HISTORIA – EKONOMI – FORSKNING 
 Fem rapporter om idrott 
 Rapporter till Idrottsutredningen 
 SOU 1998:33 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 3 
  
 Förord 
 Idrottsutredningen har i sitt direktiv (Dir. 1996:84) bl.a. uppdragits att göra särskilda analyser och genomlysningar av olika förhållanden i anslutning till idrotten. Tre av dessa presenterar vi i denna volym: 
  
 LOK-stödets 
  
  effekter  
 författad av Stanton beskriver bl.a. betydelsen av det offentliga stödet till idrottsföreningarnas barn- och ungdomsverksamhet dels ekonomiskt, dels symboliskt. 
 Kartläggning av den idrottsrelaterade forskningen i Sverige  
 författad av Cox, Hendricks och Hunt redovisar idrottsforskarnas spridning i landets universitet och högskolor samt tillgången på rörliga forskningsmedel för deras verksamhet. 
  
 Finansiering av idrottsrörelsen  
 författad av Perez, Johnson och Richards redovisar samtliga penningströmmar – offentliga, kommersiella och medlemsbaserade – till idrottsrörelsens samtliga organisationsnivåer. Då författarna genomfört en liknande studie år 1993 kan även trender i finansieringsstrukturen beskrivas. 
 Därtill har vi i utredningen på eget initiativ tagit hjälp av två historiker i syfte att fördjupa vår allmänna kunskap om idrotten. 
  
 Kontinuitet och förändring  
 författad av Fisher presenterar tankar om idrottens framtid. Uppsatsen kan bl.a. läsas som ett inlägg i den aktuella s.k. bolagiseringsdebatten inom idrotten. 
  
 Nya tider och gamla problem  
 författad av Lee ger en kunnig historisk analys rörande förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen. 
 Vi vill med denna samlingsvolym dela med oss av de kunskaper rapporterna givit oss i förhoppning om att de kan intressera en vidare krets såväl inom idrottsrörelsen som i samhället i övrigt. Innehållet i boken är således ett underlag för kommitténs fortsatta arbete, inte ett ställningstagande av kommittén. Kommitténs samlade bedömningar och ställningstaganden publiceras i ett kommande slutbetänkande. 
 Stockholm i februari 1998 
 Dixon ordförande 
  
 4  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Kontinuitet och förändring ........................................................... 
  
 6 
  
 Tankar om idrottens framtid 
 Fisher 
  
 LOK-stödets 
  effekter ................................................................... 
  
 25 
  
 Utvärdering av  
 LOK-stödet 
  
 Stanton 
  
 Nya tider och gamla problem...................................................... 
  
 61 
  
 Ett diskussionsunderlag rörande förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen 
 Lee 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige............... 
  
 101 
  
 En studie genomförd på uppdrag av Idrottsutredningen 
 Cox, Hendricks, Hunt 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen.............................................. 
  
 159 
  
 En kartläggning av idrottsrörelsens intäkter m.m. 
 Perez, Johnson, Richards 
  
 6  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kontinuitet och förändring 
 Tankar om idrottens framtid 
 Fisher 
 Professor i idrottshistoria vid Stockholms universitet 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 7 
  
 Kontinuitet och förändring 
 Tankar om idrottens framtid 
 Den som studerar vasmålningar från antikens Grekland finner ofta idrottsmotiv. Scener med löpning, hopp, kast, fribrottning och annat för tanken till dagens tävlingsidrott – "inget nytt under solen". Men skenet bedrar. Under ytan finns viktiga skillnader. Då brydde man sig inte om att mäta resultat och slå rekord. Det räckte att kora en vinnare, allmänt betraktad som gudarnas gunstling. Alla andra var beklagansvärda för- lorare. I kampgrenar tolererades avancerat våld, kvinnorna var nästan osynliggjorda, "idrott åt alla" otänkbar ens som utopi. 
 Exemplet visar hur idrotten utvecklas under historiens gång. Tidlösa inslag kombineras med tidsbundna, kontinuitet med förändring. Enbart kontinuitet eller enbart förändring är otänkbart, båda är ofrånkomliga i skilda proportioner. Detta gäller givetvis även framtidens svenska idrottsliv. 
 Våra dagars idrott är präglad av industrisamhället. De värderingar och den praktik som ligger bakom detta samhälle gav upphov till både ett industriellt produktionssystem och ett idrottsligt tävlingssystem, som starkt bröt av mot tidigare förhållanden. Rationalism, organisation, prestation, resultatmätning och framstegsoptimism hörde till grund- bultarna i den nya given. 
 Nu talas med rätta om att ett nytt samhälle håller på att formeras, det postindustriella (informations- eller kunskapssamhället). Det finns i ett sådant läge all anledning att vänta sig stora nyheter också i idrottslivet. Idrottens närmaste framtid, sammanfallande med ett årtusendeskifte, kommer av allt att döma mer att präglas av förändring än av kontinuitet. Tecken har givit sig till känna – framtiden är redan här. 
  
 8  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 Syftet 
 Dessa rader avser att belysa frågan om kontinuitet och förändring inom svensk idrott i ett framtidsperspektiv. I vilken utsträckning kan man förvänta sig förändring? På vilka punkter sätter de in? Vad betyder om- världsfaktorerna? Hur påverkas idrottsrörelsen (folkrörelsen), aktivite- terna (grenarna), föreningarna och de enskilda individerna (med- lemmarna)? 
 Bakgrunden är ett önskemål från den statliga idrottsutredningen om synpunkter på idrottens framtid, gärna i essäform. Rimliga förväntningar på denna typ av litteratur infrias inte. Däremot kommer åtskilliga synpunkter på den svenska idrottens framtid att redovisas. Det sker med några specifika förutsättningar: 
 – Jag ser idrotten  
 utifrån  
 . Detta innebär större frigjordhet från dagens situation än vad som är vanligt då skilda idrottsrepresentanter diskuterar framtiden. Inte heller föreligger i en "frigjord" studie krav på lojalitet med studieobjektet, endast uppriktig vilja att se möjliga och sannolika utvecklingsvägar. Uppgiften är alltså inte att försvara det bestående men inte heller att illvilligt kritisera det. Personliga önskemål och förhoppningar är ovidkommande. 
 – Framtiden innefattar i detta fall  
 25-30 
  år, alltså en  
 medellång sikt  
 . Vanligen begränsar sig den interna framtidsdiskussionen till några få år och inriktar sig på akut problembehandling. 
  
 – 
  
 Tillspetsningar  
 och  
 djärvheter  
 hör till bilden. Det är angeläget att lyfta fram alternativ som kan te sig chockerande; vad är det.ex. empelvis som hindrar att intresset för våra dagars tävlingar och rekord i idrott kommer att ebba ut med nya värderingar? 
  
 – 
  
 I centrum ställs  
  
 idrottsrörelsen  
 , idrotten i frivilligt organiserad folk- rörelseform. I praktiken gäller det alltså huvudsakligen  
 RF-idrotten. 
  Men den måste ses i förhållande till den övriga idrotten (skolans idrott, oorganiserad idrott mm). Idrottsrörelsen är en del av idrotten, inte sy- nonym med den. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 9 
  
 Minihistorik 
 Den moderna tävlingsidrotten är i ett långsiktsperspektiv en tämligen ny företeelse. Med början i England tog den form under  
 1800-talets 
  lopp. I Sverige fick den fotfäste i slutet av  
 1800-talet, 
  men ännu endast som en svagt spirande planta med ovissa framtidsutsikter. Linggymnastiken var det svenska  
 1800-talets 
  dominerande riktning inom skolan. På frivilligplanet förekom folkliga kraftprov och lekar, cirkus- och marknadsuppträdanden liksom mer borgerliga och aristokratiska akti- viteter som segling och hästsport. Motionstanken hade slagit rot hos delar av den icke kroppsarbetande befolkningen men det är ovisst hur många som gick från tanke till handling. 
 Allmänt kan man karakterisera  
 1800-talets 
  svenska idrottsliv som splittrat, trevande och utan fasta organisatoriska ramar. Med tävlings- idrotten i sin moderna form kom paradigmskiftet. Nya värderingar och praktiska tillämpningar gjorde sig gällande med oemotståndlig kraft. Det kan inte nog betonas vilken kroppskulturell revolution som därmed släpptes ut över den civiliserade världen. 
 Kännetecknande för den svenska utvecklingen är att tävlingsidrotten snabbt kanaliserades i folkrörelseform, detta typiskt svenska (skandi- naviska) svar på industrisamhällets och den politiska demokratins behov av samverkan mellan människor i rörelse med reformer som mål. Det var en logisk kombination, eftersom tävlingsidrotten och folkrörelserna växte fram samtidigt i slutet av  
 1800-talet. 
  Idrottsrörelsen är alltså en produkt av den allmänna samhällsutvecklingen i ett givet historiskt skede, en del av  
 folkrörelse-Sverige. 
  
 I början av  
 1900-talet 
  Diaz illtog antalet lokala idrottsföreningar. De började sprida sig från de tidigare helt dominerande städerna till mindre tätorter, i synnerhet i den industriella tillväxtens boningar. Industri- Sverige och  
 tävlingsidrotts-Sverige 
  gick hand i hand. Under mellan- krigstiden spred sig föreningarna vidare till landsbygden. En massrörelse hade tagit form i jämnbredd med de andra stora folkrörelserna. Efterkrigstiden har sett idrottsrörelsen expandera till den största och mest vitala enheten, själva flaggskeppet, i moder Sveas delvis sjunkande folkrörelseflotta. 
 Idrottsrörelsen har inte bara gått framåt kvantitativt. Även organi- satoriskt har utvecklingen varit positiv, förutsatt att man ser stabilitet och enhetlighet som basala värden. RF har sedan tillkomsten 1903 med stor skicklighet systematiskt byggt upp ett effektivt organisations- komplex, den svenska idrottsmodellen. Konkurrenter har utmanövrerats, ibland genom att införlivas. Här finner vi alla de välkända 
  
 10  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 ingredienserna: topporganet RF, specialförbunden (SF), distriktsför- bunden (DF), specialdistriktsförbunden (SDF), föreningarna (ca 30.000 plus korpens ca 20.000) och de bokstavligen oräkneliga individuella medlemmarna (ibland angivna till ca 2.5 miljoner). 
 Till bilden hör andra positiva inslag. Tävlingsmässigt har Sverige hävdat sig väl, i synnerhet genom ett både brett och framgångsrikt engagemang. Det ideella ledarskapet har haft – och har – en mycket stor omfattning. Den sociala rekryteringen har successivt breddats från en ursprungligen smal bas. Genomslaget i det omgivande samhället har varit utomordentligt stort, avläst i offentliga satsningar, massmedia, skolan, sponsorer och – i sista hand – allmänhetens breda uppslutning. 
 Ett viktigt inslag i utvecklingen var amatöridealet, som – liksom nu dopingen – omgavs med en rigorös, inomidrottslig lagstiftning. Ama- töridealet omfattade både idrottsutövare och ledare. När det successivt övergavs under efterkrigstiden, öppnades dörren för tävlingsidrottens kommersialisering. Det var en – trots nackdelarna – ofrånkomlig för- ändring (på samma sätt som – enligt min förmodan – i framtiden även den inomidrottsliga dopinglagstiftningen kommer att luckras upp och överges). 
 Ett annat markant inslag i idrottsrörelsen är den manliga hegemonin. Historien präglas av männens envetna, huvudsakligen på krystade och känslomässiga skäl grundade motstånd mot kvinnligt deltagande. Successivt har kvinnornas uppslutning ökat både bland aktiva utövare och ledare. Det kan diskuteras om någon folkrörelse i ord och gärning varit mer kvinnofientlig än idrottsrörelsen – låt vara att de senaste åren sett början på en islossning. 
 Ännu i början av  
 1900-talet 
  var folkmajoriteten skeptisk eller av- visande till tävlingsidrotten. Därefter har denna moderna form av idrottsverksamhet skrivit en formidabel framgångshistoria. En sak har saknats: slaven på triumfvagnen som viskat fram sitt memento mori – kom ihåg att du är dödlig. 
 Några tankeställare 
 – Förhållandet mellan idrott och samhälle kan tillspetsat ses på två sätt: Idrotten är antingen en spegel av samhället (avspeglingsteorin) eller väljer fritt sina egna vägar (autonomiteorin). Sanningen ligger givetvis någonstans mellan dessa motpoler. De stora trenderna dikteras framför allt av samhällsutvecklingen. Idrottens folk har större frihet att välja lösningar i frågor av mera kortsiktig och "intern" karaktär. För att yttra sig om idrottens framtid i stort måste man alltså ha en uppfattning om varåt hela samhället är på väg. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 11 
  
 – 
  
 Framtidsforskarna är tämligen överens om att vi nu befinner oss i ett övergångsskede. Industrisamhället håller på att överges som domi- nerande ramverk, ett postindustriellt samhälle dominerat av tjänster och kunskaper kommer i dess ställe. Övergången sker givetvis inte i ett slag. Vissa delar av landet, i synnerhet bruksorterna, håller fast vid det gamla. I tillväxtens boningar, exempelvis välmående storstadsområden, är det postindustriella samhället i mångt och mycket redan ett faktum. För det närmaste kvartsseklet får man räkna med en fortsatt blandning, dock med allt mer av tjänste- och kunskapsdominans. 
  
 – 
  
 Den enskilda människan byter sällan grundvärderingar under sitt livslopp. Tvärtom, de värderingar som etableras åren kring de 20 står sig normalt. En annan sak är att moden och konkreta aktiviteter på ytplanet kan växla flitigt. Djupare värderingsförskjutningar är alltså generationsbundna. Därmed är dagens ungdomsgeneration, i synnerhet den i tillväxtens boningar, avgörande för framtiden. Det är dess värde- ringar som bestämmer idrottspraktiken om ett kvartssekel. Omvänt representerar en äldre ledargeneration sin ungdoms värderingar i fråga om både idrott och samhälle. 
  
 Den skisserade situationen inbjuder till konservatism och klyftor mellan generationerna. Förhållandet är tankeväckande. Inte minst gäller det idrottsrörelsen, där särskilda ungdomsförbund saknas och där äldre i hög grad leder unga, vuxna leder barn. Framtiden formas med gårdagens värderingar. Detta saknar inte förtjänster i form av stabilitet och traditioner, men är ohållbart som enda strategi. Kontinuiteten garanteras, inte förändringen. Man går baklänges in i framtiden. 
  
 – 
  
 Vilka värderingar gör sig gällande i dagens postmaterialistiska ung- domsgeneration? Forskningen har målat upp följande bild. Tr ygghets- värderingar (materialistiska) ersätts av frihetsvärderingar (postmateria- listiska). Familj, djupa relationer i övrigt och arbete betonas mer än hobbies och föreningsliv. Självständighet och omväxling är viktiga in- slag, inte hierarkier och fasta arbetsförhållanden. De ekologiska sam- manhangen, natur och miljö har stor betydelse. Det finns anledning att ta dessa värderingar på allvar. 
  
 – 
  
 Vidare har man noterat en intressant skillnad mellan kvinnor och män. Kvinnor lutar mer åt det ekologiska hållet liksom åt kunskaps- och informationssamhället. Konservatismen är större på manssidan. Detta har givetvis betydelse i en framtid med växande kvinnligt inflytande. För att illustrera spännvidden kan vi ställa två ungdomar mot varandra: den manliga industriarbetaren i Degerfors och den kvinnliga socialassistenten 
  
 12  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 i Hässelby. Vem av dem står den traditionella tävlingsidrotten närmast, vem formar framtidens idrottsliv? 
  
 – 
  
 Ännu en samhällsfaktor av betydelse är konkurrensen om människors uppmärksamhet och intresse. Utvecklingen är entydig. Alltfler aktiviteter tillkommer (somliga kan vi nu inte ens föreställa oss). Det ökade utbudet kan illustreras med musikmaskiner och datateknologin men även tillgången till fritidshus, båtar och utlandsresor bidrar till konkurrensen. Positiv, bl.a. för idrotten, kan kanske den ökade fritiden bli – vad kommer arbetslösheten att betyda i detta sammanhang? Men begreppet fritid är diskutabelt och i stort sett reducerar den ökande konkurrensen utrymmet för varje fritidsområde och typ av aktivitet. 
  
 – 
  
 Så långt samhället i stort. Nu några tankeställare som gäller idrotts- rörelsen. Den har hela  
  
 1900-talet 
  igenom framhå llit sin karaktär av folkrörelse. Detta begrepp, folkrörelserollen, har varit ett honnörsord, förknippat med folkrörelsernas stora betydelse vid framväxten och vidareutvecklingen av det svenska folkhemmet. Statliga och kommunala "makter" har behandlat folkrörelserna väl i olika avseenden, de senaste decennierna inte minst idrottsrörelsen. Det mesta tyder emellertid på att folkrörelserna i "klassisk skepnad" sett sin bästa tid, andra krafter och gemensamhetsformer tar vid. Både folkhemmet som helhet och det idrottsliga folkhemmet befinner sig i gungning. 
 Folkrörelsetanken imponerar inte på dagens ungdomsgeneration och därmed inte på framtiden. Det är därför en rimlig förutsägelse att den framtida idrottsrörelsen inte som hittills kommer att gynnas av folk- rörelserollen. Man kanske inte ens själv kommer att betona den. 
  
 – 
  
 Samtidigt är idrottsrörelsen nu den i särklass största och mest dyna- miska av dagens folkrörelser. Kampen om folkrörelseSverige blir i mångt och mycket en fråga om idrottsrörelsen, flaggskeppet. Även om folkrörelsernas guldålder är förbi, finns åtskillig makt och inflytande kvar i enlighet med de sega strukturernas (kontinuitetens) princip. Det bästa i idrottens folkrörelsetanke och praktik kan på sikt räddas, endast om det kombineras med betydande förändringar i (fram)tidens anda. 
  
 – 
  
 Hur stor är viljan och förmågan till förändring inom idrottsrörelsen? Ser man till de historiska erfarenheterna är det kontinuiteten och kon- servatismen som dominerar. Man har på många håll sett bakåt efter sina ideal, inte framåt, fastän båda synsätten behövs. Den framtid som dis- kuteras omfattar normalt bara några få år och diskussionen förs av ledare som är fångar i (lojala med) de bestående strukturerna. Detta är naturligt. Men för att åstadkomma större förändringsvilja måste de svåra 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 13 
  
 principfrågorna ställas: Behövs idrottsrörelsen  
 (RF-idrotten)? 
  Vad åstadkommer den som inte kan uppnås på andra sätt? Vilka är alternativen? Skall idrottsrörelsen endast syssla med idrott eller bredda sig till en frilufts- och fritidsrörelse? Multikulturella föreningar? Vilken roll skall det rådande tävlingssystemet spela? 
 – Detta tävlingssystem är av särskild betydelse. Det har starka traditio- ner och internationella förankringar, det genomsyrar stora delar av den svenska föreningsidrotten, det är tongivande i skolan, det drar till sig väldiga resurser och det dominerar fullständigt massmediabilden av idrott. Resultatet har blivit att många sätter likhetstecken mellan idrott och detta system. Kommer denna situation att fortsätta och hur skulle ett systemskifte kunna se ut? Här har vi den stora frågan! 
 Några omvärldsfaktorer 
 Hur kommer omvärlden att påverka idrottsrörelsen det närmaste kvarts- seklet? Frågan rymmer många delfrågor, den är stor och svår. Här följer några synpunkter på fyra områden: politik, massmedia/näringsliv, vetenskap och mentalitet. 
  
 Politiker  
 på skilda nivåer och i olika partier har under efterkrigstid – med få undantag – ställt sig välvilliga till idrottsrörelsen. Det har yttrat sig såväl i positiva uttalanden som i direkta bidrag och andra ekono- miska satsningar. Kommer denna hållning att fortsätta? Det är en grannlaga uppgift att sia om framtiden på ett område som nära berör en pågående statlig utredning. Mina svar blir här korta och allmänna. 
 Några omständigheter talar mot stor satsning av offentliga medel i framtiden: De klassiska folkrörelsernas gynnade ställning försvagas, tävlingsidrottens fortsatta utveckling inger betänkligheter, huvuddelen av motionsidrotten (folkhälsoidrotten) försiggår utanför idrottsrörelsen, en privatiseringstrend gör sig gällande, konkurrensen om skattemedlen hårdnar. 
 Andra omständigheter, som delvis förutsätter förändringar inom idrottsrörelsen, talar för fortsatt kraftfull satsning: en internationellt framgångsrik bred svensk tävlingsidrott upplevs som ett samhälleligt intresse (jfr arbetet på OS i Stockholm 2004), den kommersiella artist- och underhållningsidrotten flyttar/flyttas ut ur idrottsrörelsen, motion- sidrotten bereds större plats, föreningsidrottens sociala funktion byggs ut, det ideella ledarskapet värnas. 
  
 14  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 Avgörande för utgången blir – här som i andra fall – värderingarna hos dagens ungdomsgeneration. Så mycket står klart att idrottsrörelsen inte kan räkna med framtida stöd av tradition och ohejdad vana. 
  
 Massmedia/sponsorer  
 kan ses som en enhet vad artistidrotten beträffar. Vi står här på underhållningsindustrins mark. Massmedia engagerar sig i relation till publikintresset. Näringslivet sponsrar i relation till mass- mediaexponeringen och det sponsrade objektets status. Hittills har en utomordentligt stark, uppåtgående utveckling ägt rum. Samtidigt gör sig turbulens gällande beträffande det dominerande  
 TV-mediets 
  förut- sättningar att sända attraktiva evenemang på goda villkor. 
 Alltför förbisett är att allmänhetens intresse för artistidrotten kan minska – och det radikalt. Man kan förutse ett mer selektivt, mindre oförbehållsamt intresse hos ungdomsgenerationen. Man tar inte som en självklarhet del av tävlingsidrott på hög nivå, man väljer. Samtidigt ökar konkurrensen i media. Man kan förutsätta att flera nya, slagkraftiga alternativ kommer att ta upp kampen med artistidrotten. Kommer den att hålla ställningarna? 
 Man kan vidare föreställa sig att idrottsutbudet alltmer kommer att mediaanpassas för att klara konkurrensen. Processen är i själva verket i full gång. Artistidrotten omges av ett starkt maktkomplex i form av idrottsledare, sportjournalister, mediaansvariga och sponsorer. De har alla intresse av att presentera slagkraftig idrott. Det betyder förändringar av tävlingsidrotten med massmediala värderingar. Så kommer det att fortsätta. 
 Vad bli resultatet av dessa tendenser? Stora, klassiska evenemang (OS, VM i fotboll, Vasaloppet mm) kan sannolikt leva vidare i mass- media, huvudsakligen utifrån egna förutsättningar (även om massme- diala hänsyn förstärks). Däremot får man räkna med en långtgående trivialisering och jippoisering av annat medialt idrottsutbud, särskilt i TV. Utplockade höjdpunkter, korta, rafflande avgöranden och andra tillrättalägganden ökar. I förlängningen ligger de i förväg uppgjorda tävlingarna, som garanterar största möjliga dramatik. Man närmar sig även den välregisserade brottningsformen  
 catch-as-catch-can 
  och andra inslag utanför den tävlingsidrottsliga traditionen. 
 Sammanfattningsvis skall två punkter framhävas. Dels blir artist- idrotten utsatt för allt större konkurrens i massmedia – och det är inte säkert att den står sig i längden; massmedia/sponsorer satsar utan sen- timentalitet på det mest attraktiva. Dels får man räkna med alltmer till- rättalagda inslag i enlighet med den breda publikens smak. Inom- idrottsliga värderingar får svårt att hävda sig. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 15 
  
 Vetenskapen  
 har alltmer ökat sin betydelse inom idrotten. Främst gäller det medicin och fysiologi. Idrotten har förvetenskapligats. Det gäller både tävlingsidrotten och motionsidrotten men med olika målsättningar. I det förra fallet är det fråga om att optimera resultaten och ta hand om skador, i det senare att skapa hälsa och välbefinnande. De stora veten- skapliga insatserna och resurserna tillfaller nu tävlingsidrotten. Hur blir det i framtiden? 
 Utvecklingen mot resultatförbättring och därmed allt perfektare för- beredelser inom tävlingsidrotten (totaliseringsprocessen) kan inte bromsas. Det betyder att den vetenskapliga satsningen trappas upp. Inte minst bör det finnas expansionsutrymme för den psykologiska discipli- nen (mental träning). Mest tillspetsad blir utvecklingen inom grenar där resultaten mäts exakt. De mer irrationella bollspelen har hittills haft mindre behov av vetenskap – men det kommer successivt att ändra sig. Kunskaps- och vetenskapssamhället är i växande. 
 Vilka konsekvenser får den ökade vetenskapligheten? En konsekvens är ökade kostnader för tävlingsidrotten. Det blir tal om idrotts- vetenskaplig kapprustning, en parallell till den militärvetenskapliga. Vidare kan resultaten allt mer tillskrivas vetenskapen, allt mindre de aktiva. Båda konsekvenserna medför en belastning för tävlingsidrotten. På plussidan kan noteras att vetenskapen i elitidrottsmännen får "försökskaniner" av värde och att de vetenskapliga insatserna möjligen kan intressera delar av allmänheten. Både aktiva och tränare kommer alltmer att förvetenskapligas och internationaliseras. 
 Med denna utveckling kommer tävlingsidrottens karaktär av allvarligt arbete på ett avancerat kunskapsområde att accentueras. Detta i sin tur försvårar en bred uppslutning. Inom andra kulturområden har vetenskapen mindre utrymme, konstnärskapet och den spontana leklusten större. 
 Slutligen några ord om det i nutida forskning gångbara men svårfångade begreppet  
 modernitet 
 . Det bygger på föreställningen att vissa inslag i samhället framstår som "inne", i takt med tiden och därmed eftersträvansvärda. Det moderna ger good will. Men inget är modernt hur länge som helst. Moderniteten kämpar sig fram ur underläge, vinner hegemoni och förlorar sin kraft. 
 Både tävlingsidrott och motionsidrott har i hög grad burit moderni- tetens prägel under  
 1900-talet. 
  Många tar nog för självklart att det kommer att fortsätta så efter millennieskiftet. Jag menar att det inte alls är att lita på. Tvärtom kan det bli "ute" att syssla med idrott. Detta gäller i synnerhet den trendkänsliga ungdomen. 
 Vilka delar av idrottslivet är särskilt utsatta för trenderna? Naturligt- vis gäller det de enskilda grenarna/aktiviteterna. Här finns uppkom- 
  
 16  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 lingar, fast etablerade och deklinerande. Men frågan avser större enheter. Jag menar att hela tävlingsidrotten inom några decennier kan bli "omodern" både för utövare och publik. Det kan te sig osannolikt med tanke på dagens intresse. Men det finns underströmmar som pekar i annan riktning. Nya aktiviteter får grepp om sinnena. 
 Tävlingsidrottens svaghet är att den är utbytbar, en sociokulturell konstruktion. Den bygger på våra behov av spänning, identifikation, rörelse, gemenskap m.m. Men om behoven kan tillfredsställas lika bra eller bättre på annat håll, minskar idrottens attraktion på populärkul- turens och underhållningsindustrins hårdnande marknad. 
 Jag menar att motionsidrotten står på fastare mark. Den är grundad i ett ursprungligt rörelsebehov, som tidigare tillgodosågs automatiskt genom en fysiskt aktiv livsföring. Visserligen kan detta rörelsebehov undertryckas genom inaktivitet. Så sker för övrigt till stor del – även bland ungdomen. Men det är då fråga om ett undertryckande av något naturgivet, kroppen. 
 Motionsidrotten har ytterligare tillgångar. Den är inte beroende av publik. Därmed är den mindre känslig för massmedial påverkan. Den behöver inte kosta mycket pengar. Den är, i rimliga former bedriven, hälsosam. Min tro är att man från vetenskapligt håll kommer att kunna ytterligare bekräfta motionens värde. Jag misstänker att särskilt de psy- kiskt/mentala effekterna kommer att uppvärderas. T ill detta skall läggas möjligheterna av rekreation och social samvaro (som dock även före- kommer inom tävlingsidrotten). 
 Slutsatsen blir alltså att tävlingsidrotten är underkastad modernitetens böljegång mer än motionsidrotten. Den förra går en osäker, bitvis dyster framtid till mötes, den senare kan se framtiden an med tillförsikt. 
 Idrottsrörelsens framtid 
 Vad blir då framtiden för idrottsrörelsen som helhet, grenarna (specialförbunden), den traditionella föreningen och medlemmen/ individen? I det följande diskuteras dessa fyra "instanser" inom idrottsrörelsen i tur och ordning. 
 Det har redan konstaterats att folkrörelserna sett sin bästa tid. Man har problem med att hålla uppe numerären och tenderar att växa samman med den offentliga sektorn. Det blir allt svårare att vidmakthålla dyna- miken och idealiteten. Kommer  
 idrottsrörelsen  
 , den mest vitala folk- rörelsen, att kunna stå emot det yttre trycket? Kan den inåt hålla sam- man? 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 17 
  
 Det står klart att påfrestningarna kommer att öka det närmaste kvartsseklet. Att en så djupt förankrad storhet som idrottsrörelsen skulle "försvinna" på denna tidsrymd är inte att tänka på. Däremot kan den minska i omfång och förändras betydligt. Att endera eller bådadera inträffar, förefaller sannolikt. 
 Redan nu finns tecken på rekryteringssvårigheter både i fråga om ledare och aktiva. Först kommer tillbakagången i tillväxtens boningar, där trenderna slår hårdast (det nya Sverige). Säkrast i sadeln sitter folk- rörelseidrotten i traditionella industriområden (det gamla Sverige). Det är också där den fyller sin viktigaste samhälleliga funktion. Här kan den i arbetslöshetens tecken till och med få ökad betydelse. 
 Hittills har med kraft värnats om idrottsrörelsen som en samman- hållen storhet där topp och bredd i den klassiska pyramiden är positivt beroende av varandra. Denna vackra tanke vilar delvis på en myt. Det går att få fram ett stort deltagande inom en idrott utan existensen av en topp. Likaså går det att nå internationellt ledande positioner inom täv- lingsidrotten utan bredd. Framtidens alltmer av vetenskapen och under- hållningsvärdet styrda tävlingsidrott kommer att accentuera ihåligheten i det traditionella  
 bredd-topp-tänkandet. 
  
 Redan nu kan var och en se tydliga tecken på att artistidrotten i de mest publika grenarna frigör sig från folkrörelseidrotten. Detta sker i anslutning till internationella trender. Man får räkna med att artist- och underhållningsidrotten i framtiden kommersialiseras och internationali- seras fullt ut, att den förs från folkrörelse till näringsliv. Alltmer kommer detta att framstå som en god lösning. En företeelse som blivit en belastning för folkrörelseidrotten hamnar på sin naturliga plats, likställs med kulturfenomen som popmusik och film. 
 Var går gränsen mellan den "frigjorda" artistidrotten och den bredare tävlingsidrotten? Hur är framtiden för det utbredda seriesystemet och motsvarande tävlingsformer? Jag tror att gränsdragningen kommer att ske tämligen automatiskt genom en kontinuerlig process. Det blir svårt att ställa upp bestämda kriterier, även om försök kommer att göras. 
 Den andra frågan är mycket spännande. Den gäller alltså den bredare tävlingsidrotten, symboliserad av  
 division-3-matchen 
  i ett bollspel i X- köping. Denna traditionellt vitala del av idrottslivet, själva kärnan i den hittillsvarande  
 RF-idrotten, 
  får enligt min tro svårare att hävda sig i fortsättningen. Kraven blir allt högre både på de aktiva och på ledarna. Konkurrensen ökar. På ena sidan lockar artistidrotten med sina världs- stjärnor att avnjuta i länstolen hemmavid, på den andra motionsidrotten med sitt rikhaltiga smörgåsbord av egna aktiviteter. Därtill kommer ett växande utbud på fritidsmarknaden. 
 Uppgiften att få allt större delar av befolkningen att röra på sig ingår sedan länge i det kontinuerliga folkhälsoprojekt, som statsmakterna mer 
  
 18  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 eller mindre stött. I framtiden kommer frågor om sund livsstil att bli allt viktigare. Motionsidrotten är en vital del i detta. Men denna typ av idrott bedrivs huvudsakligen utanför idrottsrörelsen. Hur kommer idrottsrörelsen att ställa sig framdeles och vad är möjligt att uppnå? 
 Man kan förutse livliga framtida diskussioner på denna punkt. Kommer idrottsrörelsen att förskjuta tyngdpunkten från tävling till motion? (Den senare kan möjligen förses med milda tävlingsformer på egna villkor.) Flera tecken i tiden skulle kunna leda till en sådan för- skjutning: Ett samhälle med mer utrymme för  
 natur-, 
  miljö- och ekolo- gitänkande; ett ökande intresse för rörligt friluftsliv och naturen som idrottsplats; risken/möjligheten att traditionell tävlingsidrott framstår som omodern; ökad insikt om motionens hälsovärde; kvinnornas tillta- gande inflytande i idrottsrörelsen (en kvinnodominerad idrottsrörelse ter sig på sikt fullt möjlig och skulle förändra inriktningen). 
 Hur går det för de  
 skilda idrotterna  
 och deras  
 organisationer 
 ? Allt talar för en hårdnande konkurrens på alla nivåer. På toppen, inom artist- idrotten, kommer de marknadsmässiga utspelen att skärpas, den egna idrotten/evenemanget att profileras och – direkt eller indirekt – rikta sig mot andra grenar/evenemang. Talet om vinnar- och försvinnargrenar får ökad relevans. Utvecklingen är redan i full gång. 
 Till bilden hör att alltfler aktiviteter uppträder på samhällsarenan, gör anspråk på status av en idrottsgren och kräver ekonomiskt stöd (RF- anslutning). Befolkningen kommer inte att räcka till för den växande floran av idrotter, varav flera med karaktär av modeflugor baserade i ungdomskulturen. Det blir dessutom allt svårare att fånga upp de nya idrottsliga aktiviteterna i sedvanliga organisationer (specialförbund) inom  
 RF-komplexet. 
  
 Lokalföreningarna  
 är idrottsrörelsens organisatoriska fundament, före- ningsbandet mellan individen och förbunden. Idrottsföreningarnas framtida utveckling avgör idrottsrörelsens. Hur kommer det att gå? Frågan är svårbemästrad bl.a. därför att föreningarna ser så olika ut. 
 Alltfler typer har uppstått, spä nnvidden ökat – och så kommer det att fortsätta. Förutsättningarna är olika med hänsyn till aktiviteter, tradi- tioner, geografisk belägenhet m.m. Den lilla glesbygdsföreningen för skidor, storstadsföreningen med ledande ställning i fotbolls- eller is- hockeyartisteriet och golfklubben kan inte dras över en kam. 
 En tydlig trend är professionaliseringen i föreningsdriften. Före- ningsarbetet kräver alltmer specialistkunnande av de ansvariga. Idealitet räcker inte, trotjänarnas skara krymper. Detta kommer alltmer att leda till anställda tjänstemän i det idrottsliga föreningslivet. Det håller inte – 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 19 
  
 som i idylliska pionjärår – att "ha kontoret på fickan". Tendensen har redan gjort sig gällande de senaste åren och kommer att förstärkas. 
 Ett uttryck för professionaliseringen och behovet av specialist- kompetens är det fenomen som kallats serviceföreningen. Den tillhan- dahåller "idrottstjänster" mot fastställda avgifter och genom avlönade funktionärer. Trots föreningsform är karaktären av företag påtaglig. I grenar som golf och tennis är tendensen tydlig och kommer att fortsätta. 
 Slutligen återfinns idrottsverksamhet organiserad i företagsform. En rimlig gissning är att skillnaden mellan den och föreningsformen kommer att minska. Framtiden blir med andra ord en dragkamp om intresset mellan den traditionella, ideellt ledda föreningen, serviceföreningen och företaget. Den vinner som bäst tillgodoser medborgarnas önskemål. Utvecklingen står nu och väger – men i förhållande till utgångsläget befinner sig den ideella föreningen på defensiven, företagsformen på offensiven. Kommande lagstiftning och anslagspolitik spelar givetvis roll för utgången. 
 Den traditionella idrottsföreningen bygger på det ideella ledarskapet. Kommer dagens ungdomsgeneration att ställa upp som sina före- gångare? Det är inte sannolikt. Hos den råder andra värderingar och livsvillkor: mer familj, oorganiserade vänskapsgr upperingar och miljö/ naturmedvetande än förenings- och karriärintresse. Det bitvis mödo- samma frivilliga organisationsarbetet blir inte högprioriterat. Man vill snabbt och enkelt komma åt idrottsutövningen. Försvårande fram- tidsomständigheter tillkommer: ökad rörlighet mellan orter, länder, yrken, föreningar och aktiviteter. Den traditionella idrottsföreningen gynnas av kontinuitet, medan vi går mot ökad förändring. 
 Utan vilja och förmåga till förändring kommer den traditionella idrottsföreningen ohjälpligt att gå bakåt. Kan och vill den i framtiden anpassa sig till nya förhållanden? Förändringsviljan är oviss. Däremot kan man spekulera i några tänkbara förändringar i linje med förväntade framtida värderingar: Mindre ensidig bundenhet vid den elitära täv- lingsidrotten ger utrymme för nya verksamhetsformer; större vikt lagd vid familj och social samvaro; en multikulturell inriktning där även icke- idrottsliga inslag bereds plats (musik, naturupplevelser, miljöarbete m.m.); mer nöje – mindre föreningsarbete. 
 I sista hand är det givetvis  
 individen  
 som har avgörandet i sin hand. I vilka former vill han och hon fortsättningsvis aktivt befatta sig med idrott? Hur kommer föreningsengagemanget att utvecklas, dvs i vilken utsträckning kommer individerna i framtiden att vilja vara medlemmar i idrottsföreningar? 
 En polarisering mellan idrottsligt aktiva och passiva kan redan nu skönjas och kommer att förstärkas. I ett högmekaniserat samhälle, där 
  
 20  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 man kan leva tämligen orörligt, är detta givetvis särskilt betänkligt (nyttan av motion framträder allt tydligare). 
 Invandrarna blir troligen en god rekryteringsbas för det tävlings- idrottsliga föreningslivet. Med sitt tydliga, universella budskap ger täv- lingsidrotten positiva signaler till nya grupper i det svenska samhället. Samtidigt ligger det i samhällets intresse att integrera dessa. Det idrottsliga föreningslivet ger goda möjligheter. Man kan räkna med ökat invandrarengagemang i idrottsrörelsen. 
 Ett motsvarande resonemang gäller kvinnorna, även de en tillväxt- potential för det samlade idrottslivet. Men de har delvis andra värde- ringar än männen. Frågan är i vilken utsträckning dessa värderingar kommer att kunna förverkligas inom idrottsrörelsen. Sker det, får man räkna med långt mer av kvinnligt inflytande, om inte kommer det kvinnliga engagemanget att förverkligas utanför idrottsrörelsen. 
 I övrigt har individens förhållande till idrotten i mångt och mycket framgått i andra sammanhang ovan. Ökad konkurrens om medborgarnas intresse, nya värderingar hos dagens ungdomsgeneration, geografisk rörlighet, snabbt växlande moderiktningar, ökade krav på idrottssatsningen och inbrytningar från näringslivet försvårar för idrottsrörelsen att värva och behålla medlemmar. 
 Sammanfattning 
 Dessa framtidstankar är inte uttryck för personliga önskemål. De utgår från möjligheter och sannolikheter enligt historisk och samtida utveck- ling, fångad genom egen forskning, litteratur och allmänna iakttagelser i tiden. Syftet har varit att svara för ett diskussionsunderlag. 
 Nedan sammanfattas framställningen i några huvudpunkter: 
  
 1. 
  
 Idrottslivet påverkas av djupgående samhällsomvandlingar (para- digmskiften). Vi är nu inne i ett sådant skede. Stora förändringar kan påräknas även inom idrotten. Mer än tidigare under  
  
 1900-talet 
  kommer de att beröra grundläggande strukturer. 
  
 2. 
  
 Det med industrisamhället parallella tävlingsidrottssystemet har med inlandsisens tyngd lagt sig över stora delar av idrottslivet världen över. Det kommer att ifrågasättas mer än förr, dess bastioner att drivas till- baka med början i den avancerade västvärlden, där det började. En given plats har det inom underhållningsindustrin – men allmänhetens intresse kan komma att krympa betydligt med nya generationer. Inom andra delar 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 21 
  
 av idrottsslivet får det traditionella tävlingssystemet svårare att hävda sig. 
  
 3. 
  
 Alternativa former för idrott växer kontinuerligt fram. Hit hör en motions- och hälsoidrott på egna villkor. Även skolidrotten är här av intresse; namnbytet till idrott och hälsa har signifikans som tecken på en framtida tyngdpunktsförskjutning. Det finns anledning att sia om ett ökande intresse för naturen som idrottsplats och därmed för rörligt fri- luftsliv. Det återstår att se om detta nya – mer eller mindre – kan och kommer att fångas upp av idrottsrörelsen. 
  
 4. 
  
 Vidare kommer nya grupper att aktivera sig idrottsligt, exempelvis invandrarna och kvinnorna. De förra kommer framför allt att förstärka sin identitet genom engagemang i den traditionella tävlingsidrotten. De senare svarar för ett bredare engagemang, som inrymmer nya former av idrott (jfr punkt 3 ovan). Frågan är i vilken utsträckning detta kommer att ske inom och utanför idrottsrörelsen. 
  
 5. 
  
 Idrottsrörelsen går en självprövning till mötes. Dess sammanhållning sätts på hårda prov. Delar kommer att flytta till näringslivet. I framtiden förslår varken folkrörelsetanken i sig eller föreställningen om det har- moniska sambandet mellan alla former av idrottsutövning. I sin strikt reglerade tävlingsform har idrottsrörelsen haft sin storhetstid under  
  
 1900-talet. 
  Det 21:a århundradet kan inte se fram emot en fortsättning på det triumftåget men däremot på nya, spännande utvecklingsvägar, som inte behöver leda till försämringar. 
  
 22  
 Kontinuitet och förändring 
  
 SOU 1998:33 
  
 Litteratur i urval 
 Acosta, Bryant, Madden:  
  
 70-talister 
  
  – om värderingar förr, nu och i framtiden 
 . (1997). 
  
 Blom, K. Williams, Morris: 
 Idrottens historia. Från antika arenor till modern massrörelse  
 . (1995). 
  
 Die Zukunft des Sports 
 . Materialien zum Kongress "Menschen im Sport 2000" 
 . Deutscher Sportbund. (1986). 
  
 Ayala,  
 Moreno: 
 Idrottsvanor i förändring  
 . (1989). 
 Dens. m. fl.:  
 Livsstil – prestation – hälsa  
 . Liv 90. Rapport 1. 1993. 
 Kroppens spejl. En antologi om idraet og sundhed  
 . Institut for Idraet, Odense Universitet. (1991). 
  
 Smith, Arroyo, Stone: 
 Idrott i rörelse. Inlägg inifrån  
 . (1985). 
  
 Hubbard, Hays:  
 Har kvinnorna en sportslig chans? Den svenska idrotts- rörelsen och kvinnorna under  
 1900-talet  
 . 
  
  (1989). 
  
 Mcmahon, Morris:  
 Idrottens fyra samhällsroller  
 . (1994). 
  
 Svensk idrott  
 (månadstidning).  
 1995-97. 
  
 Sätt framtiden på dagordningen  
 . SISU idrottsböcker. (1995). 
  
 Turbulens i rörelsen. Sju perspektiv på idrottens framtid  
 . (1991). 
  
 Vårt behov av rörelse. En idéskrift om fysisk aktivitet och folkhälsa  
 . Folkhälsoinstitutet. (1996). 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll  
 23 
  
 LOK-stödets 
  effekter 
 Utvärdering av  
 LOK-stödet 
  
 Stanton 
 Revisionsdirektör vid Riksrevisionsverket 
  
 24  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Inledning............................................................................................ 
  
 25 
  
 2 
  
 Bakgrund till och kunskap om  
 LOK-stödet...................................... 
  
 26 
  
 2.1 
  
 Förslag till  
 LOK-stöd ......................................................... 
  
 26 
  
 2.2 
  
 Förändringar av  
 LOK-stödet .............................................. 
  
 29 
  
 3 
  
 Intervjuundersökningen..................................................................... 
  
 35 
  
 3.1 
  
 Urval ................................................................................ 
  
 35 
  
 3.2 
  
 Resultat ............................................................................ 
  
 36 
  
 3.2.1 
  
 LOK-stödets 
  
  påverkan på omfattningen av aktiviteterna .... 36 
  
 3.2.2 
  
 LOK-stödets 
  påverkan på inriktningen av aktiviteterna? ..... 
  
 45 
  
 3.2.3 
  
 Alternativ eller bara justeringar? ....................................... 
  
 48 
  
 4 Sammanfattande kommentar............................................................. 
  
 52 
  
 Referenser 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 25 
  
 1 Inledning 
 1971 infördes det statliga lokala aktivitetsstödet, det s.k.  
 LOK-stödet. 
  Stödet var ett bidrag till ungdomsorganisationernas lokala föreningar och storleken bestämdes av aktivitetsnivån. 
  
 LOK-stödet 
  har nu funnits i drygt 25 år. Några radikala förändringar av stödet har inte gjorts. Inte heller har det gjorts särskilt många upp- följningar av stödet under årens lopp. Det behöver naturligtvis inte be- tyda att stödet därför skulle vara dåligt, kanske snarare precis tvärtom. Däremot blir det svårare att uttala sig om dess effekter, eftersom tids- perioden 25 år gör att stödet blivit ett "normalt" inslag i föreningslivet och därför svårt att urskilja från andra inkomstkällor. 
 Ett annat problem om man inte har gjort särskilt många uppföljningar kan vara att man lätt glömmer bort vilka syftena med stödet var när det infördes, eftersom det vid varje uppföljningst illfälle finns anledning att på nytt ta upp stödets syften och målsättningar. 
 Syftet med denna intervjuundersökning är att försöka att se  
 om  
 LOK- stödet har haft effekter och i så fall  
 vilka 
 . I uppdraget ingår inte bara att se om stödet gynnar de fysiska aktiviteterna utan även om det t.ex. främjar de sociala och demokratiska värdena. Däremot är det ingen sociologisk undersökning om hur de verkliga förhållandena är, dvs. om t.ex. de demokratiska eller sociala värdena verkligen gynnas, om vissa idrotter eller flickor missgynnas av detta stöd etc. Vi får endast den bild de intervjuade förmedlar i dessa frågor. 
 Vi gör alltså inte anspråk på att ge någon heltäckande bild av det lokala statliga aktivitetsstödet. För det är utredningstiden för kort. Men det beror inte enbart på tidsaspekten. Populationen för undersökningen, dvs. föreningarna är stort till antal men även olika utifrån ett antal vari- abler, som storlek, idrotter, ekonomiska förutsättningar osv. vilket innebär att det är svårt att fånga helheten. 
 Vårt syfte är ändå att försöka svara på ett antal frågor om LOK- stödet. Bl.a. skall vi utifrån intervjuundersökningen se hur stor andel stödet utgör av dessa föreningars totala intäkter, vilka ekonomiska och eventuellt andra effekter stödet har, vad som skulle hända om stödet togs bort etc. Först skall vi ge en historisk återblick och se vilken kunskap som hittills funnits om detta stöd. 
  
 26  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 2 
  
 Bakgrund till och kunskap om  
  
 LOK-stödet 
  
 2.1 
  
 Förslag till  
  
 LOK-stöd 
  
 Förslaget till  
 LOK-stödet 
  utarbetades av en arbetsgr upp inom Statens ungdomsråd. 1971 kom utredningen från U ngdomsrådet med titeln 
 1 
 Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. 
 Här kan vi se motiven för detta stöd, som dock är allmängiltigt för alla ungdomsorganisationer, inte bara för idrotten. Låt oss återge bak- grunden som den kommer till uttryck i arbetsgruppens förslag: 
 "Grunden för vår demokrati är att medborgarna har möjlighet att föra fram fria åsikter. Detta innebär inte endast frihet från censur och kontrollåtgärder, utan än mer medborgarnas aktiva medverkan i debatten om samhällsfrågorna. Organisationernas uppgift är att ge medborgarna möjlighet till en sådan medverkan. Det gäller inte minst ungdomsorganisationerna, som ger de unga möjligheter att medverka i samhällets utformning. Föreningsarbete innebär också en träning i att använda demokratins arbetsformer. 
 Verksamheten har även ett stort värde genom att unga människor fostras för kommande uppgifter inom vuxenorganisationer och i olika samhällsorgan. I vårt samhälle, som genomgår snabba och genomgripande förändringar, har ungdomsorganisationerna även en stor social funktion. Föreningsarbetet bidrar till att skapa kontakt mellan människor och ökar förståelsen för andras uppfattningar i etiska, religiösa, kulturella och politiska spörsmål. 
 De ideella ungdomsorganisationernas verksamhet framstår dessutom som en värdefull och oersättlig motvikt till olika former av kommersiell fritidsverksamhet. Genom ungdomsorganisationernas 
  
 1  
 Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. Statens ungdomsråd. Stockholm 1971. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 27 
  
 viktiga bidrag till de ungas utveckling skapas samtidigt en förebyg- 
 2 
 gande verkan mot olika former av social missanpassning". 
 Arbetsgruppen utvecklade sitt resonemang vidare och syftet med stödet: 
 "Arbetsgruppen anser, att  
 insats-resultat-värdering 
  av samhällsstödet till ungdomsorganisationerna bör undvikas, även i de fall det rör sig om förändringar till det bättre för både organisationer och samhälle. 
 Resultatet kan annars bli, att stödet ej längre kan anses motiverat, då inga positiva förändringar kan redovisas. Ungdomsutredningen gjorde ett klart ställningstagande i denna fråga och påpekade, att en positiv syn på organisationernas egenvärde bör ligga till grund för samhällsstödet." 
 "Det bör emellertid påpekas, att synsättet ej är oförenligt med upp- fattningen att ungdomsorganisationernas verksamhet har en allmän- preventiv effekt. Det väsentliga i resonemanget är, att man lägger tonvikten vid det förhållandet, att det i första hand är organisatio- nernas egenvärde, som motiverar ett kraftigt stöd från samhällets sida." 
 Därefter utvecklade gruppen vad de menade med organisationernas egenvärde. En sådan aspekt var att organisationerna utgjorde en  
 bety- delsefull del av demokratin 
 : "I ungdomsorganisationerna får ung- domarna själva ta ansvar för den verksamhet som bedrivs, dra upp rikt- linjerna för densamma, välja och avsätta sina egna ledare etc., med andra ord tillämpa demokratins principer i praktiskt arbete." 
 En annan aspekt av organisationernas egenvärde var de  
 samhälls- fostrande uppgifterna 
 : "I organisationerna kan ungdomen således för- bereda och utbilda sig för deltagandet i samhällsarbetet." 
 En tredje aspekt var den  
 sociala funktionen 
 : "Föreningsarbetet kan bidra till att bryta isolering från medmänniskor, skapa förståelse för andra människors uppfattningar samt på annat sätt fullgöra viktiga so- ciala funktioner." 
 En fjärde aspekt var  
 fritiden 
 : "Standardutvecklingen medför, att fri- tiden ökar och därmed konsumtionen av olika fritidsaktiviteter. Fritiden får inte endast bli en tillgång för kommersiella intressenter, som kan utnyttja exempelvis ungdomens köpstyrka och behov av aktivitet." 
 En sista aspekt var  
 organisationernas oberoende 
 : "Många organisa- tioner brottas med ekonomiska problem. Verksamheten får ibland be- 
  
 2  
 Ibid., s. 11. 
  
 28  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 drivas med syftet att i första hand skapa de ekonomiska förutsättning- arna för organisationernas fortbestånd. Arbetsgruppen finner dessa för- hållanden synnerligen orimliga, i synnerhet då risk finns, att den idé- mässiga särarten till viss del får träda i bakgrunden." 
 Arbetsgruppen ansåg därför att stödet från staten var en garanti för organisationernas oberoende från bl.a. olika kommersiella intressen. Ett generellt bidrag var också en förutsättning för att man inte skulle hindra organisationernas rörelsefrihet och utveckling. Detta ansågs som än mer väsentligt eftersom stödet var av stimulanskaraktär och inte ett kostnadstäckningsbidrag. 
 Att de inte ville ha bidraget utformat som ett kostnadstäckningsbidrag berodde på att det var svårt att se vad som skulle vara bidragsgrundat, att föreningarna skulle maximera bidragsgrundade verksamheter, att det var besvärligare att administrera och kontrollera. Stödet måste därför utformas så att det passade flertalet organisationer och inriktningar.  
 3 
  
 Riksorganisationerna föreslogs bli huvudmän för det nya bidraget. Det innebar att stödet enbart skulle utgå till den lokala verksamheten i de riksomfattande organisationerna, dvs. ej till lokala och/eller tillfälliga grupper. Detta hindrade naturligtvis inte kommunerna, enligt utredningen, att ge de senare grupperna bidrag. 
 4 
  
 Bidragsberättigad sammankomst, enligt utredningen, skulle vara en planerad aktivitet anordnad av en ungdomsorganisation, i vilken minst fem personer deltog i åldern  
 12-25 
  år och skulle omfatta minst en timme. Bidragsbeloppet föreslogs bli 10kr/sammankomst. 
 Att kräva fem personer som minimum för att få bidrag ansåg arbets- gruppen vara ett värde, eftersom detta gynnade gruppverksamheten. Att ge bidrag till sammankomst och inte i förhållande till antalet personer hängde samman med att bidraget inte var ett kostnadstäckningsbidrag.  
 5 
  
 Remissinstanserna hade vissa synpunkter på arbetsgruppens förslag. Några ansåg att det borde räcka med tre deltagare för sammankomst. Riksidrottsförbundet ansåg att bidragsbeloppet skulle differentieras med avseende på antalet deltagare dvs. 10 kr/sammankomst för  
 5-14 
  deltagare, 20 kr/sammankomst för  
 15-30 
  deltagare och 30 kr/samman- komst för mer än 30 deltagare.  
 6 
  
 Statens ungdomsråd ansåg att en differentiering skulle innebära ad- ministrativt krångel och att små grupper var bra för den personliga ut- vecklingen. Många remissinstanser hade synpunkter när det gällde den 
  
 3 
  
 Ibid., s. 73 f. 
  
