 
  
 Kvarvarande delar av Guerra hålls samman i en egen myndighet. 
  
 b) 
  
 Kvarvarande delar av Guerra hålls samman men inom en annan myndighet. 
  
 c) 
  
 Sisus nuvarande verksamheter knyts till olika andra befintliga myndigheter/organisationer. 
  
 Kvarvarande verksamhet på Guerra bör hållas samman och föras till myndighet som bedöms lämplig inom Utbildningsdepartementets område. 
 Utredningen skall enligt direktiven föreslå olika alternativ för hur de verksamheter skall organiseras som i dag åligger Guerra och som inte ligger inom ramen för mitt förslag om en samlad statlig organisa- tion. 
 Sisus bemötandearbete föreslås överföras till den nya organisations- strukturen. Information om tillgänglighet (THUT) förutsätts heller inte bedrivas på Sisus. Den verksamhet som då blir kvar är utbildningsrelaterad. I enlighet med utredningsdirektiven har olika alternativ och konsekvenser av dessa övervägts. 
  
 6.6.1 
  
 Framtida organisation, generella utgångspunkter 
  
 Den verksamhet som konsekvenserna bedöms för och som närmare beskrivits under avsnitt 3.1 är administrationen av: 
  
 det särskilda utbildningsstödet till omvårdnadsinsatser vid riksgymnasierna för rörelsehindrade samt  
  
 Rh-nämndens 
  kanslifunktion 
  
 det särskilda utbildningsstödet till folkhögskolor 
  
 det särskilda utbildningsstödet till universitet och högskolor 
  
 tilläggsbidraget 
  
 förstärkningsbidraget 
  
 korttidsstudiebidraget. 
  
 130 
 SOU 2004:54 Utredningens förslag och överväganden 
 Av instruktionen framgår att i Sisus uppdrag också ingår att följa och utvärdera verksamheterna. 
 Utredningen ser tre alternativ till organisatorisk lösning för kvarvarande verksamheter på Sisus: 
  
 a) 
  
 Guerra hålls samman i en egen myndighet, vilket innebär en återgång till det som gällde innan Guerra gavs det s.k. bemötande- uppdraget. 
  
 b) 
  
 Kvarvarande delar av Guerra hålls samman men inom en annan myndighet med likartad verksamhet (utbildning, fördelning av statliga medel etc.). Koppling till ansvars- och finansierings- principen eftersträvas. 
  
 c) 
  
 Sisus nuvarande verksamheter knyts till olika andra befintliga myndigheter eller organisationer med verksamhetssamband genom utbildningsform. Tydlig koppling till ansvars- och finansieringsprincipen eftersträvas. 
  