 4 
  
 Ibid., s. 80. 
  
 5 
  
 Ibid., s. 83. 
  
 6 
  
 Ibid., s. 26 f. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 29 
  
 undre gränsen på 12 år. Den ansågs vara för hög. Att Statens ungdoms- råd satte gränsen till 12 år berodde på att man ville avvakta Barnstuge- utredningens förslag, och man behöll därför den undre gränsen som funnits i fritidsgruppsbidraget, dvs. det bidrag som hittills utgått för ungdomsverksamhet. 
 Sammanfattningsvis var följande motiv vägledande för Statens ung- domsråds förslag om nya principer för det statliga stödet till ung- domsorganisationernas lokala verksamhet: 
 7 
  
 "– bidragsreglerna skall ej styra verksamheten vad avser form och innehåll, 
  
 – 
  
 bidragsgivningen skall vara administrativt enkel, 
  
 – 
  
 bidraget skall vara ett stöd till de riksomfattande ungdomsorga- nisationernas lokala verksamhet, 
  
 – 
  
 riksorganisationerna bör vara huvudmän för verksamheten, 
  
 – 
  
 bidraget bör vara så utformat, att det medger enkla komplette- ringar med kommunala bidrag, 
  
 – 
  
 bidraget skall utgå i proportion till de lokala avdelningarnas aktivitet." 
  
 Departementschefen ansåg visserligen att en lokal myndighet borde ha de bästa förutsättningarna att bedöma resursbehovet och att det var viktigt att undvika en splittring av samhällets insatser. Detta talade för enbart en kommunal bidragsgivning till organisationernas lokala ung- domsverksamhet. Andra skäl talade dock även för ett statligt stöd. Dels skulle ett statligt bidrag utgå efter enhetliga grunder i landets olika delar, dels skulle genom att resp. organisations centrala ledning fick ansvaret för bidraget möjligheterna till sammanhållning inom organisationen öka och utvecklingsmöjligheterna därigenom förbättras.  
 8 
  
 Departementschefen och riksdagen anslöt sig till de förslag till regler som Statens ungdomsråd föreslagit ovan.  
 9  
 Skolöverstyrelsen var till en början tillsynsmyndighet men ansvaret övertogs efter ett par år av Statens ungdomsråd.  
 10 
  
 7 
  
 Ibid., s. 12. 
  
 8 
  
 Prop 19971:32, s. 32. 
  
 9 
  
 Prop 1971:32; krU 12; rskr. 187; SFS 1971:388. I anslaget på 17,5 milj. kr skulle 13 milj. kr gå till idrottsorganisationernas lokala verksamhet. 
  
 10 
  
 SFS 1976:382. 
  
 30  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 2.2 
  
 Förändringar av  
  
 LOK-stödet 
  
 Man kan säga att bidraget i huvudsak sett likadant ut under årens lopp. Endast ett fåtal förändringar har gjorts. Några av förändringarna gäller bidragsbeloppet per sammankomst. När  
 LOK-stödet 
  infördes var det ett reservationsanslag. Det verkliga utfallet det första året blev bara drygt 6 kr i stället för 10 kr/sammankomst.  
 11  
 Reservationsanslaget byttes senare till ett förslagsanslag. Beloppet 10 kr/sammankomst fastställdes dock först 1977. Samma år sänktes även den nedre åldersgränsen för stödet från 12 till 7 år.  
 12 
  
 1978 höjdes bidraget t ill 11 kr.  
 13  
 1981 sänktes bidraget igen till 10 kr, eftersom dessa medel även skall täcka utgifter för ungdomsorga- nisationernas ferieverksamhet. 
 14  
 Beloppet höjdes igen till 11 kr 1986.  
 15 
  
 Folkrörelseutredningen 
 Ungdomsstödet utreddes ett par gånger mellan 1971 och 1986, men ingen av utredningarna berörde det lokala statliga aktivitetsstödet. Det är först i 1986 års Folkrörelseutredning (SOU 1987:37) som frågan togs upp. I utredningen sades att få förändringar vidtagits under åren liksom att beloppen inte förändrats nämnvärt. Utredningen föreslog därför höjda belopp och att det lokala stödet i fortsättningen skulle betalas ut av kommunerna, eftersom dessa stod för merparten av det samlade stödet till föreningarna och hade väl uppbyggda rutiner för fördelning av bidrag på kommunal nivå. Bidraget skulle fördelas på grundval av antalet lokala föreningar som erhöll kommunalt bidrag till barn- och ungdomsverksamhet i respektive kommun. De närmare reglerna bestämdes av respektive kommun.  
 16 
  
 Det fanns ganska stark kritik mot detta förslag och förordades inte heller av departementet. Statens ungdomsråd hade ett annat förslag att lokalt bidrag skulle utgå "... med dels grundbidrag - lika för alla lokal- avdelningar som genomfört minst tio sammankomster godkända för 
  
 11 
  
 Statligt lokalt aktivitetsstöd till idrottsföreningarna - förslag till nya kriterier, utarbetad av en arbetsgrupp inom Riksidrottsförbundet 1990, s. 7. 
  
 12 
  
 Prop 1976/77:100, bil. 12, s. 183; SFS 1977:406. 
  
 13 
  
 Prop 1977/78:100, bil. 12, s. 175; SFS 1978:247. 
  
 14 
  
 Prop 1980/81:100, bil. 12, s. 216; SFS 1981:502. 
  
 15 
  
 Prop 1985/86:100, bil. 10, s. 478; SFS 1986:536. 
  
 16 
  
 SOU 1987:37, s. 47 ff. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 31 
  
 statligt lokalt bidrag – dels rörligt bidrag – baserat på antalet genom- förda sammankomster".  
 17 
  
 Ingen förändring av stödet vidtogs förutom att beloppet höjdes till 12 kr/sammankomst.  
 18  
 Däremot ansåg regering och riksdag att det var angeläget att en översyn av reglerna skulle göras.  
 19 
  
 Riksidrottsförbundet ges i uppdrag att utforma  
 LOK-stödet 
  
 När det gällde det lokala aktivitetsstödet till idrotten skulle Riksidrotts- förbundet i fortsättningen bli ansvarig för att utforma dessa regler:  
 20 
  
 "I idrottsrörelsen fostras hundratusentals ungdomar i samarbete, demokratiska spelregler, hänsyn och respekt för medmänniskor. På så sätt är idrottsrörelsen för många unga människor i Sverige en skola för livet." "Det lokala aktivitetsstödet är av stor betydelse för den lokala idrotten och dess möjlighet att aktivera ungdomar. De nu gällande reglerna för fördelning av den statliga delen av detta stöd har kritiserats. Bland annat har man pekat på, att enhetliga regler gör att vissa verksamheter har svårt att utnyttja stödet. Också sättet att mäta aktiviteterna har kritiserats." "Rf torde vara bäst lämpat att utforma de regler som bör ligga till grund för fördelningen av idrottens del av det statliga lokala aktivitetsstödet." "Det ankommer på Rf att inkoma 
 till regeringen med förslag om regler för för delning av dessa medel..." 
 1990 höjdes  
 LOK-stödet 
  och beloppet bestämdes t ill 17 kr/samman- komst. 1991 höjdes anslaget t ill  
 LOK-stöd 
  rejält beroende på att skattereformen skulle medföra fördyrade kostnader för t.ex. mat, resor och logi.  
 21 
  
 Riksidrottsförbundet som fått i uppdrag att utarbeta regler för bidra- get tillsatte en arbetsgrupp för att göra en översyn av det statliga lokala aktivitetsstödet. I direktiven till arbetsgr uppen skrevs: "Uppdraget till projektgruppen blir att pröva om det finns andra konstruktioner av stö- det, som på ett bättre sätt stämmer med hur idrottsaktiviteter bedrivs, och om möjligt än mer rättvist t.ex. i frågan om lagidrotter - individuellt idrottande."  
 22 
  
 17 
  
 Prop 1987/88, bil. 11, s. 183. 
  
 18 
  
 Ibid., s. 114; SFS 1988:374. 
  
 19 
  
 Prop 1987/88:100, bil. 11, s. 113 ff; krU 18; rskr. 261. 
  
 20 
  
 Prop 1989/90:100, bil. 13, s. 77 ff. 
  
 21 
  
 SFS 1990:503; prop 1990/91:100, bil. 13, s. 95 ff. 
  
 22 
  
 Statligt lokalt aktivitetsstöd till idrottsföreningar - förslag till nya kriterier, s. 2. 
  
 32  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 Det arbetsgruppen kunde konstatera var att stödet sjunkit i värde. Beloppet per sammankomst uppräknat enligt inflationen borde, enligt gruppen, idag vara 45 kronor per sammankomst. 
 23 
  
 Arbetsgruppen konstaterade samtidigt att det inte fanns några under- sökningar som kunde ge ett samlat svar på hur stor del av föreningarnas intäkter som utgjordes av det statliga lokala aktivitetsstödet. Däremot fanns det undersökningar från enstaka kommuner som kunde ge en fingervisning om stödets andel. 
 I arbetsgruppens material hänvisades t ill en undersökning av 50 västgötaföreningars ekonomi 1982 och 1987. Enligt denna undersökning skulle det statliga stödets andel av föreningarnas intäkter ha minskat från 2,2 % 1982 till 1,8 % 1987.  
 24  
 I en annan del av rapporten säger man emellertid att det statliga lokala aktivitetsstödet står för  
 10-15 
  % av föreningarnas totala intäkter. 
 Däremot menar gruppen att " ...om man lägger ihop effekterna av att kommunerna i sin bidragsgivning och länsstyrelserna i sin tillstånds- givning för bingospel till föreningarna använder sig av principerna för det statliga stödet, kan man säga att "den statliga  
 12-kronan" 
  är värd närmare 60 kronor."  
 25 
  
 Det slutliga förslaget från Riksidrottsförbundet efter det att remiss- instansernas synpunkter på arbetsgruppens förslag beaktats blev att det statliga lokala aktivitetsstödet skulle utgöras dels av ett grundbidrag, dvs. ett fast belopp per grupp, dels ett rörligt belopp per deltagare. Det rörliga bidraget skulle utgå till max. 20 deltagare per gr upp. Det fasta beloppet bestämdes till 10 kr per sammankomst och det rörliga beloppet till 2 kr per deltagare. Antalet deltagare per sammankomst sänktes från tidigare 5 till 3. Syftet var att tillgodose de individuella idrotterna eftersom dessa ibland hade svårt att få ihop 5 deltagare till sina aktiviteter.  
 26 
  
 23 
  
 Ibid., s. 7 f. 
  
 24 
  
 Ibid., s. 16. 
  
 25 
  
 Ibid., s. 19. 
  
 26 
  
 Enligt Riksidrottsstyrelsens beslut  
  
 1991-04-18. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 33 
  
 Idrott åt alla? 
 Nästa gång  
 LOK-stödet 
  behandlas är i utredningen Idrott åt alla? (Ds 1993:58). I den görs en mer omfattande kartlä ggning av idrotts- stödet. Man menade att statsbidraget över lag inte var flexibelt och gynnade etablerade idrotter eftersom det fördelades av Riksidrotts- förbundet på ett tämligen statiskt sätt och där tidigare bidrag utgjorde en viktig grund för bidragsberäkningen. 
 När det gällde det lokala aktivitetsstödet menade man att kommu- nernas och statens skilda regler när det gällde åldersgränser innebar en krånglig administration. 
 Det utredningen förordade var samma lösning som Folkrörelse- utredningen ovan: " Kommunerna och idrottsutövarna har ett gemensamt intresse av att utnyttja befintliga anläggningar så effektivt som möjligt. Det kan i ett sådant läge vara olyckligt om de kontanta bidragen är knutna till rigida regelsystem." "Ett alternativ... är att aktivitetsstödet i sin helhet förs över till kommunerna."  
 27 
  
 Utredningen menade vidare att effekterna av det statliga stödet var oklara. Ingen ökad idrottslig aktivitet hade kunnat påvisas av de upp- räkningar av aktivitetsstödet som hade gjorts på senare år. Aktivitets- nivån bland ungdomar under 25 år hade snarare minskat under den se- naste  
 10-årsperioden. 
  
 Det var i stället inom rörelser som Mcdonald  Svettis som inte hade tillgång till kommunala anläggningar som deltagarökningen hade varit kraftig. Någon koppling mellan statligt stöd och idrotter som minskar eller ökar i omfattning kunde man således inte se. 
 Det utredningen sammanfattningsvis konstaterade om  
 LOK-stödet 
  var: 
 "Om staten fortsättningsvis skall fördela något direkt stöd via Riks- idrottsförbundet kan det ifrågasättas om  
 aktivitetsstöd  
 enligt nuva- rande modell är mest effektivt. Det statliga stödet utgör endast 5 % av idrottsföreningarnas inkomster och har således i den totala eko- nomin begränsad betydelse. Detta hindrar inte att det kan vara viktigt i enstaka föreningar. Om statens aktivitetsstöd togs bort helt skulle sannolikt föreningarnas verksamhet i huvudsak fortsätta som tidigare 
  
 och då med något ökat stöd från föräldrarna." 
  
 28 
  
 27 
  
 Ds 1993:58, s. 75 ff. 
  
 28 
  
 Ibid., s. 13, 66 f och 74 ff. 
  
 34  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 Föreningsstudie 1994 
 Någon förändring av  
 LOK-stödet 
  med anledning av denna utredning gjordes inte. I Föreningsstudie 1994 fick föreningarna bl.a. frågan om  
 LOK-stödets 
  andel av sina intäkter och de uppskattade denna t ill i medeltal 7 % (för föreningskategorin IF Savage) och 10 % ( för före- ningskategorin Bra IF), dvs. något högre än i utredningen Idrott åt alla? (Ds 1993:58).  
 29 
  
 För att se på hur hanteringen av  
 LOK-stödet 
  sköttes lät Riksdagens revisorer en revisionsbyrå se på 20 föreningars redovisning av aktivi- tetsstödet (urvalet är ej representativt eftersom de sorterats ut vid den allmänna kontrollen eller genom "tips"). Revisorerna konstaterade att det förekom många fel i dessa fall, samtidigt som felen i allt väsentligt berodde på okunskap eller slarv.  
 30 
  
 Detta är i stora drag vad vi faktiskt vet om  
 LOK-stödet. 
  Det är egentligen inte särskilt mycket. Underlagsmaterialet är i många fall dessutom knapphändigt och osäkert. Stödet har således sett ganska lika ut under årens lopp. Det har justerats något med avseende på samman- komstbegrepp och belopp. Beloppet är idag 12 kr per sammankomst och 2,3 kr per deltagare, som dock kan skifta något beroende på hur stort antalet aktiviteter är. Beslut att sänka den övre åldersgränsen från 25 till 20 år togs vid Riksidrottsmötet våren 1997. 
 Syftet med denna undersökning är att ta reda på vad föreningarna själva anser om  
 LOK-stödet. 
  Vår undersökning är en intervjuundersök- ning (telefonintervjuer), kompletterad med en del annat underlag, och inte en enkätundersökning som tidigare studier. 
  
 29 
  
 Föreningsstudie 1994, s. 21. 
  
 30 
  
 Riksdagens revisorer 1995/96:2, s. 28 f. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 35 
  
 3 Intervjuundersökningen 
  
 3.1 
  
 Urval 
  
 Att göra ett korrekt urval av idrottsföreningar i Sverige är komplicerat. Det beror inte enbart på att antalet föreningar är stort (ung. 27 000), vilket kräver ett stort urval och stora arbetsinsatser, utan också på att den centrala urvalsbasen t.ex. inte innehåller medlemsantal vilket gör att man inte kan göra kluster efter föreningsstorlek eller region. En annan orsak är att antalet olika idrotter är stort och att förutsättningarna för respektive förening kan vara mycket olika. Detta innebär att det krävs ett oerhört stort urval av föreningar för att få ett, statistiskt sett, representativt urval. 
 Eftersom undersökningen bygger på intervjuer, finns en naturlig be- gränsning av antal utvalda föreningar. För att inte få urvalet alltför snedvridet, eftersom det är litet, har urvalet gjorts med utgångspunkt i att det skall vara föreningar i södra, mellersta och norra delen av landet, att det skall vara olika storlek på föreningarna och att olika typer av idrotter skall vara representerade. 
 Urvalet har omfattat 53 st. föreningar som tillhör tre olika distrikts- förbund, nämligen Småland, Västerbotten och Örebro. Inom respektive distrikt har urvalet gjorts med hjälp av någon på distriktsförbundet. Ur- valsprincipen har varit att spridningen på idrotter och föreningsstorlek skall vara stort. De intervjuade har ofta varit föreningens ordförande eller kassör men frågorna har (som skickats ut i förväg eftersom en del frågor kräver faktauppgifter) enligt många av de intervjuade diskuterats av flera i föreningen. 
 Medlemsantalet i de utvalda föreningarna varierar mellan 16 och ung. 2 500 och antalet aktiva mellan 12 och 2000. En stor del av de aktiva utgörs av ungdomar i bidragsberättigad ålder. Drygt hälften av föreningarna är ensektionsföreningar, dvs. bedriver bara en idrott, och resten flersektionsföreningar. Trots ovanstående skillnader mellan föreningarna finns en ganska stor samstämmighet mellan de svar som föreningarna givit. 
  
 36  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 3.2 
  
 Resultat 
  
 Syftet med denna intervjuundersökning är att  
 se om  
 det statliga aktivi- tetsstödet har effekter och i så fall  
 vilka 
 . Grundfrågan i en effektmätning är vad som skulle ha hänt om stödet inte funnits. Som vi nämnde inledningsvis har stödet funnits så länge att det blivit ett normalt inslag i föreningslivet och att det därför är svårt att urskilja just  
 LOK-stödets 
  effekter. Det är tyvärr inget vi kan ändra på utan måste acceptera. 
 Det stödet kan påverka är antingen  
 omfattningen  
 eller  
 inriktningen  
 på aktiviteterna. Låt oss börja med att se på stödets påverkan på om- fattningen av aktiviteterna. 
  
 3.2.1 
  
 LOK-stödets 
  
  påverkan på omfattningen av aktiviteterna 
 För att kunna bedöma stödets påverkan på aktiviteternas omfattning skall vi till att börja med se hur stor andel av de intervjuade föreningar- nas intäkter som det statliga lokala aktivitetsstödet utgör. 
  
 LOK-stödets 
  andel 
 Spännvidden med avseende på  
 LOK-stödets 
  andel av de totala intäkterna är stor mellan de intervjuade föreningarna. Stödets andel av intäkterna finns i intervallet 40 % till några promille. 67 % av föreningarna ligger inom intervallet  
 0-5 
  %, 25 % inom intervallet  
 6-10 
  % och 8 % inom intervallet 10- 40 %. Medianen är 3,5 % (medelvärde 5,7 %). Kent, lotterier m.m. står för en betydligt större del av föreningarnas intäkter. I några föreningar utgör Neal  
 30-40 
  % av de totala intäkterna. Ekonomin upplevs i övrigt av de flesta föreningarna som god eller i balans.  
 LOK-stödets 
  andel av föreningarnas totala intäkter har, om vi jämför med de studier vi referat till ovan, sjunkit ytterligare. 
 Följande kurvor speglar dels utfallet av beloppet per sammankomst sedan 1971 (i löpande priser) och vad beloppet skulle ha varit (i fasta priser) om  
 10-kronan 
  följt den allmänna prisutvecklingen (konsumentprisindex): 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 37 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 Löpande 
  
 F asta priser 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 1971/72 
  
 1973/74 
  
 1975/76 
  
 1977/78 
  
 1979/80 
  
 1981/82 
  
 1983/84 
  
 1985/86 
  
 1987/88 
  
 1989/90 
  
 1991/92 
  
 1993/94 
  
 1995/96 
  
 Fig. 1. Belopp per sammankomst i löpande och fasta priser,  
 1971-1996. 
  
 Beloppet 10 kr 1971 motsvarar således ung. 57 kr i dagens penning- värde. Det genomsnittliga beloppet per sammankomst idag är drygt 30 kr. Värdet av  
 10-kronan 
  har alltså sjunkit till ungefär halva värdet sett till hela perioden. Detta är således en av förklaringarna till att LOK- stödets relativa andel av föreningarnas totala intäkter minskat. 
 Antalet sammankomster 
 Har då även antalet aktiviteter sjunkit som en följd av stödets relativt minskade betydelse? Följande diagram visar antalet sammankomster som erhållit aktivitetsstöd under årens lopp: 
  
 38  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 S a m m a n ko m ste r 
  
 8 00 0 0 0 0 
  
 7 00 0 0 0 0 
  
 6 00 0 0 0 0 
  
 5 00 0 0 0 0 
  
 4 00 0 0 0 0 
  
 3 00 0 0 0 0 
  
 2 00 0 0 0 0 
  
 1 00 0 0 0 0 
  
 0 
  
 1971/72 
  
 1973/74 
  
 1975/76 
  
 1977/78 
  
 1979/80 
  
 1981/82 
  
 1983/84 
  
 1985/86 
  
 1987/88 
  
 1989/90 
  
 1991/92 
  
 1993/94 
  
 1995/96 
  
 Diagram 1. Antalet sammankomster som erhållit  
 LOK-stöd 
 1971-1996. 
  
 Antalet bidragsberättigade sammankomster ökade, som vi ser av diagrammet, de första tio åren från att drygt 2 milj/år till ung. 7 milj/år. I slutet på  
 1980-talet 
  och i början av  
 1990-talet 
  sj önk antalet samman- komster för att öka igen från 1992/93. Att antalet samma nkomster ökade beror förmodligen på att beloppet höjdes, men också på att kravet på antalet deltagare per sammankomst sjönk från 5 till 3. För att få fram det totala antalet deltagare under årens lopp måste man se på respektive distriktsförbunds statistik för respektive år. Antalet deltagare säger dock inget om det är samma personer som blivit aktivare eller om det är nya medlemmar som har tillkommit. 
 Det statistiken ovan visar är alltså bara vilka sammankomster som fått stöd, inte stödets effekter på antalet sammankomster. 
 Att mäta effekterna av just det statliga aktivitetsstödet på omfatt- ningen av aktiviteterna kompliceras dock av att kommunerna ger mot- svarande stöd för exakt samma aktiviteter, även om de kommunala reglerna för stödet ofta skiljer sig från de statliga reglerna. För att kunna bedöma statens andel av det totala aktivitetsstödet frågade vi de intervjuade föreningarna hur mycket det kommunala stödet utgjorde av föreningarnas totala intäkter. 
 Ett fåtal kommuner har inget aktivitetsstöd. I övrigt är den relativa andelen av det kommunala aktivitetsstödet ungefär som det statliga stö- det. I 59 % av föreningarna utgör det kommunala aktivitetsstödet  
 0-5 
  % 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 39 
  
 av intäkterna, i 27 % av föreningarna mellan  
 6-10 
  % och i 14 % av föreningarna mellan  
 10-30 
  %. Medianen för det kommunala stödet är lika som för det statliga dvs. 3,5 % (medelvärde 5,3 %). Lägger vi ihop det statliga och det kommunala aktivitetsstödet blir medianen 7,2 % (medelvärde 11 %). Det är ju möjligt att benägenheten för att söka det statliga aktivitetsstödet bland de föreningar som söker skulle minska om inte det kommunala aktivitetsstödet fanns. Rutinerna och blanketterna är ju ungefär desamma och för samma aktiviteter så varför skulle man bara söka på ett håll. 
  
 LOK-stödets 
  betydelse 
 Vi har inte bara frågat de intervjuade om hur stor andel det statliga aktivitetsstödet utgör av de totala intäkterna. Vi har även frågat före- ningarna vad de anser om effekten av detta stöd. 
 Ung. 36 % av de intervjuade föreningarna anser att stödet har stor betydelse, drygt 43 % säger att stödet har en relativt stor betydelse och resten, dvs. drygt 20 % anser att stödet har liten betydelse. Dessa siffror stämmer ganska bra med Föreningsstudien 1994, som dock hade fler svarsalternativ.  
 31 
  
 Att så många anger att stödet har en relativt stor betydelse beror så- ledes på att stödet har relativt stor betydelse för ungdomsverksamheten och att man ser till det absoluta beloppet och inte till den ringa procent- satsen. Beloppet uttryckt i absoluta tal finns inom intervallet 1 000 kr upp till fler hundra tusen kronor. I enstaka föreningar kan t.ex. 8 000 kr utgöra 40 % av en förenings intäkter, medan stödet i en annan förening kan vara flera hundra tusen kronor, men ändå bara utgöra 6 % av före- ningens intäkter. 
 För vissa föreningar har stödet således en stor reell betydelse, medan det för andra bara har en marginell betydelse totalt sett, även om det har betydelse för själva ungdomsverksamheten. 
 Några röster från intervjusvaren: 
 – Föreningens verksamhet varken står eller faller med  
 LOK-stödet, 
  men det är ett välkommet tillskott. I och med de kommunala ned- dragningarna blev många oroliga för föreningslivets framtid men ser det ej som ett allvarligt problem eftersom aktivitetsstödet är en så liten del av ekonomin. 
  
 31  
 Föreningsstudien 1994, s. 24. Här svarsalternativen: mycket stor, stor, liten, mycket liten och ingen alls. 
  
 40  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 – Verksamheten bygger till stor del på stödet. Om man ser till om- sättningen kan stödet te sig relativt litet, men de ca 90 000 kronorna totalt har stor betydelse. 
  
 – Stödet är ett viktigt tillskott även om det inte är så oerhört m 
  
 ycket. 
  
 För viss verksamhet har stödet stor betydelse. 
  
 – 
  
 Ser kanske lite ut på papperet men eftersom föreningen arbetar på marginalen är varje hundralapp ett jätteviktigt tillskott. Skulle gärna vilja ha mer stöd. 
  
 – 
  
 Alla bidrag är bra, föreningen lever mest på bidrag. 
  
 – 
  
 Stödet är helt avgörande för verksamhetens framgång eller fall. 
  
 – 
  
 Stödet har relativt stor betydelse, det ger ju mer pengar. 
  
 Om stödet togs bort? 
 Eftersom aktivitetsstödet inte är öronmärkt utan ingår som vilken resurs som helst bland föreningens intäkter, är det svårt att ställa frågan om just aktivitetsstödets effekter. Vi frågade därför den hypotetiska frågan om vad som skulle hända om stödet i stället togs bort. 75 % svarade att det skulle få negativa effekter, medan 25 % svarade små eller inga effekter. De som sade att det skulle få negativa effekter, trots att stödet endast utgör en liten andel av de totala intäkterna är de som anser att det ändå har stor betydelse för ungdomsverksamheten. Om stödet togs bort skulle följden bli att föreningarna blev tvungna att försöka dra in dessa pengar på annat sätt, t.ex. genom att sälja fler lotter, utöka det ideella arbetet, höja medlemsavgifterna eller försämra kvaliteten på aktiviteterna. 
 Men man menar också att om man tar bort stödet kan det få andra effekter. Om staten skulle ta bort sitt stöd, skulle kanske detta uppfattas som negativt bland andra stödgivare. Kommunerna skulle möjligtvis bli mer restriktiva i sin hållning. 
 Stödet har dock en faktisk betydelse för föreningarnas övriga in- komster. Vid fördelning av medel från kommersiell bingoverksamhet tar man hänsyn till föreningens aktivitetsstöd, där fler aktiviteter ger fler poäng. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 41 
  
 Några röster från intervjusvaren: 
  
 – 
  
 Breddidrotten skulle minska, eftersom det är dit stödet går. 
  
 – 
  
 Speciellt ungdomsverksamheten skulle minska, de yngre är mer beroende av stödet för sina intäkter än de äldre. 
  
 – 
  
 Deltagaravgiften skulle höjas. 
  
 – 
  
 Man skulle få skära i vissa utgifter t.ex. för resor för att slippa minska verksamheten. 
  
 – 
  
 Sänka kvaliteten på verksamheten. 
  
 – 
  
 Ta bort vissa aktiviteter. 
  
 – 
  
 Många föreningar skulle säkert få lägga ner på sikt. 
  
 – 
  
 Det vore en dålig signal till kommunerna som troligen också skulle ta bort sina stöd. 
  
 – 
  
 Det vore en felaktig signal från staten när det gäller folkhälsans betydelse. Skolan har inte tillräckligt med idrottsaktiviteter. 
  
 – 
  
 I dagsläget liten effekt men tiderna kan förändras. 
  
 – 
  
 Föreningen står inte och faller med det statliga stödet. Mer ett symboliskt värde. Försvinner både det statliga och kommunala blir det mer besvärligt. Man kan naturligtvis öka Neal, men det innebär att man tar andelar från andra föreningar. 
  
 – 
  
 Inga Nu. Tack vare Loket. Men när Loket är borta. 
  
 – 
  
 Stödet är livsviktigt. 
  
 – 
  
 Om 120 000 satsas på ungdomen och 30 000 försvinner, ja? 
  
 – 
  
 Ledarnas tid och energi skulle gå till att skaffa pengar istället för att utveckla ungdomsarbetet. 
  
 – 
  
 Ännu mer ideellt arbete. När kommunala stöd togs bort innebar det att man fick arbeta mer ideellt med anläggningarna 
  
 42  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 I vissa fall skulle, enligt de intervjuade, verksamheten få skäras ned eller det skulle få effekter på kvaliteten. I många fall skulle man försöka ersätta stödet och hålla uppe aktivitetsnivån antingen genom mer ideellt arbete, höjda avgifter eller ökad försäljning. 
 Varför söker inte alla  
 LOK-stöd? 
  
 Skulle man kunna dra slutsatsen att de som söker stöd tycker att det har betydelse annars skulle man inte bry sig om att söka stöd eller är det så att det är självklart att man utnyttjar alla möjliga inkomstkällor? 
 Om  
 LOK-stödet 
  verkligen har en stor betydelse varför söker då inte alla föreningar? I Folkrörelseutredningen (SOU 1987:37) hade man en siffra på att ungefär 40 % av föreningarna inte sökte  
 LOK-stöd, 
  men man visste inte av vilken anledning de inte sökte. 
 32 
  
 Bland de distrikt som finns representerade i denna undersökning söker 42 % av föreningarna i Småland, 55 % i Örebro och 52 % i Väs- terbotten. Det är långt ifrån alla föreningar som söker stöd. Vi kan inte säga om denna andel sjunkit under åren, men vi kan konstatera att an- delen som inte söker stöd är ganska stor. I Föreningsstudien 1994 sägs att 61% av föreningarna redovisar  
 LOK-stöd. 
 33 
  
 Varför söker då föreningarna inte  
 LOK-stöd? 
  Västerbottens dist- riktsförbund gjorde i samband med denna utredning ett utskick till de 171 föreningar som inte sökte  
 LOK-stöd 
  hösten 1996. Svarsfrekvensen var dock låg, endast 23 % (39 st) svarade. Av dessa sa 28 % (11) att verksamheten var vilande, 23 % (9 st) att man inte hade aktiviteter i bidragsberättigade åldrar. Några menade att man inte var informerade, saknade ledare, hade bristande rutiner, problem i klubben etc. 
 34 
  
 Smålands distriktsförbund gjorde en liknande 
  
 undersökning 
  
 1994 av 
  
 de föreningar som inte sökt  
 LOK-stöd 
  våren 1994. 
  
 I denna unders 
  
 ökning 
  
 fanns 289 svar. Av dessa uppgav 32 % att de antingen inte hade medlemmar i dessa åldersgrupper eller hade för få för att det skulle vara värt besväret att skicka in en ansökan. 24 % angav att de glömt att skicka in, missat datumet, slöhet m.m. Knappt 10 % ansåg att de an- tingen inte kände till stödet eller hade för dålig information. Knappt 6 % sökte via andra organisationer, hos drygt 6 % var verksamheten vilande. 9 % angav som skäl att de byggde om lokaler, att de faktiskt skickat in ansökan som verkade ha kommit bort etc. Ytterligare andra angav att 
  
 32 
  
 SOU 1987:37, s. 23. 
  
 33 
  
 Föreningsstudien 1994, s. 23. 
  
 34 
  
 Enkät sammanställd av Västerbottens distriktsförbund  
  
 1997-06-03. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 43 
  
 verksamheten var ny, tyckte det var för jobbigt att ansöka, skickade in ansökan vid annan tidpunkt, behövde ej stödet etc.  
 35 
  
 Hos ung. 56 % av de som inte sökte fanns således antingen ingen verksamhet i rätt ålder eller också var verksamheten vilande. Andra skäl var att man sökte genom andra förbund, hade skickat in ansökan, byggde om etc. Det är möjligtvis bland de 25 % som hade glömt, missat datum etc. som vi finner fall där stödet egentligen inte haft en tillräckligt stor betydelse. 
 Sammantaget kan man därmed säga att de flesta föreningar, som har en bidragsberättigad verksamhet, faktiskt söker  
 LOK-stöd. 
  I annat fall skulle dessa föreningar kunna utgöra vår kontrollgr upp för att se om verksamheterna på något sätt skiljer sig från dem som får  
 LOK-stöd. 
  
 Detta innebär naturligtvis inte att stödet har effekter bara för att alla som har möjlighet söker stödet. Det innebär bara att de flesta åtminstone tycker att de inte vill vara utan stödet. 
 Om stödet fördubblades? 
 För att testa stödets effekter ställde vi inte bara den hypotetiska frågan om vad man trodde skulle hända om stödet togs bort, utan även vad som skulle hända om stödet i stället fördubblades. 25 % av de intervjuade ansåg att ett fördubblat stöd inte skulle ge några effekter. Ungefär hälften trodde att de skulle öka kvaliteten på befintliga aktiviteter och 25 % att såväl kvantiteten och kvaliteten skulle öka. Exempel var att ha  
 "prova-på-aktiviteter" 
  för att få ännu mera bredd, bjuda in föreläsare för att inspirera unga, minska den höga belastningen på ledarna, satsa på utbildning av ledare, kunna ha elitsatsningar etc. 
 Att man inte skulle öka antalet aktiviteter särskilt mycket var de allra flesta överens om. Det berodde dels på att var det svårt att locka fler ungdomar då man redan idag ansåg sig göra allt vad gäller värvning till idrottsaktiviteter, dels att det var svårt att få tag i fler ledare. Dessutom skulle det uppstå praktiska problem om antalet aktiviteter ökade beroende på lokalfrågan, dvs. det fanns i många fall helt enkelt inte fler tider i lokalerna för att öka aktivitetsnivån. 
 Det är alltså inte säkert att den kritiska variabeln är mer pengar utan det kan lika gärna vara så att det är svårt att få tag på ledare, att få för- äldrar att ställa upp och att det finns brist på tider i lokalerna. 
  
 35  
 Enkät utskickad av Smålands distriktsförbund hösten 1994 till de som inte sökte  
 LOK-stöd 
  våren 1994. 
  
 44  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 En tänkbar effekt av det statliga aktivitetsstödet är att det kanske inte ökar det totala antalet aktiviteter eller deltagare, men däremot ökar omfattningen av antalet sammankomster. Man kan ju tänka sig att akti- viteterna delas upp i mindre grupper för att man på så sätt skall kunna redovisa fler sammankomster och därmed erhålla ett större totalt stöd. Att antalet sammankomster ökade 1992 kan delvis vara ett utslag av att man minskade kravet på antal deltagare per sammankomst från 5 till 3. 
 Vi frågade föreningarna om de  
 organiserade  
 sin verksamhet för att passa de statliga reglerna. De flesta, knappt 70 %, svarade emellertid att aktiviteterna inte anpassades efter reglerna. De flesta utövar sina akti- viteter och ser sedan efteråt vad de kan få bidrag för. Man tänker inte i "regeltermer". 30 % säger sig dock anpassa aktiviteterna så att de kan få större bidrag. 
 Om detta är en positiv eller negativ effekt är däremot svårt att säga. Det beror på hur man organiserar aktiviteterna. Att försöka samla en grupp för att få bidrag kan ju vara positivt med tanke på att bidragets syfte är att stimulera till att skapa gr upper som i sin tur förutsätts sti- mulera andra värden, t.ex. demokratiska och sociala värden. Om det bara är så att man delar upp större grupper i mindre för att därigenom erhålla ett större bidrag behöver naturligtvis inte leda till en bättre verk- samhet. 
 Antal sammankomster behöver alltså inte vara ett bra mått på vare sig aktivitetsnivå eller innehållet i aktiviteterna. 
  
 LOK-stödets 
  relativa betydelse är alltså idag ganska liten. Stödets betydelse har dessutom minskat under årens lopp. Det hindrar dock inte att föreningarna  
 uppfattar  
 eller anser att stödet trots detta fortfarande har en relativt stor betydelse. Det man säger från föreningshåll är att många bäckar små.. 
 Symboliska effekter 
 En del av de intervjuade (38 %) framhåller att det inte är den ekono- miska effekten i sig, utan mer den symboliska att staten stöttar verk- samheten som är viktig. Det är ett kvitto från staten på att verksamheten anses viktig. 
 Några röster från intervjusvaren: 
  
 – 
  
 Sätter ibland norm för andra bidrag/aktiviteter 
  
 – 
  
 Har ett stort symboliskt värde (kicken för de som arbetar med ungdomarna). 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 45 
  
 – 
  
 Drar staten ner skjuter kommunerna inte till. 
  
 – 
  
 Ett kvitto på att det som görs uppskattas. 
  
 – 
  
 Viktigt att visa föräldrarna att det finns stöd (legitimitet). 
  
 Långt ifrån alla anser dock att statens stöd har en symbolisk effekt. 30 % säger att det inte har det och 25 % vet ej. 
  
 3.2.2 
  
 LOK-stödets 
  
  påverkan på inriktningen av aktiviteterna? 
 Om aktivitetsstödet inte påverkar omfattningen i särskilt hög grad, kan den då påverka inriktningen på aktiviteterna? 
 Negativa effekter 
 Det påstås ibland att  
 LOK-stödet 
  gynnar etablerade idrotter, pojkid- rotter, lagidrotter etc. Vi frågade de intervjuade föreningarna om de ansåg att stödet hade några negativa effekter (även om vi inte kan för- vänta oss att dessa föreningar skulle svara ja på att det gynnade de etablerade idrotterna). De allra flesta (58 %) menade att det åtminstone inte missgynnade deras idrotter. Och här har vi då täckt in alla typer av idrotter. I några undantagsfall har man svårt att samla 3 deltagare och då går man alltså miste om bidrag. 
 21 % av de intervjuade säger att stödet har negativa effekter och 21 % vet ej. En del av de föreningar som har individuella idrotter svarar att de inte själva märker av de negativa effekterna av att lagidrotter gynnas av stödreglerna, men har förstått att så är fallet. 
 En förening svarade att det snarare är kommunens stöd som gynnar pojkidrotter, eftersom kommunerna bygger arenor osv. för pojkidrotter. Arenor och anläggningar är det dyra i verksamheten. 
 Flera föreningar svarade att stödet gynnar lagidrotter, p.g.a. stödreglerna, men att detta inte är något negativt eftersom det är lag- idrotter som är de populäraste idrotterna och att det är lagidrotter som skapar mest gemenskap mellan ungdomarna. 
  
 46  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 Bredd-elit? 
  
 I utredningen Idrott åt alla? (Ds 1993:58) finns ett påstående om att pengarna från breddidrotten skulle gå till elit (som dock utgjordes av endast en fallstudie). Den här intervjuundersökningen ger inget sådant belägg (även om en av de intervjuade sade att ingen i så fall skulle säga det). Att det inte satsas på elit beror helt enkelt på att de flesta föreningar inte har någon elit. 75 % av föreningarna säger sig satsa på bredd, medan resten på såväl bredd som elit. I den mån man har elit måste naturligtvis även dessa ges bra förutsättningar, menar man. 
 Vi valde att inte fråga föreningarna hur stor del av kostnaderna de lägger på ungdomsaktiviteter (föreningarna uppgav att de flesta aktiva var ungdomar), eftersom vi antog att föreningarnas sätt att beräkna skulle skilja sig åt och då blir inte heller siffrorna meningsfulla. 
 Demokratiska och sociala effekter 
 Syftet med idrottsstödet, liksom övrigt organisationsstöd, är att det i t.ex. idrottens fall inte bara skall leda till fysiska aktiviteter, utan att föreningslivet i sig är en verksamhet där sociala och demokratiska as- pekter är viktiga. Man skall inte bara lära sig samhällets demokratiska spelregler, utan även sociala värden skall utvecklas, större förståelse för varandra, större förståelse mellan olika grupper i samhället etc. Det är en anledning till att bidraget ges till grupper vilka utgör en förutsättning för att dessa värden skall kunna utvecklas. 
 Detta kan vi läsa i ursprungsmotiven för stödet i allmänhet. Liknande eller nästan exakt samma målformuleringar har följt stödet under årens lopp. "Stödet till det lokala föreningslivets ungdomsaktiviteter är särskilt betydelsefullt för den viktiga verksamhet som idrottsrörelsen har bland barn och ungdom. Verksamhetens betydelse för att träna ungdomar i såväl fysiska aktiviteter som deltagande i föreningslivets demokratiska beslutsprocesser är stor."  
 36 
  
 I vilken mån anser sig föreningarna ta till vara eller utveckla dessa värden? Och kan detta i så fall tillskrivas  
 LOK-stödet? 
  De flesta före- ningar svarar "naturligtvis" ja på en fråga om föreningen så att säga bidrar till att infria sådana värden (knappt 80 %). Många tycker dock att frågan är svår att besvara. En del svarar att det egentligen inte är något man "direkt tänker på eller diskuterar". Man anser att man tar sitt 
  
 36  
 Prop 1994/95:100, bil. 14, s. 73. 
  
 SOU 1998:33  
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 47 
  
 sociala ansvar, men inte att "nu skall vi överföra demokratiska prin- ciper." 
 Några röster från intervjusvaren om de sociala aspekterna: 
  
 – 
  
 Ett oerhört stort socialt ansvar anser man sig ha. Varje tisdag har man öppet hus för ungdomarna där man blandar idrottsligt med andra aktiviteter. Det finns inte så mycket i övrigt att göra. Föräld- rarna har inte heller råd med så mycket. 
  
 – 
  
 Ja man håller i ungdomarna och har kul. 
  
 – 
  
 Ja, oberoende av bidrag. 
  
 – 
  
 Ja. alla får vara med, ingen utslagning. 
  
 – 
  
 Ja i högsta grad. Det är en sport där man också tillbringar en stor del av tiden vid stallet. Man försöker hålla låga priser på ridlektioner 
  
 – 
  
 Avgifter sätts så att alla kan vara med. 
  
 – 
  
 Här ser man de stora värdena. Brottning är en arbetarsport där man inte alltid har uppbackning hemifrån. Man plockar upp en del ungdomar, som skapar sig självförtroende och därmed kanske även blir bättre i skolan. 
  
 – 
  
 Om någon inte kan betala medlemsavgiften brukar det ordna sig ändå. 
  
 – 
  
 Den sociala verksamheten går före den idrottsliga i föreningen. 
  
 – 
  
 En stor social funktion. Man fångar dock upp de redan frälsa, då- liga på att fånga upp strulputtarna. Idrottsalliansen (400 klubbar) hade på förslag att ta sig an varsin strulputt. Det har inte reali- serats. 
  
 Några föreningar sade sig emellertid diskutera dessa frågor mer direkt, att sektionerna kan ha studiecirklar om regler och hur man skall fungera tillsammans eller att det står i föreningens stadgar att alla skall få delta på lika villkor. En förening påpekade att det är svårt att hitta någon koppling mellan det statliga stödet och föreningarnas eventuella arbete med sociala och demokratiska frågor. En annan förening menade 
  
 48  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 att det är just med hjälp av aktivitetsbidraget som sociala obalanser kan jämnas ut, t.ex. då vissa föräldrar har svårt att betala för sina barns aktiviteter. 
 Någon menade vidare att det förekommit att de diskuterat etik och moral, men det beror på ledarna. Sociala värden är viktiga men samtidigt finns ett inneboende faktum att vissa slås ut, prestationsmässigt eller t.ex. då föräldrar inte har råd att betala för barnens deltagande. 
 För att påverka de demokratiska och sociala värdena spelar natur- ligtvis ledarna en stor roll. Bidraget i sig skapar givetvis inte automatiskt dessa värden. Innehållet i verksamheterna påverkas till stor del av vilka utbildningar som ledarna går, både specialförbundens och SISU:s utbildningar. 
 Rent allmänt uppfattade föreningarna i vår studie ledarsituationen som bra i 38 % av föreningarna, 32 % som relativt bra medan 30 % ansåg att den inte var bra. Många föreningar satsar stora resurser på ledarutbildning, medan många får lita till föräldrar som ledare eller att de något äldre utbildar de yngre. En del föreningar har ofta eller alltid svårt att hitta ledare. Flera menade att det blivit allt svårare att engagera föräldrarna som ledare. Dessa har inte tid eller ser verksamheten som barnpassning. 
 Att föreningarna påstår sig ha en socialt bra verksamhet är en sak. Att belägga något samband mellan  
 LOK-stödet 
  och föreningarnas in- riktning när det gäller att t.ex. utveckla de sociala och demokratiska värdena är en helt annan sak. Bidraget är ett aktivitetsbidrag och ställer inga innehållsliga krav, bara krav på ålder och antal deltagare som antas befrämja dessa värden. Om verksamheten som stödet främjar i allmänhet är bra är ju detta naturligtvis viktigt och bra, men säger inget om stödets effekter. 
  
 3.2.3 
  
 Alternativ eller bara justeringar? 
  
 Alternativ 
 Vad anser de intervjuade om  
 LOK-stödet? 
  Är det bra som det är? Skall det justeras något eller finns det bättre alternativ? Drygt 75 % anser att stödet är bra som det är, dvs. man vill inte ersätta det eller anser att det är svårt att finna alternativ som är bättre.  
 LOK-stödet 
  anses utgöra ett bevis på att man verkligen gör något, ett bevis för att man utför aktivi- teter. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 49 
  
 Alternativet att t.ex. göra om  
 LOK-stödet 
  till ett projektstöd, dvs. att man får söka medel för särskilda projekt ansåg många inte vara ett bra alternativ. Ett sådant alternativ skulle missgynna små föreningar som inte hade vana att formulera ansökningar eller resurser att söka bidrag. Krav på projektbeskrivningar och pappersarbete skulle hindra ny verk- samhet från att komma igång och det skulle dröja ännu längre innan pengarna betalades ut. Projektformen skulle innebära ännu mer arbete för de redan tungt belastade ledarna. 
 Dessutom kan det vara svårt eller omöjligt att definiera, mäta och kontrollera kvalitet i de här sammanhangen. Detta angavs vara speciellt svårt i bred verksamhet till skillnad mot i elitverksamhet. Dessa före- ningar menade också att vackra projektbeskrivningar inte säger någon- ting om den faktiska kvaliteten i verksamheten. Några angav att det redan idag fanns möjligheter att söka olika projektbidrag. 
 Några ansåg däremot att projektanknytning vore en bra idé. Detta skulle leda till att föreningarna tänkte igenom sin verksamhet bättre. Det är också bra då pengarna skall redovisas och verksamheten utvärderas. 
 Någon angav att det är nödvändigt att styra upp stödet bättre, och styra bort från elittänkande och gynnandet av pojkidrotter. Inom flera idrotter saknas etik, moral och en jämlik och jämställd människosyn. Detta borde diskuteras i styrelser, föreningar, mellan föreningar och kommuner osv. 
 Några röster från intervjusvaren: 
  
 – 
  
 Gör inte om bidraget till projektstöd. För projekt finns många andra "källor" att söka ur. Alltför många "spärrar" brukar finnas i projektformen, ex. vända sig till tjejer, invandrare, nyskapande verksamhet m.m.. Det behövs ett bidrag som stöder den grundläg- gande, dagliga verksamheten i en förening. En bra idé att gynna kvalitet på något sätt före massverksamhet. Men hur mäter man kvalitet? 
  
 – 
  
 Det är viktigt att hålla kvar aktivitetsstödet, eftersom det är lätt 
  
 att mäta och man så att säga vet vad ungdomarna gör. 
  
 – 
  
 Stödet är bra som det är, eftersom det gynnar bredden. 
  
 – 
  
 Totalt föreningsbidrag från stat, kommun och landsting. Krite- rierna skulle vara kön, aktiviteter, ekonomi, invandrare. Man skulle se om det gavs förutsättningar för idrott för båda könen för att få stöd för denna idrott. 
  
 – 
  
 Man bör kanske se över kostnaden för en medlem i olika klubbar. 
  
 50  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 – 
  
 Projekt missgynnar små klubbar. 
  
 – 
  
 Svårt mäta kvalitet. Vad är kvalitet -  
  
 SM-guld? 
  Social gemenskap? Antal ungdomar som tränar? 
  
 – 
  
 Bra som det är. Projekt leder oftast ingenstans, dvs. en rapport och sedan inget. Man skulle kunna tänka sig att differentiera stödet för att ge en jämnare balans mellan pojkar och flickor. 
  
 – 
  
 Att knyta bidraget till projekt vore en jättebra idé. Tror att detta skulle leda till att föreningarna tänkte igenom sin verksamhet bättre. Detta vore ett bra sätt att få stöd. Föreningen arbetar redan mycket i projektform. 
  
 – 
  
 Aktivitetsstödet bör styras upp bättre, det är grunden för mycket annat stöd. Det måste styras från elittänkande och gynnande av pojkidrotter till kriterier som gynnar motsatsen. 
  
 – 
  
 "Idrotten vill" ..är vackra ord på ett papper om hur barn- och ungdomsidrott ska bedrivas i Sverige. Något att visa upp för föräld- rar och politiker. En bra idé vore att utveckla dessa riktlinjer och verkligen fördela bidrag utifrån sådana kriterier, så att stödet inte gynnar och uppmuntrar ett stort antal sammankomster inom samma idrott utan i stället flera idrotter för de yngre. 
  
 De flesta av de intervjuade anser således att  
 LOK-stödet 
  är ett bra stöd och att det därför bör behållas. Det är svårt att se andra alternativ. Däremot kan många tänka sig justeringar i nuvarande regler. 
 Justeringar 
 50 % av de intervjuade anser att de nuvarande reglerna är bra, medan 50 % vill ha vissa justeringar. De justeringar som föreslås gäller i många fall åldersgränserna, såväl uppåt som nedåt. Att man v ill höja den övre åldersgränsen kunde bero på att det annars kunde vara svårt att få ihop lag, att de äldre behövs i lagen för att få aktiviteter och spelet att fungera, att reglerna innebär en för tidig specialisering och att de äldre faller bort eftersom de inte är lönsamma för föreningen. En före- ningsrepresentant menade att den låga övre åldersgränsen är en "08- beställning" eftersom den passar tätortsföreningar - där det finns stora 
  
 SOU 1998:33  
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 51 
  
 ungdomsgrupper och alla har nära t ill allt - och missgynnar glesbygd, där det är svårt att få ihop lag utan att de äldre är med. 
 När det gäller den nedre åldersgränsen framkom synpunkter både om höjning och om sänkning. Vissa menade att den borde sänkas så att fler grupper blir berättigade t ill stöd, eftersom de hade många aktiviteter för barn i dessa åldrar. Andra menade att den borde höjas så att föreningarna inte "jagar efter" så små barn som medlemmar. Dessa menade att det inte är bra att specialisera sig för tidigt på en idrott, då tröttnar barnen snabbt. Det är mycket bättre att barn yngre än 7 år pro- var på olika idrotter i t.ex. idrottsskola. 
 Några anser att reglerna missgynnar vissa idrotter, liksom att rika klubbar inte borde få något stöd. 
 Flera föreningar tycker att kommunerna och staten borde ha samma regler för stöden med avseende på ålder, antal deltagare per samman- komst och att inlämningstidpunkten för ansökan skulle vara densamma. Några ansåg även att det kunde räcka med att lämna in ansökan 1 ggr/ år och inte 2 ggr/år som nu. 
 För att se hur de kommunala reglerna skiljer sig ifrån de statliga när det gäller aktivitetsstöd, har vi sammanställt uppgifter från en enkät som skickats till alla kommuner. Det vi kan se av dessa svar är att reglerna i stort sett i varenda kommun i något avseende skiljer sig från de statliga reglerna.  
 37  
 Det gäller såväl med avseende på bidragsberättigad ålder, antal deltagare i sammankomsterna och med avseende på stödstorlek. Endast ett fåtal kommuner har tagit bort det kommunala aktivitetsstödet, men har då oftast "lagt in" detta i något annat bidrag. 
 Om vi i övrigt ser till administrativa frågor är det få som tycker att  
 LOK-stödet 
  är krångligt att hantera. Exakt hur mycket tid föreningarna lägger ned på administrationen har vi inte brytt oss om eftersom detta är oerhört svårt att uppskatta. I den studie som gällde föreningar i Smålands distrikt som inte sökte  
 LOK-stöd, 
  som vi referat till ovan, var inte administrationen kring ansökan något vägande skäl till att inte söka bidrag. 
 Bland de distriktsförbund som vi har med i denna undersökning har vi frågat hur mycket tid de lägger ned på hanteringen av  
 LOK-stödet. 
  De uppskattar tiden till mellan  
 3-6 
  manmånader, medan Stockholms- distriktet, som en referenspunkt och som har fler föreningar, uppskattar denna till 9 manmånader. 
  
 37  
 I en enkät utskickad av IEC på uppdrag av Idrottsutredningen finns bl.a. en fråga till kommunerna om de kommunala reglerna skiljer sig från de statliga i fråga om lokalt aktivitetsstöd. 
  
 52  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 4 Sammanfattande kommentar 
 Till att börja med kan vi säga att  
 LOK-stödet 
  sedan det infördes 1971 sett ungefär likadant ut. Särskilt många uppföljningar av stödet har inte gjorts. På central nivå finns i stort sett bara uppgifter om totala antalet sammankomster (ej deltagarantal), antalet sammankomster per idrott och totalt utbetalat belopp. Våra kunskaper om  
 LOK-stödet 
  är därför generellt sett ganska dåliga. Siffermaterialet i de uppföljningar som är gjorda är dessutom ganska osäkra och inte alltid jämförbara eftersom man använt olika beräkningssätt. Det är därför svårt att göra jämförelser 
 över åren. 
 Vår intervjuundersökning visar bl.a.: 
  
 – 
  
 Att stödet endast utgör en liten andel av föreningarnas totala intäkter i genomsnitt och att det minskat med tiden. 
  
 – 
  
 Att stödet ökar möjligheterna till inkomster från andra källor, som t.ex. bingointäkter. 
  
 – 
  
 Att det är svårt att belägga om stödet vare sig ökar omfattningen av aktiviteterna eller inriktningen på dessa. 
  
 Men att de intervjuade menar: 
  
 – 
  
 Att föreningarna, trots en liten andel, ändå själva anser att stödet har stor eller relativt stor betydelse, åtminstone för ungdomsverk- samheten. 
  
 – 
  
 Att stödet kan ha en symbolisk effekt. 
  
 – 
  
 Att föreningarna säger sig bli tvungna att t.ex. öka det ideella arbetet, höja medlemsavgifterna eller få sämre kvalitet på aktivi- teterna om stödet togs bort. 
  
 – 
  
 Att en ökning av stödet inte skulle öka antalet aktiviteter, däremot öka kvaliteten på befintlig verksamhet. 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 53 
  
 – Att de flesta föreningar anser att stödet fungerar bra och har svårt att se andra alternativ. 
 Hur säkra är då ovanstående resultat, dvs. vad är det som säger att intervjusvaren ger en riktig bild av  
 LOK-stödets 
  effekter? Det vi i all- mänhet kan säga är att svårigheten med att göra uppföljningar eller ut- värderingar av tillståndet i idrottsföreningarna är att det faktiskt är svårt att ta fram ett bra representativt urval. Detta gäller naturligtvis även för denna undersökning. Det är därför som vi i tolkningen av resultatet måste ha i åtanke dels att urvalet är litet, dels att svaren kommer från dem som faktiskt erhåller stöd, dvs. graden av objektivitet kan ifråga- sättas. 
 Det som ofta är svårt i effektmätningar, vilket även gäller i detta fall, är att kunna isolera effekten av  
 ett  
 stöd i förhållande till alla andra inkomstkällor. Detta blir än mer uppenbart ju mindre stödet är och desto längre det funnits. 
 Det vi åtminstone med ganska stor säkerhet kan säga är att LOK- stödet utgör ett litet stöd, endast 3,5 % av föreningarnas intäkter. Här är våra siffror (åtminstone för dessa föreningar) förmodligen ganska säkra eftersom föreningarna i förväg fått frågor och uppmanats att specificera såväl det statliga som det kommunala aktivitetsstödet. 
 Att ett stöd är litet behöver inte alltid vara en nackdel om det t.ex. finns specifika kriterier för att erhålla detta stöd, dvs. stödet är unikt. Det enda specifika kravet är att sammankomsten kräver 3 deltagare och skall pågå en viss tid och att det avser ungdomar i en viss ålder. Det statistiken av antalet sammankomster visar är dock bara vilka samman- komster som fått bidrag, ej effekterna av själva stödet. 
 Nu säger vissa av de intervjuade att de kan ha påverkats i organi- serandet av aktiviteterna för att på så sätt erhålla ytterligare stöd. Där kan vi tala om en effekt av  
 LOK-stödet 
  och det är möjligt att man dess- utom försöker få fler deltagare per sammankomst, men det vet vi inte. Om det är en positiv eller negativ effekt vet vi inte heller. 
 Samtidigt vet vi inte ens hur "riktiga" uppgifterna är i re dovisningen av antalet sammankomster. Riksdagens revisorers undersökning som vi redovisade ovan av aktivitetsstödet visade på många fel i redovisningen, även om felen ofta berodde på okunskap. Denna undersökning byggde inte på ett slumpmässigt urval och resultatet bör därför tolkas med stor försiktighet. 
 Samtidigt skall noteras att t.ex. Stockholms Idrottsförbund hösten  
 -96 
  skickade ut ett blad där man efterlyste skärpning vid ansökan om lokalt aktivitetsstöd. Man säger i detta blad att antalet oriktiga ansök- ningshandlingar ökar vid varje ansökningstillfälle. Det gäller såväl små 
  
 54  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 som stora föreningar. I många fall beror detta på okunnighet, säger man, men alltför ofta rör det sig om systematiskt utnyttjande av egna gjorda tolkningar av bestämmelserna. Felaktigheter kan dock även slå åt andra hållet, dvs. vid granskningar visar det sig att föreningar redovisat för få sammankomster, dvs. man har t.ex. följt de kommunala reglerna som kan ha en lägre åldersgräns. 
 Måttet antalet sammankomster säger alltså inte särskilt mycket och det är svårt att använda när det gäller att bedöma  
 LOK-stödets 
  effekter. Antalet sammankomster speglar fortfarande vilka aktiviteter som är bidragsberättigade och antalet följer det belopp som finns för dessa ak- tiviteter. Dessutom är det för svårt att idag bedöma effekterna av stödet eftersom det funnits länge. En sådan studie skulle i så fall ha gjorts en kort tid efter att det infördes 1971 och några år därefter. 
 Man skall inte heller ta för givet att det finns ett automatiskt samband mellan ökat eller minskat  
 LOK-stöd 
  och antalet sammankomster. Det ökade bidraget under  
 1990-talet 
  innebar inte automatiskt att antalet sammankomster ökade och inte skulle antalet sammankomster heller öka om, enligt vår hypotetiska fråga ovan, stödet fördubblades. Föreningarna skulle snarare satsa på kvaliteten i aktiviteterna. Ökad kvalitet kan naturligtvis ha den effekten att t.ex. benägenheten att stanna kvar inom idrotten bland ungdomarna ökar. Utan ökat stöd skulle kanske antalet aktiva minska. Hur det verkligen förhåller sig vet vi naturligtvis inte men ingen slutsats är, rent teoretiskt sett, mer riktig än någon annan. 
 Antalet deltagare skulle kunna vara ett bättre mått för att se om föreningarna lockat fler ungdomar till sina idrotter. Dessa siffror kan vi dock inte få fram utan att gå igenom alla distriktsförbunds årsredovis- ningar för respektive år. Ett problem med måttet antalet deltagare är emellertid att vi inte kan säga om det är samma personer som blivit aktivare eller om det är nya medlemmar som har tillkommit. 
 Av den allmänna statistiken är det således svårt att uttala sig om  
 LOK-stödets 
  effekter, något som kan vara svårt oavsett hur bra och detaljerad statistik man än för, här krävs andra undersökningar. Vi säger alltså inte att stödet inte kan ha effekter på omfattningen av aktiviteterna, bara att vi inte kan belägga hur stor effekt. 
 Om stödet påverkar föreningarnas inriktning, dvs. att man kan uppnå även andra värden, som t.ex. demokratiska eller sociala värden är lika svårt att veta. Det finns och har alltid funnits en allmän tilltro till att idrottsrörelsen främjar dessa värden. Det är en anledning till att man från början ville stödja bl.a. idrotten och få organisationerna att bli starka och oberoende för att stå emot t.ex. vissa kommersiella intressen. 
 Om det nu förhåller sig så att föreningarna bedriver en verksamhet i denna anda bidrar naturligtvis även statens stöd till detta. En del säger 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 55 
  
 sig t.ex. ta ett stor socialt ansvar. Samtidigt är frågor om demokrati etc. inte något man diskuterar i föreningarna. Många tycker att frågor som rör sociala och demokratiska värden är svåra att svara på. I Fritids- utredningen nämns bl.a. en studie som säger att ungdomar i förenings- livet inte är mer benägna än andra att engagera sig i samhällsfrågor. Det är motivet att bli bra i idrott som gör att man går med i en idrotts- förening. Här är påverkan på barn och ungdomar inte större än t.ex. i skolan eller fritidshemmet. 
 38 
  
 Eftersom  
 LOK-stödet 
  i sig inte ställer några krav på innehållet i verksamheten kan man fråga sig varför just  
 LOK-stödet 
  skulle ha någon påverkan på aktiviteternas inriktning.  
 LOK-stödet 
  är ett aktivitetsbidrag, inget annat (vilket inte kan få någon annan följd än att lagidrotter får mycket stöd). Dessutom har ju staten i praktiken frånhänt sig ansvaret för det mer konkreta målformulerandet. Detta är Riksidrottsförbundets uppgift. Formellt sett är det alltså inte samma regler som gäller för idrottens organisationer som för de ungdomsorganisationer inom andra områden som ligger under Ungdomsstyrelsen. 
 Den hypotetiska bild som vi har försökt resonera oss fram till om  
 LOK-stödets 
  effekter, utifrån fakta om dels vad vi vet om dess relativa storlek kontra andra inkomstkällor för föreningarna, statistik om om- fattning etc. och stödets innehållsliga krav skall då ställas som motbild till de effekter som vi fått fram i våra intervjusvar. 
  
 LOK-stödet 
  har som alla inkomstkällor en betydelse för föreningar- nas ekonomi och bidrar med sin andel till föreningsaktiviteterna. Hos vissa föreningar har stödet en stor betydelse och skulle vara svår att ersätta, medan det hos andra föreningar har en marginell betydelse. Stödet är ett stimulansbidrag - vilket också var syftet när det infördes - och inte ett kostnadstäckningsbidrag. Historiskt sett kan man rimligtvis inte säga något annat att bidraget påverkat omfattningen av aktivitets- nivån, men är idag inte särskilt styrande på vare sig omfattning eller inriktning av aktiviteterna. 
 Vår intervjuundersökning visar dock, som förväntat, ett mer positivt resultat av  
 LOK-stödet. 
  Vi kan inte påstå att den ena bilden är mer riktig än den andra. Kanske skall vi justera den mer negativa bilden uppåt och intervjuundersökningens resultat något nedåt. 
 Det vi däremot kan säga, oavsett vilken bild vi väljer ovan, är att om staten fortsättningsvis vill att själva  
 LOK-stödet 
  skall vara något mera än bara ett allmänt stimulansbidrag, dvs. om man har för avsikt att på- verka aktiviteternas inriktning, kan inte stödet se ut som idag. Om am- bitionen är att styra men att styrning via bidraget t.ex. visar sig ad- 
  
 38  
 SOU 1996:3, s. 129 f. 
  
 56  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 ministrativt besvärligt och besvärligt att kontrollera, måste man på annat sätt, t.ex. via utbildningsinsatser etc., påverka idrottens in riktning. 
 Oavsett om man väljer att behålla stödet som det är eller vidtar för- ändringar av något slag kan vi bara avslutningsvis konstatera att de uppföljningssystem som idag finns av stödet inte räcker. Dagens infor- mationssystem, som i stort sett bara visar hur stort stöd som betalas ut och hur många aktiviteter som omfattas av stödet, ger naturligtvis ingen bra bild av hur stödet utvecklas. Den kontroll som görs av distriktsför- bunden är inte bara begränsad utan gäller bara stödets redovisning, inte den verksamhet som den stöder. Det som förvånar är att de gjorts så få uppföljningar och utvärderingar av detta stöd trots att det funnits i mer än 25 år och att det i ekonomiska termer under perioden handlar om flera miljarder kr. Frågan gäller därför inte,  
 om  
 bidraget i fortsättningen skall betalas ut, om uppföljningen skall intensifieras utan  
 hur  
 det skall ske och av  
 vem 
 . 
  
 SOU 1998:33 
  
 LOK-stödets 
  effekter  
 57 
  
 Referenser 
  
 Ds 1993:58.  
 Idrott åt alla? - Kartläggning och analys av idrottsstödet  
 . 
  
 Enkät utskickad av Smålands distriktsförbund hösten 1994 till de som inte sökte  
 LOK-stöd 
  våren 1994. Opublicerad. 
 Enkät sammanställd av Västerbottens distriktsförbund om föreningar som ej söker lokalt aktivitetsstöd.  
 1997-06-03, 
  opublicerad. 
 Enkät utskickad av Idrottsekonomiskt Centrum (IEC) på uppdrag av Idrottsutredningen. 
  
 Riksdagens revisorer 1995.  
 Det statliga stödet till studieförbund och idrott 
 . 
  
 Rapport 1995/96:2. 
 Riksdagstryck. 
 Riksidrottsförbundet 1990. Statligt lokalt aktivitetsstöd till idrottsföre - ningarna- förslag till nya kriterier. Utarbetad av en arbetsgrupp inom Riksidrottsförbundet. 
 Riksidrottsförbundet 1995.  
 Föreningsstudie 1994  
 . 
  
 SOU 1987:37.  
 Stödet till barn- och ungdomsföreningar  
 . 
  
 SOU 1996:3.  
 Fritid i förändring. Om kön och fördelning av fritidsresurser 
 . 
  
 Statens ungdomsråd.  
 Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verk- samhet 
 . Stockholm 1971. 
  
 58  
  
 LOK-stödets 
  effekter 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem 
 Ett diskussionsunderlag rörande förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen 
 Lee 
 Doktorand vid Historiska institutionen Stockholms universitet 
  
 60  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll 
  
 1 Att klargöra det grundläggande problemet ....................................... 
  
 61 
  
 1.1 
  
 Nya direktiv för statens stöd till idrotten .......................... 
  
 61 
  
 1.2 
  
 Idealet om den demokratiska processen............................ 
  
 62 
  
 1.3 
  
 Idealet om den autonoma och aktivitetsinriktade folk- 
  
 rörelsen .......................................................................... 
  
 63 
  
 1.4 
  
 Idrottsrörelsens dilemma ................................................. 
  
 67 
  
 1.5 
  
 Statsmaktens dilemma..................................................... 
  
 68 
  
 1.5.1 
  
 Statliga motiv knutna till idrotten som en aktivitet........... 
  
 68 
  
 1.5.2 
  
 Statliga motiv knutna till idrotten som en folkrörelse........ 
  
 69 
  
 1.5.3 
  
 Att styra eller inte styra?................................................. 
  
 70 
  
 2 Staten och idrottsrörelsen – en historisk skiss ................................... 
  
 73 
  
 2.1 
  
 Idrottens väg till folkrörelse ............................................. 
  
 73 
  
 2.2 
  
 De första statsanslagen ................................................... 
  
 74 
  
 2.3 
  
 Den första idrottskrisen ................................................... 
  
 76 
  
 2.4 
  
 Tipsfrågan och de tidiga myndighetsuppdragen................ 
  
 78 
  
 2.5 
  
 Ett implicit kontrakt mellan staten och en folkrörelse....... 
  
 79 
  
 2.6 
  
 Myndighetsfrågan – att styra eller inte styra .................... 
  
 80 
  
 2.6.1 
  
 Idrott blir en samhällsangelägenhet .................................. 
  
 80 
  
 2.6.2 
  
 Myndighetsfrågan ........................................................... 
  
 81 
  
 2.6.3 
  
 1955 års idrotts- och friluftsutredning ............................. 
  
 81 
  
 2.6.4 
  
 Anslagsfrågan i Norge och Danmark............................... 
  
 85 
  
 2.6.5 
  
 1957 års idrottsutredning ................................................ 
  
 87 
  
 2.6.6 
  
 1965 års idrottsutredning ................................................ 
  
 88 
  
 2.7 
  
 Från 1970 till idag – nya tider och gamla problem ........... 
  
 90 
  
 3 Sammanfattning och diskussion......................................................... 
  
 94 
  
 Referenser 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 61 
  
 1 
  
 Att klargöra det grundläggande problemet 
  
 1.1 
  
 Nya direktiv för statens stöd till idrotten 
  
 Den 24 oktober 1996 tillsattes en statlig utredning för frågor rörande det statliga stödet till idrotten. Redan i direktivens inledande stycke kan man utläsa att kommittén har till uppgift att "föreslå nya, tydligare mål för statens stöd till idrotten". Därefter framgår det att man även skall utreda huruvida nya rutiner skall utarbetas för att "säkerställa insyn i och kontroll av bidragsfördelningen till idrotten". Utredningen har med andra ord till uppgift att studera grundläggande frågor rörande förhållandet mellan statsmakten och den svenska idrottsrörelsen. Dessutom antyds att den nuvarande situationen behöver  
 förändras  
 – att dagens idrottsrörelse i allt för hög grad självständigt styr över de offentliga bidragens fördelning och nyttjande. 
 Det är inte första gången en statlig utredning studerar förhållandet mellan staten och det frivilligt organiserade idrottslivet. Ända sedan idrottsrörelsen i början av seklet fick sina första statliga anslag har dessa relationer blivit föremål för diskussion. Anledningen kan sägas vara att det för staten handlar om att förena två delvis oförenliga ideal;  
 idealet om den demokratiska politiska processen och idealet om den autonoma och aktivitetsinriktade folkrörelsen.  
 Syftet med föreliggande rapport är att diskutera detta grundläggande problem i relationen mellan staten och idrottsrörelsen. 
 Rapporten har följande disposition. Inledningsvis kommer de ovan nämnda idealen att renodlas och ställas mot varandra. Avsikten är att visa hur statens stöd till idrottsrörelsen har medfört ett dilemma för båda parter. Därefter kommer en kortfattad historisk skiss av relationen mellan staten och idrottsrörelsen att tecknas. Syftet med detta är dels att sätta dagens situation i sitt historiska sammanhang, dels att visa hur både statsmakten och idrottsrörelsen tidigare förhållit sig till detta "grundläggande problem". Rapporten avslutas med en sammanfattning och diskussion. 
  
 62  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 1.2 
  
 Idealet om den demokratiska processen 
  
 Det svenska politiska systemet kan skisseras på följande sätt: 
 Figur 1. Den  
 parlamentarisk-demokratiska 
  beslutsprocessen 
  
 Parlamentarism 
  
 Styrning 
  
 exekutivt organ/regering 
  
 representativt organ/riksdag 
  
 verkställande organ/förvaltning 
  
 medborgarna 
  
 Representativitet 
  
 Beslutsförverkligande 
  
 Enligt regeringsformens första paragraf skall all offentlig makt i Sverige utgå från folket. Det svenska politiska systemet bygger med andra ord på tanken att  
 medborgarna skall styra sig själva  
 . Detta skall åstadkommas genom att medborgarna, via de politiska partierna, i all- männa val utser ett representativt organ, riksdagen, som i folkets namn skall besluta i gemensamma angelägenheter. Därefter får ett exekutivt organ, regeringen, med tillhörande förvaltning till uppgift att verkställa de offentliga besluten i enlighet med riksdagens intentioner. När dessa beslut verkställs påverkas tillvaron för medborgarna, som kan reagera med nya krav och önskemål. 
 Denna skissering av den offentliga politiska processen skall inte be- traktas som en fullständig beskrivning av det levande statsskicket. Alla delar i den politiska styrningskedjan kan på olika sätt problematiseras och nyanseras. Massmedias och frivilliga organisationers inflytande måste tas i beaktande. Likaså har den svenska förvaltningens en själv- ständighet som naturligtvis påverkar den offentliga politikens reella utformning. Det viktigaste för den fortsatta diskussionen är dock att statsmakten, det vill säga riksdag och regering, skall företräda  
 alla medborgare 
 . Denna tanke finns implicit uttalad i begrepp som "det all- männa", "allmänviljan" och "offentlig" politik. Det är även i detta av- seende som politiska partier tydligast kan avgränsas från det övriga 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 63 
  
 organisationsväsendet. Kännetecknande för politiska partier är att de har politiska program som avser att spegla  
 hela samhället  
 , medan t.ex. intresseorganisationer i specifika frågor vill främja vissa gr uppers önskemål i förhållande till andra grupper. 
 Dessutom – av naturliga skäl finns det ett intresse hos statsmakten att  
 styra  
 hur de offentliga medlen används. Företrädare för statsmakten har de facto ett uppdrag av folket att förverkliga den svenska folkstyrelsen. Detta medför ett ansvar att säkerställa att statliga medel utnyttjas på ett effektivt sätt för att uppnå de mål som riksdagen fastställer. Statlig styrning av offentliga medel är nödvändigt för att den politiska be- slutskedjan inte skall kortslutas, och således både naturligt och önskvärt ur ett demokratiteoretiskt perspektiv. 
  
 1.3 
  
 Idealet om den autonoma och aktivitetsinriktade folkrörelsen 
  
 I regeringsformens andra kapitel fastställs de svenska medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter, däri bl.a. yttrandefrihet, mötesfrihet och föreningsfrihet. Det svenska statsskicket bygger därmed inte enbart på tanken att medborgarna skall representeras av sina politiskt valda företrädare. Vi har även rätt att själva organisera oss i olika samman- slutningar för att på så sätt främja våra intressen. Detta är dessutom mycket vanligt. Begreppet "organisationssverige" är välkänt och av stor relevans. 
 Det finns dock en mängd olika typer av organisationer. Många försök har gjorts för att analytiskt bringa ordning i den brokiga skara sammanslutningar som i praktiken kännetecknar det svenska organisa- tionsväsendet. Någon allmänt vedertagen analysapparat eller klassifice- ringsmodell har dock aldrig etablerats. Det enda som kan sägas vara genomgående är att verklighetens mångfald av vitt skilda sammanslut- ningar inte entydigt kunnat föras in i analytiskt avgränsade kategorier. Oavsett vad olika forskare ansett vara det centrala för en kategorise- ringsgrund – t.ex. organisationernas rättsliga reglering, deras mål eller organisationsstruktur – har överlappningarna i praktiken blivit be- tydande. 
 Det är inte nödvändigt att i detta sammanhang ta ställning i en sådan debatt eller att mer utförligt försöka kategorisera idrottsrörelsen i för- hållande till det övriga organisationsväsendet. Det är dock nödvändigt att säga något om idrottsrörelsens viktigaste kännetecken för att klarlägga det grundläggande problemet i dess relation till statsmakten. Jag har för detta syfte valt att benämna idrottsrörelsen som  
 en autonomisträvande 
  
 64  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 och aktivitetsinriktad folkrörelse  
 . Denna formulering innehåller flera 
  
 centrala begrepp som behöver motiveras närmare. 
  
 Inledningsvis bör det sägas något om begreppet 
  
 folkrörelse  
 . När 
  
 statsminister  
 Christian  
 helt nyligen benämnde idrottsrörelsen "vår tids största folkrörelse", var det nog inte många som reagerade på detta uttalande. Att idrottsrörelsen är en folkrörelse är tvärtom för det stora flertalet svenska medborgare ett allmänt vedertaget faktum. Trots detta kan det i vetenskapliga sammanhang vara problematiskt att använda folkrörelsebegreppet för att karaktärisera det frivilligt organiserade idrottslivet. Problemet är folkrörelsebegreppets mångtydighet – det kan både användas som ett  
 analytiskt redskap  
 och som ett  
 legitimitets- skapande maktmedel. 
  
 Inom den statsvetenskapliga och historiska forskningen har folk- rörelsebegreppet vanligtvis använts som ett analytiskt redskap. Det vanligaste tillvägagångssättet har varit att först ställa upp vissa kriterier för vad som karaktäriserar en folkrörelse, för att därefter studera i vilken utsträckning olika sammanslutningar lyckats leva upp t ill dessa kriterier. Naturligtvis finns det olika åsikter om  
 vilka  
 kriterier som bör ingå i en sådan forskningsansats. Vanligt förekommande har bl.a. varit självständighet i förhållande till staten, varaktighet, ett demokratiskt mötesliv, stor medlemsanslutning och social spridning. 
 Fördelen med en s.k. analytisk ansats är naturligtvis att folkrörelse- begreppets mer  
 normativa  
 förtecken kan lämnas åt sidan – något som vanligtvis är önskvärt i vetenskapliga sammanhang. Samtidigt är det just detta som är problemet. Begreppet folkrörelse är – trots allt – i hög grad positivt värdeladdat, vilket kan förklaras genom dess  
 historiska  
 ursprung. Termen introducerades redan under slutet av  
 1800-talet. 
  Ett antal då etablerade medborgarsammanslutningar – såsom frikyrkorörel- sen och nykterhetsrörelsen – ville med begreppet folkrörelse markera styrka, enighet och politisk legitimitet. Sedan dess har många samman- slutningar gjort anspråk på att vara folkrörelser. Begreppet har utveck- lats till en viktig maktresurs för frivilliga organisationer vilka velat legitimera sin verksamhet och ställa krav på staten och det omgivande samhället. 
 Enligt min mening är idrottsrörelsen en folkrörelse  
 i båda dessa egenskaper 
 . Den är onekligen en frivilligt organiserad massrörelse som lever upp till gängse vetenskapliga kriterier  
 och  
 en rörelse som i hög grad identifierar sig som en folkrörelse i dess legitimitetsskapande mening. Det senare är dessutom det viktigaste. Det är just genom att utgöra en folkrörelse i dess legitimitetsskapande mening som idrotts- rörelsen lyckats förena två svårförenliga målsättningar – ett statligt ekonomiskt stöd utan därmed förlorad organisatorisk autonomi. Detta är en central tes i rapporten som kommer att utvecklas senare. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 65 
  
 En naturlig följdfråga är  
 vilka  
 organisationer som kan sägas ingå i denna idrottsliga folkrörelse. Intressant nog stöter vi här på samma problem som i diskussionen ovan. Precis som folkrörelsebegreppet är idrottsbegreppet historiskt och därmed  
 föränderligt  
 . Vad vi intuitivt uppfattar som idrott idag är inte detsamma som människor lade i be- greppet för hundra år sedan. Det är med andra ord inte möjligt att utifrån begreppet idrott så att säga peka ut de organisationer som med rätta kan göra anspråk på att utgöra en del av den svenska idrottsrörelsen. Därmed även sagt att idrottsrörelsen alltid har varit, och alltid kommer att vara, en rörelse stadd i förändring. 
 I denna rapport kommer dock endast de organisationer som erhåller statligt stöd i egenskap av att de bedriver idrott att diskuteras. Utifrån ett sådant perspektiv består den svenska idrottsrörelsen för närvarande av följande organ på riksnivå:  
 Sveriges riksidrottsförbund, Sveriges Olympiska Kommitté, Friluftsfrämjandet, Sveriges Sportfiske- och Fiskevårdsförbund, Svenska  
  
 Livräddningssällskapet-Simfrämjandet, 
  
  Svenska pistolskytteförbundet, Svenska Båtunionen  
 samt  
 Cykelfräm- jandet 
 . Därtill tillkommer en del organisationer – bl.a.  
 Mcdonald och Bailey  
 – vars centralförbund inte är knutna till Riksidrottsförbundet men där de enskilda föreningarna vanligtvis ingår i något special förbund. 
 Till skillnad från många andra s.k. folkrörelser är idrottsrörelsen en i huvudsak  
 aktivitetsinriktad  
 folkrörelse. Detta är både idrottsrörelsens mest självklara kännetecken och samtidigt det som är mest centralt i dess relation till den offentliga makten. Medan t.ex. intresseorganisationer främst avser att främja vissa gruppers e konomiska intressen i förhållande till andra gr upper och därmed har en  
 utåtriktad  
 målsättning, har idrottsrörelsens huvudsakliga intresse alltid riktats  
 inåt  
 – mot en egen aktivitet. 
 Slutligen formuleringen  
 autonomisträvande  
 . Det är oproblematiskt att påstå att idrottsrörelsens organisationer allt sedan deras uppkomst eftersträvat att självständigt i förhållande till omvärlden bedriva sin verksamhet. Genom att framhålla att de egna organisationerna utgör en del i en folkrörelse har denna strävan även givits legitimitet såväl i för- hållande till staten som till det omgivande samhället. Men  
 varför  
 har idrottsrörelsen eftersträvat autonomi? Detta kan enligt min mening för- klaras genom följande figur. 
  
 66  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 Figur 2. Sveriges riksidrottsförbund 
  
 Parlamentarism 
  
 Styrning 
  
 Riksidrottsstyrelsen 
  
 Riksidrottsmötet 
  
 Specialförbund 
  
 Förvaltning 
  
 Specialdistriksförbund 
  
 Distriksförbund 
  
 Föreningar 
  
 Lokalförbund 
  
 Medlemmar 
  
 Representativitet 
  
 Beslutsförverkligande 
  
 Figur 2 är en renodling av RF:s organisatoriska struktur och interna beslutsprocess. I enlighet med ovan förda resonemang är därmed inte hela den svenska idrottsrörelsen inkluderad. Med tanke på att RF dock är det i särklass största organisationskomplexet, försvåras inte den kommande diskussionen av att vissa mindre organisationer för när- varande lämnas åt sidan. 
 Det finns som synes flera likheter mellan RF:s konstruktion och den tidigare skisseringen av det svenska politiska systemets struktur. Precis som att det svenska statsskicket bygger på tanken att  
 medborgarna  
 skall styra sig själva, bygger RF:s konstruktion på tanken att  
 medlemmarna  
 skall styra sig själva. RF:s valda representanter företräder den egna organisationens medlemmar och har till uppgift att fatta de beslut och riktlinjer som gagnar medlemmarna själva. Visserligen kan det finnas ett intresse inom RF att så stor del som möjligt av den svenska befolkningen blir medlemmar i den egna organisationen. I förhållande till de offentliga institutionerna representerar dock RF alltid ett  
 särintresse  
 . 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 67 
  
 Organisationen valda företrädare har endast ett ansvar inför sina med- lemmar och inte inför hela den svenska befolkningen. 
 Med tanke på detta blir RF:s autonomisträvanden i förhållande till omvärlden inte särskilt förvånande. Varför skulle organisationen efter- sträva något annat? Det går att dra en parallell med att de besluts- fattande organen i ett politiskt system har en ambition av att autonomt i förhållande till omvärlden fatta de beslut och riktlinjer som medborgarna vill ha. Detta kan visserligen vara svårt att uppnå – inte minst i en tid präglad av tilltagande internationalisering och starka marknadskrafter. Ambitionen finns dock och kan ses som en naturlig följd av att politiska beslutsfattare är medborgarnas valda företrädare. 
  
 1.4 
  
 Idrottsrörelsens dilemma 
  
 Det går att teoretiskt tänka sig idrottsrörelsen fullständigt autonom i förhållande till det omgivande samhället. Om vi bortser från de be- gränsningar som uppstår av rättslig reglering och rent geografiska be- gränsningar skulle detta vara en rörelse som klarade sig själv genom de egna medlemmarnas ideella insatser, finansierad via egen verksamhet och medlemsintäkter. 
 I praktiken har dock idrottsrörelsen alltid varit i behov av finansiellt stöd utifrån. Detta har varit en nödvändighet för att rörelsen skulle kunna utveckla sin verksamhet, och därmed något som legat i med- lemmarnas intresse. Teoretiskt kan man tänka sig detta stöd från olika håll – från de offentliga institutionerna, från näringslivet eller från båda delarna. Idrottsrörelsen har i praktiken sökt och erhållit stöd från både stat och näringsliv. Det största ekonomiska bidragen har dock alltid kommit från offentligt håll. 
 Det grundläggande problemet för idrottsrörelsen är att förena å ena sidan ett behov av ekonomiskt stöd från det omgivande samhället, å andra sidan att bibehålla sin självständighet och handlingsfrihet. All form av ekonomiskt stöd tenderar att skapa autonomiproblem. En idrottsrörelse som i huvudsak stöds med bidrag från näringslivet riskerar att förmås prioritera sådant som näringslivets sponsorer vill ha. På liknande sätt tenderar statligt stöd att påverka idrottslivets utformning i enlighet med de offentliga organens intentioner. 
 Utifrån detta resonemang kan  
 autonomi-begreppet 
  preciseras. Att idrottsrörelsen eftersträvat autonomi skall inte förstås som att rörelsen försökt att distansera sig från staten, eller det omgivande samhället. Tvärtom skall autonomi förstås som ett relationellt begrepp – det skall förstås som en önskan hos idrottsrörelsen att självständigt bedriva en aktivitet  
 i en interaktion  
 med de offentliga institutionerna. 
  
 68  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 1.5 
  
 Statsmaktens dilemma 
  
 Även för statsmakten har stödet till idrottsrörelsen skapat ett dilemma. För att detta skall kunna tydliggöras måste statens motiv för stöd till idrottsrörelsen studeras närmare. Det har redan påpekats att idrotts- rörelsen utgör en  
 aktivitetsinriktad folkrörelse  
 . Statsmakten kan därmed ha i princip två skilda motiv för statligt stöd. Å ena sidan kan det statliga stödet motiveras för att uppmuntra den  
 aktivitet  
 som utövas inom idrottsrörelsen, å andra sidan kan stödet ses som ett mer generellt stöd för uppmuntran av idrottsrörelsen som en  
 folkrörelse  
 . 
  
 1.5.1 
  
 Statliga motiv knutna till idrotten som en aktivitet 
  
 Det går att tänka sig ett flertal motiv för statsmakten att befrämja den aktivitet som idrottsrörelsen bedriver. Låt mig endast nämna de mest självklara: 
 Först och främst kan statsmakten ha som mål att främja idrottsrörel- sen utifrån ett  
 folkhälsoperspektiv  
 . Eftersom idrott och olika former av fysisk aktivitet har en positiv inverkan på människors hälsa kan stats- makten, genom statligt stöd till idrottsrörelsen, öka det allmänna välbe- finnandet i landet och därmed förbättra folkhälsan. Detta kan inte minst vara av värde i en tid när människor tenderar att bli allt mer stilla- sittande och när fysisk aktivitet framstår som en bristvara. 
 Därefter kan idrottens  
 fostrande  
 karaktär nämnas. I direktiven till 1996 års idrottsutredning stadgas bl.a. att det internationella tävlingsut- bytet "skapar en viktig grund för ökad förståelse för levnadsvillkor och förhållanden i andra länder" samt att idrottsrörelsen konsekvent i inter- nationella sammanhang "verkat för att få erkännande för de demokra- tiska principerna om människornas lika värde och rättigheter". Dessutom framhålls att grupper "som annars har svårt att finna en plats i samhället" kan finna gemenskap och stärka sin självkänsla genom idrotten. Vidare att tävlingsinslaget inom idrotten inte enbart utgör ett stimulerande spänningsmoment utan också är något som stärker männi- skors samarbetsförmåga och laganda. Det är således inte enbart utifrån ett folkhälsoperspektiv som idrott kan generera s.k. positiva externa effekter för den svenska samhällsekonomin. 
 Statsmakten kan även ha anledning att stödja idrottsrörelsen utifrån ett s.k.  
 elitidrottsmål  
 . Det är ingen nyhet att det finns ett utbrett intresse hos den breda allmänheten för idrott på elitnivå. Detta kan i sig vara ett argument för att staten skall stödja verksamheten. Utifrån ett sådant perspektiv får elitidrotten ett  
 egenvärde  
 , och kan i detta avseende jäm- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 69 
  
 ställas med andra kulturella verksamheter vilka erhåller statligt stöd. 
  
 Samtidigt kan stöd till elitidrott även motiveras 
  
 indirekt  
 utifrån tesen att 
  
 "elit föder bredd". Enligt denna tanke kan elitidrott skapa intresse hos den breda allmänheten för fysisk aktivitet, och därmed indirekt stärka breddidrotten och – i förlängningen – folkhälsan i landet. 
 Det är nu viktigt att betona att statliga mål knutna till idrotten som en aktivitet är riktade mot  
 hela  
 befolkningen. Statsmakten, som företrädare för folket, vill naturligtvis att  
 alla medborgare  
 skall tillförsäkras en sund hälsa och beredas möjlighet till både rekreation och förnöjelse. 
 Dessutom är den nuvarande idrottspolitiska ordningen – där idrottslig aktivitet uppmuntras genom anslag till frivilliga och  
 icke-statliga 
  orga- nisationer – inte det  
 enda  
 alternativet för statligt agerande. Det går tvärtom att argumentera för att stöd till frivilligt  
 organiserad  
 verksam- het inte når ut till alla medborgare. Det kan t.ex. vara svårt för staten att främja den  
 icke-organiserade 
  enskilde motionärens intressen genom anslag till organisationer i vilka denne saknar medlemskap. 
 I princip finns det många strategier de offentliga institutionerna kan använda för att befrämja idrottslig aktivitet. Om statsmakten t.ex. avser att främja idrott utifrån ett folkhälsoperspektiv kan detta åstadkommas genom informationskampanjer, genom ökade satsningar på offentligt anordnade idrottsanläggningar och motionsslingor eller t.o.m. genom något så enkelt som statlig subvention av promenadskor. Detsamma kan sägas gälla för statens stöd till elitidrott. Inte minst de forna öststaterna har visat att det inte finns en nödvändig koppling mellan elitidrott och  
 frivillig  
 organisering. Tvärtom kunde dessa länder hävda sig mycket väl internationellt med en offentligt organiserad idrott på elitnivå. Vad jag vill betona i sammanhanget är endast att den nuvarande ordningen – med anslag till frivillig verksamhet – är en politisk lösning av flera. Och vill man förstå varför statsmakten valt en idrottspolitik inriktad i huvudsak på anslag till frivillig verksamhet måste man därför även fråga sig vilka  
 andra  
 värden som statsmakten velat främja genom just detta agerande. 
  
 1.5.2 
  
 Statliga motiv knutna till idrotten som en folkrörelse 
  
 Ett första argument för att staten skall stödja idrottslig verksamhet ge- nom anslag till frivilliga organisationer kan ta fasta på idrottsrörelsens  
 historiska  
 ursprung. Idrottsrörelsen växte fram i den civila samhälls- sfären. Den uppstod genom att friv illiga entusiaster på sin fritid gick samman i föreningar och slutligen bildade ett gemensamt riksförbund. Trots att rörelsen tidigt erhöll statligt stöd har verksamheten alltid byggt på denna frivillighetens princip. Kanske kan detta i sig vara ett tillräck- 
  
 70  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 ligt argument för att den svenska idrotten även fortsättningsvis skall utvecklas som en i huvudsak frivilligt organiserad verksamhet. I folkrö- relsernas förlovade land kanske ett folkrörelseperspektiv på idrotten är något så självklart och naturligt att det inte behöver en närmare argu- mentering. 
 Ett annat argument kan fokusera på värdet av det  
 föreningsliv  
 som idrottsrörelsen är uppb yggd kring. Ända sedan de första statsanslagen till idrott har det medföljande föreningslivet på olika sätt framhållits såsom värdefullt av de politiska institutionerna. Det har bl.a. betraktats som en meningsfull och sund fritidssysselsättning för en ungdom som annars riskerat att ägna sig åt andra, mindre "uppb yggliga", verksam- heter. Dessutom har föreningslivet uppfattats som en  
 skola i demokrati 
 . Följande citat är hämtat ur 1996 års idrottsutrednings direktiv: 
 "Den breda folkrörelseidrotten ger varje deltagare möjlighet att, genom sitt medlemskap i en förening, påverka verksamheten och låta den utvecklas efter sina och gruppens önskningar och prioriteringar. Den demokratiska mötesordningen ger också goda tillfällen för barn, ungdomar och vuxna att lära sig att tillämpa de demokratiska spelreglerna." 
 Med ett liknande argument, och i den amerikanske statsvetaren  
 Hamilton Putnamns  
 efterföljd, kan man säga att inte bara den direkta idrottsverksamheten utan även föreningslivet skapar ett  
 socialt kapital  
 hos bl.a. ungdomen – något som i förlängningen kommer hela samhället till del. 
 Slutligen kan, utifrån statsmaktens synvinkel, även  
 ekonomiska  
 aspekter läggas. Grunden för den svenska idrottsrörelsen utgörs av de många frivilligas ideella insatser. Om vi således bortser från att frivillig verksamhet kan generera s.k. positiva externa effekter för samhället återstår det fortfarande anledningar för statsmakten att välja denna grundläggande form av idrottspolitik. Genom anslag kan statsmakten utnyttja den idealitet och kunskap som finns inom de frivilliga organi- sationerna. Den förda politiken kan således vara ett mycket kostnads- effektivt sätt att uppmuntra en samhällsnyttig aktivitet. 
  
 1.5.3 
  
 Att styra eller inte styra? 
  
 Statens idrottspolitik kan således ses som ett försök att förena två olika målsättningar; dels uppmuntra förekomsten av idrottslig verksamhet, dels uppmuntra att denna verksamhet bedrivs inom en folkrörelse. Vi kan nu relatera dessa två övergripande målsättningar till statsmaktens intresse av politisk styrning. Häri ligger statsmaktens dilemma vilket kan 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 71 
  
 formuleras som en ambition av att både 
  
 styra  
 och  
 inte styra  
 idrotts- 
  
 rörelsen. 
  
 Statlig styrning är – vilket tidigare påpekats – naturlig utifrån ett ideal om en fungerande demokratisk process. Dessutom satsar staten varje år stora summor av offentliga medel på den frivilliga idrotten. Naturligtvis medför detta ett intresse och ansvar hos den politiska makten att säkerställa att dessa medel utnyttjas kostnadseffektivt och i enlighet med riktlinjer fastställda av riksdag och regering. 
 Men samtidigt som statsmakten således har ett intresse av att styra över de statliga idrottsanslagen finns det även ett intresse av att låta bli. Först och främst därför att idrottsrörelsen de facto utgör en  
 folkrörelse  
 . Idrottsrörelsen är inte en del av statsapparaten utan en frivillig och icke- statlig organisering med ett grundläggande intresse av autonomi. RF:s förhållande till staten är i detta avseende mycket intressant. Som den i särklass viktigaste organisationen inom idrottsrörelsen har RF sedan  
 1930-talet 
  utfört olika former av m yndighetsuppdrag på det idrotts- politiska området. RF har med andra ord utvecklat en  
 myndighetsroll 
 . Därmed inte sagt att organisationen kan likställas med ett statligt ämbetsverk. Enligt parlamentarismens princip har regeringen det politiska ansvaret för förvaltningens verksamhet. Det är således naturligt att förutsätta att statsmakten har en sorts grundläggande auktoritet över förvaltningens tjänstemän. Implicit finns detta uttalat i formuleringar som att förvaltningen "står till regeringens förfogande" eller som regeringens "förlängda arm". I sin relation till RF saknar dock stats- makten denna grundläggande auktoritet. RF har aldrig betraktat den egna organisationen som ett instrument för de politiska organen – tvärtom har just oberoendet i förhållande till staten alltid varit det cent- rala. Man kan tvärtom argumentera för att RF har fått en myndighetsroll därför att statlig styrning inom den frivilliga idrottens område inte ansetts som önskvärt. 
 Det kan således vara problematiskt för staten att försöka styra idrottsrörelsen eftersom en sådan politik riskerar att möta ett motstånd hos de grupper som politiken riktas mot. Vi måste med andra ord sk ilja på att idrottsrörelsen kan bedriva en verksamhet som uppfattas som samhällsnyttig – och därmed förtjänt av statligt stöd – och hur en sådan folkrörelse reagerar på ett statligt engagemang inom det egna verksam- hetsområdet. 
 Dessutom främjas flera av statens idrottspolitiska mål just genom avsaknaden av statlig styrning. Skall t.ex. föreningslivet inom idrotten fungera som en reell "skola i demokrati" är det naturligtvis mindre lämpligt av staten att ställa krav på hur verksamheten skall bedrivas och organiseras. Vill staten uppmuntra medborgarnas förmåga t ill frivilligt engagemang är det viktigt att den verksamhet som utförs inte börjar att 
  
 72  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 uppfattas som ett offentligt åtagande. Statlig styrning riskerar således inte enbart att möta ett motstånd hos de frivilliga organisationerna. Någonstans finns även den gräns där ett allt för starkt statligt inflytande riskerar att skada de frivilliga fundament som bär upp verksamheten. 
 Statlig styrning av frivillig verksamhet är med andra ord något ytterst problematiskt. Det kan å ena sidan leda till ökad överensstämmelse mellan statliga intentioner och den reella politikens utfall – det riskerar å andra sidan att skada de värden som staten genom sin stöd avser att främja. Det kan motiveras utifrån ett ideal om en fungerande demokratisk process. Det kan inte på samma sätt motiveras utifrån ett ideal om en autonom folkrörelse. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 73 
  
 2 
  
 Staten och idrottsrörelsen – en historisk skiss 
  
 Det föregående avsnittet utgjorde ett försök att renodla ett grundläg- gande problem i relationen mellan staten och idrottsrörelsen. Diskus- sionen kan nu utvecklas genom en kortfattad historisk skiss av statens förhållande till idrottsrörelsen; detta kan dels sätta dagens situation i sitt historiska sammanhang, dels visa hur båda parter tidigare försökt att hantera de dilemman som statsanslaget medfört. 
  
 2.1 
  
 Idrottens väg till folkrörelse 
  
 Grunden till dagens svenska idrottsrörelse lades under  
 1800-talets 
  sista kvartssekel. Det föreningsbildande som stod i centrum för den fortsatta utvecklingen påbörjades under  
 1870-talet 
  för att därefter kraftigt t illta under  
 1880-talet. 
  I fråga om verksamhet dominerade gymnastiken inledningsvis. På  
 1880-talet 
  började dock även en rad andra idrotts- grenar – såsom rodd, cykel, friidrott, skridsko, simning – att utvecklas i organiserade former. Från  
 1890-talet 
  framstod friidrotten som den all- varligaste utmanaren av den frivilliga gymnastikens dominans. Under perioden  
 1905-1914 
  framträder en ny bild där de mest populära före- ningsverksamheterna utgörs av friidrott, fotboll och skidåkning. 
 De första betydande riksorganisationerna uppstod vid sekelskiftet: 1897 bildades  
 Sveriges centralförening för idrottens främjande 
  
 (Centralföreningen) och 1903 t illkom Sveriges gymnastik- och idrotts- föreningars riksförbund (sedan 1947 Sveriges riksidrottsförbund, RF). Dessa organisationer var både till sin inriktning och organisatoriska struktur mycket olika. 
 Centralföreningen var närmast att betrakta som en  
 främjandeföre- ning 
 , där verksamheten i allt väsentligt dominerades av en handlings- kraftig styrelse. Målet var att allmänt leda, propagera för och under- stödja inhemsk idrott. I praktiken handlade mycket av arbetet om att mobilisera medel till idrottslig verksamhet. Dessutom ansvarade man för stora punktinsatser, t.ex. byggandet av Stockholms stadion inför 
  
 74  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 Olympiska spelen 1912. Däremot a vhöll sig föreningen från att påverka det dagliga idrottsarbetet ute i lokalföreningarna. 
 Centralföreningens förmåga att effektivt samla medel till idrottslig verksamhet kan till stor del förklaras av dess sociala sammansättning. Föreningens styrelse torde utgjort den mest socialt exklusiva gruppen över huvud taget i folkrörelsesammanhang. Detta borgade inte minst för goda kontakter med näringslivet. 
 Till skillnad från Centralföreningen blev RF organisatoriskt upp- byggd som en klassisk folkrörelse. Det som sätter sin särprägel på RF i organisatoriskt avseende är hur man försökt att lösa den ofrånkomliga dualismen inom idrottsvärlden; dels de enskilda idrottsgrenarnas intres- sen mot de mer mångsysslande föreningarna; dels det nationella intresset mot olika läns- och ortsintressen. Lösningen har blivit en organisatorisk uppbyggnad utifrån två skilda huvudlinjer; dels en  
 horisontell  
 struktur där riksorganisationen utgör paraplyorganisation för relativt självständiga specialförbund, dels en mer traditionell vertikal och pyramidliknande struktur med föreningar och distriktsförbund under en gemensam riksledning. 
 Medan Centralföreningen tidigt fick ansvaret för frågor rörande idrottsrörelsens ekonomi blev RF centrum för den aktiva idrottsutöv- ningen. Alla föreningar med avsikt att bedriva avancerad tävlingsverk- samhet var nödgade att ansluta sig. RF fick med andra ord  
 hegemoni  
 över det frivilligt organiserade idrottslivet – en position man alltjämt innehar. 
  
 2.2 
  
 De första statsanslagen 
  
 Idrottsrörelsen kom tidigt att via Centralföreningen ansöka om ekono- miskt stöd hos staten. Ett första engångsanslag beviljades redan 1898. Svårare var det dock att erhålla regelrätta årliga anslag. Visserligen hade föreningen goda kontakter inom regeringskretsar. Problemet var att idrotten inte hade samma stöd i riksdagen. Under perioden  
 1902-1906 
  avslog riksdagen inte mindre än tre propositioner om statsanslag. 
 Det bör noteras att detta motstånd inom riksdagen inte främst var partipolitiskt betingat. De avgörande skiljelinjerna låg istället mellan landsbygd och storstad. Under denna period motsatte sig landsbygdens riksdagsmän generellt ett allt för stort statligt engagemang inom olika områden. Därtill kom misstankar om att ett anslag till idrott framförallt skulle komma städernas medborgare tillgodo. Störst stöd hade idrotts- rörelsen istället hos de borgerliga stadsborna. Enligt dessa riksdags- ledamöter förtjänade idrottsrörelsen stöd på grund av verksamhetens fysiskt och psykiskt uppfostrande verkan, dess främjande av nationalism 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 75 
  
 och nationell samhörighet, nykterhet samt det faktum att idrotten verkade för klassutjämning. 
 När anslagsvägen således visade sig vara stängd anhöll CF istället om ett statslotteri för idrotten. Eftersom sådana kunde beviljas genom direkta regeringsbeslut var detta en metod för att kringgå motståndet i riksdagen. I februari 1908 beviljades ett lotteri. Idrottsrörelsen fick så- ledes för första gången medel till allmän verksamhet. 
 1912 gjorde Centralföreningen och RF gemensamt en anhållan om generellt, årligt statsanslag. Tidpunkten var väl vald. De svenska idrottsmännen hade lyckats mycket bra i sommarens OS i Stockholm. I den sammanlagda poängberäkningen hade Sverige lyckats bli bästa nation. Detta hade naturligtvis en mycket positiv inverkan på idrotts- intresset i landet, vilket även kom att återspeglas i riksdagsdebatten. För första gången, men med en mycket knapp majoritet, kom riksdagen att bevilja idrotten ett årligt regelrätt statsanslag. 
 Idrottsrörelsen hade därmed fått officiell status. Med anslaget följde dock vissa villkor från regeringens sida. Framförallt framhölls att anslaget skulle utgöra en sporre till självhjälp. Dessutom skulle "de mindre bemedlade samhällsklasserna" och landsbygdens folk prioriteras, medan "för sådana grenar av idrott, vilkas utövare huvudsakligen tillhörde de burgnare samhällsklasserna, som regel den enskilda offer- villigheten borde anlitas". Det var även regeringen som avgjorde hur medlen skulle fördelas mellan förbunden, och till vilka ändamål. Därtill kom att både Centralföreningens och RF:s räkenskaper årligen skulle granskas av revisorer tillsatta av chefen för Ecklesiastikdepartementet. 
 Kanske mest anmärkningsvärt är att regeringen även kom att inter- venera i de frivilliga organisationernas  
 interna  
 angelägenheter. Rege- ringen bestämde att både Centralföreningen och RF skulle utse en ledamot vardera i varandras styrelser. Dessutom fick statsmakten en egen representant i Centralföreningens styrelse och förvaltningsutskott. Vidare stadgades att om denna representant inte kunde biträda ett beslut i styrelsen, i en fråga av direkt eller indirekt ekonomisk innebörd, skulle detta beslut underställas prövning av Kungl. Maj:t. 
 Även om Centralföreningen och RF ansvarade för olika uppgifter inom idrottsrörelsen, kom deras inbördes relationer att präglas av åter- kommande friktioner. Dessutom var RF en mycket expanderande orga- nisation medan Centralföreningens medlemsunderlag tidigt började stagnera. RF:s ökade betydelse på bekostnad av Centralföreningen kan bl.a. utläsas ur anslagsfördelningen. Huvudparten av det första statsan- slaget 1913 tillföll Centralföreningen. Redan fr.o.m. året därpå kom det motsatta förhållandet att gälla. 
 Sammantaget innebar statsanslaget att idrottsrörelsen gavs officiell status och förbättrade möjligheter till såväl geografisk som social ex- 
  
 76  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 pansion. Detta skedde dock till viss del på bekostnad av organisatorisk autonomi. Forskning har visat att detta inte var helt oproblematiskt. Framförallt inom Centralföreningen skapade statens nya inflytande viss irritation. 
  