 För att utreda förutsättningarna för alternativa lösningar har utred- ningen tillfrågat tänkbara myndigheter/organisationer om deras generella syn på att ta över hela eller delar av Guerra kvarvarande verksamheter. Förfrågan har ställts till Skolverket och Special- pedagogiska institutet om hela den kvarvarande verksamheten eller alternativt endast riksgymnasiedelen. Folkbildningsrådet har till- frågats om övertagande av stödet till folkhögskolor. Stockholms universitet och VHS har tillfrågats om övertagande av stödet till universitet och högskolor. 
 Alternativ a) Sisus kvar som myndighet 
 Egen myndighet med en reducerad verksamhet. Administrationen av statsbidrag kan förutses vara av samma omfattning som för 2003 då dessa bidrag uppgick till cirka 220 miljoner kr. Därutöver administrerades förstärkningsbidraget på cirka 60 miljoner kr för Folkbildningsrådet och omvårdnadsavgifter från kommuner och landsting på cirka 30 miljoner kr. 
 Den administrativa funktion som finns på Guerra är dimensionerad för en större verksamhet än det som blir kvar. Det skulle därför vara möjligt att – med befintliga administrativa resurser – tillföra Guerra ytterligare verksamhet Det ligger dock inte i utredningens uppdrag att föreslå nya uppgifter till Guerra. 
 131 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bedömda konsekvenser 
 Om Guerra blir kvar som myndighet kan fortsatta samordnings- vinster för bidragshanteringen erhållas. Det stödsystem som SQL- databasen utgör, underlättar en rationell och effektiv hantering. Kompetensförluster undviks. 
 Om inte annan verksamhet tillförs blir myndigheten mycket liten. Det särskilda utbildningsstödet ligger kvar som en social omvårdnadsverksamhet skild från utbildningsområdet, vilket inte är i överensstämmelse med ansvars- och finansieringsprincipen. Små myndigheter har få anställda, vilket i sin tur leder till en sårbar organisation med brist på flexibilitet. Till problembilden hör också att administrativa och andra krav framstår som särskilt besvärande för myndigheter med få anställda. Regeringens policy är mot denna bakgrund att försöka undvika att behålla en myndighetsstruktur med många små myndigheter. 
 Alternativ b) – överförs till annan myndighet 
 Administrationen avser statsbidrag på cirka 220 miljoner kr och omvårdnadsavgifter från kommuner och landsting på cirka 30 mil- joner kr. Den administration som Guerra för närvarande utför åt Folkbildningsrådet avser förstärkningsbidrag på cirka 60 miljoner kr. Om Folkbildningsrådet ger detta som uppdrag kan administrationen av förstärkningsbidraget ingå i de fortsatta uppgifterna. 
 De myndigheter som utredningen bedömt kan komma ifråga är myndigheter inom Utbildningsdepartementets område och där verksamhetssamband finns. De myndigheter som tillfrågats är Skol- verket och Specialpedagogiska institutet. Både Skolverket och Special- pedagogiska institutet anser det olämpligt att överta uppgifter inom vare sig universitets- och högskoleområdet eller folkbildningen och avvisar därför alternativet att överta samtliga de kvarvarande uppgifterna hos Guerra. 
 Bedömda konsekvenser 
 En konsekvens av överförande blir att behovet av administrativa resurser minskar genom samutnyttjande med värdmyndighetens administration. Samordningsvinster av bidragshanteringen för de olika utbildningsformerna kan behållas och nuvarande stödsystem 
 132 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 förutsätts kunna användas. Under en omställningsperiod kan anpassning till en annan myndighets olika system, rutiner, kultur m.m. ge produktivitetsförluster. 
 Ett överförande till annan myndighet kan ge förutsättningar för fortsatt utveckling och integrering av det handikappolitiska perspektivet i värdmyndighetens verksamhet. Risken för kompetensförluster bedöms vara hanterbar. 
 Alternativ c) – uppdelad verksamhet 
 Det särskilda utbildningsstödet som avser universitet och hög- skolor har övervägts för överförande till Stockholms universitet alternativt till VHS. Omfattningen på bidraget varierar år från år men bedöms uppgå till 3 – 5 miljoner kr. VHS ställer sig positiv till att ta över uppgifter, utifrån myndighetens roll att vara avgifts- finansierad serviceorganisation till universitet och högskolor. Stockholms universitet är positiva till att föra över uppgifterna till Utbildningsdepartementets område och ser det som en rationell hantering att Stockholms universitet skulle fördela bidraget. 
 Särskilt utbildningsstöd och tilläggsbidrag för folkhögskolor har övervägts för överförande till Folkbildningsrådet (FBR). Fördel- ningen av särskilt utbildningsstöd till folkhögskolor år 2003 omfattade cirka 87 miljoner kr och tilläggsbidraget uppgick till cirka 41 miljoner kr. Folkbildningsrådet förordar att Guerra blir kvar som egen myndighet med bibehållande av alla uppdrag man har med bidragsfördelning, och tar i övrigt inte ställning till förfrågan. 
 Administrationen av bidraget till särskilda omvårdnadsinsatser vid riksgymnasierna samt kanslifunktionen för  
 Rh-nämnden 
  har prövats för överförande till Skolverket eller till Specialpedagogiska institutet. Under år 2003 användes 69 miljoner kr av statsbidraget till omvårdnadsinsatser. Sisus administrerade också omvårdnads- avgifter från kommuner och landsting på cirka 30 miljoner kr. Skolverket menar att uppgiften inte är i överensstämmelse med myndighetens roll som generellt sett är kontrollerande utan menar att bidragsfördelningen mer är i överensstämmelse med Special- pedagogiska institutets uppdrag. Specialpedagogiska institutet anser att bidrag till omvårdnadsinsatser ligger utanför institutets verk- samhetsområde som är av pedagogisk karaktär och förordar därför inte ett övertagande. Möjligen kan man pröva om kanslifunktionen 
 133 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 till  
 Rh-nämnden 
  kunde föras till institutet eftersom institutet utser ledamöterna i nämnden. 
 Bedömda konsekvenser 
 Statsbidraget särskilt utbildningsstöd (9/16:9 ap.3) är ett gemen- samt ramanslag som finansierar omvårdnadsinsatser vid riksgymnasier, stöd till folkhögskolor samt till universitet och högskolor. Att separera administrationen av stöd till de olika utbildningsformerna skulle medföra att ramanslaget för särskilt utbildningsstöd behöver delas upp på de olika utbildningsformerna. Detta kan medföra ökade kostnader för staten, eftersom antagningen till riksgymnasier bygger på en rättighetslag. I nuvarande organisation kan ökade kostnader i denna del balanseras mot minskat stöd till övriga utbildningsformer. 
 Sisus arbete med bidragfördelningen samt kanslifunktion till Rh- nämnden innebär många kontakter med de verksamheter som får bidrag. Omfattande nätverk är uppbyggda och insatser görs för att utveckla och utvärdera dessa verksamheter. Sisus arbete med dessa frågor sker genom nära samarbete mellan handläggarna för de olika utbildningsformerna. En uppdelning kan därför befaras leda till minskade insatser i form av information, kompetens- och nätverks- stöd och andra kvalitetshöjande aktiviteter. 
 Om Guerra uppgift att fördela de olika statsbidragen inom folk- högskoleområdet förs till Folkbildningsrådet talar omfattningen av bidragshanteringen för att en fortsatt användning av nuvarande IT- baserade stödsystem för administrationen. Den handikappolitiska kompetens som nu finns på Guerra behövs för en fortsatt verk- samhet med bibehållen kvalitet även i uppföljning och utvärdering. I bedömningen får också vägas in att Folkbildningsrådet är en ideell förening med myndighetsuppgifter. 
  