 2.3 
  
 Den första idrottskrisen 
  
 Den första egentliga krisen för idrottsrörelsen i dess förhållande till staten inträffade 1921. Tumultartade uppträdanden hade uppstått vid centralstationen i Stockholm när tusentals entusiaster ville välkomna den internationellt kände boxaren  
 Barker 
 . Uppståndelsen resulterade i omfattande negativa uttalanden i pressen. Även om boxning inte bedrevs inom RF kom den s.k.  
 Carpentier-affären 
  att bli en svår belastning för idrottsrörelsen som helhet. 
 Genom instiftandet av ett statsanslag 1913 hade statsmakten visser- ligen legitimerat idrottsrörelsen och dess verksamhet. Därmed inte sagt att frågan om idrottens eventuella samhällsnytta hade slutat att diskute- ras. Medan idrottens förespråkare framhöll verksamhetens framförallt fysiskt och psykiskt fostrande egenskaper, såg dess kritiker idrotten mer som en förråande och elitistisk företeelse. Genom  
 Carpentier-affären 
  ställdes denna grundläggande fråga om idrottens samhällsnytta åter på sin spets. Detta kom även att återspeglas i idrottsrörelsens relation till statsmakten. 
 Först och främst resulterade kritiken i ett  
 minskat och omfördelat statligt stöd  
 . Idrottsanslaget hade ökat under mellankrigstidens första år och WilsonMaj:t hade inför riksdagen 1921 föreslagit ett anslag på 200.000 kronor. I statsutskottet, som behandlade frågan, ifrågasattes dock idrottsrörelsens utveckling. Utskottet talade om "avarter" och "överdrifter" inom idrotten och framhävde den svenska tävlingsfria gymnastiken som en sund motvikt. I enlighet med detta förordades ett sänkt anslag till 100.000 kronor varav hela 40.000 skulle tillfalla gym- nastikförbundet. I den slutliga riksdagsvoteringen fick idrotten endast ett anslag på 90.000 kr onor varav 40.000 tillföll gymnasterna. Med detta uppstod en ny situation inom idrottsrörelsen. Genom riksdagens age- rande gavs gymnastikförbundet en självständig status i förhållande till den övriga idrottsrörelsen – detta markerat från offentligt håll med ett anslag av nästan samma storlek som hela den övriga idrottsrörelsen förfogade över tillsammans. 
 Dessutom tillsattes en första  
 statlig idrottsutredning 
 , med uppgift att närmare utreda och ge förslag i fråga om "det statsunderstöd, som borde äskas hos riksdagen för främjande av idrotten" samt ge "förslag till de allmänna villkor, som kunde böra föreskrivas för statsunderstödets 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 77 
  
 utgående". Det grundläggande förhållandet mellan staten och idrotts- rörelsen skulle med andra ord prövas. Det bör dock påpekas att ansvarig minister till statsrådsprotokollet lät meddela att utredningen inte skulle ifrågasätta idrottsrörelsens autonomi. Tvärtom framhölls att idrotts- rörelsens egna representanter även i fortsättningen borde ha den "huvud- sakliga bestämmanderätten över den form de önska giva sin orga- nisation". 
 Följande år därpå kunde ett betänkande presenteras. Intressant nog visade det sig att utredningen – trots den tidigare kritiken – ställde sig mycket positiv till idrottsutövning. Det betonades att staten även i fort- sättningen skulle bevilja rörelsen ett ekonomiskt stöd. Däremot uppfat- tade man dualismen i idrottsrörelsens ledning som olycklig, eftersom denna ledde till ett omfattande administrativt dubbelarbete, onödig byråkrati och ineffektivitet. Utredningen förordade en nyordning där RF ensamt skulle förvalta statsanslaget, medan andra "synnerligen be- tydelsefulla uppgifter" skulle tillfalla Centralföreningen – i praktiken att organisera "passiva ledamöter" samt ge ut en årsbok. 
 Någon större omorganisation kom dock inte till stånd, eftersom RF och Centralföreningen redan träffat en egen överenskommelse när ut- redningens betänkande presenterades. Enligt denna överenskommelse fick RF visserligen en mer framträdande roll inom idrottsrörelsen, men Centralföreningen behöll ett visst inflytande. Det bör således noteras att utredningens betänkande inte föranledde en reformistisk regerings- proposition, och att statsmakten undvek att  
 kräva  
 en organisatorisk för- ändring inom idrottsrörelsen. Detta kan jämföras med norska förhållan- den där statsmakten vid flera tillfällen under  
 1910-talet 
  ställde sådana direkta krav på de idrottsorganisationer vilka ville erhålla statligt stöd. 
 Redan ett par år senare kom dualismen inom den svenska idrotts- rörelsens ledning att få en lösning. Detta skedde dock inte genom statligt agerande utan på initiativ från kungahuset. Idrottsrörelsen hade sedan länge goda kontakter med kungafamiljen. I RF hade kronprins  
 Beard(sedemera  
 Patel) varit ordförande sedan organisationen bildades 1903. I Centralföreningen övertog han sin faders ordförandeskap 1907. Han hade således en unik position inom svensk idrottsrörelse. 
 I februari 1930 presenterade kronprinsen en promemoria där han konstaterade vissa olägenheter med två idrottsorganisationer på nationell nivå. Han föreslog därför en nyordning där RF skulle anförtros hela ansvaret för idrottsrörelsens ekonomi och den oinskränkta ledningen av den aktiva verksamheten, medan Centralföreningen fortsättningsvis endast skulle tilldelas en allmänt understödjande och propagerande roll. Prinsens förslag vann gehör och fr.o.m. 1 juli 1931 blev RF ensamt organ inom idrotten på nationell nivå. Viktiga i detta sammanhang är de 
  
 78  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 särskilda bestämmelser och den statliga representation som etablerades i Centralföreningen i och med det första statsanslaget – dessa överfördes nu till RF. Att statsmakten sedan 1913 hade en representant i Centralföreningen var egentligen inte så anmärkningsvärt med tanke på Centralföreningens delvis myndighetsliknande karaktär. Nu uppstod dock den mer anmärkningsvärda situationen att staten fick egen representation på central nivå i en svensk folkrörelseorganisation. 
  
 2.4 
  
 Tipsfrågan och de tidiga myndighetsuppdragen 
  
 Inom idrottsrörelsen hade man sedan länge hävdat att statens bidrag var otillräckliga, och olika förslag till finansiering vid sidan om statsbud- geten hade därför varit föremål för diskussion. Den lösning som slutligen kom att prövas blev inrättandet av en statlig tippningsverksamhet. I enlighet med riksdagens beslut bildade Kungl. Maj:t 1934 ett aktiebolag,  
 Tipstjänst  
 , med uppgift att anordna vadhållning i samband med tävlingar. Meningen var att bolagets vinst, efter viss avsättning, skulle tillfalla idrottsrörelsen. Året därpå inrättade regeringen även en särskild fond,  
 Fonden för idrottens främjande  
 , för statens anslag till idrott. För- valtning av fonden överläts till RF. 
 Det visade sig snart att Tipstjänst gav en betydande vinst, och idrottsrörelsens statsanslag kom därmed att öka markant under 1930- talet. Redan 1936 beslutade statsmakten att en viss del av denna vinst skulle tillföras den allmänna budgeten. Samtidigt började intressen utanför den direkta idrottsverksamheten att ansöka om del av tipsmed- lens överskott. 1939 inrättades ytterligare en f ond,  
 Fonden för frilufts- livets främjande  
 , för dessa ändamål. I december samma år inrättades även  
 Statens fritidsnämnd  
 för handläggning av ärenden rörande frilufts- fonden. 
 Det är också under  
 1930-talet 
  som RF på allvar börjar att utvecklas till något av en myndighet inom idrotten. Ett exempel utgör RF:s  
 idrottsplatskommitté 
 . Detta formellt  
 icke-statliga 
  organ utvecklade tidigt en reell myndighetsroll i behandlingen av ansökningar om lån och anslag till idrottsanläggningar. RF:s viktigaste myndighetsutövning rörde dock beredningen och administreringen av idrottens statsanslag. Riksdagen fattade varje år ett beslut om hur stor del av tipsmedlens överskott som skulle tillfalla idrottsfonden. Fördelningen på olika ändamål var dock en fråga för regeringen. Till grund för regeringens beslut låg förslag från RF. Organisationens myndighetsroll bestod således i att man som enda instans gjorde en samlad bedömning över samtliga idrottsorganisationers 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 79 
  
 anslagsäskanden – detta gällde såväl egna organisationer som utom- stående. Även kommuners ansökningar om bidrag för t.ex. idrottsplatser kom att remissbehandlas av RF. 
 Statsmakten valde som synes två olika administrativa lösningar i fråga om anslaget till idrotten respektive friluftslivet. Inom idrotten ut- vecklades ett s.k.  
 korporativt  
 system med RF "i myndighets ställe" medan en statlig nämnd inrättades inom friluftsområdet. 
 Den direkta kopplingen mellan Tipstjänst och idrottsrörelsen varade inte länge. I samband med krigsutbrottet 1939 reducerades idrottsan- slaget kraftigt. Efter kriget kom både idrottsrörelsen och friluftslivets organisationer endast att få medel över statsbudgeten. Detta inverkade dock inte på RF:s myndighetsutövning i fråga om idrottens anslag. RF förblev närmaste instans under Kungl. Maj:t i fråga om beredning och administrering av dessa medel. 
  
 2.5 
  
 Ett implicit kontrakt mellan staten och en folkrörelse 
  
 Studerar man statens relation till idrotten under perioden fram till andra världskriget, blir det tydligt att idrotten inte uppfattades som ett egentligt offentligt ansvarsområde. Statsmakten valde visserligen att i viss mån  
 reglera  
 och  
 kontrollera  
 idrottsrörelsen och framförallt dess nyttjande av statsanslag. När dessutom vissa tendenser till avarter inom idrotten uppstod ökade den statliga styrningsambitionen, vilket inte minst tillsättandet av 1921 års idrottsutredning visar. Samtidigt är det tydligt att idrottsrörelsen och statsmakten delade ett övergripande perspektiv:  
 man betonade idrottsrörelsens karaktär av  
  
 icke-sta 
  
  tlig verksamhet 
 . Det blev aldrig ifrågasatt att idrottens fundament skulle utgöras av frivilliga organisationer. På så sätt bidrog den statliga politiken och statsanslaget de facto till att idrotten kunde utvecklas till en massrörelse i RF:s regi – med en stark identifikation som folkrörelse. 
 Det finns ännu inga studier som visar hur och när en folkrörelse- identitet växte fram inom idrottsrörelsen. Studerar man förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen vid perioden för andra världskrigets slut kan man dock fastslå att ett folkrörelseideal var fast förankrat inom såväl idrottsrörelsen som i statsmaktens förhållande till densamma. 
 Dessutom kan man konstatera att det skapats en ömsesidig bundenhet mellan staten och idrottsrörelsen. Idrottsrörelsen hade utvecklat ett be- roende av det statliga stödet, och var därmed tvingad att acceptera ett visst mått av statligt inflytande. Samtidigt var det inte längre politiskt 
  
 80  
 Nya tider och gamla problem  
 SOU 1998:33 
  
 möjligt för statsmakten att sluta stödja den folkrörelse som erhållit statsanslag sedan 1913. 
 Man kan säga att statsmakten och idrottsrörelsen med början i 1930- talet skrev ett  
 implicit kontrakt 
 . Om bara idrottsrörelsen självmant visade upp en positiv utveckling kunde statsmakten acceptera före- komsten av ett omfattande ekonomiskt stöd med en bibehållen autonomi för idrottens egna organ. Eftersom idrottsrörelsen hölls samman i en gemensam riksorganisation, RF, fanns det förutsättningar att låta de frivilliga organisationerna självständigt hantera det statliga stödet. Detta skulle dock inte varit möjligt om inte statsmakten även hade  
 en tilltro till RF:s förmåga att påta sig ett samhällsansvar  
 . Just statsmaktens tilltro till idrottsrörelsens självpåtagna samhällsengagemang skapade en lösning på det grundläggande problemet med statlig styrning kontra organisatorisk autonomi. Med en folkrörelse som agerade i medborgar- nas intresse blev det inte nödvändigt för staten att styra. Så länge idrottsrörelsen utvecklades i rätt riktning kunde således "det grundläg- gande problemet" lösas till båda parters belåtenhet. 
  
 2.6 
  
 Myndighetsfrågan – att styra eller inte styra 
  
 2.6.1 
  
 Idrott blir en samhällsangelägenhet 
  
 Efterkrigstidens första årtionden präglades i hög grad av socialdemo- kratins starka politiska ställning och av välfärdssamhällets framväxt. Med den socialdemokratiska folkhemsideologin och de sociala väl- färdsreformerna ökade den offentliga politikens räckvidd. Frågor som inte tidigare varit primärt statliga ansvarsområden utvecklades till sam- hällspolitiska angelägenheter. Inte minst politiserades  
 fritiden och ung- domens villkor 
 . Indirekt kom detta att ge konsekvenser i statsmaktens inställning till idrott. Från offentligt håll uppfattades idrotten nu i större omfattning än tidigare som en samhällsnyttig företeelse. Framförallt betonades att idrott verkade befrämjande på det allmänna hälsoläget. Dessutom menade man att både den direkta verksamheten och det med- följande föreningslivet utgjorde en lämplig fritidssysselsättning för ungdomen. Med välfärdsstatens framväxt utvecklades därmed idrotten till en samhällspolitisk fråga och ett offentligt ansvarsområde. Idrotten blev en del i det socialdemokratiska folkhemsprojektet. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 81 
  
 2.6.2 
  
 Myndighetsfrågan 
  
 Under perioden  
 1945-1955 
  skedde även vissa a vgörande organisatoriska förändringar inom idrottsrörelsen. 1945 bildades  
 Svenska kor- porationsidrottsförbundet  
 (Korpen), 1955  
 lämnade Melton och frilufts- främjandet  
 (Främjandet)  
 RF-komplexet. 
  Idrottsrörelsen bestod därmed av flera betydande riksorganisationer, och redan från början uppstod det konflikter och rivalitet mellan RF och dessa utomstående förbund. 
 En konfliktnivå låg på det ideologiska planet. Korpen och Främjandet ansåg att de bedrev en väsentligt annorlunda verksamhet än den som bedrevs inom RF:s regi. De ansåg att RF utgjorde huvudorganisation för den  
 tävlingsinriktade  
 idrotten, medan Korpen och Främjandet ansvarade för  
 motionsidrott  
 respektive mer  
 friluftsbetonad  
 verksamhet. Från RF:s håll förnekades dock detta kraftigt. Det framhölls att hela 90 procent av den egna verksamheten inom RF utgjordes av motionsidrott och ungdomsverksamhet. 
 Den kanske känsligaste frågan mellan förbunden rörde dock RF:s myndighetsutövning i fråga om idrottens anslag. Korpen och Främjandet menade att idrottsrörelsen bestod av tre klart åtskilda riksorganisationer. Att statsmakten lät  
 en  
 av idrottsrörelsens tre grenar, RF, utöva direkta myndighetsuppgifter i förhållande t ill de övriga uppfattades som ett direkt omyndigförklarande av de egna förbunden. Dessutom anklagade de RF för att i anslagsfrågor gynna sina egna tävlingsinriktade specialförbund på utomstående organisationers bekostnad. Man menade att detta dels berodde på att RF var alltför tävlingsinriktat och därmed inte hade den rätta förståelsen för motionsidrottens förutsättningar, dels att RF medvetet "svältfödde" utomstående organisationer för att på så sätt förmå dessa att inlemma sig i  
 RF-komplexet. 
  
 Denna kritik av RF:s myndighetsutövning gjorde intryck på stats- makten. Parallellt med ett ökat intresse för större statligt engagemang inom idrottsområdet visade det sig således att den rådande ordningen – med RF "i myndighets ställe" – inte längre hade samma legitimitet inom den samlade idrottsrörelsen. Det blev uppenbart att något måste göras – frågan var bara vad? 
  
 2.6.3 
  
 1955 års idrotts- och friluftsutredning 
  
 Lösningen blev att tillsätta en ny statlig utredning –  
 1955 års idrotts- och friluftsutredning.  
 Uppdraget kan sammanfattas i två punkter: 
  
 1.  
 Att göra en översyn över idrottens och friluftslivets totala eko- nomi 
 . Alla organisationer inom idrotts- och friluftslivet hade en sak gemensam – de menade att det statliga stödet var otillräckligt. Även från 
  
 82  
 Nya tider och gamla problem  
 SOU 1998:33 
  
 offentligt håll kunde man tänka sig ett ökat anslag om detta var befogat. Därav behovet av en kartläggning av idrotts- och friluftslivets ekono- miska situation. 
  
 2.  
 Att utreda formerna för det ekonomiska stödet till idrotten och friluftslivet 
 . Denna fråga var direkt knuten till kritiken mot RF:s myn- dighetsroll. Uppdraget var att utreda "vilka organisationer som bör kunna tilldelas statligt stöd samt  
 ange i vilken mån någon eller några organisationer bör avge ansökningar om statsbidrag via andra organi- sationer  
 (min kursiv)". På friluftslivets område var det som sagt statens fritidsnämnd som yttrade sig över olika friluftsorganisationers anslags- äskanden medan RF hade denna myndighets uppgift på idrottens område. Enligt direktiven vore det nu tänkbart att låta en gemensam statlig nämnd bereda  
 samtliga  
 ärenden om stöd till idrott och friluftsliv. 
  
 I september 1957 förelåg ett betänkande från utredningen –  
 Idrotten och samhället  
 – färdigt för remissbehandling. I betänkandet framhölls inledningsvis att man var mycket positiv till idrotts- och friluftsverk- samhet, och att det fanns ett starkt allmänt intresse för att "ett sunt ut- nyttjande av fritiden underlättas genom lämpliga åtgärder från sam- hällets sida". Samtidigt betonades – i enlighet med de statliga direktiven 
 – att statsanslaget inte fick komma att äventyra idrottens och fri- luftslivets "karaktär av fria folkrörelser", och att statens stöd skulle främst utgöra en hjälp till självhjälp. 
 Utredningen föreslog dessutom en väsentlig ökning av statens eko- nomiska åtaganden. Samtidigt förordades en viss omprioritering. Fram- förallt borde statsmakten i mindre utsträckning ge stöd till organisatio- nernas administrativa verksamhet, dels eftersom detta riskerade att komma i konflikt med deras självständighet, dels eftersom det ur statens synvinkel var svårt att bedöma hur organisationerna hushöll med sådana medel. 
 Utredningen föreslog även att de korporativa arrangemangen med RF som myndighet skulle avskaffas, och att det istället skulle inrättas en gemensam  
 statlig nämnd  
 för beredning och administrering av idrotts- och friluftsfrågor. Detta motiverades på flera sätt. Först och främst menade utredningen att den rådande ordningen – med RF "i myndighets ställe" – saknade legitimitet eftersom RF inte utgjorde ett samlande organ för hela idrottsrörelsen. Dessutom fann man att RF inte i samma utsträckning som en statlig nämnd kunde utgöra en opartisk rådgivare i anslagsfrågor – särskilt inte när det var fråga om lån och bidrag till kommuner eller stöd åt organisationer utanför förbundet. Slutligen var inrättandet av en nämnd det bästa sättet att säkerställa kontroll och effektivitet i anslagets användning. 
 Utredningen föreslog således en administrativ lösning som väsentligt stärkte statens förmåga att styra över idrottsanslaget. Dessutom ville 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 83 
  
 utredningen öka kontrollen och styrningen av idrottsrörelsens organisa- toriska verksamhet – t.ex. borde statsmakten även fortsättningsvis behålla ett ombud i RF "med uppgift att verka för en lämplig anvä ndning av statens anslag och en sund utveckling av rörelsen". Sådana ombud borde även utses till Korpen och Främjandet. Även på regional nivå fann utredningen det önskvärt med "samhällsrepresentanter obundna av den ena eller andra specialidrottsgrenens intressen". 
 Utredningens förslag innebar de facto att det redan instiftade impli- cita kontraktet mellan idrottsrörelsen och staten omprövades. Detta bör dock bara delvis ses som ett resultat av idrottsrörelsens interna problem och kritiken mot RF:s myndighetsutövning. Det bör även kopplas till de politiska strömningar som präglade framförallt socialdemokratin under denna period – idéer som tydligt fångas  
 i Schneider  
 välkända formulering "det starka samhället". Det centrala i denna formulering är tanken att samhällsutveckling bäst garanteras genom  
 statens  
 direkta engagemang – att det enda effektiva kollektiva handlandet kan ske genom staten. Utredningens förslag ligger väl i linje med denna upp- fattning om statsmaktens nya roll i samhället. Resultatet skulle bli ökad statlig styrning av idrotten på bekostnad av de frivilliga organisationer- nas autonomi. 
 Inom Korpen och Främjandet ställde man sig positiva till de före- slagna reformerna. Detta kan delvis förklaras ideologiskt. Både Korpen och Främjandet såg idrottslig verksamhet till viss del som ett  
 medel  
 – framförallt för att uppnå en förbättrad folkhälsa. Utifrån ett sådant per- spektiv blev ökat statligt engagemang inte särskilt problematiskt. Men dessutom – om utredningens förslag realiserades skulle de egna organi- sationerna formellt bli jämställda med RF. Inte heller skulle RF längre kunna missgynna dessa utomstående organisationer i anslagsfrågor. Både Korpen och Främjandet såg med andra ord hur utredningens för- slag kunde stärka deras positioner inom det svenska idrottslivet. 
 Mer negativa tongångar kom dock från RF. Förbundets invändningar kan sammanfattas i två punkter: 1. att utredningens förslag innebar en  
 icke önskvärd ökad sta tlig styrning  
 av idrotten som folkrörelse 2. att utredningens förslag riskerade  
 att underminera RF:s fortsatta existens 
 . Båda dessa invändningar förtjänar att utvecklas närmare. 
 I den offentliga debatten kom den generella invändningen mot ökad statlig styrning att dominera. Företrädare för RF menade att detta ytterst riskerade att hota idrottsrörelsens fundament – de många frivilliga och ideella insatserna på lokalplanet. Enligt denna kritik förelåg det en risk att de många lokala idrottsledarna skulle börja kräva arvoden och ersättning "in i det oändliga" om de började uppfatta idrotten som ett statligt åtagande. Dessutom framhölls att detta förslag gick emot utred- 
  
 84  
 Nya tider och gamla problem  
 SOU 1998:33 
  
 ningens egna direktiv – att inte äventyra idrottens och friluftslivets karaktär av fria folkrörelser. 
 Det andra hotet rörde inte den frivilliga idrottsutövningens framtid utan  
 RF:s  
 överlevnad. För att förstå detta argument måste man ta hän- syn till RF:s organisatoriska struktur. Inom RF betraktades den egna organisationen framförallt som ett samarbetsorgan för idrottsrörelsens olika grenar. Det var i de många specialförbunden som den direkta idrottsverksamheten organiserades. Inom RF bedrevs ingen idrottslig verksamhet alls. Just detta gjorde RF lämpat som idrottsrörelsens cent- ralorganisation. Nya förbund kunde smidigt inlemmas i den egna orga- nisationen. Dessutom – eftersom ledamöterna i RF:s ledande organ var personligt valda och därmed företrädare för allas intressen var organi- sationen mycket lämpad som remissinstans direkt under Kungl. Maj:t. 
 Ur detta perspektiv menade RF att det var principiellt felaktigt att jämställa den egna organisationen med Korpen och Främjandet. Efter- som dessa utomstående organisationer bedrev idrott borde de istället jämställas med övriga specialförbund. Korpen och Främjandet var inget annat än två specialförbund vilka valt att stå utanför  
 RF-komplexet. 
  
 Om utredningens förslag realiserades skulle dock Korpen och Främjandet legitimeras som självständiga folkrörelser. Dessutom skulle de, precis som RF, erhålla representation i den statliga nämnden och därmed ges möjlighet att utöva ett inflytande över idrottens statsanslag. Sammantaget skulle den rådande splittringen inom idrottsrörelsen be- fästas. För RF skulle det dessutom bli svårt att inlemma dessa utomstå- ende organisationer i det egna organet. Slutligen fanns det en risk att även  
 andra  
 specialförbund valde att göra samma sak – att starka spe- cialförbund skulle bryta sig ur RF för att i egenskap av egna "folkrörelser" nå representation i den statliga nämnden och därmed för- bättra sina möjligheter till ökade anslag. RF:s kontroll över statsanslagen hade med andra ord utvecklats till en viktig maktresurs. Den utgjorde ett kitt som höll rörelsen samman. Med en statlig nämnd ovanför RF fanns det en risk att förbundets legitimitet som idrottens gemensamma organ underminerades. 
 Med RF i spetsen skapades det en betydande opinion mot utred- ningens förslag. Det är karaktäristiskt för situationen att flera betydande remissinstanser – bl.a.  
 överståthållarämbetet  
 och  
 länsstyrelsen i Stock- holms län  
 – valde att avstyrka utredningens förslag  
 just därför  
 att dessa rönt ett sådant kraftigt motstånd inom idrottsrörelsen. Frågan hade med andra ord fått en starkt politisk laddning. Det var inte fördelningen av statens idrottsanslag som diskuterades utan idrottsrörelsens fortsatta existens i en sammanhållen folkrörelse. 
 Inför denna omfattande kritik valde regeringen att retirera. Utred- ningens förslag föranledde inte en proposition från regeringen. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 85 
  
 2.6.4 
  
 Anslagsfrågan i Norge och Danmark 
  
 Det kan i detta sammanhang vara värt att nämna förhållandena i några av våra nordiska grannländer. Att man t.ex. valde att pröva idén om en statlig nämnd i Sverige beror delvis på att en sådan redan fanns i Norge. 
 Bakgrunden till den norska utvecklingen måste sökas i den tyska ockupationen av Norge under andra världskriget. Den norska idrottsrö- relsen hade tidigt markerat sitt missnöje med den tyska ockupations- maktens försök att öka det statliga inflytande över idrottslivet. Från idrottsrörelsens håll framhölls att man utgjorde en  
 icke-statlig 
  folkrörelse som vare sig mottog order eller direktiv från statliga myndigheter. Konkret manifesterades detta motstånd genom att all frivillig idrottsverksamhet lades ned i den s.k. "idrettsfronten". Under krigets slutfas spelade idrottsrörelsen dessutom en viktig roll i de norska hem- mafrontsstyrkorna. Dessvärre medförde idrottsstrejken och den tyska ockupationen en omfattande ödeläggelse av de existerande idrottsan- läggningarna. Vid krigsslutet fanns det ett stort behov av offentligt ekonomiskt stöd till det norska idrottslivet. Idrottsrörelsens patriotiska och självständiga agerande under ockupationen ökade legitimiteten i dessa krav. 
 Den norska statsmakten var villig att medverka till en offensiv finansiell satsning inom idrotten. Samtidigt var den ekonomiska situa- tionen pressad p g a kriget. Lösningen blev, efter svensk modell, att inrätta en statlig tippningsverksamhet, där en andel av överskottet lag- mässigt öronmärktes för idrottsliga ändamål. Vid sidan av de etablerade statsanslagen till idrotten skapades därmed en inkomstkälla vars om- fattning snart översteg alla förväntningar. Frågor kvarstod dock: Vilken institution skulle ansvara för fördelningen av dessa nya medel? Vilka ändamål inom idrottslivet skulle prioriteras? I praktiken hade stats- makten att välja mellan ett korporativt samarbete med idrottens cent- ralorganisation,  
 Norges Idrettsforbund 
 , NIF, eller inrättandet av en egen statlig idrottsbyråkrati. 
 Lösningen blev det senare. Parallellt med inrättandet av tippnings- verksamheten 1946 bildades  
 Statens Idrettskontor  
 (sedan 1950,  
 Statens Ungdoms- och Idrettskontor 
 , STUI). Även om idrottsrörelsen således fick ökade statliga medel innebar den valda förvaltningslösningen sam- tidigt att statsmakten stärkte sitt inflytande över idrottspolitiken. Enligt de rutiner som utarbetades skulle alla ansökningar om anslag från tipp- ningsöverskottet behandlas av STUI, som därefter utarbetade ett de- taljerat fördelningsförslag vilket ingavs till statsmakten för beslut. NIF hade visserligen en möjlighet att uttala sig över STUI:s anslagsfördel- ning men i praktiken saknade förbundet en direkt kanal till den politiska makten. Inrättandet av en offentlig idrottsbyråkrati innebar med andra 
  
 86  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 ord att den frivilligt organiserade idrottens positioner flyttades tillbaka. Kanske mindre förvånande uppstod snart även motsättningar mellan STUI och NIF. Resultatet blev en norsk "idrettsstrid" som kom att prägla idrottslivet under stor del av 1950- och  
 1960-talen. 
  
 Precis som i Sverige handlade den norska idrottsstriden om motsätt- ningarna mellan statsmaktens styrning av idrottspolitiken och den icke- statliga rörelsens frihet att själv avgöra dessa frågor. STUI:s uttalade policy var att idrottens andel av tippningens överskott skulle användas till byggandet av idrottsanläggningar. Andra verksamhetsområden – såsom NIF:s administration och instruktörsarbeten – skulle däremot finansieras med statsanslag och egna medlemsavgifter. Inom NIF menade man dock att även tipsmedel borde användas till aktiv idrott och det egna förbundets administrativa apparat. Samtidigt önskade förbundet ett större inflytande över de medel som beviljades. I den rådande ordningen var anslagen reglerade över ett stort antal poster. 
 Det var NIF som slutligen avgick med segern. 1957 inrättades  
 Romero tens idrettsråd  
 med representanter från NIF och statsmakten. Avsikten var att skapa en buffert mellan STUI och NIF. I praktiken innebar det en väsentlig nyordning i beredningen av idrottens offentliga finansiering. Enligt de nya rutinerna blev STUI:s anslagsfördelning även behandlade av Statens idrettsråd innan de slutligen blev föremål för politiskt beslut. Resultatet blev helt i linje med NIF:s önskemål. Förbundet fick nu kontinuerligt större anslag än vad STUI rekommenderade och en större frihet att förfoga över de egna anslagens användning. I praktiken innebar nyordningen att den frivilliga organisationen gjordes överordnad den statliga myndigheten. 
 Medan den svenska och norska idrottsrörelsen uppvisar flera likheter avviker danska förhållanden på flera sätt. Först och främst har idrottslivet aldrig samlats i en sammanhållande riksorganisation. Medan tävlingsidrotten koncentrerats till städerna och organiserats i  
 Dansk  
  
 Patterson  
 , 
  DIF, har en parallell och mindre tävlingsinriktad "folkidrott" organiserats ute på landsbygden. Denna pluralism har naturligtvis försvårat alla möjligheter till korporativa arrangemang mellan stat och idrottsrörelse. Dessutom har de danska idrottsförbunden generellt motsatt sig all form av statlig inblandning i vad som uppfattats som den egna verksamheten. Även från offentligt håll har denna auto- nomi markerats och uppmuntrats. Den offentliga idrottspolitiken har med andra ord varit och förblivit svagt utvecklad. Någon reell statlig byråkrati har inte inrättats. Idrotten har även sedan välfärdssamhällets framväxt förblivit fast förankrad i den civila sfären av samhällslivet. 
 Däremot har den danska statsmakten, precis som i övriga Norden, bidragit med ett omfattande finansiellt stöd till den idrottsliga verksam- heten. Utformningen av detta stöd visar tydligt den danska idrottspoliti- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 87 
  
 kens särdrag. 1948 inrättades även i Danmark en statlig tippningsverk- samhet där delar av överskottet öronmärktes för idrottens främjande. Till skillnad från i Norge kom dock merparten av dessa medel att oavkortat gå till idrottsförbunden som  
 rättighetsbelopp  
 . Från offentligt håll ställdes varken krav på hur medlen skulle utnyttjas eller någon form av redovisningsplikt. Det idrottsliga stödet blev med andra ord inte  
 fördelat  
 utan  
 lagfäst  
 . För idrottsförbunden skapade detta naturligtvis en stor handlingsfrihet. Den valda finansieringslösningen har snarast förstärkt idrottsförbundens autonomi i förhållande till den offentliga makten. Samtidigt bidrog finansieringslösningen till att cementera den rådande organisationsstrukturen. Eftersom organisationerna var medvetna om att omfattningen av det statliga stödet var givet, skapades vissa incitament för att inte utöka verksamheten. För t.ex. DIF innebar inlemmandet av varje nytt specialförbund att fler specialförbund skulle tvingas dela på ett redan givet anslag. Att vara restriktiv i fråga om nya specialförbund innebar i sin tur en konflikt med DIF:s uttalade policy att utgöra den danska idrottens samlingsorganisation. 
 Beklagligtvis kan inte finska förhållanden diskuteras i detta sam- manhang. Även om det pågår en relativt omfattande finsk idrottshistorisk forskning har språksvårigheter gjort att komparativa ansatser inte kunnat göras i denna fråga. 
  
 2.6.5 
  
 1957 års idrottsutredning 
  
 Eftersom de förslag som 1955 års idrotts- och friluftsutredning presen- terade inte ledde till en regeringsproposition, hade statsmakten fått pro- blem. Frågan om idrottsanslagets beredning och administrering behövde lösas. Eftersom RF, p g a den tidigare kritiken, slutat yttra sig över utomstående organisationers anslagsäskanden fanns det inte längre någon instans på myndighetsnivå som gjorde en samlad bedömning av den frivilliga idrottens anslagsbehov. Detta var för närvarande en fråga för det berörda departementet. Samtidigt kan man tyda en förändring i den statliga idrottspolitiken. Myndighetsfrågan behövde visserligen lösas 
 – det var dock inte längre aktuellt att föreslå reformer som kunde uppfattas som ökad statlig styrning. 
 En ny utredning tillsattes. Uppdraget blev denna gång att dels försöka åstadkomma en sammanslagning av RF och Korpen, dels pröva vissa ändringar i formerna för anslagsgivning. Det senare innebar i praktiken att Främjandet skulle distanseras från RF och Korpen genom att fortsättningsvis endast erhålla anslag ur friluftsfonden. Sammantaget skulle dessa två åtgärder återskapa en enad idrottsrörelse under en ensam huvudorganisation. Fördelarna med en sådan lösning var två: dels 
  
 88  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 skulle de interna konflikterna inom idrottsrörelsen biläggas, dels skulle detta ge legitimitet till den tidigare ordningen med RF som Kungl. Maj:ts centrala instans i anslagsfrågor. Utredningen hade således till uppgift att "återskapa" en enig och sammanhållen folkrörelse och därmed även förutsättningar för en korporativ förvaltningslösning inom idrottens område. 
 Utredningen –  
 1957 års idrottsutredning  
 – lyckades dock inte genomföra sitt uppdrag. Motsättningarna mellan RF och Korpen var under denna period för stora för att en sammanslagning skulle vara möjlig. I maj 1962 begärde utredningen att bli befriad från sitt uppdrag. 
 På försök tillsattes istället en delvis statlig  
 samarbetsnämnd  
 för frå- gor rörande idrottsanslaget. Nämnden kom visserligen att bestå av be- tydelsefulla representanter för statsmakten, RF och Korpen, men den fick aldrig ett nämnvärt inflytande över anslagsfrågor. Detta har flera förklaringar. Först och främst var det viktigt för statsmakten att nämn- den inte skulle kunna uppfattas som ett nytt försök t ill statsdirigering. Detta medförde att nämnden endast kunde inneha en rådgivande funk- tion. Dessutom fanns det en förhoppning hos statsmakten att samarbetet mellan RF och Korpen skulle förbättras genom denna institutionaliserade form av samarbete. Frågor som riskerade att skapa konflikter skulle med andra ord undvikas. 
  
 2.6.6 
  
 1965 års idrottsutredning 
  
 I november 1965 tillsattes återigen en statlig idrottsutredning – den tredje i ordningen inom loppet av en tioårsperiod. Orsakerna bakom utredningens tillkomst är flera. Först och främst hade myndighetsfrågan ännu inte fått någon lösning. Detta var inte, utifrån statsmaktens syn- vinkel, någon önskvärd situation, och utredningen fick följaktligen i uppdrag att pröva "om ytterligare steg kan tas för att nå en samlad bedömning av frågorna om idrottens anslagstilldelning". Dessutom var ett ökat statligt stöd att vänta. Redan 1955 års idrotts- och friluftsutred- ning hade ju föreslagit ökade statliga medel till idrotten och friluftslivet, men eftersom inget tidigare utredningsförslag lett till en rege- ringsproposition hade denna sedan länge efterlängtade statliga offensiv låtit vänta på sig. Ett uppdrag för utredningen var därför att närmare utreda riktlinjerna för det allmännas stöd – bl.a. frågor rörande kom- muners ansvar för nybyggandet av idrottsanläggningar, idrottens instruktörsverksamhet samt behovet av ökad forskning. 
 I myndighetsfrågan åter upptog  
 1965 års idrottsutredning  
 inled- ningsvis de tidigare misslyckade försöken att åstadkomma en samman- slagning mellan RF och Korpen. Även denna gång misslyckades försö- 
  
 SOU 1998:33  
 Nya tider och gamla problem  
 89 
  
 Fisher. Motsättningarna mellan förbunden var fortfarande allt för stora både på central nivå och i den lokala verksamheten. 
 I juni 1969 lade utredningen fram sitt betänkande – det välkända  
 Idrott åt alla  
 . Detta betänkande, som i den idrottshistoriska forskningen betraktats som "en milstolpe i idrottsrörelsens historia", innehöll inte bara förslag om en väsentlig höjning av statsanslaget till idrott. Det innehöll även förslag till ett antal omfattande reformer över hela idrottsfältet, däribland en rejäl satsning på ledarutbildning och idrotts- forskning. Dessutom innehöll betänkandet ett förslag rörande stats- anslagets förvaltning. 
 I myndighetsfrågan föreslog utredningen att de korporativa arran- gemang som tidigare etablerats mellan staten och RF skulle befästas och i viss mån utvidgas. RF skulle med andra ord återigen bli Kungl. Maj:ts centrala organ i anslagsfrågor trots den tidigare kritiken från Korpen och Främjandet. Frågan är nu varför utredningen valde att föreslå ett befästande av just den förvaltningslösning som sedan början av 1950- talet rönt sådan kritik? 
 En förklaring är att utredningen hade  
 omdefinierat situationen  
 och därmed även problemet. 1955 års idrotts- och friluftsutredning hade framhållit hur den svenska idrottsrörelsen bestod av tre väsentligt olika – men jämställda – riksförbund. Detta perspektiv hade lett till uppfatt- ningen att det inte längre var legitimt med RF som närmaste instans direkt under regeringen. I Idrott åt alla framhölls istället att RF hade en unik position inom idrottsrörelsen, och att förbundet sedan länge lyckats axla en myndighetsroll och ett samhällsansvar. Därmed var den tidigare jämställdheten inom idrottsrörelsen inte längre kvar. RF:s position hade bokstavligen utvecklats från centralorgan för "ett av huvudleden" (1957 års betänkande) till "idrottsrörelsens eget topporgan" ( 1969 års betänkande). I egenskap av det senare menade utredningen att förbundet var mycket väl lämpat att agera "i myndighets ställe". 
 En annan förklaring är att utredningen med detta förslag försökte 
 åstadkomma en sammanslagning mellan de olika idrottsförbunden  
 . Just det faktum att RF erhöll en myndighetsroll utgjorde i sig ett starkt incitament till de andra förbunden att ansluta sig. Till detta kommer att utredningen såg ett nära samband mellan statens ökade stöd och dessa utomstående organisationers beredvillighet att inlemmas i RF. 
  
 Utredningens förslag – som med stor majoritet kom att accepteras i riksdagen – måste ses som en seger för  
 idealet om den autonoma  
 folk- rörelsen. Medan 1957 års betänkande framhöll ett ideal om "det starka samhället", utgick man 1969 från ett perspektiv där idrottsrörelsens autonomi var värdefull och följaktligen något som skulle bevaras och stärkas. I detta perspektiv låg dessutom en stor tilltro till de fria organi- sationernas förmåga att agera samhällsmedvetet – för RF:s del mani- 
  
 90  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 festerat i en rätt att agera som offentlig myndighet åt den egna rörelsen. Det var ett förslag som med andra ord gav statsmakten liten möjlighet till styrning. Detta blev så att säga den förlust staten fick acceptera till förmån för idrottslig sammanhållning och effektivitet i anslagshante- ringen. Sammantaget innebar utredningens förslag ett formaliserande och befästande av det implicita kontrakt som instiftats mellan staten och idrottsrörelsen redan under  
 1930-talet. 
  
 Regeringen accepterade dock inte utredningens förslag fullt ut. I vad som måste betraktas som en eftergift till de organisationer som stod utanför RF föreslog det ansvariga statsrådet,  
 Spence 
 , i rege- ringspropositionen att dessa förbund även fortsättningsvis skulle få möjlighet att ansöka om anslag direkt hos Kungl. Maj:t. Deras äskanden skulle visserligen remissbehandlas av RF men beslut skulle därefter tas av regeringen. Han betonade även att regeringens ombud i RF skulle hålla en nära kontakt med dessa organisationer, och att statens ombud närmast var att betrakta som dessa organisationers egna representanter. 
  
 2.7 
  
 Från 1970 till idag – nya tider och gamla problem 
  
 1970 års stora idrottspolitiska beslut kan sägas ha utgjort grunden för utvecklingen fram till idag. Med de ökade statliga medel som tillfördes idrotten genom riksdagens beslut kunde rörelsen genomgå en stark såväl materiell som organisatorisk upprustning under  
 1970-talet. 
  För RF:s del skapade beslutet bl.a. möjligheten till en utökad kansliorganisation lokaliserad till Idrottens Hus i Farsta. Dessutom bör det nämnas att Korpen trädde in i  
 RF-komplexet 
  1975. Forskning får utvisa i vilken utsträckning myndighetsfrågan bidrog till denna utveckling. 
 I förhållande mellan staten och idrottsrörelsen har dock vissa för- ändringar genomförts sedan 1970. På förslag av  
 Riksdagens revisorer 
 , och genom beslut av riksdagen, avskaffades 1983 den dåvarande ord- ningen med statliga revisorer för granskning av RF:s verksamhet. Detta motiverades med att RF:s egen kontroll var av den arten att statlig sådan inte längre var nödvändig. Det bör dock nämnas att Riksdagens revisorer 
 i en skrivelse till regeringen 1995 påpekat det unika i att RF inte längre är föremål för statlig revision. I enlighet med detta har revisorerna även föreslagit att det tidigare systemet skall återinföras. 
 RF har även givits ökade offentliga uppgifter. I enlighet med det idrottspolitiska beslutet 1970 fick  
 Naturvårdsverket  
 ansvaret för det s.k. anläggningsstödet till idrotten. Sedan 1982 har dessa uppgifter överförts till RF. Dessutom har RF sedan budgetåret 1990/91 övertagit för- 
  
 SOU 1998:33  
 Nya tider och gamla problem  
 91 
  
 delningen av det lokala aktivitetsstödet till idrottsföreningar från  
 Statens ungdomsråd  
 . 
 Den statliga representationen i RF:s centrala organ upphörde den 1 juli 1993. Detta motiverades med en önskan från offentligt håll att öka idrottsrörelsens autonomi i förhållande till staten. Samtidigt begränsades RF:s myndighetsutövning i fråga om anslag till utomstående or- ganisationer. 
 Sammantaget bör de genomförda förändringarna i förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen sedan 1970 framförallt tolkas som ett förstärkande av folkrörelseidealet och 1970 års idrottspolitiska riktlinjer. Förändringarna bör med andra ord ses som ett förstärkande av det implicita kontraktet. Nu har dock detta kontrakt – med tillsättandet av 1996 års idrottsutredning – ånyo blivit föremål för diskussion. 
 Utifrån direktiven skall tillkomsten av utredningen förstås som ett resultat av flera faktorer: 
  
 1. 
  
 Förändringar i den svenska samhällsstrukturen  
  
 . I uppdragets ut- gångspunkter påtalas bl.a. att den svenska befolkningssammansättningen har ändrats, och att många svenskar idag har en annan kulturell och etnisk bakgrund än den traditionellt svenska. Samtidigt har ungdomens fritidsvanor förändrats. Undersökningar har visat att data- och  
  
 TV-spel 
  
  har gjort ungdomen stillasittande, vilket i ett långsiktigt perspektiv kan resultera i en försämrad folkhälsa. 
  
 2. 
  
 Förändringar inom idrottslivet  
 . Nya idrotter har uppstått och etable- rats. En tilltagande kommersialisering har gjort att vissa idrotter – så- dana av medialt intresse – givits ekonomiskt bättre förutsättningar än andra idrotter. Samtidigt har även en tilltagande internationalisering förändrat idrottens villkor. Inte minst den svenska anslutningen till EU har medfört konsekvenser för svensk idrott. 
  
 3. 
  
 Förändringar i det statliga budgetarbetet  
  
 . Detta nämns mycket kort- fattat i direktiven. Samtidigt är det svårt att inte låta bli att koppla ut- redningens uppdrag till de förändringar i statsmaktens styrning av den offentliga sektorn som genomförts sedan  
  
 1980-talet. 
  
  Nyckelordet för dagen är  
 resultatorienterad styrning 
 . Grundtanken i denna styrnings- filosofi är att riksdag och regering inte enbart skall precisera tydliga  
 mål  
 för förvaltningens agerande – detta skall även kombineras med en noggrann uppföljning av de  
 resultat  
 som faktiskt uppnås. Det finns onekligen en koppling mellan idrottsutredningens uppdrag och denna styrningsmodell. 
  
 Med utgångspunkt i dessa förändringsprocesser har utredningen fått till uppdrag att: 
  
 92  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 1. 
  
 Formulera nya, tydligare mål för statens stöd till idrotten. 
  
 2. 
  
 Skapa en modell för utvärdering och uppföljning av stödet i relation till de nya statliga målen. 
  
 3. 
  
 Skapa ökad insyn och kontroll av bidragsfördelningen till idrotten – och i detta sammanhang även "pröva möjligheterna och lämpligheten för regering och riksdag att närmare styra anslagets inriktning". 
  
 Det är naturligtvis inte möjligt att sia om huruvida utredningens kommande förslag kommer att innebära ett brott med den nuvarande relationen mellan staten och idrottsrörelsen, dvs. i vilken utsträckning det nuvarande implicita kontraktet kommer att förändras. Man kan vis- serligen se en viss statlig ambition till ökad styrning och kontroll över idrottsrörelsens utveckling och framförallt över dess hantering av det statliga anslaget. Detta talar för en förändring. Samtidigt framhålls i direktiven värdet av idrottsrörelsens ideella karaktär, autonomi och folkrörelsetradition. Inte minst framgår detta i följande formulering: 
 "En viktig utgångspunkt är alltjämt att statens stöd huvudsakligen bör inriktas på att bidra till att det skapas ett bestående intresse bland medborgare i alla åldrar för regelbunden fysisk aktivitet för att uppnå hälsa och välbefinnande. Detta inom ramen för den levande folkrörelse som den demokratiska idrottsrörelsen utgör". 
 Det senare talar för att förändringarna inte blir så stora. Kanske sammanfattas statsmaktens intentioner tydligast i ett pressmeddelande från Inrikesdepartementet  
 (1996-10-24) 
  där det sägs att ett "syfte är att stödet ska bidra till att  
 påskynda arbetet inom idrottsrörelsen  
 (min kur- sivering) för att uppnå jämställdhet, ökad integration och förbättrad folkhälsa". Problemet är således inte en diskrepans mellan idrottsrörel- sens och statens olika mål, eller idrottsrörelsens  
 vilja  
 till förändring i takt med samhällsutvecklingen. I den mån utredningens tillkomst bör tolkas som en kritik av den rådande situationen, handlar det således om en kritik av idrottsrörelsens nuvarande förändringstakt och en otill- fredsställelse av hitintills uppnådda resultat. 
 Det är även tydligt att utredningens tillkomst skapat en viss oro inom delar av idrottsrörelsen. Detta framgår inte minst av RF:s anslags- framställan för 1998, där det stadgas att "(det) är naturligt att staten vill få en totaluppfattning om idrottens sätt att använda bidragen, men vi understryker att vi som fri och självständig folkrörelse själva formulerar våra mål och vår inriktning". En liknande ståndpunkt redovisar RF:s ordförande  
 Patel  
 i en ledare i  
 Svensk Idrott  
 (nr 3/97) genom 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 93 
  
 att betona att "idrottens innehåll och mål sätter vi själva, genom vår egen sakkunskap och våra egna demokratiskt fattade beslut. Sedan är det en annan sak att vi är öppna för en konstruktiv diskussion i olika frågor". 
 Situationen känns onekligen igen. Det är ett ständigt återkommande problem som diskuteras. Mot statsmaktens intresse av statlig styrning över offentliga medel står idrottsrörelsens – och däri framförallt RF:s – intresse av autonomi. Mot idealet om en demokratisk process står ett ideal om en autonom folkrörelse. En historisk genomgång har visat att det är ett gammalt problem i relationen mellan staten och idrottsrörelsen. Det är dock ett gammalt problem – i en ny tid. 
  
 94  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 3 Sammanfattning och diskussion 
 Inledningsvis skisserades vad som är att betrakta som ett grundläggande problem i förhållandet mellan statsmakten och idrottsrörelsen. Detta problem formulerades som ett  
 dilemma  
 för båda parter. Dilemmat för idrottsrörelsen är att förena ett behov av ekonomiskt stöd från staten med ett  
 intresse av autonomi  
 i förhållande till den offentliga makten. För statsmakten kan dilemmat ses som ett intresse av att både  
 styra  
 och  
 inte styra  
 över idrottsrörelsen och framförallt dess nyttjande av statliga medel. 
 Det grundläggande problemet kan på sätt och vis ses som ett  
 prak- tiskt  
 problem där två parter – staten och idrottsrörelsen – eftersträvar ett samarbete till ömsesidig nytta men där deras intressen till viss del är motsatta. I förlängningen bör det dock ses som ett genuint  
 demokrati- problem  
 eftersom både statlig styrning och föreningsfrihet är grundläg- gande värden som med nödvändighet måste finnas i alla demokratiska samhällen. Medan statlig styrning är naturligt utifrån ett ideal om en fungerande demokratisk process, är fria organisationers självständighet naturligt utifrån ett ideal om en autonom folkrörelse. 
 Efter en inledande renodling av det grundläggande problemet i för- hållandet mellan staten och idrottsrörelsen följde en historisk skiss av dessa relationer. Centralt i denna historik var hur problemet mellan statlig styrning och organisatorisk autonomi blivit löst. Man kan i detta sammanhang tala om uppkomsten av ett  
 implicit kontrakt  
 mellan staten och idrottsrörelsen. Detta kontrakt fick följande utformning: om bara idrottsrörelsen kunde visa upp en för statsmakten positiv utveckling i takt med tiden och samhällsutvecklingen kunde statsmakten acceptera förekomsten av såväl omfattande ekonomiska medel som en relativt omfattande autonomi för de fria organisationerna. För statsmakten blev mer explicit styrning helt enkelt inte nödvändig så länge som idrottsrö- relsen självmant kunde uppvisa en dynamisk förmåga och ett samhäll- sansvar. Det var således ett kontrakt vars fundament utgjordes av relativ samstämmighet i grundläggande värderingar och en ömsesidig tillit mellan parterna. 
 Det är viktigt att betona att det implicita kontraktet växte fram steg- vis under en längre tidsperiod. En första central period inföll under  
 1930-talet. 
  Eftersom idrottsrörelsen vid denna tid var samlad inom en 
  
 SOU 1998:33 
  
 Nya tider och gamla problem  
 95 
  
 gemensam topporganisation, RF, fanns det förutsättningar för stats- makten att överlåta uppgifter av direkt m yndighetskaraktär till idrotts- rörelsens egna organ. Dessutom började idrottsanslaget under denna period på allvar att skjuta i höjden. Sammantaget var det under 1930- talet som det skapades ett ömsesidigt beroende mellan staten och idrottsrörelsen. Medan idrottsrörelsen blev beroende av statliga medel och därmed tvingad att acceptera ett visst mått av statligt inflytande, blev staten beroende av den sakkunskap och verksamhet som fanns inom de  
 icke-statliga 
  förbunden. 
 Nästa centrala period inföll med 1970 års stora idrottspolitiska be- slut. Efter en längre tids utredning angående ansvarsfördelningen mellan staten och idrottsrörelsen kom det redan inrättade explicita kontraktet att befästas och i viss mån utvidgas. Riksdagsbeslutet innebar både en omfattande offentlig satsning på idrotten och en markering av rörelsens autonomi i förhållande till staten. Det ökade stödet kunde motiveras genom att idrottsrörelsen bedrev en verksamhet vilken kom hela samhället tillgodo. Autonomi kunde motiveras genom att rörelsen utgjorde en  
 folkrörelse  
 – och som i egenskap av detta hade rätt till självständighet i förhållande till staten – och att man sedan länge visat förmåga att axla ett samhällsansvar. 
 De förändringar i förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen som genomförts sedan 1970 har alla gått i riktning mot en ökad aut onomi för idrottens egna organisationer. Med tillsättandet av 1996 års idrotts- utredning har dock det grundläggande problemet åter blivit föremål för utredning. 
 Utifrån direktiven till 1996 års idrottsutredning skall dess t illkomst förstås utifrån att mycket har hänt sedan 1970 års idrottspolitiska beslut. Det har skett förändringar i den svenska samhällsstrukturen, inom idrotten och inom det statliga budgetarbetet. Framtiden får utvisa huruvida utredningen på allvar kommer att föreslå förändringar i den nuvarande ordningen – huruvida det implicita kontraktet mellan staten och idrottsrörelsen kommer att ersättas med något nytt. Det finns dock tecken på att statsmaktens intentioner inte i första hand är att i grunden förändra ett gammalt samarbete. Snarare handlar uppdraget om en pre- cisering av statens mål med idrottsstöd förenat med en modell för resultatredovisning. Tydligare mål och resultat uppföljning be höver inte nödvändigtvis likställas med ökad statlig styrning. 
  
 96  
 Nya tider och gamla problem 
  
 SOU 1998:33 
  
 Referenser 
 Delar av denna rapport bygger på uppgifter diskuterade i: 
  
 Kemp,  
 "I myndighets ställe". En analys av Sveriges riks- idrottsförbunds utveckling till partiell myndighet  
 1955-1970 
 (1996), opublicerad uppsats, Historiska Institutionen, Stockholms Universitet 
  
 Kemp, "A Mutual Dependency – the State and the Nordic Sports Organizations", kommande  
 i The International Journal of the History of Sports 
  
 Kemp 
 , "Att klargöra det grundläggande problemet" – ut- gångspunkter för en kommande avhandling rörande förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen  
 (1997), opublicerad rapport, Histo- riska Institutionen, Stockholms Universitet 
  
 Centrala verk rörande staten och idrottsrörelsen är: 
 Hilding Johansson, "Idrottens väg till massrörelse" i  
 Svensk idrott 1903- 1953 – En ekonomisk, historisk och sociologisk undersökning utförd på uppdrag av Sveriges riksidrottsförbund med anledning av dess femtioårsjubileum  
 (Malmö 1953) 
  
 Fisher,  
 Idrottens väg till folkrörelse – studier i svensk idrotts- rörelse till 1915  
 , Studia historica upsaliensia 60 (Uppsala 1974) 
  
 Fisher,  
 Idrott mellan krigen. Organisationer, ledare och idéer i den svenska idrottsrörelsen  
 1919-39 
 (Stockholm 1987) 
  
 Fisher, "Idrottens fyra samhällsroller. Ett diskussionsunderlag", i  
 Fritidspolitiska studier 7,  
 Institutet för Fritidsvetenskapliga studier (Stockholm 1994) 
  
 Stout, "Idrotts- och friluftslivets politiska ekonomi" i red. Lawson 
 , Turbulens i rörelsen, Sju perspektiv på idrottens framtid  
 (Ödeshög 1991) 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 97 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
 En studie genomförd på uppdrag av Idrottsutredningen 
 Cox 
 professor 
 Hendricks 
 fil. kand. 
 Hunt 
 docent 
 Göteborgs universitet 
  
 98  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 Till Idrottsutredningen 
 Vid regeringssammanträde den 24 oktober 1996 beslutades att en par- lamentariskt sammansatt kommitté skulle utvärdera det statliga stödet till idrotten. Enligt direktiven skulle utredningen bl.a. belysa verksam- heten inom idrottsrelaterad forskning. 
 Mot denna bakgrund genomförde vi för idrottsutredningens räkning en kartläggning av idrottsforskning i landet. 
 Den kunskap som efterfrågades var framför allt förekomst och in- riktning av forskning inom idrottsområdet vid universitet och högskolor. Av intresse var dessutom finansiering, uppdragsgivare, nätverk, forskar- grupper och kopplingen till grundläggande utbildningsprogram för dylik forskning. Professor Cox har varit huvudansvarig för uppdraget. 
 I och med överlämnandet av denna rapport är vårt uppdrag slutfört. 
 Göteborg den 23 oktober 1997 
 Hendricks 
 Hunt 
 Cox 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 99 
  
 Sammanfattning 
 Idrottsutredningen tillsattes, genom beslut vid regeringssammanträde den 24 oktober 1996 (Dir. 1996:84), att utvärdera det statliga stödet till idrotten. Det huvudsakliga syftet med det statliga stödet är att befrämja och uppnå en allmän god folkhälsa, och av särskild vikt är att stimulera ungdomsidrott bedriven på demokratisk grund. Enligt kommittédirekti- ven skall utredningen bl. a. belysa verksamheten inom idrottsrelaterad forskning. Vidare skall omfattningen och inriktningen på statens insatser också bedömas. 
 Mot denna bakgrund genomförde vi, på uppdrag av Idrottsutred- ningen, en kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige. Den kunskap som efterfrågades var i första hand förekomst och inriktning av idrottsforskning vid universitet och högskolor i landet samt finansie- ringsbilden av sådan forskning. 
 Arbetet förutsatte kontakter med relevanta institutioner och myndig- heter för insamling av data. Dessutom genomfördes intervjuer med beslutsfattare som innehar centrala tjänster/positioner inom området och med flera etablerade idrottsforskare både inom och utom landet från olika discipliner. För en översiktlig genomgång av svensk idrotts- forskning kom vi fram till att tidsperioden 1987 till 1996 var adekvat för uppdraget. 
 I Sverige finns totalt nio professurer inom idrottsområdet. De mest omfattande och permanenta resurserna för idrottsforskning är koncent- rerade till stockholmsregionen där sex av tjänsterna är placerade. Beträffande finansiering utgör Centrum för idrottsforskning (CIF) – med anslag från Utbildningsdepartementet och Sveriges Riksidrottsförbund och med ett riksansvar för att initiera och stödja idrottsforskning – den huvudsakliga bidragsgivaren. 
 Ur ett internationellt perspektiv och med tonvikt på Norden kan konstateras att svensk idrottsrelaterad forskning har mindre fasta resur- ser och ett sämre direkt statligt stöd. 
 Centrum för idrottsforskning utför ett värdefullt arbete för idrotts- forskningens utveckling. Till sitt förfogande har CIF ungefär 8 miljoner per år att dela ut till olika forskningsprojekt. Då söktrycket är mycket stort (ca 140 ansökningar/år) innebär detta att ett genomsnittligt forsk- ningsanslag uppgår t ill endast 80 000 – 90 000 kr. Under så knappa ekonomiska villkor finns en allvarlig risk att idrottsforskningen i Sverige på sikt kommer att försvagas. Inom de olika forskningsområdena råder dessutom en viss snedfördelning av medel (humanistisk/samhälls- vetenskaplig forskning får en mindre del), vilket framgent borde rättas till för att idrottsvetenskapen som helhet kan utvecklas på ett bättre sätt. Mot bakgrund av hur den idrottsrelaterade forskningen i Sverige 
  
 100  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 finansieras (CIF svarar för 72,1 % och där övriga forskningsråd endast står för en mycket liten del av den totala finansieringen) framträder tydligt behovet av ett brett och ansenligt ökat direkt statligt stöd. 
 Svensk idrottsforskning har i stort under den senaste tioårsperioden både breddats och fördjupats. Skall idrottsforskningen även fortsätt- ningsvis kunna hänga med i en accelererande utveckling är det därför av stor vikt att ytterligare medel kan tillföras verksamheten. Detta är angeläget – inte bara för idrottsrörelsen – utan också för samhället i stort 
 att forskning kring idrott och kroppskultur kan utvecklas. Inte minst hälsofrågor med kopplingar både till ekonomi, livskvalitet och fritid hos olika grupper av befolkningen framstår som centrala forskningsområden. Sammanfattningsvis föreslår vi: att det statliga stödet till idrotts- forskningen i vid bemärkelse ökar till minst det d ubbla dvs. minst 20 miljoner årligen, att Centrum för idrottsforskning antingen inlemmas i Forskningsrådsnämnden alternativt HSFR som en självständig enhet med egen budget eller fortsätter med nuvarande organisation som i huvudsak 
 fungerat bra. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 101 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Introduktion..................................................................................... 
  
 102 
  
 1.1 ...................................................................... 
  
 Bakgrund 
  
 102 
  
 1.2 ..................................................................... 
  
 Uppdraget 
  
 103 
  
 2 
  
 Arbetets .......................................................................uppläggning 
  
 104 
  
 2.1 ............................................................. 
  
 Förutsättningar 
  
 104 
  
 2.2 ............................................................... 
  
 Begränsningar 
  
 105 
  
 3 
  
 Svensk ......................idrottsrelaterad forskning - en bred översikt 
  
 107 
  
 3.1 .......................... 
  
 Inledning – den svenska idrottsrörelsen 
  
 107 
  
 3.2 .................. 
  
 Lokalisering av resurser för idrottsforskning 
  
 108 
  
 4 
  
 En internationell ..................................................................utblick 
  
 112 
  
 4.1 ......................................................................... 
  
 Norden 
  
 112 
  
 4.2 .............................................. 
  
 Europa och Nordamerika 
  
 116 
  
 5 Finansiering av den idrottsrelaterade forskningen i Sverige - 
  
 medel, ......................................................anslag och bidragsgivare 
  
 117 
  
 5.1 ...................................................................... 
  
 Inledning 
  
 117 
  
 5.2 ............................................. 
  
 Riksidrottsförbundet (RF) 
  
 118 
  
 5.3 ......................................................... 
  
 Olympisk Support 
  
 121 
  
 5.4 ......................................... 
  
 Centrum för idrottsforskning 
  
 122 
  
 5.4.1 
  
 Redovisning av medels- och anslagsfördelning från CIF. 123 
  
 5.5 
  
 Övriga forskningsråd .................................................... 
  
 129 
  
 5.6 
  
 Övriga bidragsgivare till idrottsrelaterad forskning ........ 
  
 132 
  
 5.7 
  
 Det samlade finansiella stödet till idrottsforskningen i 
  
 landet ........................................................................... 
  
 137 
  
 6 Sammanfattande reflexioner............................................................ 
  
 140 
  
 6.1 
  
 Slutsatser och förslag .................................................... 
  
 143 
  
 102  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 1 Introduktion 
  
 1.1 
  
 Bakgrund 
  
 Genom beslut vid regeringssammanträde den 24 oktober 1996 (Dir. 1996:84), tillsattes en parlamentarisk kommitté – Idrottsutredningen – att utvärdera det statliga stödet till idrotten. Enligt kommittédirektiven skall utvärderingen ha utgångspunkt i de av staten uppställda målen för bidraget samt de samhällsförändringar som skett sedan 1970 då målen fastställdes. Betänkandet "Idrott åt alla" (SOU 1969:29) låg t ill grund för den proposition som riksdagens beslut byggde på angående statens samlade stöd till idrotten (prop. 1970:79, bet. 1970:SU 122, rskr. 1970:291). 
 Kommittén förväntas föreslå nya mål för det statliga stödet till idrotten utifrån utvärderingens slutliga resultat. Direktiven understryker vikten av att arbetet utgår från att statens stöd utformas så att det bland medborgarna skapas ett bestående intresse för fysisk aktivitet. Det stat- liga stödet syftar huvudsakligen till att uppnå en allmän god folkhälsa och av särskild vikt är att stimulera ungdomsidrott bedriven på demo- kratisk grund. Vidare skall omfattningen och inriktningen på statens insatser bedömas. 
 Enligt direktiven skall utredningen bl. a. belysa verksamheten inom idrottsrelaterad forskning. Denna verksamhet inbegriper flera sektorer i samhället. Den medicinska idrottsforskningen har t. ex. bidragit till att utveckla ny kunskap om människans fysiska förutsättningar som är till stort gagn för hela samhället. Även annan idrottsforskning (samhälls- och beteendevetenskap, humaniora och teknik) vid våra universitet och högskolor ser till att stärka och utveckla områden som är av stor vikt för samhället. Genom statens stöd till Centrum för idrottsforskning, som i sin verksamhet stödjer idrottsrelaterade forskningsprojekt i hela landet, befrämjas den fortsatta utvecklingen inom idrottsrörelsen. Staten stödjer dessutom via Riksidrottsförbundet (RF) och Sveriges Olympiska Kommitté (SOK) tillämpad forskning vid olika utvecklingscentra, vilka har ett nära samarbete med idrottsrörelsen och där fokus ligger på prestationsutveckling. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 103 
  
 1.2 
  
 Uppdraget 
  
 Mot bakgrund av kommittédirektiven gällande utvärdering av statens stöd till idrotten genomfördes på uppdrag av Idrottsutredningen en kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige. 
 I uppdraget efterfrågades i första hand kunskap om: 
  
 – 
  
 förekomst och inriktning av sådan forskning vid universitet och högskolor i landet och 
  
 – 
  
 kartläggning av finansieringsbilden av idrottsrelaterad forskning. 
  
 Vidare efterlystes en deskriptiv analys av hur befintliga nätverk mellan forskare/forskargrupper nationellt såväl som internationellt ser ut och fungerar. Förekomst av samarbetspartners och uppdragsgivare inom den idrottsrelaterade forskningen var också av intresse samt olika kopplingar till grundläggande utbildningsprogram. Uppdraget förutsatte också kontakt med berörda myndigheter, institutioner och relevanta forskningsråd. 
  
 104  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 2 Arbetets uppläggning 
  
 2.1 
  
 Förutsättningar 
  
 Uppgiften krävde en närmare inblick i förekomst, inriktning och finan- siering av idrottsrelaterad forskning vid universitet och högskolor. Kontakter har därför tagits med relevanta institutioner och myndigheter för insamling av data i form av förteckningar och rapporter med anknytning till svensk idrottsrelaterad forskning. Dessutom har inter- vjuer genomförts med beslutsfattare som innehar centrala tjäns- ter/positioner inom området och med flera av landets mest etablerade idrottsforskare från olika discipliner. Dessa intervjuer har bidragit till att en nyanserad totalbild växt fram vad gäller idrottsforskningens ut- veckling, och nuvarande och framtida ställning i Sverige. 
 Relevant litteratur har sökts via universitetens databaser samt via Internet. Dessutom har flera tidigare rapporter och statliga utredningar givit uppslag till fördjupad läsning. Det samlade materialet har givit god inblick i de olika berörda verksamheternas bakgrund, omfattning, inriktning och finansiella resurser. Efter datainsamlingen har materialet sammanställts och analyserats. 
 I ett tidigt skede av arbetet besöktes ett antal strategiska institutioner. Detta för att direkt kunna intervjua initierade företrädare i ledande befattningar inom berörda myndigheter och institutioner. Genom att vara på plats kunde datainsamlingen underlättas samtidigt som materialet delvis kunde bearbetas och kompletteras redan vid insamlingen. Här- igenom har värdefull information av olika slag inhämtats. 
 Alla större forskningsråd kontaktades – Medicinska forskningsrådet (MFR), Forskningsrådsnämnden (FRN), Humanistisk- och samhälls- vetenskapliga forskningsrådet (HSFR), Naturvetenskapliga forsknings- rådet (NFR), och Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR). Ytterligare några fonder och myndigheter bidrog med material: Skolverket, Riksbankens Jubileumsfond (RJ) och försäkringsbolaget Folksam m.fl. 
 Centrum för idrottsforskning (CIF), Riksidrottsförbundet (RF) samt Olympisk Support är tre aktörer som med sina respektive verksamheter både direkt och indirekt initierar, bedriver och betjänar svensk idrotts- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 105 
  
 forskning. Följaktligen fick dessa tre en framskjuten plats vad gäller mer ingående samtal kring förekomst, inriktning och resursfördelning av den idrottsrelaterade forskningen. 
 Beträffande val av tidsperiod för en översiktlig genomgång av svensk idrottsforskning kom vi fram till att åren från 1987 till dags datum kunde vara adekvat för uppdraget. Beslutet grundade sig delvis på att under 1987 utgavs rapporterna "Idrottens forskning och högre utbildning" (SOU 1987:70) och "Samhällsvetenskaplig och Humanistisk idrotts- forskning" (Riksbankens Jubileumsfond 1987:2), vilka båda bidrog med dåtida lägesanalyser och framtida rekommendationer angående svensk idrottsforskning. 
 Vi vill understryka, även om det är en självklarhet, att de analyser, värderingar och rekommendationer som reflekteras i arbetet bär vi själva ansvaret för. De representerar vår samlade syn på den belysta verksamheten utifrån de givna ramarna. 
  
 2.2 
  
 Begränsningar 
  
 I föreliggande arbete har tidsfaktorn haft en viss betydelse och då i fråga om begränsningar för uppgiftens genomförande. Tiden för uppgiften (drygt 3 månader) har upplevts som något knapp för att på ett övergripande och fullständigt sätt kunna sammanställa och analytiskt beskriva alla aktörer, stora som små, inom fältet för idrottsforskning. Det är möjligt att vi missat något eller några mindre forskningsprojekt. 
 Idrottsforskning med karaktär av uppdragsforskning kan vara svår att spåra. Det kan t. ex. röra sig om punktinsatser där avrapportering inte alltid blir lika allmänt förekommande och lättillgänglig. 
 Ytterligare en aspekt på tidsfaktorn är tidpunkten för arbetets genomförande. Då uppdraget var planerat att avrapporteras inför Idrottsutredningens ledamöter tidigt i september 1997 innebar det att det huvudsakliga arbetet blev förlagt till semestertid i Sverige. Detta har betytt att arbetet försvårats och fördröjts något. Stora delar av Sverige blir sommartid av förklarliga skäl mindre tillgängligt vad gäller öppet- tider och bemanning. Dessa faktorer har till viss del begränsat datainsamlingen. 
 Vad som delvis kan upplevas som en svaghet i materialet är att datainsamlingen huvudsakligen har skett via centrala instanser och inte genom direkt kontakt med de berörda dvs. forskarna själva. Genom en enkät till aktiva forskare hade säkerligen flera infallsvinklar kunnat diskuteras och på ett övergripande sätt analysera idrottsforskningens olika problemområden. Detta hade dessutom betytt att analysen av läget 
  
 106  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 SOU 1998:33 
  
 hade kunnat göras djupare och genomgången hade också blivit ännu grundligare. 
 Vi är dock i stora drag nöjda med det bemötande vi erhållit under datainsamlingsperioden och med det källmaterial vi fått att bearbeta. En paradox i sammanhanget kan vara att p.g.a. tidsfaktorn så har flera informanter prioriterat våra förfrågningar och ställt upp med en ome- delbarhet som vi är tacksamma för. De strama tidsramarna har begrän- sat arbetet till att inte bli så djuplodande som annars hade varit möjligt, men samtidigt har alla tillfrågade och berörda förstått allvaret i uppdra- get vilket borgat för en hög kvalitet på det inlämnade materialet. 
 Det är möjligt att den initierade kan upptäcka enstaka brister i denna översikt av den idrottsrelaterade forskningen i Sverige. Trots dessa reservationer avseende mindre "luckor" i materialet och redovisade be- gränsningar bör kartläggningen av området i allt väsentligt ändå anses vara heltäckande. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 107 
  
 3 
  
 Svensk idrottsrelaterad forskning - en bred översikt 
  
 3.1 
  
 Inledning – den svenska idrottsrörelsen 
  
 Idrottsrörelsen är landets största folkrörelse. Den har nära tre miljoner medlemmar i omkring 20 000 föreningar och 17 000 korpklubbar. Med sina 500 000 ideellt arbetande idrottsledare utgör kåren en ovärderlig tillgång i samhället. Denna frivilliga folkrörelse består av självständiga föreningar och förbund som är förenade i Riksidrottsförbundet (RF). Idrotten är indelad i olika målgrupper. "Barnidrott", avseende barn upp till tolv års ålder med inriktning mot att leka och lära sig idrott; "ungdomsidrott" respektive "vuxenidrott" som innefattar prestations- idrott, tävlingsidrott och hälsoinriktad bredd- och motionsidrott (Sveriges Riksidrottsförbund 1996). 
 Idrottsrörelsen med sin demokratiska uppb yggnad, vilande på med- borgarnas frivilliga engagemang, bidrar till en positiv utveckling av samhället. Idrotten är en del av det svenska kulturarvet och man kan konstatera att idrott utgör en viktig del av Sverige. Idrott utgör dessutom ett brett forskningsområde som inbegriper en mängd olika sektorer i samhället. Den idrottsrelaterade forskningen bidrar till att utveckla samhället på flera fronter och är av stort värde för fler än avnämarna inom idrottsrörelsen. 
 Staten stödjer via Riksidrottsförbundet forskning inom barnidrott, tävlingsidrott och motionsidrott. RF:s uppgift är inte enbart att initiera utveckling av kunskap utan RF skall även se till att ny kunskap vidare- förmedlas till idrottsrörelsens olika led framförallt via utbildning av ledare, SISU 
 1  
 idrottsböcker m.m.. Genom sin existens och sitt sätt att arbeta befrämjar idrottsrörelsen den allmänna folkhälsan samtidigt som idrottens sociala betydelse icke är att förringa. Idrott som samhälls- företeelse är och förblir ett intressant föremål för forskning (Eriksson, 1995). 
  
 1  
 Idrottsrörelsens studieförbund. 
  
 108  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 3.2 
  
 Lokalisering av resurser för idrottsforskning 
  
 I Sverige är det i huvudsak näringslivet, universitet och högskolor som utför forskning och utvecklingsarbete. Företagssektorn är i stor ut- sträckning inriktad mot utvecklingsarbeten och skiljer sig därmed tydligt från universitets- och högskoleväsendet som har en mer uttalad forskningsprofil. Det är emellertid vanskligt att alltid kunna skilja mellan grundforskning, tillämpad forskning och utvecklingsarbete. Gränserna är flytande. 
 Det finns en huvudgrupp av universitet och högskolor i Sverige med fasta forskningsresurser. Den består av de sex universiteten, de tre tek- niska högskolorna samt Karolinska Institutet, Lantbruksuniversitetet, Handelshögskolan och Lärarhögskolan i Stockholm. Denna huvudgrupp svarar för närvarande för 98 % av forskningen vid universitet och högskolor (SOU 1996:29). 
 Beträffande forskning relaterad till idrott finns ett flertal permanenta forskningsresurser utlokaliserade i universitets- och högskoleväsendet runt om i landet. I  
 Stockholm 
 , där de flesta forskningsresurserna finns, bedrivs idrottsrelaterad forskning på ett flertal institutioner. Vid Karo- linska institutets (KI) institution för fysiologi III finns tre professurer med medicinskt/fysiologisk inriktad idrottsforskning. Ytterligare en professur med inriktning mot medicin (traumatologi) finns vid KI. Denna tjänst finansieras av Svenska Spel AB. Tidigare var även försäk- ringsbolaget Folksam delfinansiär av denna tjänst. 
 Vad gäller den samhällsvetenskapliga sektorn kan konstateras att fasta forskningsresurser inte är lika väl tillgodosedda. Vid Lärarhög- skolan i Stockholm (LHS) finns en professur i beteendevetenskaplig idrottsforskning med särskild inriktning mot idrottspedagogik. Denna professur kunde inrättas genom att Idrottens forskningsråd (nuvarande Centrum för idrottsforskning) finansierade tjänsten varefter den togs över av HLS, som lärarhögskolan då benämndes. Genom riksdagens beslut 1988 inrättades fyra professurer för att stärka forskningen inom idrottsområdet varav en med inriktning mot historia, särskilt idrotts- historia, placerades i Stockholm. De övriga tre professurerna lokalise- rades utanför stockholmsområdet. Av dessa inrättades en professur i pedagogik, särskilt idrottspedagogik i Umeå liksom en professur i idrottsmedicin. Till Linköpings universitet knöts ytterligare en professur i medicin. 
 Totalt sett är således antalet professurer i Sverige inom idrottsom- rådet nio stycken. Sex av dessa finns i Stockholm. Sammanfattningsvis kan sägas att de mest omfattande och permanenta resurserna för idrotts- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 109 
  
 forskning finns koncentrerade till stockholmsregionen, men även Umeå är väl tillgodosett med två professurer. 
 Vid  
 Göteborgs  
 universitet förekommer forskning inom det idrottsliga fältet med både medicinsk och beteendevetenskaplig inriktning. Inom det idrottsmedicinska området bedrivs forskning främst vid de ortopedkirurgiska institutionerna I och II i anslutning till Sahlgrenska universitetssjukhuset samt vid den ortopedkirurgiska kliniken vid uni- versitetssjukhusets enhet vid Östra sjukhuset. Det bedrivs även klinisk forskning inom förebyggande hälsoarbete vid institutionerna inom den medicinska fakulteten. Där forskas det bl. a. om fetma, fysisk aktivitet och geriatrik (läran om åldrandets sjukdomar). Dessutom har den medi- cinska rehabiliteringsforskningen en stark knytning till idrott/fysisk aktivitet. 
 I göteborgsområdet har idrottsforskning mot beteendevetenskap nästan helt koncentrerats till Institutionen för pedagogik. Vid institutio- nen har även flera specialkurser inom idrottsområdet givits på forskar- utbildningsnivå bl.a. "Motorisk utveckling och inlärning", "Kvinnor och idrott – ett samhällsvetenskapligt perspektiv" och "Komparativ idrotts- pedagogik". Institutionen för pedagogik i Göteborg intar en särställning i Sverige beträffande antal personer som framlagt doktorsavhandlingar i pedagogik med idrottsinriktning. Överhuvudtaget är det anmärkningsvärt att man vid Göteborgs universitet – trots avsaknad av professurer och mindre resurser – varit så framgångsrik inom idrottsrelaterad forskning. 
 Inom Göteborgs universitet bedrivs också idrottsrelaterad forskning av hög kvalitet i flera ämnen som t. ex. kulturgeografi, socialt arbete, litteraturvetenskap, klinisk näringslära och historia. Idrottsforskning förekommer även inom handelshögskolan. Det finns dessutom ett sam- arbetsorgan över fakultetsgränserna inom det gemensamma pro- gramområdet idrottsforskning (Allen, 1996). 
 Vid  
 Umeå  
 universitet, som marknadsför sig som idrottsuniversitetet, ligger tyngdpunkten i den idrottsrelaterade forskningen inom beteende- vetenskap och medicin. Som tidigare nämnts finns två professurer inrättade sedan 1988, en i idrottsmedicin (traumatologi) och en i peda- gogik, särskilt idrottspedagogik. 
 I Umeå är den idrottsmedicinska verksamheten väl utvecklad med omfattande forskning. Det bedrivs forskning inom institutionerna för ortopedi, neurologi, fysiologi, kirurgi, klinisk fysiologi, pediatrik samt inom enheten för näringslära. Inom det beteendevetenskapliga fältet förekommer forskning vid institutionerna för pedagogik, psykologi och sociologi. 
 Vidare kan nämnas att vid Umeå universitet har rektorsämbetet inrättat en arbetsgrupp som leder idrottsfrågorna. Samtliga fakulteter har 
  
 110  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 sina respektive företrädare. Därmed täcks alla ämnesområden som har relevans för idrottsforskning (Sv. idrottsforskning nr. 2 1997). 
 Vid  
 Lunds  
 universitet finns också forskning med idrottsanknytning, bl. a. vid institutionerna för psykologi och sociologi. Även idrotts- medicinsk/fysiologisk forskning förekommer. Det har också skapats ett Forum för Idrottsforskning vid Lund universitet (FIL) där arbetet sköt fart i april 1990. FIL är en forskarförening utan nå gon direkt officiell ställning vid universitetet. Denna sammanslutning anordnar seminarier och andra aktiviteter med tvärdisciplinärt innehåll. Värt att nämna är den doktorandkurs/överbryggande kurs (5 poäng) som givits i idrottsmedicin för samhällsvetare och humanister och en kurs på samma nivå för idrottsmedicinare i samhällsvetenskap och humaniora. 
 Efter en framställning från FIL:s styrelse och på initiativ av FIL:s dåvarande ordförande inrättades Idrottsvetenskapligt centrum vid Lunds universitet (ICLU) av rektor den 1 januari 1995. Vid centret skall finnas ett kollegium bestående av disputerade forskare och forskarstuderande inom idrottsvetenskap. ICLU:s verksamhet skall bidra till långsiktig kompetensuppbyggnad inom området samt att stödja enskilda discipli- ners kompetensutveckling inom det idrottsvetenskapliga området. ICLU skall också hålla kontakter med Centrum för idrottsforskning, idrotts- organisationer på det nationella och regionala planet samt med högskolorna inom regionen (Sv. Idrottsforskning nr.3 1995). 
 Vid  
 Uppsala  
 universitet har bedrivits viss idrottsforskning vid institutionerna för pedagogik och sociologi. Vid den sociologiska institutionen bedrevs under  
 1980-talet 
  forskning kring barn- och ung- domsidrott och vid den pedagogiska institutionen har två idrotts- pedagogiska doktorsavhandlingar lagts fram. 
 I  
 Linköping  
 existerar ett omfattande samarbete mellan universitetet och landstinget inom verksamheten för det s.k. hälsouniversitet. Denna samverkan syftar till att utveckla forskning med anknytning till idrott. Det är flera institutioner som medverkar i arbetet; bl. a. medicinska fakulteten, tekniska högskolan och landstinget. Sedan 1988 finns en professur i idrottsmedicin inrättad vid Linköpings universitet. Det be- drivs forskning inom flera områden med klinisk fysiologi, socialmedicin, ortopedisk kirurgi och biomekanik som särskilt utmärkande. 
 Det förekommer också forskning vid en del högskolor om än i mindre omfattning. I dessa fall rör det sig ibland om lärartjänster där forskaren i fråga har erhållit reduktion i antal undervisningstimmar för att möjlig- göra deltidsforskning inom tjänsten. Högskolor med god ekonomi kan ha en fördel av att kunna erbjuda denna typ av lösning då man vill utveckla verksamhetens forskningsprofil genom att knyta upp etablerade forskare. 
  
 Centrum för idrottsforskning  
 (CIF) , med sitt säte i Stockholm, inrättades av regeringen den 1 juli 1988. Detta centrum har t ill uppgift 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 111 
  
 att initiera, samordna och stödja forskning inom idrottens område. CIF skall också skapa förutsättningar för samarbete mellan forskare vid olika universitet och högskolor samt andra engagerade inom området. Med dessa uppgifter innebär detta i praktiken att CIF har ett riksansvar för idrottsforskningen vid universitet och högskolor. 
 Centrum för idrottsforskning leds av en styrelse bestående av en ordförande och elva andra ledamöter. Ordföranden utses av regeringen (nuvarande ordf. Munoz, Umeå universitet). De sex universiteten i landet utser en ledamot var. En ledamot kommer från Lärarhögskolan i Stockholm. Resterande tre ledamöter är knutna till Karolinska Institutet varav två utses på förslag från Riksidrottsförbundet. Samtliga ledamöter utses för en bestämd tid och för varje ledamot utom ordföranden finns en suppleant. Styrelsen utser inom sig en vice ordförande. 
 Till styrelsen är ett vetenskapligt råd knutet som består av kvalifi- cerade forskare, som inte alltid själva har idrottsinriktning i sin egen forskning. Rådet har en ordförande och fyra andra ledamöter samt i likhet med styrelsen suppleanter till ledamöterna. Ordföranden får inte ingå i styrelsen men utses av den. Av de övriga ledamöterna utses två av Medicinska forskningsrådet, en av Forskningsrådsnämnden och en av Humanistisk- och Samhällsvetenskapliga forskningsrådet. 
 Det vetenskapliga rådet har till uppgift att inför styrelsen svara för den vetenskapliga bedömningen av ansökningar om forskningsstöd. CIF delar årligen ut forskningsmedel till projekt inom idrottsområdet. Därutöver anvisar man smärre medel för fristående kurser på framför allt forskarutbildningsnivå. CIF bedriver också egna fristående kurser med syfte att föra ut aktuella forskningsresultat och därvid beakta såväl nationella som regionala utbildningsbehov. Sedan 1995 ansvarar CIF dessutom för fördelning av medel till ett antal forskarassistenttjänster (disputerade forskare) och utbildningsbidrag till unga forskare (doktorander). 
  
 112  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 4 En internationell utblick 
  
 4.1 
  
 Norden 
  
 Denna genomgång syftar till att ge en ganska summarisk överblick. Den utsatta tiden för färdigställande av denna rapport har ej medgivit någon utförligare granskning. En grundlig analys av internationell forskning hade krävt en väl fungerande internationell informationskedja med flera kontakttillfällen för att göra en rättvis och fullständig täckning av området. 
 I de nordiska länderna varierar idrottsutbildningarna och forskningen något både vad gäller omfattning och organisation. Till en del är det ett uttryck för de skillnader som existerar i ländernas högskolesystem. Det kan också sägas vara en återspegling av idrottsämnets ställning i de respektive skolsystemen. 
 I  
 Danmark  
 förekommer utbildning i idrott vid Köpenhamns- och Odense universitet. Högskoleutbildning i idrott bedrivs också vid Dan- marks Högskole for Legemsövelser (DHL) i Köpenhamn. DHL, som har saknat fasta forskningsresurser, har verkat för att integrera sin verk- samhet med Köpenhamns universitet (Brooks institut). Ett sammangående mellan de två har skett under hösten 1997, där syftet är att utveckla utbildning och forskning inom idrottsområdet. Samarbetet mellan de två enheterna innebär bl. a. att Wright  
 Krogh-institutet 
  an- svarar för de humanbiologiska delarna i utbildningen av gymnasielärare i idrott, medan DHL – nu inlemmat i Köpenhamns universitet – svarar för humanistiska och samhällsvetenskapliga delar samt  
 praktisk-metodiska 
  kurser. 
 Institutet i Odense har en likartad verksamhet som den i Köpenhamn, men har en något mer utpräglad forskningsinriktning och då främst mot fysiologi, beteendevetenskap och idrottshistoria. 
 I Danmark har – sedan ett par år tillbaka – Danmarks Idraets- Forbund (DIF) och Danmarks Olympiska Kommitté (DOK) gått sam- man under det gemensamma namnet Harris  
 Duke. 
  Elitid- rotten har sedan  
 1980-talet 
  en specialorganisation "Team Danmark". Vad gäller idrottsforskningen har Danmark en likartad organisation som 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 113 
  
 Sverige. Tidigare fanns ett Idrottens forskningsråd med en stark koppling till dåvarande Danmarks idrottsförbund. För två år sedan startade ett nytt och omorganiserat Idrottens forskningsråd. Det delar för närvarande ut ungefär 7 miljoner danska kronor per år fördelade på 4 miljoner till elitidrottsinriktad forskning och 3 miljoner till övrig idrottsforskning. 
 Förutom Idrottens forskningsråd ger även de andra statliga forsk- ningsråden (främst det naturvetenskapliga och det humanistiska) ganska betydande anslag till idrottsrelaterad forskning. Bland annat stöds just nu ett flerårigt tvärvetenskapligt projekt om elitidrottsungdomar med cirka en miljon danska kronor om året. Dessutom finns ett flertal privata fonder som också kan fördela pengar till idrottsinriktad forskning. Den största privata anslagsgivaren är utan tvekan Carlsbergsfonden som stött dansk idrottsforskning med stora belopp. 
 Totalt sett är anslagen till idrottsforskning i Danmark klart större än motsvarande anslag i Sverige. Detta trots att den danska idrottsrörelsen är mindre än den svenska både i absoluta och relativa tal. Tar man dessutom i beaktande att danska universitets- och högskolelärare på lektorsnivå (amanuensis) och uppåt har mö jlighet att forska på ungefär halvtid inom ramen för sin tjänst, är i realiteten skillnaden gentemot Sverige mycket större. 
 I  
 Norge  
 finns sedan 1968 Norges Idrettshögskole (NIH). Vid NIH erbjuds ett flertal olika inriktningar av utbildning inom det tvärdiscipli- nära fältet idrott. Sedan 1987 kan man vid högskolan avlägga doktors- examen i idrott. I NIH:s budget finns medel avsatta för forskning. Dessutom avlönar högskolan tio professurer inom idrottsområdet. Dessa tio tjänster har följande inriktning: anatomi, idrott (2), idrottsfysiologi (2), idrottsmedicin, idrottspedagogik, idrottspsykologi, samhällsveten- skap samt träningslära. Tjänsterna syftar till att utveckla den idrottsliga profilen ur ett vetenskapligt perspektiv och ge den en starkare för- ankring. 
 Även vid universitetet i Trondheim finns en idrottsvetenskaplig in- stitution och vid ett flertal andra högskolor erbjuds idrottsutbildning upp till hovedfag (ungefär licentiatnivå). 
 Det norska "idrottsundret" har under senare år fascinerat många i omvärlden och en vanlig delförklaring till de norska (elit) idrottsfram- gångarna har varit en ökad och bättre satsning på olika former av idrottsforskning. I mitten av  
 1980-talet 
  bestämde man sig inom Norges Idrettsforbund (NIF) att försöka satsa på toppidrott genom "Projekt 88" som 1989 – då Norge också fått sig t illdelat de Olympiska vinterspelen i Lillehammer 1994 – övergick i "Olympiatoppen"; en mycket kraftfull, inte minst ekonomiskt, satsning på de egna Olympiska spelen men även framåt i tiden. 
  
 114  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 SOU 1998:33 
  
 I detta koncept ingick det s.k. Toppidrettssentret – vägg i vägg med Norges Idrettshögskole – där elitidrottare med sina tränare kunde/kan träna över grengränserna och få tillgång till den bästa forsknings- baserade kompetensen. Olympiatoppen, med sin blandning av statliga pengar och sponsormedel, har under sin nioåriga tillvaro investerat flera tiotals miljoner norska kronor i bl. a. höghöjdsforskning och teknisk materialforskning som "gliförsök" (vallaforskning) med inköpt veten- skaplig expertis från bl. a. Tekniska Högskolan i Trondheim. 
 År 1988 startade också ett tioårigt "Program för idrottsforskning", som inledningsvis sorterade under det medicinska forskningsrådet, men som senare kom att integreras i Norges Forskningsråd  
 2  
 , där det nu organisatoriskt finns under avdelningen "Medicin och hälsa". Idrotts- forskningsprogrammet, som således kommer att avslutas vid årsskiftet 1997/98, har haft en tydlig fysiologisk – medicinsk inriktning. Pro- grammet har till sitt förfogande haft ca 4 miljoner årligen. Medlen har dels använts till olika forskningsprojekt, dels till att finansiera ett antal doktorandtjänster (stipendiatstillinger) framför allt vid NIH. 
 Den 1 januari 1998 ersätts det gamla idrottsforskningsprogrammet med ett nytt tioårigt program som fått beteckningen "Idrett, samfunn og frivillig organisering". Det nya programmet har – som namnet antyder – en mycket tydlig fokusering mot samhällsvetenskaplig/humanistisk idrottsforskning; en medveten markering från Kulturdepartementet som finansierar programmet. Den ekonomiska ramen är till en början 6 miljoner norska kronor per år som sedan successivt skall höjas till 10 miljoner/år (Norges Forskningsråd, 1997). 
 Vid sidan av Program för idrottsforskning och dess efterföljare finns också ett "Idrettens forskningsråd" som finns inom Norges Idrettsfor- bund. Detta forskningsråd har under senare år haft ca 3 miljoner kronor per år. Medlen har huvudsakligen gått till mer tillämpade forsknings- projekt. I Norge finns det också möjligheter att söka medel till idrotts- relaterad forskning från andra departement och andra avdelningar inom Norges Forskningsråd. Någon systematisk översikt över hur mycket pengar som utgått från dessa organ existerar inte. 
 Det bör också tilläggas att i Norge, i likhet med Danmark, har per- soner med s.k. vetenskapliga tjänster (amanuensis och uppåt) vid uni- versiteten och de vetenskapliga högskolorna (dit NIH räknas) rä tt/plikt att bedriva forskning och/eller utvecklingsarbete på halvtid inom tjäns- ten. Detta innebär givetvis en stor ekonomisk resurs, då innehavaren av sådana tjänster endast i undantagsfall behöver ansöka om lönemedel – den ofta dyraste posten i ett forskningsprojekt i Sverige. Dessutom har 
  
 2  
 Alla statliga forskningsråd i Norge är sedan några år tillbaka sammanslagna till Norges Forskningsråd. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 115 
  
 även amanuensis (lektor) rätt till sabbatstermin för forskning, något som i Sverige endast är förbehållet professorer. Sammantaget kan situationen för idrottsforskning i Norge betecknas som utomordentligt gynnsam. På idrottsforskningsområdet har Norge resursmässigt gått förbi Sverige med bred marginal. 
 I  
 Finland  
 bedrivs sedan 1972 grundutbildning, forskarutbildning och forskning med idrottsinriktning vid Idrotts- och hälsovetenskapliga fakulteten vid Jyväskylä universitet. Fakulteten är organiserad i fyra institutioner: 
  
 – 
  
 idrottspedagogik 
  
 – 
  
 idrottsbiologi 
  
 – 
  
 samhällskunskap och idrott 
  
 – 
  
 hälsovetenskap 
  
 Vid fakulteten är det möjligt att avlägga samtliga akademiska exa- mina i idrottsvetenskap. Fakulteten avlönar 12 professurer, 9 biträdande professurer, 13 docenter och 20 lektorer samt ett antal assistenter. Pro- fessorstjänsterna har inriktning mot idrottspedagogik, hälsopedagogik, idrottspsykologi, biomekanik, idrottsfysiologi, idrottssociologi, fysiote- rapi, folkhälsovetenskap och idrottsmedicin. Det statliga stödet uppgår till ca 15 miljoner FMK för forskning och utbildning. Den idrotts- och hälsovetenskapliga fakulteten intar en forskningsmässigt stark ställning inom både det humanbiologiska och beteendevetenskapliga som hälso- vetenskapliga ämnesområdena. 
 Anslagen till både högre utbildning och forskning kommer i Finland från Utbildningsministeriet. Av de 15 miljonerna finska mark går ca 10 miljoner (närmare 15 miljoner svenska kr) till forskningen. Dessa pengar fördelas av ett Idrottens forskningsråd till olika forskningsprojekt. Dessutom ger Utbildningsministeriet årligen omkring fyra miljoner mark (nästan sex miljoner svenska kr) till de Olympiska idrottscentra som finns i Finland – bl. a. ett i Jyväskylä – för att användas till tillämpad idrottsforskning. Förutom detta ekonomiska stöd har Finlands Olympiska Kommitté (FOK) vissa ekonomiska medel avsatta till specifika idrottsforskningsprojekt. Näringslivssponsrat forsknings- och utvecklingsarbete inom idrotten beräknas uppgå t ill ungefär en miljon mark. Totalt sett innebär detta ett ekonomiskt stöd till idrottsforskning på över 20 miljoner svenska kronor, en summa som vida överstiger de svenska satsningarna på idrottsforskning. 
 Det kraftiga stödet till finsk idrottsforskning har resulterat i att den finska idrottsforskningen på senare tid nått hög standard sett i ett inter- nationellt perspektiv. Speciellt framgångsrika har man varit inom bio- mekanisk forskning, men även den fysiologiska forskningen har rönt internationellt erkännande. Inom det samhällsvetenskapliga fältet ligger 
  
 116  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 man också väl framme i centrala områden som idrottspedagogik, idrottspsykologi och idrottssociologi. Områden där utvecklingen ännu inte kommit lika långt är idrottshistoria och idrottsfilosofi. Där saknas också högre tjänster (professurer). 
  
 4.2 
  
 Europa och Nordamerika 
  
 Forskning och utvecklingsarbete med inriktning mot idrott förekommer i alla industriländer och i jämförelse med Sverige oftast i större omfatt- ning. Vid ett stort antal universitet och högskolor i Norden och i Europa existerar sedan flera år ett antal idrottsliga nätverk för utvecklade kon- takter och utbyte av kunskap. 
 I de flesta länder runt om i Europa förs en mer eller mindre livlig debatt om ämnet idrott. Diskussionen kretsar ofta kring huruvida idrott skall betraktas som ett eget akademiskt ämne eller om det skall refereras till som ett tvärvetenskapligt begrepp med olika moderdiscipliner. 
 I Europa, och särskilt i Norden, bedrivs idrottsutbildning för att i huvudsak kunna tillgodose behovet av lärare i ämnet idrott. I USA, men också i övriga anglosaxiska länder, finns en väl uppb yggd verksamhet med kurser och program inom området för idrott och hälsa. Det pågår ett omfattande internationellt arbete, främst i Europa, med att utveckla ett samarbete kring kurser och program på olika nivåer i allt från grund- och magisternivå till rena forskarkurser. Det viktigaste nätverket är "European Network of Sport Sciences in Higher Education". Inom organisationen finns kommissioner vars huvudsakliga uppgift syftar till att utveckla en samverkan kring internationella utbildningsprogram för idrott- och hälsovetenskap. 
 Tyskland är förmodligen det land i Europa som kommit längst inom området för idrottsforskning och utbildning. Allt sedan tidigt  
 1960-tal 
  har Tyskland successivt byggt upp och utvecklat verksamheten inom det tvärdisciplinära fältet för idrott. Idrottshögskolan i Köln har exempelvis status av ett eget universitet. I Tyskland finns dessutom möjligheter och rättigheter att slutföra studier ledande till doktorsexamen i idrottsveten- skap vid 41 andra universitet (Allen, 1996). 
 På grund av tids- och resursskäl har ingen granskning kunnat göras hur idrottsforskning organiseras och finansieras i de olika länderna i Europa och i USA. En sådan uppgift är mycket intressant, men omfatt- ningen på en sådan studie har snarast karaktären av ett eget forsknings- projekt. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 117 
  
 5 
  
 Finansiering av den idrottsrelaterade forskningen i Sverige - medel, anslag och bidragsgivare 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 Idrotten har en bred genomslagskraft i samhället och berör och engage- rar människor i alla åldrar. Dessutom har idrotten utvecklats till att bli en inte helt obetydlig ekonomisk faktor. Fysisk aktivitet är hälsobe- främjande och genom idrottsrörelsen får medborgarna en möjlighet till ett aktivt liv. Relativt omfattande samhällsstöd utgår till idrotten. Idrottsforskningen ansvarar för en viktig del i idrottsrörelsens utveckling. Den är dessutom en förutsättning för att nå ett optimalt idrottande på alla fronter, vilket inbegriper forskning kring barn- och ungdomsidrott likväl som om motions- och elitidrott. 
 I figuren nedan presenteras de huvudsakliga finansiärerna till idrottsforskningen i Sverige. Dessa medels- och anslagsgivare repre- senterar de institutioner och myndigheter som mer eller mindre konti- nuerligt stödjer den idrottsrelaterade forskningen i landet. 
  
 118  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 IDROTTSFORSKNINGENS SAMLADE FINANSIERINGSSTÖD 
  
 - Centrum för idrottsforskning 
  
 - Riksidrottsförbundet 
  
 - Olympisk Support 
  
 - Riksbankens Jubileumsfond 
  
 - Medicinska forskningsrådet 
  
 - Skolverket 
  
 - Humanistisk – samhälls- 
  
 - Övriga (bl.a. Folksam 
  
 vetenskapliga forskningsrådet 
  
 och stipendier) 
  
 IDROTTSFORSKNINGENS PRODUCENTER 
 Vetenskapliga institutioner vid universitet och högskolor 
 Figur 1. Huvudsakliga aktörer som bidrar till finansieringen av idrotts- forskning 
 För att på ett överskådligt sätt kunna klarlägga bilden över idrotts- forskningens finansiering i Sverige valde vi att utgå från år 1987 och framåt. Under denna tidsperiod har en del avgörande beslut tagits vilka har varit av betydelse för den idrottsrelaterade forskningens utformning och finansiering. Som exempel på viktiga förändringar med ekonomiska konsekvenser kan nämnas nedläggning av Idrottens forskningsråd (IFR) och skapandet av Centrum för idrottsforskning, omorganisation av Lärarhögskolan i Stockholm samt inrättandet av fyra nya professurer med idrottsanknytning. 
 Under 1987 utkom flera betydande arbeten (RJ 1987:2 Samhälls- vetenskaplig och humanistisk idrottsforskning, SOU 1987:70 Idrottens forskning och högre utbildning), vilka överblickade området för utbild- ning och forskning i Sverige. Detta var ytterligare ett skäl till varför vi valde 1987 som utgångspunkt i vår breda översikt av den idrotts- relaterade forskningen. 
  
 5.2 
  
 Riksidrottsförbundet (RF) 
  
 Enligt RF behövs idrottsforskningen för att kunna utveckla olika idrottsaktiviteter och idrottsrörelsen som helhet. Idrotten behöver kun- skap om omvärlden, och förändringar i den, och andra förutsättningar som kan påverka verksamheten. Lika viktigt är att det omvända förhållandet råder dvs. att forskare vid universitet och högskolor är i behov av löpande och aktuell kunskap om idrottens utveckling. RF:s uppfattning är att statens skall sörja för den grundläggande kompetens- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 119 
  
 utvecklingen i samhället och därmed också kunskapen om idrotten och dess villkor. 
 Även om det mot den här bakgrunden är staten, enligt RF, som har det huvudsakliga ansvaret för forskning och långsiktig kompetensupp- byggnad i frågor som rör idrott och idrottsrörelsen i allmänhet, kan ald- rig RF frånsäga sig sitt ansvar för utvecklingen av idrotten och dess medlemmar. RF har det övergripande ansvaret för en positiv utveckling av idrotten. Idrottsverksamhet är bra för samhället och samhällets stöd, av bl. a. idrottsforskning, gynnar både samhälle och idrott (RF:s Forsk- nings- och utvecklingspolicy, 1995). 
 Patel, RF:s ordförande, skriver i en ledare i Svensk Idrott 3/97 att "med den omfattning idrottsrörelsen har, med de pengar som finns i omlopp inom vår rörelse och med det samhällsstöd vi får, är det självfallet ett vitalt samhällsintresse att verksamheten sköts på ett bra sätt". I samma artikel diskuterar Santos "Idrottsutredningen" där han understryker att utredningen helt i enlighet med direktiven skall "utvär- dera det statliga stödet till idrotten". Han menar dock att det emellertid finns en risk att idrotten kan komma att utredas och inte det statliga stödet. Weiss avslutar med att poängtera att idrottsrörelsens centrala uppgift i det interna arbetet är att bedriva och klarlägga hur bra idrott bedrivs. På det viset kan idrottsrörelsen även i fortsättningen hävda att idrottsrörelsen verksamhet bäst leds av idrottsrörelsen själv. 
 Även i Svensk Idrott 4/97 och 6/97 diskuteras "Idrottsutredningen" i ledarartiklar av  
 Maldonado 
  Myers (ordförande SOK) och Mcgee (SISU:s förbundsordförande). I artiklarna behandlas just värdet och inriktningen av idrotten och dess betydelse för samhället. Vidare diskuteras hur värdet av idrotten både kan mätas i pengar och i en väl fungerande idrott som en viktig del i ett samhälle. De båda ledarskri- benterna påpekar vikten av Idrottsutredningens arbete samtidigt som de understryker nationens behov av en väl fungerande idrottsrörelse med det statliga stödet som en grundförutsättning för idrottens utveckling. 
 Statens samlade stöd till idrotten uppgick till 786 miljoner vid senaste räkenskapsåret  
 (950701-961231, 
  18mån.). Inom RF diskuteras idrotts- forskning i termer av forskning och utveckling (FoU). Enligt RF känns denna beteckning mer relevant för rörelsen då idrotten har ett mång- vetenskapligt behov med vida tillämpningsområden. I  
 FoU-begreppet 
  omfattas både grund- och tillämpad forskning liksom kombinationen forskning och utvecklingsarbete. Forskningsbegreppet används i huvud- sak av RF i sammanhang där stödet går ut till etablerade forsknings- institutioner. Men det är hela tiden RF:s behov som styr fördelningen och benämningen av uppdragen.  
 FoU-verksamhet 
  i RF:s regi kan lika gärna röra sig om ekonomiskt stöd till ett utvecklingsarbete långt ut i idrottsverksamhetens gräsrötter. 
  