 6.6.2 
  
 Överväganden relaterade till respektive alternativ 
  
 I direktiven anges att ansvars- och finansieringsprincipen bör gälla för arbetet inom det handikappolitiska området. Vid bedömning av konsekvenser har förutsättningarna för verksamhetens resultat och kvalitet beaktats. 
 134 
  
 SOU 2004:54 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 Utredningen konstaterar att en uppdelning av Guerra verksamhet efter de olika utbildningsformerna ger det tydligaste verksamhets- sambandet, men att kompetensförluster och personalkonsekvenser kommer att uppstå. 
 Om en uppdelning efter utbildningsform sker finns det skäl att överväga annan hemvist för korttidsstudiebidraget. Utredningen bedömer då att Centrala studiestödsnämnden (CSN) i enlighet med ansvars- och finansieringsprincipen är den myndighet som kan komma ifråga. Mot detta talar att Guerra övertog uppgiften från CSN. Emot återförande till CSN talar att myndigheten under senare år haft stora arbetsbalanser, vilket kan vara svårt att förena med behovet av snabba besked om bidrag till kortare utbildning. 
 Vid den sammantagna bedömningen av lämplig framtida organisa- tionstillhörighet för Guerra kvarvarande verksamheter bör vägas in att Guerra i enlighet med instruktion och regleringsbrev inte endast har att administrera fördelningen av statsbidrag, utan också att följa och utvärdera respektive verksamhet. Sisus olika verksamhets- grenar bedöms ha ett bra samspel. Förmågan att utveckla verksam- heten och åstadkomma goda resultat medför att en omstrukturering riskerar att ge försämrad kvalitet och ev. motverka handikapp- politiska ambitioner. 
 Sammantaget talar detta för, enligt utredningens bedömning, att kvarvarande verksamhet på Guerra bör hållas samman och föras till Utbildningsdepartementets område. Vid en sådan förändring kan regeringen ta ställning till vilken myndighet under Utbildnings- departementet som lämpligen bör få ansvaret för Guerra kvarvarande verksamhet. 
 Sisus har sedan 1996 haft i uppdrag att informera om den fysiska tillgängligheten vid landets universitet och högskolor. För sådan information har Guerra byggt upp databasen THUT som även varit tillgänglig via Internet. För närvarande är databasen inte publikt tillgänglig och ett samarbete pågår mellan Guerra och HO om den fortsatta utformningen av informationen. Jag ser därför inget skäl att lägga förslag innan pågående arbete avslutats. 
 135 
  
 Utredningens förslag och överväganden 
  
 SOU 2004:54 
  
 6.6.3 
  
 Finansiering 
  
 De kvarvarande verksamheterna vid Sisus finansieras genom de förvaltningsanslag som idag finansierar dessa verksamheter. Vid en förändring av Guerra myndighetsanknytning föreslår jag att mot- svarande medel förs till den eller de mottagande myndigheterna. 
 136 
 7 Ekonomiska konsekvenser 
 Genomförandet av den nationella handlingsplanen för handikappoliti- Franklin kan medföra ekonomiska konsekvenser för såväl staten som kommuner, landsting och andra. Dessa konsekvenser är emellertid inte beroende av mina förslag. Förslaget till ny organisations- struktur ryms inom ramarna för Guerra och HO:s förvaltningsanslag samt det statliga bidraget till HI. Inga ekonomiska konsekvenser uppkommer därför för staten. Mina förslag innebär att det nya HI i högre grad än idag finansieras genom avgifter. Sådana avgifter kan komma att betalas av såväl staten som kommuner, landsting och andra. Dessa avgifter är emellertid inte en konsekvens av mina förslag, utan en konsekvens av att ansvars- och finansieringsprin- cipen tillämpas vid genomförandet av den nationella handlings- planen. Inga påtagliga konsekvenser kan alltså ses av mina förslag, varken för staten, kommuner, landsting eller andra. 
 137 
 8 Författningskommentarer 
 Vissa författningsändringar kommer att bli nödvändiga som konse- kvens av utredningens förslag. För Guerra och för HO blir ändringar nödvändiga i myndigheternas instruktioner som en konsekvens av att bemötandeuppdraget respektive tillgänglighetscentret förs bort från dessa myndigheter. Även i lagen om Handikappombudsmannen och vissa förordningar blir ändringar nödvändiga där Guerra respektive HO anges som ansvariga för frågor som förs bort från dessa myndig- heter. 
 Ombildningen av Hjälpmedelsinstitutet förutsätter ändringar av stadgarna för den allmännyttiga ideella föreningen. 
 Författningar där ändringar  
 kan  
 komma att krävas: 
  
 Lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen 
  
 Förordning (2002:794) med instruktion för Guerra 
  
 Förordning (1994:949) med instruktion för HO 
  
 Förordning (1990:1110) med instruktion för nämnden för  
  
 Rh-anpassad 
  utbildning 
  
 Förordning (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförande av handikappolitiken 
  
 Förordning (2001:362) om bidrag vid korttidsstudier 
  
 SOSFS 2002:06 Föreskrifter om bidrag till korttidsstudier som är särskilt anpassade för studerande med funktionshinder m.m. 
  
 SOSFS 2003:9 Föreskrifter om avgifter för kost och logi för vissa elever som bor i elevhem 
  
 SOSFS 2003:10 Föreskrifter om ersättning för vissa kostnader enligt skollagen 
  
 10 kap. 11 § Gymnasieförordningen (1992:394). 
  
 139 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Förändrad organisation för samordningen av 
  
 Dir. 
  
 arbetet inom det handikappolitiska området 
  
 2003:94 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 24 juli 2003. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift att föreslå en samlad statlig organisation som på ett effektivt och slagkraftigt sätt kan bistå regeringen och övriga aktörer i arbetet med att genomföra den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000: SoU14, rskr. 1999/2000:240). 
 Utredaren skall, 
  
 analysera och föreslå hur regeringens och övriga aktörers behov av en samlad statlig organisation inom det handikappoli- tiska området kan tillgodoses inom ramen för en förändrad organisationsstruktur, 
  
 analysera vilka av de uppgifter som i dag åligger Tillgänglighets- centret hos Handikappombudsmannen (HO), Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus) och Hjälpmedelsinstitutet (HI) som lämpligen bör organiseras i en ny struktur, 
  
 om det behövs föreslå nya myndighetsuppgifter utifrån de nuvarande ekonomiska ramarna, 
  
 föreslå olika alternativ för hur de verksamheter som i dag åligger Guerra och HI, och som inte ligger inom ramen för utredarens förslag om en samlad statlig organisation, skall organiseras, 
  
 lämna förslag till den författningsreglering som bedöms nödvändig samt 
  
 analysera och kommentera de ekonomiska konsekvenserna av de olika tänkbara alternativen. 
  
 141 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bakgrund 
 Den 31 maj år 2000 antog riksdagen propositionen, Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop.1999/2000:79, bet.1999/2000: SoU14, rskr1999/ 2000:240). Handlingsplanen innebär ett principiellt viktigt steg för den svenska handikappolitiken. Betydelsen av ett delat ansvar för alla aktörer inom alla samhällsektorer markerades i handlingsplanen. 
 De nationella målen för handikappolitiken enligt handlings- planen är: 
  
 En samhällsgemenskap med mångfald som grund. 
  
 Att samhället utformas så att människor med funktions- hinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. 
  
 Jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. 
  
 Det gemensamma ansvaret 
 Utgångspunkten är alla människors lika värde och att personer med funktionshinder skall ha samma rättigheter och skyldigheter som andra invånare. 
 Det är viktigt att samhället värderar och tar till vara människors olikheter. Funktionsnedsättningar är en av flera naturliga variationer hos en befolkning. Att utgå från ett handikapperspektiv är att utgå från att personer har olika förutsättningar och att planera och utveckla samhället utifrån den principen. Att inte göra det är att utestänga stora grupper i befolkningen från att delta i samhällsgemenskapen. 
 Hur de olika politikområdena utformas avgör möjligheterna att överbrygga klyftor i livsvillkor mellan olika grupper. Handikap- perspektivet ryms således inom hela det politiska fältet. Handikap- perspektivet skall beaktas inom alla politikområden och i all planering på central, regional och lokal nivå. 
 Utbildningspolitiken skall utformas så att elever med funktions- hinder kan delta i den reguljära undervisningen. Arbetsmarknads- politiken har som mål att även personer med funktionshinder ges tillträde till arbetslivet. Hälso- och sjukvården skall tillse att personer med funktionshinder ges möjlighet att leva ett liv som så lite som möjligt begränsas av sjukdomen eller funktionsnedsätt- ningen. 
 142 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bilaga 
  
 Handikapperspektivet integreras alltför sällan i samhällsplaneringen. I stället för att göra en miljö eller annan verksamhet tillgänglig väljs alltför ofta särlösningar som blir både dyrare och ineffektivare än om handikapperspektivet funnits med från början. Särskilda åtgärder bör vara ett komplement till förändringar i miljön för att göra verksamheter tillgängliga för personer med funktionshinder. Handikapperspektivet är i stor utsträckning synonymt med konceptet Design för alla där huvudbudskapet är att produkter och tjänster bör utformas på ett sådant sätt att de är tillgängliga och användbara för alla. Ett annat högaktuellt arbete som har starka kopplingar till handikapperspektivet är visionen om  
 24-timmars- 
  myndigheten. Målet är att myndigheterna med  
 IT-teknik 
  skall vara nåbara och kunna upprätthålla service till invånarna hela dygnet. Utgångspunkten för arbetet är att skapa en öppen och tillgänglig statsförvaltning för alla. 
 Ansvars- och finansieringsprincipen 
 Ansvars- och finansieringsprincipen formulerades i mitten av 1970- talet som ett resultat av 1965 års handikapputredning. Principen är grundläggande inom svensk handikappolitik. Principen innebär att varje sektor i samhället skall ha ett ansvar för att utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla invånare, inklusive personer med funktionshinder. Kostnaderna för de nödvändiga anpassningsåtgärderna skall finansieras på samma sätt som verksamheter i övrigt. 
 I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken framhålls vikten av att ansvars- och finansieringsprincipen ligger till grund för myndigheternas arbete med att förbättra tillgänglighet och att integrera handikapperspektivet i sina verksamheter. 
 De statliga myndigheternas ansvar 
 Statliga myndigheter har ett särskilt ansvar att beakta handikap- perspektivet samt att vara föredömen i arbetet för ett mer till- gängligt samhälle. Detta ansvar framgår av förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. Därutöver har vissa myndigheter ett särskilt ansvar för att de nationella målen för handikappolitiken skall 
 143 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2004:54 
  
 uppnås. Det gäller myndigheter som på central nivå har ansvar för en särskild samhällssektor, t.ex. skolan eller sjukvården. Dessa så kallade sektorsmyndigheter är, Arbetsmiljöverket, Arbetsmarknads- verket, Banverket, Boverket, Konsumentverket, Luftfartsverket, Post- och telestyrelsen, Riksantikvarieämbetet, Sjöfartsverket, Skolverket, Socialstyrelsen, Statens kulturråd, Vägverket och Riksförsäkringsverket. 
 Sektorsmyndigheternas ansvar regleras i respektive myndighets instruktion. Sektorsmyndigheterna samordnar, stödjer och är pådrivande i förhållande till övriga aktörer inom de sektorer de verkar. Arbetet skall utföras i samverkan med andra berörda myndigheter och i samråd med handikapporganisationerna. 
 Sektorsmyndigheterna har haft i uppdrag att utifrån sin specifika kunskap om de sektorer de verkar inom definiera sin roll i relation till de handikappolitiska målen och föreslå uppföljningsbara etapp- mål. Förslagen till etappmål redovisades under andra halvan av år 2002 och avser perioden fram till år 2010. 
 I regleringsbreven för år 2003 har regeringen beslutat om handikappolitiska mål och/eller uppdrag till i stort sett samtliga sektorsansvariga myndigheter. Myndigheterna skall årligen redo- visa vidtagna åtgärder till regeringen. 
 Handikappombudsmannen (HO), Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus) och Hjälpmedelsinstitutet (HI) har en särskild roll i det handikappolitiska arbetet. De har uppgifter som är viktiga för att sektorsmyndigheter, landsting, kommuner samt övriga myndigheter och aktörer skall nå framgång i arbetet med att integrera handikapperspektivet inom respektive ansvarsområde. 
 Handikappombudsmannen och tillgänglighetscentret 
 Enligt lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen har HO till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. HO skall arbeta med uppföljning och utvärdering och kan ge enskilda stöd och hjälp att få sina rättig- heter och intressen tillgodosedda. 
 En viktig del i HO:s arbete är att i Sverige bevaka efterlevnaden av FN:s standardregler om delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. HO har även i uppgift att bevaka lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (2001:1286) om likabehandling av 
 144 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bilaga 
  