 120  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 Vid senaste räkenskapsåret (18 mån.) avsattes RF 12,7 miljoner i forsknings- och utvecklingsbidrag. Av detta belopp användes ca 7.5 miljoner till stöd för "ren" idrottsforskning genom bidraget till Centrum för idrottsforskning. Utöver detta finansiella stöd till CIF har även mindre belopp fördelats till uppdragsforskning kring olika teman som bl. a. "kvinnor och idrott". Summorna för "temaforskning" rör sig normalt om en eller ett par månadslöner för forskaren som utför uppdraget. 
 Resten av  
 "FoU-pengen" 
  fördelas på olika för idrottsrörelsen rele- vanta utvecklingsprojekt ute på fältet. I vissa undantagsfall har RF stött större forskningsprojekt i form av uppdragsforskning kring väsentliga undersökningar rörande idrottsrörelsens utveckling. Exempel på detta är Lucas arbete från 1994 "Den allvarsamma fritiden", där barns och ungdomars fritidsvanor och livsstil blev kartlagd. Ytterligare ett exempel på betydande projekt stött av RF är "Strategisk profilering och positionering av svensk idrott" (Berg m. fl., 1993), som behandlar svensk idrott ur ett resursperspektiv. 
 Sedan 1995 ligger prioriteringen av FoU inom följande områden: 
  
 – 
  
 barn- och ungdomsidrott 
  
 – 
  
 motion och folkhälsa 
  
 – 
  
 jämställdhet 
  
 – 
  
 prestationsutveckling (Utvecklingscentra, Olympisk Support) 
  
 Riksidrottsförbundet ser på idrottsforskningen som ett tvär- och mångvetenskapligt område. Då RF strävar efter att utveckla idrotts- forskningen, ligger det självfallet i RF:s intresse att agera för att övriga forskningsråd och stiftelser som t. ex. Medicinska forskningsrådet, Humanistisk- och samhällsvetenskapliga forskningsrådet, Riksbankens Jubileumsfond m. fl. ökar sina satsningar på den idrottsrelaterade forskningen. För RF:s del utgör anslaget till CIF det huvudsakliga stödet till idrottsforskningen. Därutöver stöds punktinsatser genom upp- dragsforskning och utvecklingsarbeten ute i rörelsen. 
 I sina utgångspunkter för  
 FoU-verksamhet 
  förtydligar RF att staten har det övergripande ansvaret för "att skapa ekonomiska och organisa- toriska förutsättningar för en kvalificerad och långsiktig kunskaps- utveckling/ uppbyggnad inom det högre utbildnings- och forskningsvä- sendet för idrottens utveckling" (RF:s  
 FoU-policy 
  1995). En mycket central uppgift för RF är att hävda idrottens forskningsintressen genom att spela en aktiv roll i relationen till statsmakten. För att kunna fullgöra de intentioner som RF satt upp för sina satsningar på  
 FoU-arbeten 
  mar- keras i  
 "policy-dokumentet" 
  (1995) att RF bör avsätta  
 3-5 
  % av det årliga anslaget för FoU varav hälften av denna satsning (ca  
 8–10 
  m ilj.) hämtas från SF:s tilldelning på ca 200 miljoner. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 121 
  
 5.3 
  
 Olympisk Support 
  
 Riksidrottsstyrelsen (RS) och Sveriges Olympiska kommitté (SOK) startade 1992 ett gemensamt projekt för prestationsutveckling av svensk idrott. Projektet fick namnet Centrum för prestationsutveckling (CPU). Detta projekt skulle pågå under fyra år med en möjlighet till fortsatt satsning mot år 2000. Några av målsättningarna var att svenska idrottsmän och kvinnor skulle få möjlighet att maximalt utveckla sin prestationsförmåga med sikte på högsta internationella nivå. Svensk idrott skulle ta sikte på att inta positionen som världsledande när det gällde att tillämpa ny kunskap på alla områden av betydelse för prestationsförmågan. Dessutom skulle svenska tränare och ledare ges möjlighet att maximalt utveckla sin kompetens för att kunna svara upp mot kraven som ställs på tränare och ledare i yppersta eliten. 
 Under 1996 gjordes en utvärdering av projektet. I rapporten kon- staterades att Specialförbunden (SF) i huvudsak varit nöjda med CPU:s verksamhet. RF och SOK förhandlade i slutet av 1996 om en fortsatt satsning, vilket utmynnade i ett  
 8-årigt 
  samarbetsavtal. Satsningen sor- terar numera (1997) under SOK med namnet "Olympisk Support" (OS). Målet är att uppnå en permanent verksamhet med inriktning mot optimal prestationsutveckling av svenska elitidrottare. 
 Olympisk Supports totala budget ligger på ca 9 m iljoner (RF ca 5miljoner + SOK ca 2miljoner + Svenska spel AB ca 2 miljoner). Av den årliga budgeten avsätts ungefär  
 3-5 
  % till uppdragsforskning, kun- skapsöversikter och tematiska utvecklingsarbeten. Ett undantag gjordes dock under startåret 1992/93, då drygt 2 m iljoner avsattes till tränarini- tierade projekt med forskare som stödpersoner. Det inkom 85 ansök- ningar varav 32 stycken beviljades. Vid granskningsarbetet och under den slutliga fördelningen av anslagen utgjorde Centrum för idrotts- forskning huvudsaklig stödorganisation. Vid denna tidpunkt hördes flera kritiska röster som anmärkte på att en så stor summa pengar inte kom den "rena" idrottsforskningen till godo. Dessutom rådde det delade meningar om huruvida projekten var utvecklingsarbeten eller idrotts- forskning. Det är möjligt att det så här i efterhand hade varit mer ända- målsenligt att benämna projekten för tillämpade idrottsspecifika utvecklings- och/eller forskningsprojekt. 
 Inom Olympisk Support kan behovet av specifik idrottsvetenskaplig kunskap premieras tack vare ett nära samarbete med Centrum för idrottsforskning. Syftet är att betona de behov som uppkommer inom Olympisk Supports elitsatsning, vad gäller idrottsforskning, så att de uppmärksammas vid CIF:s fördelning av forskningsmedel. Undantagsvis skall Olympisk Support, liksom tidigare, stödja riktade forsk- 
  
 122  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 ningsinsatser som är av akut intresse. Det handlar då med fördel om elitidrottarens villkor och utveckling. 
 Olympisk Support har en klar linje i fråga om vad som är erforderlig idrottsforskning och har kritiserat densamma för att starkt ha försummat den praktiska tillämpade idrottsforskningen, framför allt den elitinriktade (DN 970920). Företrädare för organisationen är noggranna med att understryka att målsättningen för deras verksamhet grundar sig på utveckling av Sveriges elit. På ledarsidan driver Olympisk Support även en del tränar- och ledarinitierade projekt som syftar till att stärka kårens kompetens inom väsentliga områden för elitidrotten i Sverige. 
  
 5.4 
  
 Centrum för idrottsforskning 
  
 Från att ha fungerat sedan 1970 som Idrottens forskningsråd (IFR) med en startbudget på 300 000 kr (SOU 1969:29) bildades Centrum för idrottsforskning 1988. Under en övergångsperiod fanns CIF parallellt med IFR under fyra år fram till 1992 då den "gamla" organisationen lades ned definitivt. IFR:s budget hade emellertid ökat med tiden till 3,8 miljoner kr vid tidpunkten för nedläggningen. Syftet med den nystartade verksamheten (CIF) var att fungera som ett nationellt organ som verkar för idrottens utveckling och kunskapsuppb yggnad (forskning/utbildning). Utbildningsdepartementet har allt sedan starten 1988 tillskjutit medel för verksamheten. CIF har även sedan 1992 erhå llit ett bidrag av RF på motsvarande 1 % av RF:s totala budget. I dag (1997) har CIF en budget på 10 miljoner varav 5 miljoner är från RF och en lika stor del på 5 miljoner kommer från Utbildningsdepartementet. 
 De senaste åren har CIF och dess vetenskapliga råd haft ca 140 an- sökningar/år att behandla, vilket i pengar betyder ungefär ett äskande om stöd på ca 35 miljoner. CIF:s budget tillåter en fördelning av ca 8 miljoner/år dvs. knappt en fjärdedel av det totala söktrycket. 
 Det är alltså det vetenskapliga rådet, med sina fyra ledamöter och ordförande, som bedömer ansökningarna. Efter bedömningsarbetet läg- ger det vetenskapliga rådet fram ett förslag till styrelsen för varje enskild ansökan med antingen ett beviljande eller ett avslag beträffande ansökan i rekommendationen. I realiteten har det vetenskapliga rådet ett stort inflytande på beslut, då styrelsen inte har vare sig möjlighet eller tid att granska alla ansökningar. I princip följer styrelsen det vetenskapliga rådets förslag angående avslag eller beviljande av en projektansökan. I "beviljandet" ligger oftast också att justera de sökta summorna nedåt, dvs. minska de sökta forskningsbidragen. 
 En viktig del i CIF:s arbete är spridningen av resultat från slutförda projekt. CIF utnyttjar flera kanaler i arbetet med att nå ut med resultat. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 123 
  
 Den årliga sammanställningen av forskningsrapporter utgör dess kanske främsta medel i spridning av forskningsresultat. Tidskriften "Svensk idrottsforskning" utgör även den ett led i arbetet med att vidareförmedla intressanta forskningsresultat. Utöver dessa två kanaler redovisas även forskningsresultat via konferenser, utbildare och informella träffar forskare emellan. 
 Något av styrelsens, och kanske framför allt det vetenskapliga rådets, dilemma ligger i att göra en rättvis fördelning av pengar mellan olika forskningsområden. I grunden är det den vetenskapliga relevansen som skall vara avgörande, men i bedömningsarbetet ingår det organisatoriska och ekonomiska faktorer som är starka påverkansfaktorer. Det är sålunda flera motstridiga ståndpunkter som måste behandlas i diskus- sioner kring en "rättvis" fördelning. Som exempel kan nämnas de medicinska/fysiologiska forskningsprojektens behov av apparatur kontra humanisternas och samhällsvetarnas ringa omkostnader i sin forskning bortsett från lönedelen som oftast utgör den största posten. De medi- cinska/fysiologiska lärarna har dessutom oftast mindre undervisnings- skyldigheter i sina tjänster (200 tim./termin) jämfört med övriga (400 tim./termin). Dessa regler gäller lektorstjänster och motsvarande, men inte professorerna som normalt inte söker lön då forskning ingår i tjänsten. 
 Detta innebär att de medicinska/fysiologiska tjänsterna har bättre förutsättningar för forskning inom tjänsten. Innehavare av lektorstjänster inom humaniora och samhällsvetenskap kräver däremot större löne- bidrag för sin forskning då denna verksamhet inte ryms inom tjänsten. Dessa exempel på problematiken kring en rättvis fördelning av pengar ger bara en fingervisning om vad styrelsen och det vetenskapliga rådet har att brottas med i fördelningsfrågor. Ytterligare några problematiska bedömningsfaktorer diskuteras längre fram i rapporten. 
 Avslutningsvis kan nämnas att den huvudsakliga områdesuppdel- ningen som är gällande vid fördelning av medel består av: beteende- vetenskap/humaniora, fysiologi/medicin/biomekanik/traumatologi och slutligen teknik. 
  
 5.4.1 
  
 Redovisning av medels- och anslagsfördelning från CIF 
  
 För att göra en övergripande genomgång av fördelade medel ansåg vi, med tanke på de förändringar som skett (inrättandet av 4 professurer 1988, tillskapandet av CIF, budgetökning i CIF:s verksamhet från 1993) att en tioårsperiod ger en god inblick i hur pengar har fördelats utifrån 
  
 124  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 storlek och inriktning. I tabell 1 finns en sammanställning av CIF:s fördelade medel i förhållande till de sökta beloppen under den undersökta perioden. Tabellen redovisar också söktryck dvs. antal ansökningar i relation till antal beviljade projekt. 
  
 Tabell 1.  
 Sammanställning av beviljade projekt och fördelade medel under åren 1987 till 1996. 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Beviljade 
  
 Sökt totalt 
  
 Fördelade 
  
 ansökningar 
  
 projekt 
  
 belopp (kr) 
  
 Medel (kr) 
  
 1987 
  
 120 
  
 72 
  
 7 417 077 
  
 1 843 000 
  
 1988 
  
 158 
  
 88 
  
 10 710 000 
  
 2 118 500 
  
 1989 
  
 105 
  
 80 
  
 8 232 000 
  
 1 816 200 
  
 1990 
  
 122 
  
 81 
  
 10 673 117 
  
 2 426 000 
  
 1991 
  
 102 
  
 73 
  
 9 758 233 
  
 2 421 000 
  
 1992 
  
 103 
  
 69 
  
 13 161 859 
  
 2 860 000 
  
 1993 
  
 139 
  
 65 
  
 27 508 421 
  
 5 125 000 
  
 1994 
  
 111 
  
 86 
  
 18 034 981 
  
 7 422 000 
  
 1995 
  
 135 
  
 56 
  
 34 000 000 
  
 6 261 920 
  
 1996 
  
 128 
  
 66 
  
 35 044 153 
  
 * 8 960 000 
  
 4/4!, 
  
 * 18 månader 
  
 Under denna period har det utöver redovisade medel i tabellen också fördelats pengar varje år i form av stöd till organisationer (ex. Svensk förening för beteendevetenskaplig idrottsforskning – SVEBI, Svensk förening för idrottshistorisk forskning – SVIF), temaprojekt (ex. Arbetsgruppen för jämlik idrott) och akutanslag. De samlade total- beloppen genom åren till dylikt stöd har pendlat mellan 50 000 kr till maximalt 250 000 kr per år. 
 Vad som tidigare har nämnts är att CIF sedan 1995 även fördelar medel till utbildningsbidrag och forskarassistenttjänster. Ansöknings- handlingar skickades ut hösten 1995 som ett cirkulärbrev t ill universitet och berörda institutioner och det vetenskapliga rådet ålades att bedöma vilka som var bäst lämpade för tjänsterna. Utbildningsbidraget var tillgängligt att söka för doktorander och bidraget var på 139 000 kr per år. De nio utbildningsbidragen fördelades till fem doktorander med medicinsk inriktning och fyra med inriktning mot humaniora/beteende- vetenskap. För behörighet till en forskarassistenttjänst krävdes att forskaren var disputerad. De fyra tjänsterna (160 000 – 200 000 kr/år per tjänst) erhölls av forskare som samtliga hade en medicinsk inrikt- ning. Möjligheten att söka utbildningsbidrag och forskarassistenttjänster är något relativt nytt (hösten  
 -95) 
  och de ligger utanför budgeten för projektanslagen varför de inte har räknats in i redovisningen av CIF:s fördelning av medel. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 125 
  
 De sökta beloppen har under de senaste åren ökat kraftigt. För att belysa differensen mellan äskade medel och fördelade medel illustreras förhållandet schematiskt i figur 2. 
 Figur 2. Sökt totalbelopp i förhållande till fördelade medel från 1987 till 1996. 
 Diagrammet finns endast i den tryckta versionen 
 Söktrycket sköt i höjden under 1993 års budget. Det sökta total- beloppet ökade från 13 miljoner till dryga 27 miljoner. Detta hade sin huvudsakliga orsak i omstruktureringar som skedde av CIF:s ansvar- sområde under 1992 (fördela forskningsanslag på uppdrag av Riks- idrottsstyrelsen) och som i förlängningen betydde att både RF och Utbildningsdepartementet ökade sina anslag till CIF. De senaste åren har söktrycket varit oförändrat högt med omkring 140 ansökningar och äskade medel på ca 35 miljoner kronor. Med en fördelning på 8 miljoner kronor motsvarar det som sagt ungefär en fjärdedel av det totala sökbeloppet. 
 En annan intressant aspekt angående fördelade medel är tilldelningen inom de respektive inriktningarna,  
 beteendevetenskap/huma-niora, 
  fysio- logi/medicin/biomekanik/traumatologi och teknik. CIF har av regeringen ålagts att ansvara för att stödja, samordna och initiera idrottsforskning i Sverige varför en rättvis fördelning av medel till de olika inriktningarna utgör ett viktigt åtagande. I tabell 2 redovisas en sammanställning över vilken tilldelning de olika områdena erhållit av CIF under den undersökta perioden. 
  
 126  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 Tabell 2.  
 Fördelade medel inom de olika inriktningarna från 1987 till 1996. 
  
 ÅR 
  
 Beteendevetenskap/Humaniora 
  
 Fys./Med./Biomek./Traumatologi 
  
 Teknik 
  
 Antal 
  
 % av 
  
 Belopp 
  
 Antal 
  
 % av 
  
 Belopp 
  
 Antal 
  
 % av 
  
 Belopp 
  
 (st) 
  
 total 
  
 (kr) 
  
 (st) 
  
 total 
  
 (kr) 
  
 (st) 
  
 total 
  
 (kr) 
  
 1987 
  
 19 
  
 26,4% 
  
 639000 
  
 51 
  
 70,8% 
  
 1124000 
  
 2 
  
 2,8% 
  
 80000 
  
 1988 
  
 20 
  
 25,6% 
  
 625000 
  
 55 
  
 70,5% 
  
 1403500 
  
 3 
  
 3,8% 
  
 90000 
  
 1989 
  
 21 
  
 26,3% 
  
 553200 
  
 55 
  
 68,8% 
  
 1203000 
  
 4 
  
 5,0% 
  
 60000 
  
 1990 
  
 20 
  
 24,7% 
  
 731000 
  
 60 
  
 74,1% 
  
 1645000 
  
 1 
  
 1,2% 
  
 50000 
  
 1991 
  
 12 
  
 16,4% 
  
 562000 
  
 59 
  
 80,8% 
  
 1759000 
  
 2 
  
 2,7% 
  
 100000 
  
 1992 
  
 22 
  
 31,9% 
  
 843000 
  
 47 
  
 68,1% 
  
 2017000 
  
 1993 
  
 20 
  
 30,7% 
  
 1516000 
  
 45 
  
 69,3% 
  
 3609000 
  
 1994 
  
 22 
  
 25,6% 
  
 2120000 
  
 64 
  
 74,4% 
  
 5302000 
  
 1995 
  
 21 
  
 37,5% 
  
 1780000 
  
 35 
  
 62,5% 
  
 4481920 
  
 1996* 
  
 26 
  
 39,4% 
  
 2878000 
  
 40 
  
 60,6% 
  
 6082000 
  
 TOTAL 
 : 
  
 203 
  
 12247200 
  
 511 
  
 28626420 
  
 12 
  
 380000 
  
 29,7% 
  
 69,4% 
  
 0,9% 
  
 (*1996/18mån.) 
  
 Den medicinska inriktningen har haft ett markant övertag vad gäller fördelade medel under tioårsperioden. Ett intressant inlägg i samman- hanget kan vara att vid IFR:s (CIF:s företrädare) utdelning för budget- året 1986/87 t illdelades det medicinska området 63 % av de anslagna medlen och den beteendevetenskapliga inriktningen 30 % och slutligen det tekniska området 7 % (RJ 1987:2). Inga stora förändringar har alltså skett vad gäller fördelningspolitiken. Den störste förloraren är den tekniska inriktningen. 
 Även om det har jämnats ut något de sista två åren har de medicinska anslagen legat på mellan 60 och 80 % av den totala tilldelningen under den undersökta perioden. Det skall vara den vetenskapliga relevansen som avgör bifall eller avslag för en projektansökan. Söktrycket är en annan faktor som spelar in vid fördelningen av medel. Med dessa givna referensramar i grunden angående fördelning av medel kan man fråga sig ifall den beteendevetenskapliga grenen verkligen blivit tillgodosedd eller kanske rentav eftersatt. En tilldelning på i genomsnitt 30 % tyder på att inriktningen beteendevetenskap/humaniora blivit åsidosatt. 
 Den tekniska idrottsforskningen har intagit en något perifer ställning genom åren. Men vad förklarar de tekniskt inriktade projektens bortfall? En möjlig förklaring kan vara att de har inlemmats under de bio- mekaniska området. En annan tänkbar förklaring kan vara att den tek- niska idrottsforskningen har blivit mer produktbaserad på senare år. Detta innebär att forskningen knyts till ett visst märke/företag. Därmed 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 127 
  
 överförs också det huvudsakliga ansvaret på det enskilda före- taget/märket vad gäller forskning och utveckling. Som följd av detta driver de flesta större producenter egenfinansierad forskning inom verksamheten. Dessa bakomliggande skäl har säkert påverkat bortfallet av ansökningar av tekniska idrottsleraterade forskningsprojekt. 
 För att på ett överskådligt sätt klargöra den totala fördelningen inom respektive inriktning kan man i figur 3 utläsa den genomsnittliga till- delningen under hela undersökningsperioden. 
 Figur 3. Total fördelning av medel till de olika ämnesinriktningarna åren  
 1987-1996. 
  
 Cirkeldiagrammet finns endast i den tryckta versionen 
 För att kunna ge ytterligare ett perspektiv på fördelningen av bud- geterade medel hos CIF kan ett genomsnittligt projektanslag belysas. Beträffande projektanslag är det nödvändigt att understryka att i de flesta fall bör  
 25-30 
  % reduceras från de anslagna medlen då de ob- ligatoriska  
 lokal-, 
  universitets- och institutionsavgifterna dras direkt från anslaget. Detta är viktigt att ha i åtanke i diskussionen som rör för- delningsproblematiken inom de olika ämnesinriktningarna. De medi- cinska/fysiologiska tjänsterna har som tidigare nämnts färre under- visningstimmar per termin jämfört med de beteendevetenskapliga- och humanistiska tjänsterna, vilket i realiteten innebär mer tid till forskning. Inom humanistiska- och samhällsvetenskapliga forskningsprojekt blir så- lunda löneposten den mest betungande och därmed reduceras de an- slagna medlen ytterligare av sociala avgifter (LKP), som för närvarande utgör ca 45%. Dessa redovisningstekniska åtgärder bör beaktas i diskussioner som rör faktiska kostnader för forskning. 
 Vi har valt att redovisa de genomsnittliga projektanslagen uppdelat i respektive område och under två femårsperioder  
 (1987-1991 
  och 1992- 1996). Detta för att kunna särsk ilja områdena samt att följa upp ut- vecklingen över tid. 
 Figur 4. Genomsnittligt projektanslag inom de respektive inriktningarna uppdelat i två tidsperioder  
 (1987-1991 
  och 1992- 1996). 
 Diagrammet finns endast i den tryckta versionen 
 Stapeln som illustrerar den tekniska inriktningen ger ett högt genom- snittligt projektanslag under den första perioden  
 (1987-1991). 
  Detta har delvis sin förklaring i att det var få beviljade projekt (12 st.) varför satsningen på dessa renderade relativt stora belopp för den aktuella 
  
 128  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 SOU 1998:33 
  
 tidsperioden. Under den senare perioden  
 (1992-1996) 
  försvann de tekniska projekten helt vilket har diskuterats tidigare i denna rapport. 
 För de övriga två inriktningarna kan utläsas att de genomsnittliga projektanslagen har ökat rejält från ca 20 000 – 30 000 kr t ill det tre- dubbla dvs. ungefär 80 000 – 90 000 kr. Området beteendeveten- skap/humaniora har ökat med 50 000 kr för ett genomsnittligt projekt- anslag. Störst ökning har området för  
 fysiologi/medicin/biomekanik- /traumatologi 
  erhållit med 70 000 kr/ projekt i genomsnitt. Förklaringen till de markanta ökningarna ligger förmodligen i CIF:s omorganisation (1992), vilket resulterade i ett ökat budgetanslag från Utbildnings- departementet och RF. Sammanfattningsvis kan konstateras att även på denna punkt så har den medicinskt inriktade idrottsforskningen en ekonomisk mycket gynnad ställning. 
 Med tidigare diskuterade punkter kring kostnader för ett forsknings- projekts genomförande framstår de genomsnittliga anslagen som otill- räckliga. I praktiken betyder en summa runt 80 000 t ill 90 000 kr att allt som blir över – efter obligatoriska avdrag på  
 25-30 
  % och driftskost- nader – till lönekostnader för exempelvis en lektor på ett universitet är motsvarande en månadslön. Under den begränsade tiden är det dessutom tänkt att kvalitativ forskning skall bedrivas. De medicinska/fysiologiska tjänsterna har med andra ord ett klart gynnsammare läge då forskningsanslagen inte enbart måste nyttjas som lönemedel utan med fördel kan användas till t. ex. relevant forskningsapparatur. 
 Det kan nämnas att CIF:s genomsnittliga anslag för tio år sedan låg på runt 25 000 kr räknat i den tidens penni ngvärde (RJ 1987:2). Frågan är hur mycket ett genomsnittligt anslag på 80 000 t ill 90 000 kr egent- ligen har betytt i reell förbättring med tanke på penningvärdets föränd- ring och alla avgifter som tillkommit de senaste åren. Erfarenheterna tyder snarast på en ganska avsevärd försämring för etablerade forskare med lektorstjänst och projektanslag. För de få forskare/doktorander som kunnat få forskarassistenttjänst/utbildningsbidrag på deltid är dock situationen betydligt bättre än tidigare. 
 I tabell 1 och 2 gavs en översiktlig bild över söktryck i förhållande till antal beviljade projekt och storleken på de tillgängliga medlen och hur dessa har fördelats. Vad som däremot inte går att tolka i materialet är alla de reservationer (vetenskapligt, storlek på anslag, mer eller mindre till en viss inriktning etc.) som föregått ett beslut om projektanslag. Fram till ett beslut är det flera avgörande frågor som måste diskuteras internt inom styrelsen och särskilt i det vetenskapliga rådet. 
 En viktig punkt som det vetenskapliga rådet har att ta hänsyn till är söktrycket inom respektive område. Exempel på problematik som kan uppstå kan vara om ett område med högst söktryck skall premieras eller om det skall vara en likvärdig fördelning. Ytterligare något att beakta är 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 129 
  
 det sökta beloppet. Skall man satsa på ett fåtal större vetenskapliga forskningsprojekt – långsiktiga och kostsamma – eller skall man prio- ritera ett större antal mindre projekt – mer kortsiktiga men billigare. 
 Beträffande de olika inriktningarna/områdena kan också diskuteras, vilket tidigare nämnts, hur området för fysiologi/medicin/traumato- logi/biomekanik, som inte alltför sällan kräver kostsam apparatur, skall behandlas jämfört med forskning av beteendevetenskaplig/humanistisk karaktär. Skall projekt som kräver apparatur behandlas annorlunda? Bör  
 beteendevet./humaniora-projekt 
  tilldelas mindre anslag p.g.a. att de inte kräver kostsam apparatur eller skall det räknas som en fördel att ett projekt inte kräver apparatur? 
 Problematiken kring avslag/beviljande framstår som en komplex frågeställning med många infallsvinklar. I grunden är det naturligtvis den vetenskapliga kvalitén som bör bedömas, men vid de överväganden som görs innan beslut fattas spelar utan tvekan flera andra faktorer in. 
 Totalt sett verkar det vetenskapliga rådet i stor utsträckning följa principen om fördelning i förhållande till söktryck inom respektive om- råde. Vid en närmare granskning av fördelning av beviljade anslag tycks dock en viss slagsida råda åt de idrottsmedicinska projekten. Vari förklaringen ligger kan man bara spekulera. Är det en fråga om kvalitet, behov eller är det delvis en avspegling av beslutsfattarnas intres- seinriktning. En avslutande fundering kring den komplexa fördelnings- problematiken kan vara om inte "skutan" borde rätas upp och att man borde låta en jämnare vind få blåsa över idrottsforskningsfältet. Det skulle på sikt utan tvekan gynna idrottsvetenskapen i stort om alla delar fick någorlunda lika fördelning. 
  
 5.5 
  
 Övriga forskningsråd 
  
 Förutom basanslag till universitet och högskolor utnyttjar staten även andra finansieringsmodeller för att fördela medel till olika forsknings- områden. Genom forskningsråden kan staten understödja forskning på områden med olika inriktning. Forskningsrådens huvudsakliga uppgift är att stödja inomvetenskaplig motiverad forskning samt i sin roll fungera som nationell instans för fördelning av bidrag för riktad forskning (SOU 1996:29). 
 Det är också delvis genom bidrag från forskningsråden som den idrottsrelaterade forskningen kan finansieras. Under datainsamlings- perioden kontaktades de stora forskningsråden (HSFR, MFR, NFR, SFR, FRN) för att kunna klarlägga om några av råden finansierat forskningsprojekt med inriktning mot idrottsområdet. Det visade sig dock 
  
 130  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 att endast två forskningsråd (HSFR, MFR) stött ett fåtal projekt med idrottsanknytning under den gångna tioårsperioden. 
 Man kanske hade förväntat sig att finna några finansierade forsk- ningsprojekt med inriktning mot handikappidrott hos antingen Forsk- ningsrådsnämnden (FRN) eller det Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR). Under den undersökta tioårsperioden har dessa båda delat på ansvaret för att samordna och särskilt stödja handikappforskning (Stukát, 1997). Forskning kring handikappidrott är över huvudtaget ett starkt eftersatt område, vilket diskuteras i avsnittet om övriga bidrags- givare längre fram i rapporten. 
 Vid en genomgång av beviljade idrottsrelaterade forskningsprojekt hos Humanistisk- och Samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) under åren 1987 t ill 1996, finner man att det är fem projekt med idrottsanknytning som tilldelats medel. 
  
 – Kvinnorna och idrottsrörelsen 
  
 1987 
  
 180 000 = 
  
 180 000 kr 
  
 – Idrott och samhälle i Mindre Asien (projekt I) 
  
 1987 
  
 1988 
  
 135 000 + 135 000 = 
  
 270 000 kr 
  
 – Idrott och samhälle i Mindre Asien (projekt II) 
  
 1989 
  
 140 000 
  
 140 000 kr 
  
 – 
  
 Sports for disable- research conference on current knowledge and future directions 
  
 1989 
  
 40 000 
  
 40 000 kr 
  
 – Barn- och ungdomsidrott: kulturellt innehåll och sociala 
  
 relationer i ett nutidsfenomen 
  
 1991 
  
 1992 
  
 454 000 + 360 000 = 
  
 814 000 kr 
  
 TOTAL: 1 444 000 kr 
 Då HSFR:s syfte är att befrämja humanistisk- och samhällsveten- skaplig forskning över hela samhällsområdet kan idrottens tilldelning, med tanke på dess betydelse för samhället som helhet, upplevas som helt 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 131 
  
 otillräcklig. Med en budget på 191 miljoner per år (1997) borde den idrottsrelaterade forskningen vara värd en mer framskjuten plats bland de beviljade projekten. I HSFR:s totala budget ligger alltså anslagen till idrottsforskningen på promillenivå. 
 Hos Medicinska forskningsrådet, kunde under samma tidsperiod, 1987 till 1996, endast ett projekt knytas direkt till den idrottsrelaterade forskningen. MFR har likt HSFR en stor årlig budget för projektanslag (drygt 200 miljoner/1997) varför ett större ansvar för medicinsk idrotts- relaterad forskning borde ha varit möjlig. Endast nedanstående projekt fick medel. 
 – Knee joint changes in post traumatic osteoarthrites and methods for 
  
 meniscus and artilage repair. 
  
 1994 
  
 TOTAL: 
  
 120 000 kr 
  
 Det är tveklöst en mycket klen tilldelning som idrottsområdet har erhållit hos MFR. Gränsdragningen till vad och vilka målgr upper som medicinska forskningsprojekt syftar kan vara något oklart, då resultat inom detta område kan appliceras på flera användningsområden. Det är också ett känt faktum att de medicinska idrottsforskarna i sina ansök- ningar till MFR ytterst sällan avgränsar sina projektansökningar till att enbart innefatta idrottsområdet. Den forskning de bedriver är ofta grundforskning vars resultat kan tillämpas på flera områden. Det har emellertid också påtalats bland idrottsforskare med medicinskt inriktning att det kan vara fördelaktigt av "taktiska" skäl att utelämna idrott som term i projektansökan. 
 Det är därför troligt att flera projekt inom den "vanliga" medicinska forskningen kan komma idrotten till godo. Man kan dock konstatera att projekt som direkt syftar till idrottens problemområden inte har upp- muntrats i någon större utsträckning utan har snarare kraftigt förbisetts. 
 Inställningen till idrottsforskning i allmänhet kan från stora delar av forskarvärlden tolkas som ignorant. Det är få projekt med idrottsan- knytning som beviljas anslag från övriga forskningsråd. Delvis kan förklaringen ligga i inrättandet av Centrum för idrottsforskning (1988), men med tanke på de många hundratals miljoner som det medicinska och  
 humanistisk-samhällsvetenskapliga 
  råden förfogar över, jämfört med CIF:s budget på 8 miljoner, är det ändå anmärkningsvärt hur få idrottsrelaterade projekt som erhållit forskningsanslag. Dessutom, mot bakgrund av idrottens genomslagskraft och ställning i samhället, före- faller idrottsforskningens ringa tilldelning som något märklig. Kan det fortfarande vara så att forskningen som har med fysisk aktivitet och idrott att göra har lägre status i forskarsamhället än annan forskning? 
  
 132  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 5.6 
  
 Övriga bidragsgivare till idrottsrelaterad forskning 
  
 Det finns ett flertal andra finansiärer till den idrottsrelaterade forsk- ningen, varav vi redan berört några. Vid en närmare granskning av pri- vata donatorer och stiftelser är fältet något svårtillgängligt. Det är möj- ligt att vi får reservera oss något i vår genomgång av sådana bidragsgivare i brist på täckande information. För att kunna "ringa in" forskningsprojekt med stöd från denna sektor krävs förmodligen en direkt kontakt med forskaren själv. 
 För universitet och högskolor har privata fonder och stiftelser blivit viktiga finansiärer. Det finns ett flertal fonder, men det är egentligen bara de stora fonderna som har möjlighet att helt eller delvis finansiera forskning av betydande karaktär (SOU 1996:29). Exempel på en sådan är Riksbankens Jubileumsfond (RJ). 
 Denna stiftelse har en ansenlig budget (149 miljoner/1996) och ett årligt söktryck på omkring 500 m iljoner. Stiftelsen har till ändamål att främja och understödja vetenskaplig forskning. Riksbankens Jubi- leumsfond är vid sidan av HSFR den främsta finansiären av forsk- ningsprojekt med historiska  
 -, 
  samhällsvetenskapliga- och komparativa perspektiv. 
 Under den period (från 1987 och framåt) som vi huvudsakligen undersöker i detta arbete visar det sig vara tre projekt som tilldelats medel. 
  
 – Vad händer efter elitidrottskarriärens slut ? 
  
 1987 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 75 000 + 
  
 120 000 + 
  
 235 000 + 
  
 270 000 = 
  
 700 000 kr 
  
 – Svensk cykel- och skidsports beroende av den tekniska 
  
 och ekonomiska utvecklingen under  
 1900-talet 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 320 000 + 
  
 300 000 
  
 + 
  
 300 000 = 
  
 920 000 kr 
  
 – Studier, fritid och kroppskultur 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 70 000 + 
  
 575 000 + 
  
 575 000 + 
  
 550 000 =  
 1 770 000 kr 
  
 TOTAL: 
  
 3 390 000 kr 
  
 RJ:s utdelning av medel till idrottsrelaterade projekt i Sverige under den undersökta perioden är kanske inte så imponerande i antal projekt 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 133 
  
 räknat. Vad man däremot kan notera är att bidragen till de projekt som erhållit stöd i den hårda konkurrensen är ganska omfattande. Det är väsentligt att uppmärksamma att RJ bev iljar ramanslag, vilket medför att lokala omkostnadsavgifter, mervärdesskatt och, i förekommande fall, lokalkostnader ingår i beviljade belopp. 
 Det ligger i RJ:s policy att stödja projekt av longitudinell karaktär. Stora forskningsråd och stiftelser med en stor budget liknande RJ:s kan, till skillnad från CIF, ge ett helt annat ekonomiskt stöd till idrottsforsk- ningen. Det har visat sig att forskningsprojekt som kan stödjas på längre sikt ofta redovisar forskningsrapporter av hög klass. Etablerade forskare inom idrottsområdet har understrukit vikten av att kunna arbeta över en längre tid för att bättre kunna utveckla sina metoder och följa upp resultat. I denna fråga får man säga att RJ har varit föredömlig i sitt ekonomiska stöd till de enstaka idrottsrelaterade projekt man understött. 
 Skolverket (tidigare Skolöverstyrelsen) är ytterligare en aktör bland bidragsgivarna till den idrottsrelaterade forskningen. Beviljade idrottsprojekt har naturligtvis någon form av anknytning till ämnet idrott i skolan. Skolverkets satsningar på forskning har sin huvudsakliga tyngdpunkt på insatser kring skolan som utbildningsmiljö, utveck- lingsmiljö och undervisning etc. 
 Under den undersökta tioårsperioden finns några beviljade projekt med idrottsanknytning. Den summa som lagts ned på forskning kring ämnet idrott i skolmiljö relaterat till storleken på de totala forsknings- stödet (35 miljoner 1995/96), visar tydligt på idrottsämnets perifera roll i skolverksamheten. 
  
 – Idrottsgymnasiernas hemortsalternativ 
  
 1987 
  
 179 000 kr 
  
 – Flickornas socialisation till idrott och motion 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 100 000 
  
 + 100 000 + 
  
 100 000 = 
  
 300 000 kr 
  
 TOTAL: 
  
 479 000 kr 
  
 Det borde finnas betydligt större utrymme för fler idrottsrelaterade projekt inom Skolverkets anslagsramar, då miljön med barn i skolåldern bildar en bra plattform för undersökningar. Idrott utgör ett stort inslag i barns- och ungdomars liv varför forskning kring barn- och ungdoms- idrott skulle kunna utnyttja skolmiljön som inrymmer barn som både står inom och utanför idrottsrörelsen. Ämnet Idrott och hälsa borde också rimligen vara av stort intresse för Skolverket med tanke på de omstruktureringar som skett i läroplanen de senaste åren angående 
  
 134  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 SOU 1998:33 
  
 idrottsämnet (Lpo 94 och Lpf 94), som fått en kraftig reducering av timantalet och en vidgad målsättning. 
 Försäkringsbolaget Folksam har bidragit till idrottsforskningens finansiering genom att stödja specifika idrottsrelaterade forsknings- projekt. Ett sådant projekt var LIV 90. Detta forskningsprojekt var en brett upplagd undersökning av vuxnas livsstil, fysiska prestationsför- måga och hälsotillstånd. Den undersökta gr uppen bestod av omkring 2 000 slumpmässigt utvalda kvi nnor och män i åldrarna 20 till 65 år i åtta län. För genomförandet av detta projekt tillsköt Folksam ca 1,5 miljoner kr, vilket i dessa sammanhang bör räknas som en relativt stor summa. 
 Det finns flera stiftelser och organisationer som stött idrottsforsk- ningen genom punktinsatser. Allmänna arvsfonden delade ut bidrag ("Westerberg- pengarna") under 1993. Dessa pengar var avsedda att stödja och utveckla handikappidrotten i Sverige. De flesta tilldelade projekten var av karaktären utvecklingsprojekt. Bidragen som delades ut sträckte sig över tre år och låg på mellan 200 000 kr t ill 800 000 kr. Ett fåtal projekt hade direkt forskningsanknytning inom området handi- kappidrott. Vid genomgång av projekten kom vi fram till att runt 250 000 kr har gått t ill idrottsforskning med specifik inriktning mot handikappidrott. 
 Sveriges Centralförening för Idrottens Främjande är ytterligare en i raden av "övriga bidragsgivare" till idrottsforskningen i Sverige. SCIF har under den undersökta perioden  
 (1987-1996) 
  delat ut forskarstipen- dier på mellan 30 000 kr och upp t ill 190 000. Projekten innefattar del- vis utbyten forskare emellan på ett internationellt plan. En del stipendier har helt enkelt gjort det möjligt för forskare att "gästarbeta" på någon institution med relevant inriktning för forskaren i fråga. Antingen en utländsk forskare i Sverige eller en svensk forskare i något annat land. 
 Totalt sett har under perioden drygt 2 miljoner kr avsatts till 25 per- soner. Bland dessa personer har sju st varit utländska forskare som inbjudits att forska på någon svensk institution. Den medicinska inrikt- ningen har varit den klart dominerande med dryga 1,4 miljoner av de utdelade medlen. Området beteendevetenskap/humaniora har fått 10 projekt beviljade med ca 600 000 kr att dela på. Det är således tydligt att den medicinska forskningen även här, liksom inom CIF, tilldelats den övervägande delen av anslagen. 
 SCIF har givit ett gott bidrag till att utveckla idrottsforskningen i Sverige. Fördelen med en organisation liknande denna är att stödet består av ett återkommande antal stipendier som delas ut årligen. Detta ger en möjlighet att överblicka viss idrottsforskning och följa utveck- lingen över tid. Dessutom ger SCIF ut en årsbok där de beviljade pro- jekten redovisas populärvetenskapligt. 
  
 SOU 1998:33  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 135 
  
 De olika Specialförbunden (SF) inom Riksidrottsförbundet har i en- staka fall på ett direkt sätt gått in och stött s.k. uppdragsforskning inom respektive idrottsgren/område. Dessa insatser har huvudsakligen bestått av mindre ekonomiska bidrag och det är långt ifrån alla SF (av totalt 68) som initierat och finansierat forskningsprojekt. De mest framträdande är Fotbollförbundet, Friidrottsförbundet, Gymnastikförbundet, Ishockeyför- bundet, Orienteringsförbundet och Simförbundet, som har gett i uppdrag åt forskare att undersöka eller kartlägga delar av deras verksamhet. Vi vill återigen understryka att vad gäller specialförbundens verksamhet är en exakt gränsdragning svår att göra för att särskilja forskning och utvecklingsarbete. Uppställningen nedan ger en generell bild av stödet till den idrottsrelaterade forskningen, men den utger sig inte för att vara helt fullständig. 
 Som sig bör läggs tyngdpunkten på utbildning inom specialför- bundens verksamhet. I de fall de rört sig om uppdragsforskning initierat av något förbund borde kanske projekten ha benämnts grenspecifik forskningsutveckling, då problemområdet normalt har en snävare in- riktning. Inom förbund som Fotbollförbundet, Ishockeyförbundet och Gymnastikförbundet har de satsade pengarna gått till större forsknings- projekt och i utbildningssyfte. Dessa tre förbund lägger dessutom mycket kraft på att ta fram eget utbildningsmaterial för sina ledare vilket handlar om mycket större summor än vad som har redovisats för uppdrags- forskning. 
 Friidrottsförbundet har också initierat några grenspecifika forsk- ningsprojekt. Projekten har haft som huvudsakligt syfte att utvärdera friidrottens verksamhet under vissa givna förhållanden. Orienterings- förbundet kan sägas ha gått i bräschen för specialförbundens satsningar på grenspecifik idrottsforskning. Detta förbund har sedan flera år haft som målsättning att avsätta 1 % av sin budget (ca 100 000 – 120 000 kr) årligen till forskning. Orienteringsförbundet tillhör en skara bland förbunden liksom Ishockey- och Simförbunden, som har en styrgrupp (utvecklings- och forskningsråd) som tar emot ansökningar för pro- jektanslag och ser över behovet av forskning inom området. Simför- bundet har för övrigt helt nyligen inrättat stipendier på 50 000 kr som kan sökas för relevant forskning kring grenen simning. 
  
 136  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 Enskilda  
 SF-bidrag 
  till tillämpad grenspecifik forskning under perioden  
 1987-1996 
  
 – Svenska Orienteringsförbundet 
  
 1 100 000 kr 
  
 – Svenska Ishockeyförbundet 
  
 500 000 kr 
  
 – Svenska Fotbollsförbundet 
  
 350 000 kr 
  
 – Svenska Gymnastikförbundet 
  
 200 000 kr 
  
 – Svenska Friidrottsförbundet 
  
 73 325 kr 
  
 TOTAL: 
  
 2 223 325 kr 
  
 Under den undersökta tioårsperioden har dessa specialförbund avsatt drygt två miljoner till grenspecifik uppdragsforskning. Denna typ av bidrag är alltså pengar som går utanför RF:s årliga avsatta summor till den svenska idrottsrelaterade forskningen. Detta ger ett genomsnittligt bidrag på ungefär 200 000 kr/år under den undersökta perioden till idrottsforskningen i Sverige. I detta sammanhang kanske det inte är beloppet som är det viktiga utan bidraget visar snarare prov på de enskilda förbundens engagerade arbete för att utveckla sin egen idrottsgren. 
 För att avsluta avsnittet med "övriga bidragsgivare" bör ett antal finansieringskällor nämnas vilka dock är mindre vanligt förekommande. Det är genom våra kontakter med forskningsråd, förbund och initierade forskare inom området som vi har fått uppgifter på hur finansiering har gått till inom vissa projekt. 
 Vid en del mindre högskolor erbjuds tjänster med färre obligatoriska undervisningstimmar till förmån för egen forskning. Denna möjlighet har delvis använts som en bonus i syfte att locka till sig etablerade forskare till mindre orter med expanderande högskolor. Summorna är svåra att uppskatta då en viss procent av tjänsten (lönen) går t ill forskning. En annan finansieringskälla är de större företag/myndigheter (t.ex. NCC, SCB) som har anställt forskare i syfte att driva idrotts- och hälsoprojekt inom den egna verksamheten. Dessa projekt har huvudsakligen varit tidsbegränsade och har delvis inneburit åtaganden utöver forskning. Vidare har det även inom vissa landsting delats ut forskningsbidrag för att undersöka effekterna av t. ex. specifik fysisk aktivitet. Bidragen har i 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 137 
  
 dessa fall administrerats och drivits av regionala utvecklingscentra (Olympisk Support) i nära samarbete med idrottsföreningar. 
 Sammanfattningsvis vad gäller dessa mer ovanliga finansieringskällor kan konstateras att det i pengar oftast har rört sig om mindre forskningsbidrag. Beloppen har dessutom varit svåra att särskilja från övrig verksamhet. Det har också i flera fall handlat om engångsprojekt under en begränsad tidsperiod utan några permanenta syften. 
  
 5.7 
  
 Det samlade finansiella stödet till idrottsforskningen i landet 
  
 Genom en sammanslagning av de sammanräknade stödet till idrotts- forskningen under den gångna perioden ( 1987  
 –1996) 
  presenteras en totalbild av de finansiella resurserna. 
  
 Tabell 3.  
 Totalt finansiellt stöd till idrottsforskningen under en tioårsperiod. 
  
 År 
  
 CIF 
  
 Olympisk 
  
 HSFR 
  
 MFR 
  
 RJ 
  
 Skol- 
  
 Övriga 
  
 Total 
  
 Sup. 
  
 verket 
  
 1987 
  
 1 860 000 
  
 315 000 
  
 75 000 
  
 179 000 
  
 400 000 
  
 2 829 000 
  
 1988 
  
 2 115 000 
  
 135 000 
  
 1 900 000 
  
 4 150 000 
  
 1989 
  
 1 816 300 
  
 180 000 
  
 440 000 
  
 400 000 
  
 2 836 300 
  
 1990 
  
 2 426 000 
  
 535 000 
  
 100 000 
  
 400 000 
  
 3 461 000 
  
 1991 
  
 2 421 000 
  
 454 000 
  
 570 000 
  
 100 000 
  
 400 000 
  
 3 945 000 
  
 1992 
  
 2 860 000 
  
 *2 050 000 
  
 360 000 
  
 100 000 
  
 400 000 
  
 3 720 000 
  
 1993 
  
 5 125 000 
  
 250 000 
  
 70 000 
  
 650 000 
  
 6 095 000 
  
 1994 
  
 7 132 000 
  
 250 000 
  
 120 000 
  
 575 000 
  
 600 000 
  
 8 677 000 
  
 1995 
  
 6 261 920 
  
 250 000 
  
 575 000 
  
 623 325 
  
 7 710 245 
  
 1996 
  
 5 946 666 
  
 250 000 
  
 550 000 
  
 400 000 
  
 7 146 666 
  
 Total(kr): 
  
 37 963 886 
  
 3 050 000 
  
 1 444 000 
  
 120 000 
  
 3 390 000 
  
 479 000 
  
 6 173 325 
  
 52 620 211 
  
 % 
  
 72,1% 
  
 5,9% 
  
 2,7% 
  
 0,2% 
  
 6,5% 
  
 0,9% 
  
 11,7% 
  
 100,0% 
  
 (* tillämpade grenspecifika forskningsprojekt) 
 Vad som klart framgår är hur Centrum för idrottsforskning intar en särställning i fråga om stöd till idrottsforskningen i Sverige. Det är anmärkningsvärt att se hur lite stöd de övriga etablerade forskningsråden bistått idrottsforskningen med. Om en förändring skall ske så borde i första hand de övriga stora forskningsråden kunna göra mer för att tillgodose idrottsforskningens behov av stöd. Söktrycket hos CIF är uppe i ca 35 miljoner kr/år vilket vittnar om ett behov av ett kraftigt ökat stöd inom området idrottsforskning. 
  
 138  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 För att ytterligare tydliggöra den skeva fördelning som råder bland idrottsforskningens finansiärer illustreras förhållandet schematiskt i diagrammet nedan. 
 Figur 5. Idrottsforskningens finansiärer och fördelning av det samlade stödet (procent). 
 Diagrammet finns endast i den tryckta versionen 
 I tabell 3 redovisades hur de enskilda summorna har fördelats år för år av respektive finansiär. I figur 5 är summorna sammanslagna för att tydliggöra varje enskild finansiärs samlade stöd till idrottsforskningen under den undersökta perioden. CIF:s ställning som huvudsaklig bidragsgivare till idrottsforskningen i Sverige bekräftas med eftertryck i figuren ovan. Trots den ringa budget som CIF förfogar över jämfört med andra finansiärer har CIF:s bidrag nästan på egen hand sörjt för idrottsforskningens utveckling. Ur ett samhälleligt perspektiv är det svårt att förstå hur övriga etablerade forskningsråd har kunnat ignorera idrotten som påverkansfaktor i samhället och medföljande frågeställ- ningar kring denna folkrörelse. 
 Skolverket borde också ta ett större ansvar och visa ett tydligare intresse för att utveckla idrottsforskningen i landet. Barns liv under uppväxtåren består t ill stor del av fysisk aktivitet. Verksamheten inom barn- och ungdomsidrotten genomsyras av inslag som gör barns fysiska och psykiska utveckling påtaglig. Att ungefär 2/3 av alla pojkar  
 (8-12 
  år) i landet och hälften av alla flickor i samma ålder är aktiva inom idrottsrörelsen (Engström 1990) borde sa nnolikt ha påverkande effekter på skollivet i stort. 
 Att Skolverket vill stå utanför detta forum som idrotten utgör är illa- varslande. Man kan spekulera i om det hänger ihop med ämnet Idrott och hälsa starkt reducerade tid i Lpo 94 och Lpf 94? Ett sätt att förbättra skola och undervisning är att förstå barn och ungdomars liv både under och efter skoltid där idrotten har en given plats. Att forska kring idrottsämnet och dess betydelse för barn borde därmed vara en uppgift som Skolverket borde prioritera i betydligt högre grad. 
 Vad gäller Olympisk Support och deras stöd t ill idrottsforskningen kan konstateras att bidragen är i stort sett "tillräckliga" (tillämpade idrottsspecifika forskningsprojekt ca 10 % av budget) i förhållande till målet med deras verksamhet. Olympisk Support har som syfte att opti- mera elitidrotten i Sverige varför forskning blir en nödvändig ingrediens, men den utgör inte ett inslag som prioriteras inom den egna verk- samheten. Däremot ser företrädare för organisationen gärna att elitifo- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 139 
  
 kuserad tillämpad idrottsforskning får ett större utrymme inom den idrottsrelaterade forskningen. 
 Ännu en relativt stark bidragsgivare till idrottsforskningen är Riks- bankens Velasquez som varit idrottsforskningens näst största en- skilda finansiär de senaste tio åren. Stiftelsens stadgar inskränker stödet till att i huvudsak stötta den samhällsvetenskapliga forskningen. Det är inom dessa ramar som några idrottsrelaterade projekt har uppmärk- sammats och givits ett betydande stöd under några år. Inom RJ:s budget bör det dock finnas utrymme för stöd till fler projekt med inriktning mot idrott. 
 Övriga bidragsgivares punktinsatser (Folksam, SF) är svårare att ut- värdera och jämföra. De har gjort värdefulla insatser för idrottsforsk- ningen men att finna någon kontinuitet i punkt- och temainsatser är att hoppas på för mycket. Detta bör understrykas även om ett fåtal special- förbund har som målsättning att avsätta 1 % av budget till forskning. Det skall nog ses som exakt vad det är, nämligen ett extra stöd inom för idrottsgrenen angelägna områden. Undantaget är SCIF som kan uppvisa en kontinuitet i sin stödverksamhet. Stipendierna har säkert haft viss betydelse för idrottsforskningen, men totalt sett är deras bidrags- verksamhet alldeles för liten för att tillskrivas någon större roll totalt sett. 
 Denna genomgång av det samlade finansiella stödet till idrottsforsk- ningen har gjort det möjligt att peka på några väsentliga argument an- gående det skrala stöd som t. ex. övriga forskningsråd bidragit med. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att flera finansiärers bidrag borde varit avsevärt större under den undersökta perioden och då i synnerhet med tanke på de ansenliga budgetar som flera forskningsråd förfogar över. 
 Det har bedömts som omöjligt att göra en sammanställning som in- nebär en fullständig täckning av området. Som vi redogjort för tidigare kan en del mindre projekt vara svåra att spåra och då i synnerhet i de fall där avrapportering inte offentliggörs av uppdragsgivaren. De reser- vationer som finns kan t. ex. vara bland Specialförbunden (SF) där några mindre belopp till uppdragsforskning kan ha försummats, då en gråzon existerar i fråga om vad som är forskning eller utvecklingsarbete. Även vad gäller andra bidragsgivare i gruppen för "övriga" är en fullständig inblick svår att uppnå då mindre privata donationer kan ha bidragit med pengar till idrottsforskning men vars redovisning är svår att finna. Sammanställningen torde ändå ge en god översikt av de medel som stött idrottsforskningen under perioden. 
  
 140  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 6 Sammanfattande reflexioner 
 De huvudsakliga producenterna av kunskapsuppbyggnad och forskning inom idrottsområdet är knutna till högskolor och universitet. I stock- holmsområdet finns de flesta permanenta forskningsresurserna placerade med fyra professurer inom den medicinska/fysiologiska inriktningen och en i beteendevetenskap/ pedagogik samt en professorstjänst i idrottshistoria. Sex professurer av totalt nio i landet är alltså placerade i Stockholm och av de övriga tre finns två i Umeå (traumatologi, peda- gogik) och en i Linköping (medicin). Den idrottsforskning som bedrivs på institutionsnivå i andra delar av landet (ex. Göteborg, Lund, Uppsala) får således göras utan den stabilitet som en specialinriktad professur innebär av kontinuitet och basresurser. 
 Centrum för idrottsforskning, med ett riksansvar för idrottsforsk- ningen i landet, skall initiera, samordna och stödja forskningsprojekt vid högskolor och universitet. CIF:s placering i Stockholm har diskuterats med anledning av den maktkoncentration som uppstår (sex professurer) samt banden till Karolinska Institutet med ett gemensamt budgetkonto som exempel. Flera av landets frontfigurer inom den idrottsrelaterade forskningen har tidigare och även nu framfört synpunkter vad gäller CIF och då med önskan om tillhörighet till ett nationellt forskningsråd (ex. FRN, HSFR). Man menar att idrotten inte bör föra en isolerad tillvaro från övriga råd i forskarsamhället. 
 Dessa synpunkter har tagits upp vid ett antal tillfällen de senaste åren utan att vinna gehör på regeringsnivå. Flertalet aktörer och beslutsfattare är trots allt överens om att CIF i praktiken fungerar väl. För en förstärk- ning och utveckling av idrottsforskningen i landet krävs dock ett större direkt statligt stöd då stödet från övriga forskningsråd är näst intill obefintligt (2,9 % av det totala stödet under den undersökta perioden). Med CIF:s ringa budget (8 miljoner kr/år i projektanslag) – jämfört med övriga forskningsråd – blir en trygg utveckling av idrottsforskningen i landet en orealistiskt målsättning. 
 Vad som ytterligare har diskuterats angående CIF:s verksamhet är det vetenskapliga rådets utseende och funktion. Rådet utför ett viktigt och betungande arbete med att granska alla projektansökningar och gör ett gediget arbete. Men en fråga i sammanhanget är om inte rådet, likt CIF:s styrelse, bör sitta under en begränsad mandatperiod. Genom tids- 
  
 SOU 1998:33  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 141 
  
 begränsade förordnanden för ledamöterna gynnas forskningsklimatet och utvecklingen inom området. En annan fråga rörande behandling av projektansökningar är om styrelsen egentligen har möjlighet att gå emot det vetenskapliga rådet. Hur skall styrelsen kunna ha en avvikande åsikt om så var fallet. Den har inte vare sig tid eller möjlighet att seriöst kunna jämföra och bedöma de inkomna ansökningarna. I praktiken har det vetenskapliga rådet den egentliga makten vad gäller utveckling och inriktning av den idrottsrelaterade forskningen i landet. Kritiska röster bland erfarna forskare på området har ifrågasatt styrelsens roll just vad gäller möjlighet till påverkan på "förslagen" beträffande fördelning av forskningsanslagen. 
 Det är komplicerade frågor som varit under livlig debatt ända sedan 1992 då CIF:s organisation blev mer konkret. Det bestående intrycket av CIF som organisation och det arbete som utförts de senaste åren är ändå att idrottsforskningen i stort i Sverige har utvecklats i positiv riktning. I takt med att söktrycket har ökat har likaledes antal beviljade anslag ökat samt beloppet för ett genomsnittligt anslag. Huruvida det reellt har ökat har tidigare diskuterats och då konstaterades att vad gäller projektanslag 
 – speciellt inom samhällsvetenskap och humaniora – kan detta ifrågasättas. 
 Beträffande CIF:s budget och RF:s bidrag till den (5 miljoner), ter det sig självklart att idrottsrörelsen vill ha ett starkt inflytande i CIF som organisation. RF har två representanter i styrelsen och lämnar dessutom förslag på två ledamöter som är knutna till Karolinska Institutet. En relevant fråga i sammanhanget är om idrottsrörelsen skall stå bakom all idrottsforskning i landet? Fysisk aktivitet och folkhälsa är viktigt för hela samhället och inte enbart inom ramen för föreningslivet. Det kanske borde anslås ett bredare statligt stöd knutet till ett forskningsråd (ex. CIF) med inriktning mot fysisk aktivitet och hälsa. Detta skulle fungera som en markering från samhällets sida och understryka behovet av att det forskas mer kring medborgarnas fysiska aktivitet och hälsorelaterade problem. 
 Från RF har det poängterats att det är staten som har det slutliga an- svaret för kunskapsutvecklingen inom landet rörande medborgarnas fysiska hälsa. Kroppsövningsområdet är en av de viktigaste byggste- narna i ett väl fungerande samhälle. Hälsofrågor, vilka till viss del ligger inom ramen för RF:s verksamhet, är i behov av ett starkt stöd av statliga medel för att tillgodose samhällets behov av fysiskt aktiva människor i framtiden. 
 Den geografiska utlokaliseringen av svensk idrottsforskning verkar i stort fungera väl. Den har dock några svaga punkter då maktkoncentra- tionen är allt för stark i stockholmsområdet. Sverige är ett för stort land för att bygga upp större delen av sina fasta forskningsresurser kring 
  
 142  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 huvudstaden. Umeå i norr har förvisso tilldelats en del resurser (två professurer) och Linköping (en professur) men universitetsstäderna Göteborg, Lund och Uppsala har blivit utan. 
 Vad gäller organisation av idrottsforskning i Norden kan konstateras att exempelvis Norges lösning på organisation med stark koncentration av idrottsutbildning och idrottsforskning till Oslo kan fungera i ett mindre land som Norge med sin speciella geografiska/topografiska struktur. För Sveriges del skulle en sådan lösning emellertid betyda att vi inte tog tillvara på all den kompetens som är utbredd över landet i anknytning till universitet och högskolor. Dessutom bör Sverige utnyttja de utvecklingscentra som byggts upp sedan 1992 (under Olympisk Support) med regional anknytning. 
 I Danmark (Köpenhamns universitet, Wright Krogh institutet) och Finland (Jyväskylä universitet, idrotts- och hälsovetenskapliga fakul- teten) har det idrottsvetenskapliga ämnet en stark anknytning till vissa centrala institutioner inom universitets och högskoleväsendet. Det kanske vore en god framtida lösning för Sverige med en något större spridning av idrottsrelaterade forskningsresurser genom en etablering av "idrottsinstitutioner" (idrottsenheter) på universitet och högskolor runt om i landet. I både Danmark och Finland erhåller de permanenta forskningsresurserna ett mer direkt stöd av staten med fasta anslag till institutioner och fakultet med idrottsinriktning. Inom det svenska uni- versitets- och högskoleväsendet borde idrott i större utsträckning kunna etablera egna enheter på de större institutionerna och kunna utvecklas i samklang med övrig forskning. 
 Mot bakgrund av hur finansieringen av den idrottsrelaterade forsk- ningen i Sverige ser ut (CIF står för 72,1%), verkar ett ökat direkt stat- ligt stöd vara nödvändigt. Ett mer aktivt visat intresse/stöd från övriga forskningsråd (FRN, SFR, HSFR, MFR) hade varit att föredra. Detta hade samtidigt bekräftat att idrotten inte är en isolerad företeelse i sam- hället. Dessvärre verkar den lösningen inte utgöra ett möjligt alternativ utifrån vad vi presenterat i avsnittet med analys av resultat, där de övriga forskningsrådens ringa stöd till idrottsforskningen belystes. 
 CIF har gjort ett värdefullt arbete för idrottsforskningens utveckling i landet. Men återigen med en budget på omkring 8 miljoner (projekt- anslag) och ett söktryck på runt 140 ans ökningar/år blir det svårt att stödja långsiktiga projekt. Ett medelanslag på mellan 80 000 t ill 90 000 kr/projekt lär inte kunna utveckla forskningen på lång sikt. De få projekt som har beviljats medel hos exempelvis HSFR och Riksbankens Jubileumsfond – med flera hundra tusen kr i stöd per år under ett antal år – har också kunnat visa på stabilitet och utveckling samtidigt som resultaten har bidragit till en stark utveckling av det specifika området. Idrotten som är ett tvärvetenskapligt område och som engagerar och 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 143 
  
 berör miljontals människor i vårt samhälle är i behov av ett brett och ansenligt stöd för att kunna utveckla kunskapsuppb yggnaden på området. 
 CIF:s styrelse och det vetenskapliga rådet brottas inte enbart med dilemman av typen vetenskaplig relevans eller ej och hur mycket medel som kan fördelas. En övergripande fråga är dessutom hur man utför en rättvis fördelning mellan de olika inriktningarna inom idrottsområdet. I huvudsak grundar sig beslut om fördelning på grad av vetenskaplig kvalitet i projektansökan samt söktryck inom de olika områdena. 
 Under den undersökta tioårsperioden intar området fysiologi/ medicin/biomekanik/traumatologi en överlägsen plats vad gäller antal beviljade projekt och medelstilldelning. Från år 1987 till 1996 har 69 % av de beviljade medlen tillfallit projekt med denna inriktning. Dessa ojämlika förutsättningar bör uppmärksammas i problematiken kring fördelning av medel. Nyckeln till en rättvis/jämbördig fördelning av medel kan delvis ligga i ett utpekande av de skilda förutsättningar som råder inom de olika områdena. Mot denna bakgrund förtydligas behovet av jämnare fördelning av antal beviljade projekt och medelstilldelning. Det beteendevetenskapliga/humanistiska inriktningen har under perioden varit tydligt eftersatt varför en förändring mot en förstärkning av dessa områden bör ske. 
 I samtalen med ledande forskare och beslutsfattare i landet har idrottsforskningens åsidosatta tillvaro bland övriga finansiärer poäng- terats. Ett diskuterat förslag om ett eget forskningsråd (CIF eller lik- nande organ) med  
 20-25 
  miljoner kr i statliga medel för stöd av forsk- ning kring fysisk aktivitet, folkhälsa och organiserad idrott (barn- och ungdom, bredd och elit) framstår som en rimlig lösning då den idrotts- relaterade forskningens acceptans uppenbarligen är marginell bland övriga aktörer inom forskarsamhället. Det är uppenbart att ett ganska kraftigt ekonomiskt nytillskott behövs för att svensk idrottsforskning skall få någorlunda likvärdiga ekonomiska förutsättningar som i de övriga nordiska länderna. Annars är det risk att Sverige hamnar på efterkälken. Detta drabbar i slutändan den svenska idrottens utveckling. 
  
 6.1 
  
 Slutsatser och förslag 
  
 Svensk idrottsforskning har i stort under den senaste tioårsperioden både breddats och fördjupats. De nytillkomna fyra professurerna har varit viktiga drivkrafter i denna utveckling. Därför bör fler idrottsrelaterade professurer inrättas vid de universitet som bedrivit framgångsrik forskning under en lång följd av år. De ekonomiska förstärkningar som 
  
 144  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 CIF erhållit från 1993 har varit värdefulla och ytterligare påverkat ut- vecklingen av den idrottsvetenskapliga forskningen. 
 Under den studerade tidsperioden har samarbetet mellan olika fors- kargrupper i landet ökat. Här har de tre olika intresseorganisationerna (IMF, SVEBI, SVIF) haft en stor betydelse genom sina arrangemang (konferenser och dyl.) och kanaler (bl. a. tidskrifter och årsböcker) som underlättat kommunikation idrottsforskare emellan. Det finns dock fort- farande utrymme för långt mer intensifierade kontakter till idrottsforsk- ningens gagn. 
 Även på det internationella planet har utbytet mellan svenska idrottsforskare och kollegor i utlandet ökat markant. De flesta universitet och högskolor med idrottsrelaterad utbildning och forskning har numera både studerandeutbyte med utländska läroanstalter och upparbetade kontakter med forskare/forskargrupper i andra länder. Dessutom har svenska idrottsforskare i betydligt högre grad än tidigare medverkat i internationella idrottsvetenskapliga kongresser. Samtidigt kan man se att svenska forskare i större utsträckning publicerar sina vetenskapliga alster i internationella facktidskrifter. Detta gäller i första hand forskare inom fysiologi/ medicin, men även bland idrottsforskare inom humani- ora/samhällsvetenskap syns denna tendens. Förhoppningsvis kan svenska idrottsforskare även i fortsättningen få minst lika goda ekonomiska förutsättningar att delta i den internationella kunskapsutvecklingen inom idrottsområdet. 
 Hur är då nivån på den svenska idrottsforskningen – i mycket grova drag – i ett internationellt perspektiv? Den svenska idrottsfysiologiska forskningen låg tidigare i den främsta internationella frontlinjen. Den tycks dock på senare tid ha tappat en del terräng. Svenska idrottsfysio- logiska forskare intar inte längre de absoluta tätpositionerna internatio- nellt. Inom det medicinska området är det snarast inom traumatolo- gin/ortopedin som Sverige ligger bäst till i en internationell jämförelse. Inom den samhällsvetenskapliga sfären har idrottspedagogiken länge dominerat den svenska scenen och även visat sig hålla god internationell klass. Speciellt inom  
 socialisations–, 
  barn och ungdomsidrottsforskning samt vad gäller longitudinella studier av fysisk aktivitet ligger svenska forskare mycket väl framme. Däremot har det hittills utförts lite svensk forskning inom områden som motorisk inlärning och även den idrottsdidaktiska forskningen släpar efter. 
 Den idrottspsykologiska forskningen har länge varit sparsamt före- kommande i Sverige. Nu tycks livaktiga forskargrupper ha kommit igång på flera ställen i landet vilket ser lovande ut för framtiden. Fler doktorsavhandlingar har producerats under de senaste åren och några forskare har erhållit professorskompetens. Samtidigt arbetar fler dokto- rander än tidigare med idrottspsykologiska frågeställningar. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 145 
  
 Den humanistiska forskningen inom idrottsområdet (främst historia) bedrevs länge av starkt intresserade personer. Dessa hade ringa fotfäste i universiteten – även om en del disputerade för doktorsexamen – och därför hade den humanistiska forskningen svårt att göra sig gällande. När professuren i historia, särskilt idrottshistoria, fick en fast innehavare skedde en kraftig uppsving och svensk idrottshistorisk forskning har på kort tid börjat att uppmärksammas både nationellt och interna tionellt. 
 Skall den svenska idrottsforskningen även fortsättningsvis kunna hänga med i en accelererande utveckling är det viktigt att ytterligare medel kan tillföras verksamheten. Det är av stor vikt – inte bara för idrottsrörelsen – utan också för samhället i stort att forskning kring id- rott och kroppskultur kan utvecklas. Kunskap om den mångfacetterade idrotten är viktig för att förstå och komma tillrätta med många av de basala förändringar som nu försiggår inom politik, ekonomi, närings- struktur och arbetsliv. Inte minst hälsofrågor med kopplingar till eko- nomi, livskvalité och fritid hos olika grupper av befolkningen framstår som centrala forskningsområden. Även genusperspektiv inom svensk idrottsforskning behöver utvecklas för att man skall få en ökad insikt i flickors/kvinnors situation och förhållande inom idrotten. Studier av idrott, kroppskultur och fritid ger inte bara kunskap om fenomenen i sig, utan dessutom en ökad generell förståelse för hur samhället och dess kultur produceras och reproduceras. 
 Sammanfattningsvis föreslår vi: 
 att det statliga stödet till idrottsforskning i vid bemärkelse ökar till minst det dubbla dvs. minst 20 miljoner årligen, 
 att Centrum för idrottsforskning antingen inlemmas i Forsknings- rådsnämnden alternativt HSFR som en självständig enhet med egen budget och personal, men där gemensam service etc. kan utnyttjas rationellt, eller fortsätta med nuvarande organisation som huvud- sakligen fungerat bra 
 att ledamöterna i CIF:s vetenskapliga råd får tidsbegränsade förord- nanden och att de representerar en mer jämn fördelning mellan olika ämnen/discipliner. Styrelsen och det vetenskapliga rådet bör aktivt eftersträva att få en jämnare medelsfördelning till huvudområdena samhällsvetenskap/humaniora respektive fysiologi/medicin/biome- kanik/traumatologi. 
  
 146  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 att fler idrottsinriktade professurer inrättas, företrädesvis på de orter där högklassig idrottsforskning bedrivs men där ännu inga professu- rer finns. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 147 
  
 Referenser 
  
 Allen, C. (1996).  
 En idrottshögskola vid Göteborgs universitet  
 . Göteborg: Göteborgs universitet. 
  
 Turner, P.O m. fl. (1993).  
 Strategisk profilering och positionering av svensk idrott 
 . Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Bet 
 . 1970: SU 122. 
  
 Dagens Nyheter 
 . (970920). "Svensk idrottsforskning en katastrof" 
  
 Dir 
 . 1996: 84. 
 Engström,  
 L-M. 
  m. fl. (1993).  
 LIV 90 
 . Livsstil, prestation, hälsa. Stock- holm: Folksam, Idrottshögskolan m. fl.. 
  
 Eriksson, S. (1995).  
 Idrottsrörelsen som ideell kraft  
 . Farsta: Riksidrotts- förbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 13 
 . (1987). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 14 
 . (1988). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 16 
 . (1991). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 17 
 . (1993). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 18 
 . (1995). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 Forskningsrapporter nr 19 
 . (1996). Centrum för idrottsforskning. Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 148  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 Johnson, P. (1994).  
 Den allvarsamma fritiden 
 . Stockholm: Statens ung- domsråd. 
 Norges Forskningsråd (1997).  
 Idrett, samfunn og frivillig organisering 
 . Programnotat. Oslo: Kulturdepartementet. 
  
 Prop 
 . 1970: 79. 
 Riksbankens Jubileumsfond. 1987:2. 
 Samhällsvetenskaplig och humanis- tisk idrottsforskning 
 . Helsingborg: Warren. 
 Riksbankens Jubileumsfond. 
 Årsredovisning  
 . (1993). Stockholm: Layout 
 Montage AB. 
 Riksbankens Jubileumsfond. 
 Årsredovisning  
 . (1994). Stockholm: Layout 
 Montage AB. 
 Riksbankens Jubileumsfond. 
 Årsredovisning  
 . (1995). Stockholm: Layout 
 Montage AB. 
 Riksbankens Jubileumsfond. 
 Årsredovisning  
 . (1996). Stockholm: Layout 
 Montage AB. 
  
 Rskr 
 . 1970: 291 
 Riksidrottsförbundets Forsknings- och utvecklingspolicy  
 . FoU. Riks- idrottsstyrelsen (1995). Farsta: Riksidrottsförbundet. 
  
 SOU. 1969:29. Handelsdepartementet. 
 Idrott åt alla  
 . Stockholm: Allmänna förlaget. 
  
 SOU 1987:70.  
 Idrottens forskning och högre utbildning  
 . 
  
 SOU 1990:3. Utbildningsdepartementet. 
 En idrottshögskola i Stockholm  
 . Stockholm: Allmänna förlaget. 
 SOU 1996:29. Utbildningsdepartementet. 
 Forskning och pengar 
 . Stock- holm: Norstedts tryckeri AB. 
 Stukát,  
 K-G. 
  (1997). Svensk skolforskning 
 Pedagogisk 
 .  
 forskning nr1/1997 
 . Göteborg: Göteborgs universitet. Institutionen för pedagogik. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige  
 149 
  
 Svensk idrott nr 3/1997, s 3. 
 Svensk idrott nr 4/1997, s 3. 
  
 Svensk idrott  
 nr 5/1997, s  
 19-49. 
  
 Svensk idrott  
 nr 6/1997, s 3. 
 Svensk Idrottsforskning  
 nr 1/1992, s  
  
 4-6. 
  
 Svensk Idrottsforskning  
 nr 1/1993, s  
  
 4-6. 
  
 Svensk Idrottsforskning  
 nr 3/1995, s  
  
 2-5 
  
 Svensk Idrottsforskning  
 nr 2/1997, s  
  
 4-6. 
  
 Svensk utbildningsforskning 
 . 87: 39 (1987). Skolöverstyrelsen. Stockholm: Distributionscentralen. 
  
 Svensk utbildningsforskning 
 . 88: 28 (1988). Skolöverstyrelsen. Stockholm: Distributionscentralen. 
  
 Svensk utbildningsforskning 
 . 92/93 (1993). Skolverket. Forskningsenheten. Stockholm: Norstedts Tryckeri AB. 
 Sveriges Riksidrottsförbund. (1996).  
 Idrotten vill 
 . Farsta: Riksidrotts- förbundet. 
 Intervjuer med 
 : 
  
 Professor  
 Moreno 
  Ayala, Lärarhögskolan i Stockholm (LHS). Anderson, föreståndare för Centrum för idrottsforskning. 
 Fil.dr. Munoz, ordförande i CIF, Umeå universitet. Green, projektledare Olympisk Support. 
 Professor Hodge, Wright Krogh institutet, Köpenhamns universitet. Gilbert, chef för Riksidrottsförbundets idrottsenhet. Expeditionschef Frazier Norges Kulturdepartement. 
 Professor Risto Telema, Jyväskylä universitet. 
  
 150  
 Kartläggning av idrottsrelaterad forskning i Sverige 
  
 SOU 1998:33 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 151 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
 En kartläggning av idrottsrörelsens intäkter m.m. 
 Carter Richards 
 IEC in sports 
  
 152  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Statens stöd till idrotten ................................................................... 
  
 155 
  
 1.1 
  
 Enligt regleringsbrevet........................................................... 
  
 155 
  
 1.2 
  
 Lönebidrag ............................................................................ 
  
 155 
  
 1.3 
  
 Bidrag till beredskapsarbete................................................... 
  
 156 
  
 1.4 
  
 Anslag till idrottens studieförbund.......................................... 
  
 156 
  
 2 
  
 Landstingens bidrag........................................................................ 
  
 157 
  
 2.1 
  
 Översikt över landstingens bidrag till idrotten ......................... 
  
 157 
  
 3 
  
 Det kommunala kontantstödet......................................................... 
  
 159 
  
 3.1 
  
 Syfte 159 
  
 3.2 
  
 Metod.................................................................................... 
  
 160 
  
 3.3 
  
 Resultat ................................................................................. 
  
 160 
  
 4 Djupstudie: Tio kommuner.............................................................. 
  
 163 
  
 4.1 
  
 Syfte 163 
  
 4.2 
  
 Metod.................................................................................... 
  
 163 
  
 4.3 
  
 Sammanfattning av resultaten från djupstudien....................... 
  
 165 
  
 5 
  
 Lotteri- och spelmarknaden i Sverige.............................................. 
  
 172 
  
 5.1 
  
 Idrotten och spelmarknaden.................................................... 
  
 172 
  
 5.2 
  
 Penningströmmarna till idrotten från spelmarknaden 1996 ...... 
  
 173 
  
 5.3 
  
 Spelbolagen........................................................................... 
  
 175 
  
 5.4 
  
 Spel och lotterier inom folkrörelserna..................................... 
  
 179 
  
 5.5 
  
 Kasinospel............................................................................. 
  
 185 
  
 5.6 
  
 Tillståndsmyndigheter för lotterier .......................................... 
  
 185 
  
 6 
  
 Sponsring......................................................................................... 
  
 186 
  
 6.1 
  
 Sponsormarknaden i Sverige.................................................. 
  
 186 
  
 6.2 
  
 Trender i sponsringen............................................................. 
  
 188 
  
 6.3 
  
 Idrottssponsring..................................................................... 
  
 189 
  
 7 
  
 TV-rättigheter ................................................................................. 
  
 192 
  
 7.1 
  
 Bakgrund............................................................................... 
  
 192 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 153 
  
 7.2 
  
 Vem äger rättigheterna? ......................................................... 
  
 193 
  
 7.3 
  
 Förhållandena i Sverige .......................................................... 
  
 193 
  
 8 Publik- och medlemsintäkter........................................................... 
  
 196 
  
 8.1 
  
 Publikintäkter ........................................................................ 
  
 196 
  
 8.2 
  
 Medlemsintäkter .................................................................... 
  
 197 
  
 9 Statens indirekta stöd till idrotten................................................... 
  
 199 
  
 9.1 
  
 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder .......................................... 
  
 199 
  
 9.2 
  
 Statliga subventioner av fortbildningsverksamhet inom idrotten200 
  
 9.3 
  
 Idrottsföreningar som kommersiella bolag – inkomstskatt ....... 
  
 201 
  
 9.4 
  
 Undersökningen ..................................................................... 
  
 203 
  
 10 Riksidrottsförbundet (RF) ............................................................. 
  
 205 
  
 10.1 
  
 Syftet med  
 RF-bidraget........................................................ 
  
 205 
  
 10.2 
  
 RF:s olika bidragsformer och medel..................................... 
  
 206 
  
 10.3 
  
 RF:s ekonomi....................................................................... 
  
 207 
  
 11 Sveriges Olympiska Kommitté (SOK)........................................... 
  
 208 
  
 11.1 
  
 SOK:s finansiering............................................................... 
  
 208 
  
 11.2 
  
 SOK-bidrag 
  till SF  
 1993-96................................................. 
  
 209 
  
 12 Specialidrottsförbundens finansiering........................................... 
  
 211 
  
 12.1 
  
 Syftet med undersökningen................................................... 
  
 211 
  
 12.2 
  
 Redovisning av den metod som använts................................ 
  
 211 
  
 13 Analysen av specialidrottsförbundens ekonomi............................. 
  
 214 
  
 13.1 
  
 Omsättning .......................................................................... 
  
 214 
  
 13.2 
  
 Resultat ............................................................................... 
  
 215 
  
 13.3 
  
 Självfinansieringsgrad.......................................................... 
  
 216 
  
 13.4 
  
 RF-beroendet....................................................................... 
  
 218 
  
 13.5 
  
 Sponsring och affärsuppgörelser .......................................... 
  
 218 
  
 13.6 TV 219 
  
 13.7 
  
 Transfereringar till SDF....................................................... 
  
 219 
  
 13.8 
  
 Central administration.......................................................... 
  
 220 
  
 13.9 
  
 Finansiella intäkter............................................................... 
  
 220 
  
 13.10 Eget kapital ....................................................................... 
  
 220 
  
 14 Distriktsidrottsförbundens finansiering......................................... 
  
 223 
  
 14.1 
  
 Syftet med undersökningen................................................... 
  
 223 
  
 154  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 14.2 
  
 Redovisning av den metod som använts................................ 
  
 224 
  
 14.3 
  
 Klassificeringen................................................................... 
  
 224 
  
 15 Analysen av  
 distriktsidrotts-förbundens 
  ekonomi......................... 
  
 227 
  
 15.1 
  
 Totala intäkter ..................................................................... 
  
 227 
  
 15.2 
  
 RF:s totala ordinarie och projektstöd till DF ......................... 
  
 228 
  
 15.3 
  
 Landstingets totala transfereringar till DF............................. 
  
 229 
  
 15.4 
  
 Självfinansieringsgraden-/bidragsberoendet.......................... 
  
 230 
  
 15.5 
  
 DF:ns samlade egna kapital.................................................. 
  
 230 
  
 15.6 
  
 Finansiella intäkter............................................................... 
  
 231 
  
 15.7 
  
 Personalkostnaderna i relation till de totala kostnaderna........ 
  
 231 
  
 15.8 
  
 SDF-anslaget 
  i relation till de totala kostnaderna.................. 
  
 232 
  
 16 Föreningarnas finansiering............................................................ 
  
 233 
  
 16.1 
  
 Syftet med undersökningen av idrottsföreningarna ................ 
  
 233 
  
 16.2 
  
 Urvalsmetod........................................................................ 
  
 233 
  
 16.3 
  
 Intäktskällornas sammansättning och betydelse ..................... 
  
 235 
  
 16.4 
  
 Balansräkningen .................................................................. 
  
 238 
  
 16.5 
  
 Jämförelser och generella slutsatser ...................................... 
  
 238 
  
 17 Elitföreningarnas finansiering........................................................ 
  
 242 
  
 17.1 
  
 Elitserien i ishockey............................................................. 
  
 242 
  
 17.2 
  
 Allsvenskan i fotboll............................................................ 
  
 245 
  
 17.3 
  
 Sammanfattning elitföreningarnas finansiering...................... 
  
 248 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 155 
  
 1 Statens stöd till idrotten 
  
 1.1 
  
 Enligt regleringsbrevet 
  
 För budgetåret 1997 utbetalade staten 480,2 m iljoner kronor i anslag till idrotten. 13 av dessa miljoner tillföll organisationer som står utanför Riksidrottsförbundet. 
  
 1.2 
  
 Lönebidrag 
  
 Förbund och föreningar inom idrottsrörelsen mottog under 1996 1 256,9 miljoner kronor från länsarbetsnämnderna i form av lönebidrag. Det är en ökning med 51 procent sedan 1993. 
 Sammanlagt 3 347 idrottsförbund och idrottsföreningar mottog löne- bidrag under 1996. 152 av dessa föreningar eller förbund mottog över en miljon kronor i lönebidrag. 
 Lönebidrag har under 1996 utbetalats t ill samtliga nivåer inom idrottsrörelsen: 
  
 – 
  
 idrottsföreningar 
  
 – 
  
 distriktsförbund 
  
 – 
  
 specialidrottsförbund 
  
 – 
  
 specialidrottsdistriktsförbund 
  
 Metod 
 Länsarbetsnämnderna och AMS sammanställer information kring de lönebidrag som utbetalas till folkrörelsen på årsbasis. Sammanlagt 9 365 ideella organisationer mottog lönebidrag under 1996. Utredningen har efter datakörningar gått igenom samtliga 9 365 föreningar och sorterat ut idrottsförbund och idrottsföreningar. Därefter har de bidragsbelopp som utbetalats till de olika idrottsförbunden och idrottsföreningarna summerats. 
  
 156  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 1.3 
  
 Bidrag till beredskapsarbete 
  
 Förbund och föreningar inom idrottsrörelsen mottog under 1996 9,4 miljoner kronor från länsarbetsnämnderna i form av bidrag till per- soner i beredskapsarbeten. 
 Sammanlagt 281 idrottsförbund och idrottsföreningar mottog den här typen av bidrag under 1996. 
  
 1.4 
  
 Anslag till idrottens studieförbund 
  
 Idrottens studieförbund SISU erhöll för verksamhetsperioden 95/96 42 miljoner kronor i bidrag från staten. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 157 
  
 2 Landstingens bidrag 
 De 22 distriktsidrottsförbunden erhåller årligen organisationsstöd i form av bidrag från 24 landsting och tre så kallade landstingskommuner – Malmö, Göteborg och Gotland. 
 1997 har landstingen och kommunerna budgeterat att betala ut 87,7 mkr till distriktsförbunden, vilket är en minskning med 0,8 procent jämfört med totalt utbetalat belopp under 1996. Beloppet i kr onor för år 1996 var 88,4 mkr. 
 Stockholms läns landsting är det landsting som betalat ut mest bi- drag, vilket för 1996 och 1997 uppgick t ill 17,8 mkr respektive 17,7 mkr. 
 Utvecklingen för landstingsbidraget har varit positivt för idrotten under  
 1990-talet. 
  1992 erhöll distriktsförbunden 75,7 mkr i bidrag från landstingen och de tre kommunerna. Ökningen fram till 1997 har i pro- cent varit 15,8 procent. 
 Ökningen är jämt fördelad mellan de olika landstingen och kommu- nerna. 
  
 2.1 
  
 Översikt över landstingens bidrag till idrotten 
  
 Landstingens bidrag till organisationer inom idrotten – distriktsförbund, ridsportsförbund och handikappsförbund framgår av följande tabell. 
  
 158  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Landsting 
  
 1996 
  
 1997 
  
 Förändr. 
  
 Blekinge 
  
 1 260 000 
  
 1 330 000 
  
 6% 
  
 Bohuslän 
  
 1 346 055 
  
 1 346 055 
  
 0% 
  
 Bohuslän 
  
 1 445 642 
  
 1 445 642 
  
 0% 
  
 Dalarna 
  
 2 943 000 
  
 2 893 000 
  
 -1,7% 
  
 Gotland 
  
 820 000 
  
 820 000 
  
 0% 
  
 Gävleborg 
  
 1 889 000 
  
 1 927 000 
  
 2% 
  
 Göteborg 
  
 5 234 052 
  
 5 234 052 
  
 0% 
  
 Halland 
  
 2 502 200 
  
 2 523 000 
  
 1% 
  
 Jämtland 
  
 1 675 000 
  
 1 808 500 
  
 8% 
  
 Jönköping 
  
 2 940 000 
  
 2 790 000 
  
 -5% 
  
 Kalmar 
  
 1 392 000 
  
 1 485 200 
  
 7% 
  
 Kristianstad 
  
 2 318 000 
  
 2 248 000 
  
 -3% 
  
 Kronoberg 
  
 1 512 900 
  
 1 612 000 
  
 7% 
  
 Malmö stad 
  
 800 000 
  
 800 000 
  
 0% 
  
 Malmöhus 
  
 4 388 000 
  
 4 313 000 
  
 -2% 
  
 Norrbotten 
  
 2 680 590 
  
 2 840 975 
  
 6% 
  
 Skaraborg 
  
 2 320 689 
  
 2 310 305 
  
 -0,4% 
  
 Stockholm 
  
 17 927 000 
  
 17 751 000 
  
 -1% 
  
 Sörmland 
  
 4 357 000 
  
 4 270 000 
  
 -2% 
  
 Uppsala 
  
 2 780 000 
  
 2 780 000 
  
 0% 
  
 Värmland 
  
 2 980 200 
  
 2 946 000 
  
 -1% 
  
 Västerbotten 
  
 3 366 000 
  
 3 366 000 
  
 0% 
  
 Västernorrland 
  
 1 709 000 
  
 1 709 000 
  
 0% 
  
 Västmanland 
  
 2 645 000 
  
 2 705 000 
  
 2% 
  
 Älvsborg 
  
 4 581 184 
  
 3 704 558 
  
 -19% 
  
 Örebro 
  
 6 261 600 
  
 6 261 000 
  
 0% 
  
 Östergötland 
  
 4 365 000 
  
 4 513 000 
  
 3% 
  
 Totalt 
  
 88 439 112 
  
 87 732 287 
  
 -0,8% 
  
 TABELL: Landstingsbidrag till idrottsorganisationer 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 159 
  
 3 Det kommunala kontantstödet 
 Samtliga Sveriges kommuner betalar regelbundet ut bidrag till landets idrottsföreningar. 
 Det finns ett flertal olika bidragsformer, varav de vanligaste är: 
  
 – 
  
 kommunalt aktivitetsstöd, 
  
 – 
  
 administrationsbidrag, 
  
 – 
  
 lokalkostnadsbidrag, 
  
 – 
  
 arrangemangsbidrag, 
  
 – 
  
 utbildningsbidrag, 
  
 – 
  
 ungdomsledarbidrag, 
  
 – 
  
 lägerbidrag. 
  
 Det är upp t ill varje enskild kommun att utforma det kontanta stödet till idrottsföreningarna, varför skillnader i bidragssystem förekommer mellan olika kommuner. 
  
 3.1 
  
 Syfte 
  
 Detta kapitel baseras på en enkät som har gått ut till samtliga kommuner i Sverige för att ge en bild av hur förhållandena ser ut i hela landet. Bland annat redovisas de penningströmmar som gick från kommunerna till idrottslivet under 1996. 
 De anläggningssubventioner som idrotten kommer i åtnjutande av kommer endast att behandlas i korthet. Värdet av dessa subventioner är svåra att beräkna eftersom kommunerna använder sig av olika redovis- ningsprinciper. Dessutom är det svårt att exakt fastslå idrottens nyttjan- degrad av befintliga anläggningar. 
 För att förstå utveckling och trender när det gäller det kommunala kontantstödet samt få en uppfattning om skillnaden mellan olika kom- muner, ingår även en djupstudie av tio kommuner i Idrottsutredningen. Det är en utförlig genomgång av förutsättningarna för föreningslivet i dessa kommuner. 
  
 160  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 3.2 
  
 Metod 
  
 I syfte att erhålla en bild av storleken på det totala kommunala kontant- stödet som utbetalas till idrotten har en enkätundersökning genomförts bland Sveriges samtliga 288 kommuner. Enkäten, som finns med i en bilaga, har skickats ut till fritidschefer eller motsvarande i kommunerna under  
 april-maj 
  1997 samt ett uppföljningsutskick i juli t ill de kommuner som inte svarade den första omgången. 
 Under framtagandet av enkäten har Flores, Svenska Kommun- förbundets kultur- och fritidssektion, Gilbert, Idrottsutred- ningen, och Stanton, RRV, fått möjlighet att komma med syn- punkter på enkätens utformning. 
 De kommuner, vars uppgifter kraftigt har avvikit från genomsnittet i landet, har kontaktats och getts möjlighet att kontrollera de lämnade uppgifterna. 
  
 3.3 
  
 Resultat 
  
 Utifrån svaren av kommunenkäten kan det totala kommunala kontant- stödet till idrotten år 1996 beräknas t ill 944 mkr, varav uppdragsersätt- ningar, för till exempel anläggningsdrift, 313,9 mkr. 
 I avsnittet nedan redovisas resultatet från enkäten och beräkningarna mer i detalj. 
 Svarsfrekvens 
 Resultaten som följer bygger på en hög svarsfrekvens. Av 288 tillfrå- gade kommuner har 226 kommuner inkommit med svar på den enkät som sänts ut. Svarsfrekvensen har alltså varit 78 procent. 
 De kommuner som har svarat på enkäten har tillsammans betalat ut kontanta bidrag till 15 396 idrottsföreningar. 
 Det kommunala kontantstödet år 1996 
 I genomsnitt betalade kommunerna ut 45 754 kronor per förening i olika kontanta bidragsformer under 1996. 
 För att räkna ut det totala kontantstödet från samtliga kommuner gjordes en beräkning av det genomsnittliga stödet per invånare i respektive kommun. Genomsnittet för alla kommuner som deltog i en- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 161 
  
 käten var 107 kr per invånare i kontantstöd respektive 71 kr per invånare i kontantstöd exklusive uppdragsersättningar. 
 Detta ger resultatet 944,4 mkr i kontantstöd till idrottsföreningarna i Sverige från samtliga kommuner. Av denna summa utgjorde 630 mkr kontantstöd till idrottsföreningarnas verksamhet som till exempel administrationsbidrag, ledarutbildningsbidrag, startbidrag och aktivi- tetsstöd. Återstående 314 mkr utbetalades ut i uppdragsersättningar som till exempel driftsbidrag. 
 Nolltaxa 
 De flesta kommuner i Sverige har inte nolltaxa i sina lokaler. Varken för vuxna eller ungdomar. 
 31 procent av kommunerna som deltog i enkäten tillämpar nolltaxa för ungdomsverksamhet i kommunens lokaler. 68 procent tillämpar däremot inte nolltaxa för ungdomsverksamhet. 
 Endast 12 procent av kommunerna har nolltaxa för vuxenverksamhet. 
 Ökning respektive minskning av stödet de senaste/kommande fem åren 
 De tillfrågade föreningsansvariga på kommuner fick i enkäten även göra en bedömning av utvecklingen av det kommunala kontantstödet i kommunen de senaste åren och de kommande fem åren. 96 procent av de deltagande kommunerna svarade på frågan om kontantstödets ut- veckling. 
 Enligt enkätsvaren har 51 procent av kommunerna minskat det kommunala kontantstödet de senaste fem åren. 13 procent har ökat stö- det och i 35 procent av kommunerna har det varit oförändrat. 
 51 procent av kommunerna bedömer att kontantstödet kommer att minska de kommande fem åren. 5 procent kommer förmodligen att öka stödet och i 41 procent av kommunerna kommer det att vara oförändrat. 
 I endast 4 procent av kommunerna har kontantstödet ökat och kom- mer att fortsätta att ökas. I 22 procent av kommunerna har kontantstödet varit oförändrat de senaste fem åren och kommer att fortsätta att vara oförändrat de kommande fem åren. I 35 procent av kommunerna har kontantstödet minskat och kommer att minska ytterligare, enligt den föreningsansvariges bedömning (se tabellen nedan). 
  
 162  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Där utvecklingen 
  
 ...och där utvecklingen 
  
 Andel 
  
 de senaste 5 åren 
  
 de kommande 5 åren 
  
 kommuner 
  
 har 
  
 bedöms komma att 
  
 (%) 
  
 Ökat 
  
 Öka 
  
 4% 
  
 Ökat 
  
 Oförändrat 
  
 5% 
  
 Ökat 
  
 Minska 
  
 4% 
  
 Oförändrat 
  
 Öka 
  
 0% 
  
 Oförändrat 
  
 Oförändrat 
  
 22% 
  
 Oförändrat 
  
 Minska 
  
 12% 
  
 Minskat 
  
 Öka 
  
 1% 
  
 Minskat 
  
 Oförändrat 
  
 14% 
  
 Minskat 
  
 Minska 
  
 35% 
  
 TABELL: Kommunernas egen bedömning av utvecklingen av det kommunala kontant- stödet de senaste fem åren och de kommande fem åren 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 163 
  
 4 Djupstudie: Tio kommuner 
 För att få fram en komplett bild av det kommunala kontantstödet till idrotten har den del av utredningen som tar upp kommunerna delats upp i två steg: 
  
 1) 
  
 En enkät om kontantstödet till samtliga kommuner för att ge en övergripande bild av storleken och inriktningen på samtliga svenska kommuners kontantstöd. 
  
 2) 
  
 En djupstudie av stödformerna i tio kommuner. 
  
 Den här delen av kommunstudien – del 2 – börjar med en genomgång av syftet, metoden (bland annat vid urvalet av kommuner) samt arbetssätt. Därefter sammanfattas resultatet av djupstudien i avsnitt 4.3. 
 Därefter följer ett kapitel för varje kommun, där det går att fördjupa sig i varje kommuns bidragsbestämmelser och föreningsliv, med tyngdpunkt på de förhållanden som gäller för idrottsföreningarna. Av texterna om kommunerna framgår även resonemangen och faktaupp- gifterna bakom sammanfattningen i avsnitt 4.3. 
  
 4.1 
  
 Syfte 
  
 Syftet med den här djupstudien av tio kommuner är att bättre förstå ut- vecklingen och trenderna som påverkar det kommunala kontantstödet samt ge svar på frågor såsom: 
  
 – 
  
 Kan idrottsföreningarna i Sverige idag förlita sig på kontantstödet från kommunerna? 
  
 – 
  
 Hur kommer det kommunala kontantstödet att utvecklas de närmaste fem åren? 
  
 4.2 
  
 Metod 
  
 De tio kommunerna valdes ut enligt den metod som beskrivs i avsnittet nedan. 
  
 164  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Valet av kommuner 
 Vid valet av de tio kommunerna gjordes kultur- och näringsgeografiska överväganden. 
 Tio kommuner, som ger exempel på olika ekonomiska förutsättningar för föreningslivet, valdes ut, bland annat för att ge en uppfattning om skillnader landsbygd – storstadskommun. 
 Dessa tio kommuner var samtidigt föremål för en studie av före- ningslivet då finansieringen av 200 slumpmässigt utvalda idrottsföre- ningar granskades. 
 De tio kommunerna 
 De tio kommunerna som valdes ut var: 
  
 Borås 
  
 större traditionell industristad i närheten av storstad 
  
 med erfarenhet av elitidrott i fotboll och friidrott och 
  
 med socialdemokratisk majoritet i kommunfull- 
  
 mäktige. 
  
 Botkyrka 
  
 invandrartät förortskommun med relativt ung 
  
 befolkning och som har vuxit mycket under senare år. 
  
 Eksjö 
  
 större borgerlig kommun i glesbygd med relativt stor 
  
 offentlig sektor och med omfattande föreningsliv, med 
  
 en liten elitidrott men med stor bredd på övriga 
  
 föreningar utanför idrotten. 
  
 Falkenberg 
  
 medelstor kommun på västkusten med borgerlig 
  
 majoritet i kommunfullmäktige. 
  
 Forshaga 
  
 mindre värmlandskommun i glesbygd som haft 
  
 elitidrott i innebandy, ishockey och volleyboll, och som 
  
 har socialdemokratisk majoritet i  
 kommunfull-mäktige. 
  
 Sandviken 
  
 industrikommun som har socialdemokratisk majoritet i 
  
 kommunfullmäktige och ett föreningsbidragssystem 
  
 som baseras på skrivna avtal med de bidragsberätti- 
  
 gade föreningarna. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 165 
  
 Simrishamn  
 landsbygdskommun i Skåne med relativt jämnstora politiska block i kommunfullmäktige. 
  
 Skellefteå  
 socialdemokratisk norrlandskommun i glesbygd som satsat mycket på fritid och som har haft en traditio- nellt stark fritids- och ungdomsverksamhet. Skellefteå kan också anses vara en föregångskommun vad avser framväxt av speciella idrottsrörelser och som nyskapare på fritidssidan. 
  
 Vilhelmina  
 socialdemokratisk glesbygdskommun med elitidrott i en liten omfattning, men med ett stort föreningsutbud. 
  
 4.3 
  
 Sammanfattning av resultaten från djupstudien 
  
 Inriktningen på fritidspolitiken i de tio kommunerna som valts ut skiljer sig något. I Botkyrka är integreringen av den stora procentuella andelen invandrare en viktig fråga och i Skellefteå handlar fritidspolitiken mycket om att få ungdomarna att stanna i kommunen. 
 Men trots detta och trots att dessa tio kommuner särskilt valdes ut för att förutsättningarna för föreningslivet i respektive kommun varierar, är inställningen till fritids- och föreningsfrågor förvånansvärt likartad. De kommunalanställda har också många gemensamma åsikter och tankar om det kontanta föreningsstödet. 
 I sammanfattningen nedan tas några av beröringspunkterna mellan kommunerna upp. 
 Fortsatt strävan att förenkla bidragen 
 I flera kommuner har den senaste utvecklingen av bidragsbestämmel- serna lett till att reglerna för bidragen har förenklats och att bidragsty- perna minskat i antal. Bidrag har slagits ihop och tagits bort då det visat sig att få föreningar har utnyttjat dem eller de har varit administrativt krångliga. 
 Falkenberg är den kommun, av de som ingår i undersökningen, som har flest bidragstyper för tillfället (13 olika typer av bidrag). En ny kultur- och fritidsplan antogs i juli månad av kommunfullmäktige och i 
  
 166  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 oktober kommer beslut om vissa ändringar, då bland annat några bidrag ska slås ihop. 
 Sandvikens kommun har gått längst i kommunernas stävan att för- enkla bidragen och har helt gått ifrån bidragssystemet med olika bi- dragstyper. Istället skriver kommunen ett avtal med de bidragsberätti- gade föreningarna om storleken på bidragen. 
 Viss kritik mot reglerna för det statliga aktivitetsstödet finns. Göteborgs kommun arbetar för att förenkla och förändra de nuva- 
 rande reglerna för aktivitetsbidraget som – inte bara av Göteborgs kommun – upplevs som administrativt krångliga, både för föreningar och kommun. Eftersom aktivitetsstödet redovisas av föreningarna i efterhand upplever också kommunerna att bidraget är svårt att kontrol- lera och i viss utsträckning inbjuder till fusk. 
 Enligt de statliga, normgivande reglerna för aktivitetsstödet betalas aktivitetsbidraget ut per sammankomst, inte per deltagare, vilket kan leda till att föreningar i redovisningen delar in deltagarna i flera gr upper för att få större bidrag. Flera kommuner, som till exempel Botkyrka, vill förekomma fusk med smågrupper av e konomiska skäl och betalar därför istället ut bidrag per deltagarbesök. Göteborg och Vilhelmina kommun förespråkar också bidrag per deltagarbesök för att premiera antalet deltagare. 
 Nolltaxan försvinner 
 Majoriteten (sju stycken) av kommunerna som ingår i det här urvalet tillämpar inte nolltaxa i kommunens lokaler. Tre kommuner – Simris- hamn, Skellefteå och Vilhelmina – har fortfarande nolltaxa. Detta är enligt kommunenkäten, som nämndes i början av det här kapitlet, representativt för samtliga kommuner i Sverige, där 31 procent av kommunerna har nolltaxa för ungdomsverksamheten och 68 procent inte har det (för vuxenverksamheten är siffrorna 12 procent ja respektive 88 procent nej). 
 I Simrishamn kommer nolltaxan inte tas bort de närmaste åren och i Vilhelmina finns inga planer på att ta bort nolltaxan som praktiseras för både ungdoms- och vuxenverksamhet. I Skellefteå däremot bedömer fritidschefen att kommunen är på väg bort från nolltaxa. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 167 
  
 Bidragen krymper för föreningarna 
 När det gäller storleken på bidragen till föreningarna tror fler kommuner att bidragen i stort sett kommer att ligga på samma nivå som tidigare. Möjligtvis kommer bidragen att minska en aning. 
 Flera kommuner, som inte har nolltaxa, tror också att lokalavgifterna kommer att ökas successivt medan bidragsnivån har frysts. Detta leder till att det kommunala kontantstödet äts upp av lokalhyror och andra avgifter, särskilt hos de aktiva föreningarna som bedriver sin verksamhet i kommunens lokaler. 
 Kommunerna kommer i fortsättningen även att se över fördelningen av bidragen. Trenden är en förskjutning från generella till selektiva bidrag. Det kommunala stödet innebär, enligt flera kommuner, alltmer riktade insatser mot specifika problem. 
 Barn- och ungdomsverksamhet prioriteras 
 Samtliga kommuner, som deltar i den här delen av utredningen, är överens om att barn- och ungdomsverksamheten ska prioriteras, med en liten reservation mot barndelen. Främsta redskapet för att främja en åldersrelaterad verksamhet är aktivitetsbidraget, som styr pengarna till den åldersgrupp som kommunerna anser lämpligast. 
 Som exempel kan nämnas Eksjö kommun där ungdomsverksamhet, framför allt aktiviteter för tonåringar mellan  
 12-18 
  år, prioriteras efter- som kommunen inte vill uppmuntra barnidrott med för tidig specialise- ring och i värsta fall utslagning som följd. I Forshaga har den nedre åldersgränsen för aktivitetsbidrag höjts till 10 år av samma skäl. 
 Eftersom kommunerna på grund av krympande resurser tvingats välja mellan ungdoms- och vuxenverksamhet sviktar det kommunala kontantstödet särskilt till föreningar med enbart vuxenverksamhet (se avsnittet om nolltaxa ovan). Vuxna över  
 18-20 
  år måste vara beredda att, i princip, betala sina egna föreningsverksamheter. 
 Färre kommunägda anläggningar 
 En gemensam strävan hos de flesta av kommunerna är och har varit att överföra mer ägande och drift av idrottsanläggningarna i kommunen till föreningarna. 
  
 168  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 I Eksjö kommun äger och driver kommunen egentligen bara simhallen och ishallen helt i egen regi. Anläggningar som det har funnits en privat marknad för har sålts ut, bland annat kaffestugor och tre cam- pingplatser. I Falkenberg har kommunen endast hand om anläggningar som används av många olika föreningar. I Forshaga kommun är samtliga anläggningar föreningsägda. Även i Göteborg är andelen föreningsägda anläggningar högt. I Simrishamn ägs och drivs de flesta anläggningar av föreningarna själva av tradition. I Skellefteå och Vilhelmina, som båda är geografiskt stora kommuner, garanterar många föreningsägda anläggningar att invånarna har möjlighet att utöva sin idrott på hemmaplan. 
 Färre kommunala anläggningar innebär mindre driftskostnader för kommunen, vilka är svåra att påverka och som finns kvar även under mindre generösa budgetperioder. Därför är kommunerna mycket spar- samma med satsningarna på nya idrottsanläggningar och kräver ett större föreningsengagemang än tidigare om kommunen ska satsa på nya anläggningar framöver. 
 När det gäller att överlåta driftsuppgifter t ill föreningslivet vill de flesta kommunerna göra gällande att det har varit en försiktig balans- gång i överlämnandet av ansvar. Flera av dem har haft dåliga erfaren- heter av att lämna över driften av mer tekniskt komplicerade anlägg- ningar, som till exempel ishallar och ridhus. 
 Skellefteå kommun lägger, trots många föreningsägda anläggningar, inte ut några driftsuppdrag på föreningslivet av politiska skäl. Kommu- nen vill tillhandahålla åtminstone en anläggning på varje ort, oftast i anslutning till skolorna, och då garantera en viss nivå på driften. 
 I övrigt 
 I övrigt uppger alla tio kommuner att de är nöjda med samarbetet med politikerna i den nämnd som hanterar föreningsfrågor. Arbetet präglas av delegering, samförstånd och en uttalad ansvarsfördelning mellan tjänstemän och politiker. 
 Dock efterlyser en av kommunerna en uttalad statlig fritidspolitik. Som det är för tillfället anses idrotten inte ha någon som driver idrotts- frågor på central nivå. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 169 
  
 Respektive kommun om bidragen och fritidsverksamheten i framtiden 
 Citaten nedan är tagna från intervjuerna med fritidscheferna (eller mot- svarande) i de tio kommunerna då de redogör för vad de tror om bidra- gen och fritidsverksamheten i deras egen kommun och generellt i framtiden. 
  
 Borås  
 : Jag tror att föreningsavgiften för utnyttjandet av lokaler kommer att ökas. När väl nolltaxan har slopats och vi har börjat ta ut en avgift är det lätt att höja avgiften. Vi hoppas att vårt budgetförslag antas så att vi kan öka aktivitetsbidraget ytterligare. 
  
 Botkyrka 
 : Jag tror att utvecklingen av formerna för bidragsbe- stämmelser går från normerade bidrag till att skriva avtal med före- ningarna. Det skulle vara skönt att få ner på papper exakt vad man har kommit överens om... Men det blir genast en stor apparat när kommunen har 150 bidragsberättigade föreningar. 
 I Botkyrka kommer vi att få jobba mer med integration framöver Invandrarna och deras festivaler, dansuppvisningar och liknande är inte längre pittoreska inslag i livet här utan blir mer och mer en del av vår vardag. Det är viktigt att invandrarna känner sig välkomna och att de är  
 Botkyrka-bor. 
  Där spelar föreningarna en viktig roll. 
  
 Eksjö  
 : I stället för nedskärningar borde vi ge föreningslivet bättre förutsättningar. De frysta bidragen kommer framöver att ätas upp av de höga hyrorna i anläggningarna 
 Bidrag kommer inte att ges till nya anläggningar. Stödet kommer att läggas på att bevara anläggningar med ungdomsverksamhet. Förening- arna kommer att få se sig om efter andra parter än kommunen för att kunna bygga nytt. Företag, som insett att de tjänar på att ha en frisk, fräsch personal, kan vara intresserade av att köpa tider, subventionera personalens motionsverksamhet eller nya anläggningar. 
  
 Falkenberg 
 : Visserligen ser vi över bidragsbestämmelserna och planerar att slå ihop en del bidrag, men det kommer inte att innebära några drastiska förändringar. 
 Ett orosmoln, som jag brukar varna föreningar för, är BingoLotto- ersättningen. Våra bidrag har varit frysta och inte ändrats i takt med inflationen. Detta har föreningarna kompenserat med intäkterna från Neal, vilket i sin tur har invaggat dem och oss i en falsk tilltro till deras ekonomiska situation. Därför råder jag föreningarna att inte an- vända  
 BingoLotto-pengar 
  i driften utan istället till investeringar och att betala av lån och andra skulder. 
  
 170  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Forshaga 
 : Storleken på föreningsbidragen har varit på väg neråt de senaste åren och de vänder inte uppåt igen. De totala resurserna från kommunen kommer inte att minskas, men de kommer att omfördelas. 
 Föreningar har alltid stått för verksamheten. Min uppfattning är att de i framtiden även kommer att få stå för hela kostnaden för verksam- heten. Kommunens bidrag kommer att begränsa sig till att hålla lokaler tillgängliga. Det är en allmän trend, ingen svår gissning. 
  