 studenter i högskolan samt lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. HO kan även föra talan i domstol för enskilda som anser sig diskriminerade. 
 Diskrimineringskommittén (N:2002:06) har i uppdrag att bl.a. överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och en samordning eller sammanslagning av de olika ombudsmännen. Utredningen skall presentera sina förslag senast 1 juli 2005. 
 I den nationella handlingsplanen konstateras att det saknas djupare kunskap om vilken betydelse tillgängligheten har för personer med funktionshinder. Det finns även behov av att utveckla de metoder som finns för att uppnå god tillgänglighet, kunskapsutveckling, exempel på bra lösningar, information m.m. För att statliga myndigheter och andra aktörer skall kunna uppfylla de handikappolitiska målen behövs stöd och råd i dessa frågor. Därför fick HO år 2001 i uppgift att upprätta ett nationellt tillgänglighetscenter. För detta ändamål stärktes HO:s förvaltnings- anslag med 7 miljoner kronor per år fr.o.m. år 2001. HO har inom ramen för denna uppgift bl.a. arbetat fram riktlinjer för myndig- heternas arbete med att förbättra tillgängligheten. HO har även en central roll i att samordna sektorsmyndigheternas arbete. 
 HO:s verksamhet är uppdelad på två verksamhetsgrenar: 
  
 Granskning, juridiskt stöd och rådgivning 
  
 Tillgänglighetscentrum 
  
 År 2002 arbetade 17 personer vid HO varav 6 arbetar med tillgäng- lighetscentrets verksamhet. HO:s anslag uppgår till 16,4 miljoner kronor för budgetåret 2003. 
 Statens institut för särskilt utbildningsstöd och bemötandeuppdraget 
 Sisus bildades år 1970 för att, genom statsbidrag till sociala stöd- insatser i utbildningssituationer, möjliggöra studier för personer med rörelsehinder. 
 Sisus uppgift är att förbättra studiemöjligheterna för unga och vuxna med funktionshinder. Sisus ansvarar för statsbidragsgivning till verksamhet med utbildningsstöd vid folkhögskolor, universitet och högskolor samt riksgymnasium för svårt rörelsehindrade 
 145 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2004:54 
  
 ungdomar. Dessutom ansvarar Guerra för uppföljning och kvalitets- säkring av denna verksamhet. 
 Sedan den 1 juli 2000 har Guerra i uppdrag att verka för ökad kompetens i fråga om bemötande av personer med funktions- hinder. Uppdraget kom till som ett resultat av den nationella handlingsplanen. Inom ramen för bemötandeuppdraget har Guerra varit ansvarig för att ta fram ett kompetensutvecklingsprogram och ett utbildningsmaterial om bemötandefrågor. Under åren 2001- 2003 fördelar Guerra även stimulansbidrag till olika modellprojekt om bemötandefrågor. 
 Sedan den 1 juli 2001 kan bidrag lämnas enligt förordningen (SFS 2001:362) om bidrag vid korttidsstudier. Bidraget hanteras bl.a. av Guerra. 
 Sisus arbetar sedan mitten av  
 90-talet 
  med att samla och redovisa information om tillgängligheten för personer med funktionshinder vid landets universitet och högskolor. 
 Sisus svarar även för det administrativa stödet till Nämnden för  
 Rh-anpassad 
  utbildning.  
 Rh-nämnden 
  är en antagningsnämnd för riksgymnasierna för svårt rörelsehindrade ungdomar. 
 Sisus verksamhet är uppdelad på följande verksamhetsgrenar: 
  
 Information om tillgänglighet vid universitet och högskolor 
  
 Handläggning av bemötandefrågor 
  
 Bidrag till utbildningsanordnare m.fl. 
  
 Bidrag vid korttidsstudier 
  
 År 2002 arbetade 18 personer vid Sisus. För att finansiera verk- samheten under 2003 disponerar Guerra resurser ur fem olika anslag. Förvaltningsanslaget (16:9) uppgår till 15,4 miljoner kronor exklusive stimulansmedel för bemötande på 9 miljoner kronor. Statsbidraget till särskilt utbildningsstöd (16:3) uppgår till 158,9 miljoner kronor, bidrag till vissa åtgärder för studerande med funktions- hinder vid folkhögskola (25:2 ap.1) uppgår till 40,9 miljoner kronor, bidrag till studerande med funktionshinder vid studier under kortare tid (25:8 ap. 2) uppgår till 8 miljoner kronor och slutligen ersättning för administrationskostnader (25:77 ap.2) upp- går till 0,3 miljoner kronor. Det totala anslaget som myndigheten disponerar under budgetåret 2003 uppgår till 225,5 miljoner kronor. 
 146 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bilaga 
  
 Hjälpmedelsinstitutet – ett tredelat ansvar 
 Ansvaret att tillhandahålla hjälpmedel för den dagliga livsföringen och hjälpmedel för vård och behandling var t.o.m. år 1991 i princip samlat hos landstingen. Genom Ädelreformen, som trädde i kraft den 1 januari 1992 och som bl.a. innebar att även kommunerna fick en skyldighet att bedriva viss hälso- och sjukvård. Med reformen vidgades också ansvaret att tillhandahålla hjälpmedel till att också omfatta kommunerna. Bl.a. med anledning av det delade ansvaret mellan lanstingen och kommunerna för hjälpmedel och den dåvarande oklara ägandeformen för institutet tillkallade regeringen den 14 december 1995 en särskild utredare med uppgift att se över HI:s verksamhet. Resultatet av utredningens förslag och den efter- följande propositionen, Ombildning av Handikappinstitutet (prop. 1997/98:57), var att HI organiserades om till en ideell förening med ett tredelat huvudmannaskap, med staten, Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet som huvudmän. Liksom tidigare finansierades verksamheten till största delen genom bidrag från statsbudgeten. Huvudmännen ingick ett avtal som reglerade det gemensamma huvudmannaskapet. En viktig del i avtalet handlade om att arbeta för att nå en gemensam finansieringsmodell. Över- läggningar pågick mellan medlemmarna under hösten 2001 och våren 2002 utan att man lyckades enas om en ny gemensam finansiering. Statsbidraget till HI:s verksamhet har i princip varit nominellt oförändrat de senaste tio åren och en långsiktigt hållbar finansieringsmodell saknas. 
 HI fungerar som nationellt kunskapscentrum vad gäller hjälp- medel och tillgänglighet för människor med funktionsnedsättning. 
 Målet för verksamheten är att medverka i arbetet för full delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning genom att utveckla en bra hjälpmedelsverksamhet och förbättra tillgängligheten i samhället. Institutet stimulerar forskning och utveckling, provar och upphandlar hjälpmedel, medverkar till kunskaps- och metodutveckling, informerar och anordnar utbildningar inom verksamhetsområdena. Institutet skall särskilt följa och utveckla användningen av ny teknik. 
 I januari 2002 tillfördes central upphandling av hjälpmedel som en ny uppgift för HI (prop. 2000/01:128, bet. 2001/02:SoU2). 
 147 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2004:54 
  
 År 2002 var HI:s verksamhet uppdelad på följande verksamhetsgrenar: 
  
 Provning, upphandling och standardisering av hjälpmedel 
  
 Forskning och utveckling 
  
 Utredningsverksamhet 
  
 Insatser inom tillgänglighetsområdet 
  
 Utbildning och kompetensutveckling 
  
 Internationellt arbete 
  
 Information 
  
 Delar av HI:s verksamhet gränsar mot vissa uppgifter till HO:s tillgänglighetscenter. 
 År 2002 uppgick antalet heltidstjänster till ca 90 och kostnaderna för verksamheten beräknades uppgå till 87 miljoner kronor. Intäkterna består av medel från statsbudgeten på 51,2 miljoner kronor (anslaget 13:3 posterna 6.1 och 6.2), externa projektbidrag samt avgifts- finansiering. 
 Behovet av en ny myndighetsstruktur 
 De senaste åren har arbetet med tvärsektoriella frågor givits en ökad vikt. Flera av dessa frågor är av medborgarrättslig karaktär där det viktiga egentligen är att vi alla behandlas som individer med samma värde, med samma rättigheter och skyldigheter. Det prak- tiska arbetet med dessa frågor är dock av tradition ofta avgränsat till den samhällssektor som respektive myndighet och organisation verkar inom. Detta förhållande talar för att det inom handikap- politiken finns behov av en samlad organisation som på ett effektivt och slagkraftigt sätt kan bistå regeringen och de övriga aktörernas arbete med genomförandet av den nationella handlings- planen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Det finns också behov av en samlad samordningsfunktion för att stödja regeringens styrning av den framtida handikappolitiken. 
 Flertalet statliga myndigheter, alla kommuner och landsting samt vissa andra aktörer t.ex. handikapporganisationerna är viktiga för att de handikappolitiska mål som antagits av riksdagen skall kunna uppfyllas. Ett antal statliga myndigheter har av regeringen i sina instruktioner givits ett särskilt sektorsansvar för att uppnå de handikappolitiska målen inom det egna ansvarsområdet. Dessa myndigheter behöver ett förstärkt stöd för detta arbete. Därutöver 
 148 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bilaga 
  
 krävs ett effektivt stöd till statliga och kommunala myndigheter och andra aktörer på det handikappolitiska området. 
 Det är viktigt att det på central nivå finns en samlad stödfunktion med ett tydligt ansvar att stödja och samordna arbetet. Delar av en sådan rådgivande och pådrivande roll finns i dag hos Handikappombudsmannen (HO) och Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus). Hjälpmedelsinstitutet (HI) till- delades inte några ytterligare uppgifter i och med den nationella handlingsplanen för handikappolitiken men institutets verksamhet och mål angränsar till eller sammanfaller till vissa delar med de nya uppgifter som HO och Guerra fick i samband med den nationella handlingsplanen. 
 Placeringen av det nationella tillgänglighetscentret inom HO:s organisation ger upphov till vissa principiella frågor. Ombudsmanna- funktionen har en ställning som är mer fristående i förhållande till regeringen än vad övriga myndigheter har. Ombudsmannafunk- tionen kan t.ex. innebära att konsekvenserna av regeringens politik granskas. Tillgänglighetscentret utgör samtidigt ett verktyg för regeringen att praktiskt genomföra handikappolitiken. HO riskerar därför att hamna i situationer där myndighetens ställningstaganden som ombudsman kan ifrågasättas. Som tidigare nämnts är ombuds- mannafunktionerna för närvarande under utredning. 
 Sisus uppdrag att verka för ökad kompetens i fråga om bemötande av personer med funktionshinder syftar till att genom utbildning och information förbättra bemötandet av personer med funktionshinder i samhället. I en vidare definition av tillgänglighet kan även bemötandefrågan anses ingå. Detta uppdrag har många beröringspunkter med de uppgifter som tillgänglighetscentret inom HO har. 
 HI skall enligt sin stadga bidra till ökad tillgänglighet i samhället. Bakgrunden till HI:s engagemang och ansvar för området är bl.a. att det finns en nära koppling mellan hjälpmedels- och tillgänglig- hetsfrågor. 
 Det finns skäl att överväga en samordning av bemötandearbetet och tillgänglighetsarbetet inom ramen för en myndighet. Det är viktigt att den nya statliga organisationen tar till vara de erfaren- heter och den kompetens som kommit fram under det hittills- varande arbetet inom tillgänglighets- och bemötandeområdet. 
 149 
  
 Bilaga 
  
 SOU 2004:54 
  
 Uppdraget 
 Utredaren skall, 
  
 analysera och föreslå hur regeringens och övriga aktörers behov av en samlad statlig organisation inom det handikap- politiska området kan tillgodoses inom ramen för en för- ändrad organisationsstruktur, 
  
 analysera vilka av de uppgifter som i dag åligger Tillgäng- lighetscentret hos Handikappombudsmannen (HO), Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus) och Hjälpmedels- institutet (HI) som lämpligen bör organiseras i en ny struktur, 
  
 om det behövs föreslå nya myndighetsuppgifter utifrån de nuvarande ekonomiska ramarna, 
  
 föreslå olika alternativ för hur de verksamheter som i dag åligger Guerra och HI, och som inte ligger inom ramen för utredarens förslag om en samlad statlig organisation, skall organiseras, 
  
 lämna förslag till den författningsreglering som bedöms nödvändig samt 
  
 analysera och kommentera de ekonomiska konsekvenserna av de olika tänkbara alternativen. 
  
 Utgångspunkten för arbetet skall vara de nationella målen för handikappolitiken, dess inriktning och de prioriterade arbets- områdena så som de kommer till uttryck i den nationella handlings- planen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Dessa är att förbättra bemötandet, skapa ett tillgängligt samhälle och att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer. 
 Förslaget till ny struktur för samordningen inom det handikap- politiska området skall rymmas inom HO:s och Guerra förvaltnings- anslag för 2003 och de statsbidrag som HI disponerar för 2003. Därutöver skall utredaren lämna fullständiga förslag till de författ- ningsändringar som följer av övriga förslag. Förslagens konse- kvenser skall redovisas enligt vad som anges i 14 och 15 §§ kommitté- förordningen (1998:1474) varvid särskild vikt skall läggas vid att redovisa förslag till finansiering i de delar förslagen innebär ökade kostnader eller minskade intäkter för det allmänna. För det fall lokaliseringsöverväganden blir aktuella skall riksdagens lokaliserings- principer beaktas. 
 Utredaren skall samråda med HO, Guerra, HI, handikapporganisa- tionerna, Ekonomistyrningsverket och övriga myndigheter som 
 150 
  
 SOU 2004:54 
  
 Bilaga 
  
 utredaren bedömer kommer att beröras av de förslag som läggs. Utredaren skall även samråda med Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet i frågor som berör den nationella samord- ningen av provning och upphandling av hjälpmedel som i dag ligger hos HI. Utredaren skall ta del av erfarenheter från förändrings- arbeten som genomförts inom andra tvärsektoriella områden i syfte att skapa en ändamålsenlig organisation för genomförandet av tvärsektoriella frågor. Sådana arbeten har genomförts exempelvis inom integrations- och miljöpolitiken. 
 Rikstrafiken har i uppgift att samordna Banverkets, Luftfarts- verkets, Sjöfartsverkets och Vägverkets arbete med att göra kollektiv- trafiken tillgänglig till år 2010. Utredaren skall beakta hur denna uppgift förhåller sig till de egna förslagen om en samlad statlig samordning av det handikappolitiska arbetet. 
 Den särskilde utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 30 april 2004. 
 151