 Göteborg  
 : Jag tror att resurserna kommer att förbli oförändrade framöver vad föreningsstödet beträffar. Politikerna hyser en stor tilltro till att föreningslivet kan minska  
 drog-, 
  vålds- och integrationsrelaterade problem framför allt bland ungdomar. 
 För tillfället arbetar vi med en förändring av det kommunala aktivi- tetsbidraget som ska gälla från och med 1998. Som det ser ut nu är ak- tivitetsstödet administrativt krångligt och svårt att kontrollera i efter- hand. I höst avser vi att träffa Stockholm och Malmö för att diskutera föreningsbidrag, bland annat ett aktivitetsstöd som föreningarna söker en gång per år för pågående och planerad verksamhet. Förhoppningsvis kan 
  
 vi 
  
 då kontrollera verksamheten och minska administrationen av bidragen.  
  
 Sandviken 
 : Jag kommer precis från ett möte om budgeten 98 och 
 det blir tuffa tider. Lokaltaxan kommer att öka och storleken på bidragen kommer troligen att minska. 
 Vi funderar på att räkna fram det totala stödet till föreningarna i av- talen, som vi skriver med föreningarna, genom att värdera subventio- nerna av lokalerna i pengar. Det är lättare att jämföra satsningarna på olika idrotter om man har tillgång till faktiska siffror. 
  
 Simrishamn 
 : För vår del finns det ingen strävan att öka bidragen till föreningslivet. Snarare gäller det att hålla dem på samma nivå. Eventu- ellt är bidragen till vuxna idrottsutövare illa ute och tas kanske bort framöver och antalet bidragstyper kan minska för att göra administra- tionen både för kommun och föreningar enklare. Men vi kommer att klara ekonomin utan att ta ut avgifter på nyttjandet av lokaler. 
  
 Skellefteå  
 : Ekonomiskt kommer föreningsstödet i Skellefteå att ligga kvar på den här nivån. Det kommer inte att rasa ökade resurser över oss. Men vi kommer att tvingas titta över fördelningen av resurserna. Sannolikt kommer vi också att börja ta betalt för användningen av lokalerna framöver. 
 Vårt dilemma i Skellefteå – och där fritid måste spela en aktiv roll i framtiden – är att ungdomarna lämnar kommunen för att utbilda sig någon annanstans och sedan aldrig dyker upp igen. Vi måste få ung- domarna att stanna i kommunen. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 171 
  
 Vilhelmina 
 : Jag tycker att trenderna pekar mot ett komplement med en enklare och spontanare idrotts- och fritidsverksamhet. Det behövs inte fler välutrustade anläggningar just nu när det handlar om street basket, beach volleyboll, skateboard, snowboard och turåkning. Notan blir därmed inte så dyr för kommunen. 
  
 172  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 5 
  
 Lotteri- och spelmarknaden i Sverige 
  
 Verksamhetsperiod: 1996 
  
 5.1 
  
 Idrotten och spelmarknaden 
  
 I huvudsak har idrotten fyra olika intäktsmöjligheter från spelmarkna- den. Dessa är: 
  
 1. 
  
 Idrottsföreningar och förbund tar aktiv del i försäljningen av lott- sedlar. Exempel på detta är Neal samt mindre lotterier där läns- styrelser (för försäljning i flera kommuner) eller kommunkans- lier/fritidsnämnder beviljar idrottsföreningar tillstånd att sälja lotter. 
  
 2. 
  
 Idrotten fungerar som spelobjekt och erhåller för detta viss kompen- sation från det spelbolag som arrangerar spelet. Exempel på detta är Svenska Spel som ersätter Fotbollförbundet för att matcherna, som det spelas på, ska förläggas på ett för Svenska Spels del fördelaktigt sätt. 
  
 3. 
  
 Idrottsföreningar och förbund (landslag) utgör sponsorobjekt för spelbolag som via idrotten önskar att profilera och marknadsföra sina spel eller det egna varumärket. Tipstjänst (nuvarande Svenska Spel) var till exempel en av arrangörerna till en särskild Viking Lotto Cup i bandy 1996. 
  
 4. 
  
 Specialprojekt mellan idrotten och ett spelbolag. Ett exempel på detta är Svenska Spel som tillsammans med Svenska Fotbollförbundet driver Tipselit 2 000. Varje år satsar spelbolaget cirka tio m iljoner kronor på svensk elitfotboll i syfte att höja kvalitén på svensk fotboll och på så sätt trygga ett högt värde på de matcher som används i spelbolagets olika spelformer, som till exempel Oddset, Stryktipset eller Måltipset. Ett annat exempel på ett specialprojekt mellan idrotten och ett spelbolag är Olympiatravet, där ATG låter en del av sin behållning från V75 gå till Sveriges Olympiska Kommitté och Handikappidrottsförbundet. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 173 
  
 För att kartlägga lotteri- och spelmarknadens bidrag till idrotten har vi fått material från Lotteriinspektionen, Svenska Spel, ATG, SCB, Svensk  
 TV-Bingo 
  och Folkrörelsernas Samarbetsorgan för Lotterifrågor (FSL). Intervjuer har gjorts med Murray, statistiker på Lotteriinspektionen, Sharp, sponsoransvarig, AB Svenska Spel, James, marknad och reklamavdelningen ATG, Walker från bingoarrangörernas branschorganisation Svebico, Valenzuela från Svensk  
 TV-Bingo 
  samt Johnson, FSL. 
  
 5.2 
  
 Penningströmmarna till idrotten från spelmarknaden 1996 
  
 Olika former av spel utgör en viktig finansieringskälla för idrotten. Penningströmmarna till idrotten från spelmarknaden 1996 kan sam- manfattas i tabellen nedan. Omsättningssiffror för bingospel, restau- rangkasino och föreningslotterier 1996 är t illgängliga först senare under 1997. För dessa spelformer återges Lotteriinspektionens pr ognos baserad på 1995 års definitiva uppgifter samt kontakter med de största lotterierna respektive kasinobolagen. Siffrorna inom parentes är från 1995. 
  
 174  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Tabell. Penningströmmarna till idrotten från spelmarknaden samt total omsättning år 1996 
  
 Till 
  
 Total 
  
 Omsättning 
  
 idrotten 
  
 omsättning 
  
 i jmf m. 95 
  
 (Mkr) 
  
 Spelbolagen 
  
 5,2 
 1 
  
 ATG 
  
 9 049 
  
 (8 770) 
  
 + 3 % 
  
 Svenska Spel: 
  
 160,7  
 2 
  
 – f d Tipstjänst 
  
 7 177 
  
 (7 202) 
  
 - 0,4 % 
  
 – f d Penninglotteriet 
  
 3,5  
 3 
  
 3 419 
  
 (3 790) 
  
 - 7 % 
 4 
  
 Folkrörelsernas spel och 
  
 lotterier: 
  
 Neal 
  
 1 200 
  
 3 108 
  
 (2 997) 
  
 + 4 % 
  
 – varav  
 BingoLotto-netto 
  
 39,4 
  
 – varav ersättning för 
  
 25,6 
 5 
  
 distribution och kontroll 
  
 Bingospel 
  
 317 
  
 2 010* 
  
 (2 100) 
  
 - 4% 
  
 Rikslotterier 
  
 4 
  
 600* 
  
 (617) 
  
 - 3% 
  
 Lokala lotterier 
  
 41 
  
 220* 
  
 (220) 
  
 0 
  
 Regionala lotterier 
  
 5 
  
 35* 
  
 (35) 
  
 0 
  
 Fria Lotterier 
  
 ** 
  
 ** 
  
 ** 
  
 – Lyckohjulet 
  
 83 ** 
  
 100 ** 
  
 - 
  
 Övrigt 
  
 Restaurangkasino 
  
 - 
  
 1 100* 
  
 (1 156) 
  
 - 5% 
  
 Summa 
  
 1 819,4 
  
 26 918 
  
 (26 887) 
  
 * = uppskattade siffror ** = inga uppskattningar gjorda av Lotteriinspektionen 
  
 1 
  
 4,7 mkr går till Sveriges Olympiska Kommitté (SOK). ATG stöder även Svenska Ishockeyligan och Ridsportförbundet, men siffrorna är inte officiella och ingår inte i beloppet ovan. 
  
 2 
  
 70,7 mkr (44 procent) går direkt till Fotbollförbundet. 
  
 3 
  
 2,5 mkr går till Sveriges Olympiska Kommitté (SOK). 
  
 4 
  
 Förändring beror till stor del på en förskjutning av redovisningsperioden 
  
 5 
  
 Uppskattning av ersättning till idrottsföreningar och distriktsförbund som fungerar som servicecentraler till Neal samt för kontroll av redovisningen av lotterna. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 175 
  
 Idrottens andel av spelmarknaden år 1996 var cirka 7 procent (preliminära siffror). 
  
 5.3 
  
 Spelbolagen 
  
 Med undantag av restaurangkasinospel som drivs kommersiellt har staten och folkrörelserna ensamrätt till spelmarknaden i Sverige. Spel- bolagen sorterar under Finansdepartementet och tillstånd ges av rege- ringen medan kontrollen och tillsynen sköts av Lotteriinspektionen. Tillstånd och tillsyn för folkrörelsernas spel och lotterier samt restau- rangkasino sköts av Lotteriinspektionen, länsstyrelser och kommuner. 
 Utvecklingen på den svenska spelmarknaden 1996 har enligt Frazier riinspektionens siffror inte varit lika stark som under föregående år. Omsättningen på spelmarknaden under 1996 var cirka 27 m iljarder kronor, vilket motsvarar ungefär samma omsättning som under 1995. 
 De tre stora spelbolagen samt Neal omsatte under 1996 23 miljarder kronor, vilket motsvarar 85 procent av den totala spelmark- naden. Den största aktören 1996 var AB Trav och Galopp (ATG) som omsatte 9 049 miljoner kronor. Den placeringen beräknas tas över av Svenska Spel under 1997 efter sammanslagningen mellan Tipstjänst och Penninglotteriet. 
 Aktiebolaget Trav och Galopp (ATG) 
 ATG ägs till 90 procent av Svenska Travsportens Centralförbund och till 10 procent av Svenska Galoppsportens Centralförbund. 1996 ökade ATG sin marknadsandel från 33,1 till 34,6 procent, mest tack vare fort- satta framgångar för V75 där försäljningen steg med över 10 procent. 
 ATG omsatte drygt 9 049 miljarder kronor 1996. 
 Sedan 1979, med något års uppehåll, har ATG arrangerat Olympiat- ravet tillsammans med Sveriges Olympiska Kommitté (SOK) och låter en del av sin behållning från V75 gå till SOK. Fram till och med 1996 har 61,5 mkr kommit idrotten till del genom Olympiatravet. 
 1996 lämnade Olympiatravet 4,7 mkr i bidrag t ill Sveriges Olym- piska Kommitté. Därutöver erhöll Svenska Handikappidrottsförbundet genom  
 SOK-avtalet 
  471 000 kronor till förberedelser för Paralympics i Atlanta 1996. Sedan 1995 får Svenska Handikappidrottsförbundet 10 procent av summan som går till SOK. 
 ATG stöder även Svenska Hockeyligan och  
 V75-hoppet 
  i Ridsport- sallsvenskan. Siffrorna är inte officiella. 
  
 176  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 AB Svenska spel 
 Beslut fattades i Riksdagen i maj 1996 om en sammanslagning av de två statliga spelbolagen Svenska Penninglotteriet AB och AB Tipstjänst. I december 1996 fick det nya bolaget namnet AB Svenska Spel. Målsättningen är att begreppen Tipstjänst och Penninglotteriet helt ska ha ersatts med samlingsnamnet Svenska Spel vid årsskiftet  
 1997-98 
  och att Svenska Spel till inriktning och omfattning ska vara känt av 65 procent av svenska folket 1999. 
 Svenska Spels affärsidé är att inom givna regler och tillstånd till- fredsställa allmänhet och ägare genom att på ett effektivt, säkert och förtroendefullt sätt arrangera spel och lotterier. 
 Svenska Spel har fått ett treårigt tillstånd, som löper från och med den 1 januari 1997, att anordna vadhållning på all idrott utom häst- tävlingar och på nummerdragningar, att sköta traditionella lotterier samt att anordna det slags vadhållning på idrott där bolaget sätter oddsen. Under samma tidsperiod har Svenska Spel också koncession att anordna spel på värdeautomater. 
 Omsättningen för de spelformer som numera omfattas av Svenska Spel minskade med sammanlagt cirka tre procent 1996. 
  
 Omsättning (mkr) 
  
 92 
  
 93 
  
 94 
  
 95 
  
 96 
  
 Tipstjänst 
  
 6 694 
  
 6 990 
  
 6 835 
  
 7 202 
  
 7 177 
  
 Penninglotteriet 
  
 4 082 
  
 3 800 
  
 4 022 
  
 3 790 
  
 3 519 
 6 
  
 F.d. Tipstjänst 
 Omsättningen för de spelformer som tidigare ingick i Tipstjänst mins- kade med 25,8 mkr  
 (-0,4 
  procent) och motsvarande minskning för spel- formerna i före detta Penninglotteriet var 271,5 mkr  
 (-7,2 
  procent) under 1996, men den senare minskningen beror mest på en förändring av redovisningsperioden för Triss. 
 Tipstjänst (nuvarande Svenska Spel) hade flera olika samarbetspro- jekt och sponsoravtal med idrotten och betalade cirka  
 90-100 
  mkr varje år till olika idrottsorganisationer. I väntan på en ny sponsorstrategi till följd av Tipstjänsts sammanslagning med Penninglotteriet inledde 
  
 6  
 Förändring beror till stor del på en förskjutning av redovisningsperioden för Triss. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 177 
  
 Svenska Spel inga nya samarbeten med idrottsförbunden 1996 utan konsoliderade de avtal som redan hade tecknats. 
 Svenska Spels relation med idrottsrörelsen har enligt 1996 års för- valtningsberättelse i första hand gällt olika sponsorarrangemang. Svenska Spel fortsätter Tipstjänsts engagemang som huvudsponsor för Svenska Fotbollförbundet och de svenska fotbollslandslagen samt kommer även att stödja ungdomsfotbollen och kl ubbar på olika nivåer genom till exempel talangutvecklingsprojektet Tipselit 2 000 och hattricktävlingar. 
 Tabell. Tipstjänsts (nuvarande Svenska Spel) utbetalningar till idrotten år 1996 
  
 Miljoner kronor 
  
 Riksidrottsförbundet 
  
 55,0 
  
 Fotbollförbundet 
  
 70,7 
  
 - varav sponsring 
  
 14,7 
  
 -  
 SEF-klubbarna 
  
 46,0 
  
 - Tipselit 2000 
  
 10,0 
  
 Sponsring och övriga affärsuppgörelser 
  
 36,0 
  
 Summa 
  
 cirka 160,7 
  
 Dessutom reserverade Tipstjänst (nuvarande Svenska Spel) 34,8 mkr för bidrag till byggnation av fullstora inomhushallar för fotboll 1996. Hallfonden finns inte inkluderad i tabellen ovan, eftersom det ännu inte är bestämt till vem och när pengarna ska betalas ut. 
 År 1990 fattade riksdagen beslut om att en viss del av Tipstjänsts överskott skulle överföras direkt till idrotten. 1996 betalade Tipstjänst 55 mkr till Riksidrottsförbundet, en summa som även Svenska Spel kommer att betala 1997. Hur det blir 1998 är ännu inte bestämt. Tidi- gare var det meningen att överskottet från värdeautomatspelen oavkortat skulle stödja ungdomsidrott och ungdomsrörelser i Sverige. Istället kommer folkrörelserna få en viss andel av vinsten i Svenska Spel, men hur stor andel det blir är ännu inte bestämt. 
 Tipstjänst har hittills ersatt Fotbollförbundet för att förbundet skall arrangera matcher på ett för Tipstjänst lämpligt sätt. Under 1996 beta- lade Tipstjänst ut 46 mkr som spelkompensation till Fotbollförbundet för att fördelas vidare till  
 Ramsey 
  ubbarna (Svensk Elitfotboll). Svenska Spel kommer att fortsätta med detta stöd. 
 Tipselit 2 000. För att tr ygga kvaliteten på sina olika spelformer inledde Tipstjänst ett elitprojekt tillsammans med Fotbollförbundet. Hittills har Tipstjänst betalat ut cirka 10 mkr per år till fotbollen i sam- band med Tipselit 2 000. Svenska Spel kommer att fortsätta med projektet. 
  
 178  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Tipstjänst har även haft större marknadsföringsavtal med Fotboll- förbundet och Ishockeyförbundet, avtal som har övertagits av Svenska Spel. Svenska Spel är svensk fotbolls största samarbetspartner och is- hockeyförbundets huvudsponsor. Svenska Spel sponsrar även sex andra specialidrottsförbund: förbunden i bandy, bordtennis, brottning, hand- boll, innebandy och simning. 
 Exempel på övriga insatser från Svenska Spel till idrotten är: 
 Mr och Payne. Svenska Spel betalar till de spelare (3 000 kr till damerna och 5 000 kr till herrarna) som gör minst tre mål i en och samma match i Allsvenskan eller division I i fotboll. Sedan starten 1983 har cirka 3,6 mkr utbetalats, det vill säga cirka 250 000 kr om året. 
 Svenska Spel kommer att under sex år framöver bekosta en idrotts- skadeklinik för elit- och breddidrotter vid Karolinska Institutet och St Görans sjukhus. En professor skall tillsättas under våren 1997. 
 Svenska Spel stödjer även kampanjen för OS i Stockholm år 2004. 
 F d Penninglotteriet 
 Troligtvis kommer Svenska Spel också att förnya Penninglotteriets avtal med Sveriges Olympiska Kommitté (SOK). Under 1996 stödde Penninglotteriet SOK med 2,5 mkr. 
 Tabell. Penninglotteriets (nuvarande Svenska Spel) utbetalningar till idrotten år 1996 
  
 Miljoner kronor 
  
 Sveriges Olympiska Kommitté (SOK) 
  
 2,5 
  
 Övrig idrottssponsring 
  
 1 
  
 Summa 
  
 3,5 
  
 Värdeautomatspelen (VLT) 
 I maj 1996 påbörjade Tipstjänst (nuvarande Svenska Spel) lanseringen av de nya värdeautomatspelen under namnet Campbell. Vid årets slut fanns drygt 400 apparater utställda på cirka 160 platser, i m iljöer med  
 18-årsgräns. 
  Målsättningen för 1997 är 2 500 utplacerade apparater. 
 Koncessionen löper till och med den 30 juni 2000. 
 Från början var det meningen att överskottet från spel på värde- automater skulle fördelas till den lokala barn- och ungdomsverksamheten bland såväl idrotts- som barn- och ungdomsföreningar. I sambandet med sammanslagningen av Penninglotteriet och Tipstjänst ändrades beslutet. Tanken är istället att folkrörelserna ska få en viss andel i vinsten från det nya spelbolaget AB Svenska Spel. Förhandlingar om andelens storlek 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 179 
  
 och fördelningen mellan de olika folkrörelseorganisationerna är ännu inte klara. Andelens storlek kommer att bero på utvecklingen av värde- automatspelens omsättning. 
 Riksdagsbeslutet om en introduktion av värdeautomater har inte hit- tills gett folkrörelsen det överskott som många hoppades på. På grund av de stora initiala investeringarna 1996 fanns inget överskott att betala ut. 
  
 5.4 
  
 Spel och lotterier inom folkrörelserna 
  
 Neal redovisade en omsättningsökning på cirka fyra procent och en årsomsättning på 3 109 mkr 1996. Spelet har sedan starten haft en mycket stark utveckling som nu ser ut att avstanna något. Antalet sålda lotter minskade under hösten 1996. Omsättnings ökningen under året beror på ett ökat lottpris. 
 Övriga folkrörelsedrivna spel omsätter cirka 2 865 m iljoner kronor. Spelen har under ett antal år minskat sin omsättning och den trenden tycks fortsätta. En förklaring till den stora minskningen av omsättningen kan vara att Neal introducerades på riksplanet 1991. Totalt sett har folkrörelserna ökat sin andel av spelmarknaden i och med York framgångar. 
 GutierrezBakgrund 
 Neal startades i  
 lokal-TV 
  i Göteborg. Efter en trög start växte programmet i popularitet och genererade 10 mkr i intäkter till idrotten i Göteborg 1990. Under 1991 började initiativtagarna bakom Bi ngoLotto att intressera sig för att expandera programmet till riksplanet. Efter klartecken från Lotterinämnden öppnades möjligheten att sända Bingo- Lotto via satellit över hela Sverige. I september 1991 övertog aktiebo- laget Kanal Göteborg idén till Neal från Göteborgs Distrikts- och Idrottsförbund. 
 Kanal Göteborg producerar programmet som sänds i TV4 på upp- drag av Svensk  
 TV-Bingo 
  AB, vilket ägs av Folkrörelsernas Samar- betsorgan för Lotterifrågor (FSL). Arrangör för lotteriet är FSL, som består av 62 riksorganisationer med 6 454 000 medlemmar. Alla ideella föreningar som är anslutna till en riksorganisation som är medlem i FSL 
  
 180  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 har möjlighet att sälja bingolotter. Riksidrottsförbundet är störst 
  
 med 
  
 2 700 000 medlemmar. 
  
 Sedan introduktionen på riksplanet 1991 har Bi Hall 
  
 haft en 
  
 mycket snabb ökning av omsättningen. Ökningen av omsättningen 
  
 1994- 
  
 95 var cirka 17 procent. Den snabba tillväxten tycks ha bromsats 
  
 upp nu 
  
 då ökningen mellan  
 1995-96 
  var cirka fyra procent i löpande priser. Antalet tävlingsdagar för Neal, det vill säga antalet dagar som 
 programmet visades i TV4, under 1996 var 37 dagar. Försäljningen per tävlingsdag var i genomsnitt 2 800 000 sålda lotter. Som störst var om- sättningen vecka 51 då 176 000 000 kr omsattes. Tittarrekordet 1996 sattes kvällen före julafton då 3 090 000 personer tittade. 
 Aktörerna 
 Kanal Göteborg: 
  
 – 
  
 äger programformatet till Neal 
  
 – 
  
 producerar programmet Neal åt TV4 
  
 – 
  
 sändningarna finansieras av programmets sponsorer som även skän ker priser till deltagarna i dragningen 
  
 TV4 
  
 – 
  
 sänder programmet Neal 
  
 – 
  
 finansieras med  
  
 TV-reklam 
  
 Folkrörelsernas Samarbetsorgan för Lotterifrågor (FSL) 
  
 – 
  
 har via Lotteriinspektionen regeringens tillstånd att anordna Bingo Lotto 
  
 Svensk  
 TV-Bingo 
  AB (helägt av FSL) 
 – avtalsslutande part gentemot Kanal Göteborg 
 Service- och distributionscentraler 
 Sammanlagt finns det 30 servicecentraler för Neal i Sverige, varav 18 har anknytning till idrotten. Inledningsvis fick samtliga dist- riktsförbund inom idrotten möjlighet att fungera som servicecentraler för Neal. Endast sju distriktsförbund valde då att upprätta en servicecentral, en siffra som är oförändrad 1997. 
 Av de 18 servicecentraler som har anknytning till idrotten är sju distriktsförbund, nämligen förbunden i Göteborg, Stockholm, Värmland, Gotland, Örebro, Blekinge och Småland. De resterande tio är idrottsallianser, enskilda föreningar och distriktsförbund i samarbete med andra organisationer såsom  
 IOGT-NTO 
  och Blå Bandet. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 181 
  
 Föreningar 
 I december 1996 var 12 500 föreningar anslutna t ill Neal som försäljare av bingolotter. Av dessa var 9 900 idrottsföreningar, det vill säga 79 procent. 
 Återförsäljare 
 Tobakister, kiosker med flera säljer bingolotter på egen hand eller i vissa fall på uppdrag av idrottsföreningar. Antalet auktoriserade återförsäljare är 6 100. 
 Fördelning av York pengar 
 Lottpriset för en bingolott är 30 kr (hösten 1996). 
 BingoLottos intäkter fördelade sig enligt följande 1995, en uppdel- ning som enligt FSL inte kommer att förändras särskilt mycket 1996 (siffrorna från 1996 är ännu inte sammanställda): 
  
 Procent 
  
 Vinstmedel till spelarna 
  
 43 
  
 Distributionskostnader, återförsäljare 
  
 8 
  
 Tryckkostnader 
  
 3 
  
 Administration 
  
 1,5 
  
 Marknadsföring 
  
 2,5 
  
 Ersättning till föreningarna 
  
 41 
  
 Övrigt 
  
 1 
  
 Summa 
  
 100 
  
 Distributionskostnader, återförsäljare är den del som tillfaller kommersiella ombud och återförsäljare. Säljande föreningars provision benämns ersättning till föreningarna. 
 Eftersom 18 av BingoLottos 30 servicecentraler har anknytning till idrotten tillfaller en del av återförsäljarnas åtta procent, som nämns ovan, idrottsrörelsen utöver ersättningen till föreningarna. Denna summa ska enligt FSL täcka servicecentralernas kostnader. 
 Lokala skattemyndigheter på flera håll i landet anser att de idrottsorganisationer som fungerar som servicecentraler för Neal bedriver kommersiell näringsverksamhet och därför ska betala in- komstskatt och moms. Idrottsföreningar är normalt skattebefriade för lottförsäljning som sker av ideella skäl. De första fallen kommer att avgöras på länsrätts nivå under hösten 1997. 
  
 182  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Samtliga 22 distriktsförbund får dessutom en viss ersättning av Svensk  
 TV-Bingo 
  för kontroll av redovisningen av pengarna från för- säljningen av bingolotter. 
 Den sammanlagda ersättningen till idrottsföreningar och distrikts- förbund för deras arbete som servicecentraler samt kontrollinstanser av bingolottförsäljningen uppgick till uppskattningsvis 25,6 mkr under 1996. 
 BingoLottos omsättning 1996 
 Neal har befäst sin ledning i spelligan och har varit den mest populära spelformen under 1996 räknat efter försäljningsintäkter (3 109 mkr). V75 ligger på andra plats (3 017 mkr) och Lotto har hamnat på tredje plats (2 628 mkr). 
 Bingolottförsäljningen minskade med 6,3 miljoner lotter 1996 jämfört med 1995, men eftersom lottpriset höjdes med 5 kr onor från och med höstomgången 1996 ökade försäljningsintäkterna med 112 mkr jämfört med 1995. Enligt SCB hade York omsättning den största procentuella ökningen (4 procent) jämfört med de övriga tre dominerande bolagen på den svenska spelmarknaden (ATG, Tipstjänst och Penninglotteriet). 
 1996 omsatte Neal 3 109 mkr, varav cirka 1 265 mkr tillföll föreningslivet. Sammanlagt 1 135 mkr får 9 900 idrottsföreningar, som sålde cirka 80 miljoner lotter, att dryga ut klubbkassorna med. 23 mil- joner lotter såldes av butiker och kiosker och 11 miljoner av övriga folkrörelser. 
  
 Perez 
  
 92 
  
 93 
  
 94 
  
 95 
  
 96 
  
 Omsättning 
  
 854 
  
 2 360 
  
 2 498 
  
 2 997 
  
 3 109 
  
 Hammond till föreningslivet 
  
 260 
  
 948 
  
 1 045 
  
 1 245 
  
 1 278 
  
 varav till idrotten 
  
 230 
  
 840 
  
 930 
  
 1 120 
  
 1 125 
  
 Huvudparten av York omsättning går direkt till idrottsföre- ningarna (1 135 mkr är pr ognosen för 1996). Cirka 3 procent av York totala omsättning behålls dock inom FSL för att täcka centrala kostnader för spelutveckling och eventuella oförutsedda utgifter. Överskottet fördelas sedan bland medlemsorganisationerna centralt. Cirka 60 procent av det centrala  
 BingoLotto-nettot 
  går till RF. 
 Utbetalning av  
 BingoLotto-netto 
  (mkr) 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 183 
  
 OBS! Beloppet baseras på resultatet året innan 
  
 92 
  
 93 
  
 94 
  
 95 
  
 96 
  
 Riksidrottsförbundet 
  
 – 
  
 6,4 
  
 8,3 
  
 45 
  
 39,4 
  
 I Riksidrottsförbundets årsredovisning 
  
 från 
  
 95/96 
  
 uppges 
  
 att 
  
 60,4 mkr erhållits i bidrag från FSL. Det som avses är en del av 
  
 BingoLotto-nettot 
  från 
  
 1994 
  
 som betalades 
  
 ut 
  
 1995 (20,9 
  
 mkr) 
  
 och 
  
 beloppet från 1995 som betalades ut 1996 (39,4 mkr). Anledningen är att RF:s årsredovisning från 95/96 gäller 18 månader eftersom RF övergick från brutet räkenskapsår till kalenderår 1995. 
 Folkrörelserna anordnar fem typer av lotterier förutom Neal: 
  
 1. 
  
 Rikslotterier 
 , där lotter säljs i mer än ett län. Tillstånd för att arran- gera rikslotterier tilldelas folkrörelsernas riksorganisationer. Politiska partier och  
 IOGT-NTO 
  är de stora aktörerna på marknaden. Cirka 
  
 25 
  
 procent av rikslotterierna 1996 drevs av idrotten inklusive Bingo- Lotto som är idrottens största rikslotteri, men som i övrigt skiljer sig väsentligt från övriga rikslotterier. 1996 omsatta rikslotterierna cirka 
  
 600 
  
 mkr enligt Lotteriinspektionen. 
  
 Under 1995 beviljades tillstånd för idrottslotterier på cirka 2 procent av rikslotteriomsättningen, det vill säga cirka 12 mkr. Nettobehållningen i ett rikslotteri var 1995 34 procent. Idrotten kan uppskattas till att ha fått cirka 4 mkr från olika rikslotterier 1996, förutsatt att procent- satserna är ungefär desamma som 1995. 
  
 2. 
  
 Regionala lotterier 
 , det vill säga ej rikstäckande lotterier där lotter säljs i flera kommuner. Den redovisade försäljningen av regionala lotte- rier uppgick 1996 till 35 mkr enligt Lotteriinspektionen, en försvinnande liten del av den totala marknaden. Tillstånden för regionala lotterier fördelas av länsstyrelserna som även svarar för kontroll. 
 Bland de regionala lotterierna stod idrotten för 41 procent av ansök- ningarna 1995. Nettobehållningen för regionala lotterier uppskattas till 
  
 35 
  
 procent eller 12 mkr. Förutsatt att dessa procentsatser förblev någorlunda oförändrade 1996 kan det antas att 41 procent av nettobe- hållningen, det vill säga 5 mkr, har tillfallit idrotten. 
  
 3. 
  
 Lokala lotterier 
 , är lotterier vars lotter säljs inom en enda kommun. Tillstånd beviljas av kommunerna. Den redovisade försäljningen av tillstånds- och registreringslotterier uppgick enligt Lotteriinspektionen till 220 mkr under 1996. 
  
 184  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 1995 tilldelades 43 procent av tillstånden idrottsföreningarna. Således kan idrottens del av nettobehållningen från de lokala lotterierna antas vara cirka 43 procent. Nettobehållningen var totalt 95 mkr under 1995. Förutsatt att dessa procentsatser förblev någorlunda oförändrade 1996 kan 41 mkr antas ha tillfallit idrotten från olika lokala lotterier under 1996. 
  
 4. Bingo 
 . Bingospel bedrivs i huvudsak som så kallad variantbingo, det vill säga spel i hallar där spelarna deltar i spelet alltifrån tio minuter till flera timmar. Automatbingo, där insats görs i myntinkast och spel be- drivs på fasta brickor, förekommer i en liten omfattning på ett fåtal orter. Bingospel förekommer också i form av tillställningar som pågår i cirka två timmar oftast på kvällstid, som till exempel storbingo, lägg- bingo, ritbingo,  
 Drive-In-Bingo 
  med mera. Bingospel med varuvinster förekommer inte längre. 
 Bingospelets omsättning ökade i början av  
 1990-talet 
  för att de senaste åren minska realt sett. Bingoverksamheten domineras av idrottsföreningarna som 1995 stod för hela 83 procent av ansökning arna. 
  
 1996 omsatte bingospelandet enligt Lotteriinspektionens 
  
 prognos 
  
 2 010 mkr. Nettobehållningen t ill föreningarna blev 1995 19 
  
 procent. 
  
 Förutsatt att dessa procentsatser förblev någorlunda oförändrade 1996, blev nettobehållningen 382 mkr, varav 317 mkr kan antas ha t illfallit idrotten. 
  
 5. Fria lotterier 
 . För lotterier som anordnas inom ramen för den fria sektorn krävs varken tillstånd eller registrering hos kommunen. Lotteriet måste uppfylla vissa v illkor, som till exempel att det säljs vid en offentlig tillställning till förmån för ett allmängiltigt ändamål och att högsta vinsten understiger ett fastställt belopp eller att det är ett bingo- spel. 
 Under rubriken fria lotterier ingår även bingohallarnas sidolotterier i form av spelautomater. 1996 bidrog det så kallade Lyc kohjulet med drygt 100 mkr till föreningslivet och enligt bingohallarnas bransch- organisation Svebico tillföll 83 procent av summan idrottsrörelsen. På grund av likheterna med enarmade banditer förbjöds Barry vid årsskiftet 96/97. Lyckohjulet har nu ersatts av ett annat spel Guld- chansen, men liknande kritik har riktats även mot detta spel. Än så länge är Guldchansen tillåtet. 
 Enligt Lotteriinspektionen är det mycket svårt att uppskatta de fria lotteriernas totala omsättning. 
 I samband med Idrottsutredningen gjordes en föreningsstudie, där 200 idrottsföreningars årsre dovisningar granskades. Cirka nio procent av idrottsföreningarnas totala intäkter kom från lotterier och bingo, i 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 185 
  
 nominella termer cirka 90 tkr per förening. Om samma genomsnitt gäller för samtliga idrottsföreningar skulle de 22 072 idrottsföreningarna, som enligt RF finns i Sverige, få sammanlagt 2 miljarder kronor från lotterier och bingo exklusive intäkterna från Neal. Eftersom detta är en uppskattning gjord på gru ndval av ett litet urval av idrottsföreningar bör summan hanteras med försiktighet. 
  
 5.5 
  
 Kasinospel 
  
 Kasinoverksamheten innefattar spel som Hall, Roulette och tär- ning. Black Jack står för cirka 70 procent av den totala omsättningen. 
 Antalet tillståndsinnehavare var 240 stycken under 1995, varav de flesta företag är förhållandevis små. De tjugo största företagen står för cirka 80 procent av den totala omsättningen. Företagen drivs kommer- siellt och bidrar troligtvis inte i någon större skala till idrottsrörelsen. Lönsamheten inom branschen är, enligt branschens egna uppgifter, låg. 
  
 5.6 
  
 Tillståndsmyndigheter för lotterier 
  
 Följande instanser beviljar tillstånd för lotterier: 
  
 1. 
  
 Lotteriinspektionen beviljar tillstånd för rikslotterier inklusive Neal 
  
 2. 
  
 Länsstyrelserna för respektive län beviljar tillstånd till regionala lotterier samt till bingospel 
  
 3. 
  
 Fritidsnämnder eller eventuellt kommunkanslier beviljar tillstånd för lotterier som bedrivs inom en och samma kommun, det vill säga lokala lotterier 
  
 4. 
  
 Finansdepartementet beviljar tillstånd för AB Svenska Spel och ATG. 
  
 186  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 6 Sponsring 
 Detta kapitel syftar till att beskriva den svenska sponsormarknadens omfattning, trender inom sponsring och idrottssponsringens utveckling. Vi ser endast till den del av sponsringen som kommer i rena pengar, inte i varor och tjänster. 
 Observera att den befintliga statistiken om sponsormarknaden i Sverige är ytterst bristfällig. Det rör sig om uppskattningar, eftersom det inte finns några säkra mätmetoder, vare sig på effekten av eller hur mycket pengar som spenderas på sponsring. 
  
 6.1 
  
 Sponsormarknaden i Sverige 
  
 Det är framför allt fyra källor som brukar åberopas vid bedömningen av den totala sponsormarknaden i Sverige: 
  
 1. 
  
 Annonsörföreningen 
  
 2. 
  
 Svenska SponsringsFöreningen 
  
 3. 
  
 Institutet för Reklam och Mediestatistik (IRM) 
  
 4. 
  
 Sponsorstrategi 
  
 De både förstnämnda källorna är tätt sammankopplade och använder sig av varandras statistik. 
 I detta kapitel har vi även med uppgifter från Föreningen Kultur och Näringsliv, som årligen undersöker omfattningen och inriktningen av kultursponsringen i Sverige. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 187 
  
 Totala reklaminvesteringar 
 Enligt IRM ser hela reklammarknaden i Sverige år 1996 ut som följer: 
  
 1996 
  
 +/- sen 1995 
  
 Dagspress 
  
 8 109 
  
 -2,3% 
  
 Direktreklam 
  
 2 720 
  
 1,0% 
  
 Mässor 
  
 2 577 
  
 1,9% 
  
 TV 
  
 2 415 
  
 1,8% 
  
 Vägledande media 
  
 2 057 
  
 10,1% 
  
 Butikspromotion 
  
 2 005 
  
 -1,0% 
  
 Presentreklam 
  
 1 800 
  
 5,9% 
  
 Sponsring 
  
 1 300 
  
 30,0% 
  
 Gratistidningar 
  
 1 169 
  
 31,3% 
  
 Fackpress 
  
 1 135 
  
 5,1% 
  
 Utomhus 
  
 577 
  
 0,7% 
  
 Veckopress 
  
 491 
  
 2,3% 
  
 Radio 
  
 310 
  
 32,5% 
  
 Bio 
  
 96 
  
 18,5% 
  
 In-flight-media 
  
 96 
  
 2,6% 
  
 Text-TV 
  
 67 
  
 19,6% 
  
 Viedoreklam 
  
 13 
  
 -23,5% 
  
 TABELL: Reklaminvesteringarna i traditionella och övriga medier i Sverige år 1996 samt den procentuella förändringen sen 1995 
 Enligt IRM uppgick den totala summan som satsades på sponsring 1996 till 1 300 mkr. Sponsringen stod för fyra procent av den totala reklamkakan i Sverige 1996. 
 Svenska SponsringsFöreningen vill inte uttala sig med exakta siffror, men säger att det handlar om cirka en miljard kronor per år, troligen mer. Största delen,  
 70-80 
  procent, går till idrotten enligt Svenska SponsringsFöreningen. 
 Sponsorstrategi och dess dotterbolag Sponsorstatistik har sedan slutet av  
 80-talet 
  gjort kontinuerliga utvärderingar av idrottssponsringen i Sverige. VD Anderson uppskattar den totala sponsringen i Sverige till cirka två miljarder per år, varav cirka 1,5 miljarder investeras i idrottsrelaterade projekt. Sponsorstrategi uppskattar företagens sponsor- investeringar till  
 5-10 
  procent av de totala marknadsinvesteringarna, vilket är något mer än IRM och SponsringsFöreningen. 
  
 188  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Att Sponsorstrategis siffror avviker från SponsringsFöreningen kan delvis förklaras av att många internationella svenska företag valt att sponsra idrottsevenemang och lag utanför Sverige. Företag som Thompson och Volvo arbetar ofta direkt med internationella idrottsförbund. 
 Fördelningen av sponsringen 
  
 Ungefärlig fördelning (%) 
  
 Idrottssponsring 
  
 70 
  
 Kultursponsring 
  
 15 
  
 Humansponsring 
  
 5 
  
 Sponsring av forskning och utbildning 
  
 5 
  
 Miljösponsring 
  
 3 
  
 Övrigt 
  
 2 
  
 Summa 
  
 100 
  
 TABELL: Fördelningen av sponsringen i Sverige 1996 
  
 6.2 
  
 Trender i sponsringen 
  
 Sponsringen har blivit en allt viktigare del i företagens marknadsföring. Idag har sponsring som en del av marknadsföringen blivit mer accepterat och uppfattas alltmer som ett naturligt redskap för att ge positiva associationer till företaget och nå nya målgrupper. 
 Kultursponsring har blivit en trend bland företagen de senaste åren. Föreningen Kultur och Näringsliv, ett samarbetsforum för kulturspons- ring, har ett  
 90-tal 
  medlemsföretag, varav 69 redovisade sina spon- soravtal 1996. En grov uppskattning visar att företagens samlade spons- ring av kulturen nu ligger på mellan 175 och 200 mkr. Idrotten t illdelas ännu fyra till fem gånger så mycket, cirka 1 000 mkr, men gapet krymper något. 
 Största kultursponsringen i landet görs av Astra med fem mkr per år  
 (1996-97) 
  till Kungliga Filharmoniska orkestern. Telia, som var huvudsponsor för  
 friidrotts-VM 
  i Göteborg 1995 – ett avtal som var värt 
 7 mkr, gav tidigare större andelen av sponsorstödet till idrotten, Numera är sponsorbudgeten mer balanserad och Roy får  
 4-5 
  mkr om året fram till 1999 av Telias sponsorpengar. Volvo som sponsrar Henson seglingen och europatouren i golf, ger dessutom 2,6 mkr varje år 1994- 99 till Göteborgs Symfoniker. Andra stora företag som sponsrar kulturen med belopp i miljonklassen är: Ericsson, Svenska Spel, Pharmacia  Upjohn, SAS, Svenska Shell och Vattenfall. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 189 
  
 Kultursponsring skiljer sig från idrottssponsring genom att avtalen nästan aldrig omfattar mindre än tre år. Bidragande faktorer till att kultursponsringen kan antas öka på idrottssponsringens bekostnad är att Stockholm blir Europas kulturhuvudstad 1998 och att idrotten har för- lorat en del av sin attraktionskraft på grund av doping och läktarvåld. 
 Humansponsringen har idag en relativt blygsam omfattning i Sverige. I USA, där många företag ser affärsmässiga fördelar med att engagera sig för en god sak, ökar den. De kommande åren får utvisa om trenden även kommer till Sverige. 
  
 6.3 
  
 Idrottssponsring 
  
 Total sponsring och idrottssponsring över tiden 
 Av siffrorna nedan framgår att investeringar i sponsring ökar igen efter nedgången  
 1990-93. 
  För idrottssponsringens del börjar det likna siff- rorna från det glada  
 80-talet. 
  Däremot har sponsorernas krav på value for money ökat radikalt sedan  
 80-talet 
  då idrottsevenemang fick stora sponsorstöd utan att sponsorerna preciserade målgrupper, kommunika- tionsmål eller marknadseffekter. Numera finns klarare skatteregler som går ut på att icke specificerade prestationer från mottagarna kan inne- bära att avdrag i deklarationerna inte medges. 
 Total sponsring i Sverige över tiden: 
  
 1984 
  
 500 mkr varav idrottssponsring 450 mkr 
  
 1985 
  
 600 mkr varav idrottssponsring 550 mkr 
  
 1986 
  
 700 mkr varav idrottssponsring 600 mkr 
  
 1987 
  
 750 mkr varav idrottssponsring 650 mkr 
  
 1988 
  
 1 000 mkr varav idrottssponsring 800 mkr 
  
 1989 
  
 1 150 mkr varav idrottssponsring 900 mkr 
  
 1990 
  
 1 050 mkr varav idrottssponsring 875 mkr 
  
 1991 
  
 950 mkr varav idrottssponsring 750 mkr 
  
 1992 
  
 850 mkr 
  
 1993 
  
 750 mkr 
  
 1994 
  
 850 mkr 
  
 1995 
  
 1 000 mkr 
  
 1996 
  
 1 300 mkr varav idrottssponsring 910 mkr 
  
 TABELL: Total sponsring och idrottssponsring i Sverige över tiden (Källor: Svenska Sponsorers Förening, IRM) 
  
 190  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Sponsring mellan olika sporter och olika nivåer 
 Sponsringens storlek och betydelse skiftar mellan olika sporter och olika nivåer inom idrottsrörelsen. 
 Sponsringen av elitföreningar, specialidrottsförbunden och 200 slumpmässigt utvalda idrottsföreningar har undersökts. 
 Elitföreningarna 
 Elitidrotten i Sverige är mycket beroende av sponsring. Elitishockey- klubbarnas största intäktskälla är sponsorer. Sponsringen av ishockey- klubbarna i Elitserien uppgick till 116,1 mkr, vilket motsvarar 30 pro- cent av de totala intäkterna år 1996. Hockeyligans arbete med gemensam sponsor- och  
 TV-försäljning 
  har ökat omsättningen i Elitserien dramatiskt. 
 I Allsvenskans sponsorintäkter uppgick under samma period t ill 64,8 mkr, vilket är 19 procent av de totala intäkterna. Något större in- täktskällor var försäljningen av spelare – 80,0 mkr (24 procent av de totala intäkterna) – och försäljning av biljetter – 76,5 mkr (23 procent). De allsvenska klubbarnas kommersiella intäkter kommer att öka de närmaste åren. Detta efter att fotbollen ingått ett centralt avtal med det tyska agentbolaget ISPR avseende TV- och reklamrättigheter. Pengarna fördelas från Fotbollförbundet via Svensk Elitfotboll till de enskilda klubbarna. Framför allt de mindre klubbarna kan räkna med ökade och stabilare intäktsflöden. 
 Specialidrottsförbunden 
 Specialidrottsförbunden redovisade i sina senaste årsredovisningar sponsor- och affärsintäkter på 124,8 m iljoner kronor. Svenska Is- hockeyförbundet och Fotbollförbundet låg i topp med 39,5 miljoner respektive 28,7 miljoner. 14 specialidrottsförbund redovisade inte några sponsorintäkter över huvud taget. För 19 förbund översteg spon- sorintäkterna en miljon kronor. 
 Distriktsförbunden 
 Redovisar överhuvudtaget inte några sponsorintäkter. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 191 
  
 Idrottsföreningar 
 Intäkterna från försäljning av sponsring och reklam uppgick till 15,6 miljoner kronor bland de 200 undersökta föreningarna. Det mot- svarade 7,6 procent av de totala intäkterna. Många föreningar saknar helt intäkter från sponsring. 
 De stora intäkterna kan hänföras till föreningar med elitlag i attrak- tiva arenasporter. Mest attraktiva av fotbolls- och ishockeylag. 
 Noterbart är att en hel del sponsring bedrivs i form av så kallade barteruppgörelser där föreningarna erhåller produkter och tjänster i stället för pengar. Dessa transaktioner syns inte i föreningarnas redo- visningar. 
  
 192  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 7  
 TV-rättigheter 
  
 Det finns inte någon  
 TV-programvara 
  som regelbundet kan attrahera sådana tittarsiffror som idrottsevenemang, vilket under de senaste tio åren fått handeln med sändningsrättigheter till idrottsevenemang att blomstra. Hanteringen av sändningsrättigheter påverkar i högsta grad värdet för idrottens sponsorer och är därför en viktig del i evenemangens mediastrategier. 
 Efter en i jämförelse med övriga Europa trög start har Sverige ut- vecklat en tämligen omfattande marknad för sport och television. 
 Detta kapitel syftar till att ge en kort beskrivning av företeelsen TV- rättigheter och belysa de aktörer som arbetar i branschen och hur dessa interagerar med idrotten. 
  
 7.1 
  
 Bakgrund 
  
 Den europeiska  
 TV-marknaden 
  var länge en av de mest reglerade sek- torerna i den industrialiserade världen. Ett land med ett enda  
 TV-bolag 
  var ännu så sent som på  
 80-talet 
  den rådande situationen i de flesta europeiska länder. Det innebar att monopolföretag kunde planera, ut- forma och sända program utan att ta någon egentlig hänsyn till mark- nadens efterfrågan. De senaste tio åren har konkurrensen i form av fler markbundna kanaler i kombination med dussintals kabel- och satellit- kanaler ökat markant på  
 TV-marknaden. 
  
 Sedan de statliga  
 TV-bolagen 
  tvingats in i en konkurrenssituation är det många idrotter som kunnat tjäna stora pengar på försäljning av sändningsrättigheter. Konkurrensen har drivit upp rättighetspriserna för de stora idrotterna, men för många mindre idrotter har det varken blivit  
 TV-sändningar 
  eller  
 TV-pengar. 
  För mer visionära och anpassningsbara idrotter har emellertid den ökade konkurrensen på  
 TV-marknaden 
  öppnat nya möjligheter. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 193 
  
 7.2 
  
 Vem äger rättigheterna? 
  
 En antal olika aktörer kan vara i besittning av sändningsrättigheterna till idrottsevenemang: 
  
 – 
  
 ett internationellt idrottsförbund, som till exempel FIFA, IAAF, 
  
 – 
  
 ett europeiskt idrottsförbund, som till exempel UEFA, 
  
 – 
  
 ett svenskt specialidrottsförbund, 
  
 – 
  
 en idrottsförening, 
  
 – 
  
 ett  
  
 TV-bolag, 
  
 – 
  
 ett  
  
 TV-produktionsbolag, 
  
 – 
  
 en sponsor, 
  
 – 
  
 en  
  
 TV-agent, 
  som jobbar på uppdrag åt någon av ovanstående. 
 Sändningsrättigheterna delas in i olika delrättigheter såsom: 
  
 – 
  
 rättigheter till direktsändning, 
  
 – 
  
 efterhandssändningar, 
  
 – 
  
 highlights, 
  
 – 
  
 nyhetsbilder, 
  
 – 
  
 videorättigheter. 
  
 Rättigheterna styckas och paketeras i lämpliga format och säljs till olika  
 TV-stationer, 
  som köper exklusivt eller  
 icke-exklusivt 
  för olika territorier eller distributionssystem. Exklusiviteten kan omfatta hela världen eller bara ett visst distributionssystem på den nationella mark- naden. Det är också möjligt att sälja både markbundna rättigheter och kabelrättigheter på samma marknad. Ett aktuellt exempel är det svenska fotbollslandslaget, vars matcher under 1997 direktsänds via  
 pay-per- 
  view och efterhandssänds i Sveriges Television. 
 Flera olika faktorer påverkar värdet av en sändningsrättighet: 
  
 – 
  
 produktionskvalitet, 
  
 – 
  
 idrottsevenemangets status, 
  
 – 
  
 tidpunkten för evenemanget, 
  
 – 
  
 idrottens position på den aktuella marknaden. 
  
 7.3 
  
 Förhållandena i Sverige 
  
 1996 var ett mycket gynnsamt år för  
 TV-sport 
  i Sverige. Två nya renod- lade sportstationer i form av FilmNet SuperSports och Sportkanalen startade sin verksamhet och flera sporter bereddes plats i TV. Inte bara de stora  
 TV-sporterna 
  ishockey och fotboll. 
  
 194  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 För idrotten var det därför olyckligt att båda stationerna tämligen omgående upphörde med sin verksamhet. FilmNet köptes upp av det franska  
 TV-bolaget 
  Canal+ och Sportkanalen gick upp i en systerkanal inom Kinnevikskoncernen. 
 Canal+ har annonserat att de kraftigt kommer att minska antalet sportsändningar och koncentrerar sig på de stora sporterna, framför allt fotboll och ishockey. 
 För arrangörer av idrottsevenemang i Sverige finns det i huvudsak två intäktsflöden från  
 TV-marknaden: 
  
 – 
  
 nationella  
  
 TV-rättigheter 
  
 – 
  
 internationella  
  
 TV-rättigheter 
  
 Det är långt ifrån givet att en svensk arrangör av ett internationellt idrottsevenemang kommer i åtnjutande av de internationella  
 TV-rättig- 
  heterna. Vid evenemang som VM i friidrott i Göteborg 1995 och EM i fotboll 1992 tillhörde de internationella  
 TV-rättigheterna 
  det internatio- nella fridrottsförbundet respektive det europeiska fotbollförbundet. Den svenska arrangören måste i flera fall garantera att en svensk  
 TV-station 
  tar på sig produktionskostnaderna för evenemanget. Tendensen under senare år är emellertid att produktionsfakturan allt oftare hamnar hos arrangören och inte hos någon  
 TV-station. 
  I utbyte erhåller arrangören  
 TV-reklam 
  och  
 TV-sponsring, 
  som arrangören själv får sälja. 
 Var  
 TV-rättigheterna 
  vid internationella evenemang hamnar är många gånger en förhandling mellan det internationella specialförbundet och de nationella förbund som konkurrerar om att få ett arran gemang. 
 Intäkter till svensk idrott från  
 TV-rättigheter 
  
 Dyrgriparna bland de svenska  
 TV-sportprodukterna 
  är fotboll och is- hockey. I början av 1997 sålde både Svenska Fotbollförbundet och Svenska Ishockeyförbundet sina nationella och internationella TV- rättigheter till det tyska agentbolaget ISPR. 
 För de exklusiva rättigheterna till alla landskamper, Allsvenskan, division I, damfotboll samt svenska lag i europeiska cuper betalade ISPR 400 miljoner för fyra år. I avtalet ingick även reklamrättigheter till Allsvenskan. 
 Ishockeyn rapporteras ha erhållit 200 miljoner kronor för mot- svarande avtal för elitserien i ishockey. ISPR säljer i sin tur  
 TV-rättig- 
  heterna vidare till både svenska och internationella  
 TV-stationer. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 195 
  
 TV-rättigheternas 
  andel från  
 ISPR-pengarna 
  kan per år uppskattas 
  
 till: 
  
 – Fotboll 
  
 60 miljoner 
  
 – Ishockey 
  
 40 miljoner 
  
 Övriga svenska arrangörer (icke förbund) som regelbundet erhåller TV- rättighetspengar är: 
  
 – 
  
 Stockholm Open i tennis, 
  
 – 
  
 Swedish Open i tennis, 
  
 – 
  
 Scandinavian Masters i golf, 
  
 – 
  
 Haninge Ladies Open i golf, 
  
 – 
  
 DN-galan 
  
  i friidrott (inomhus och utomhus). 
 Specialidrottsförbundens  
 TV-intäkter 
  är i hög grad beroende av hur deras landslag spelar i  
 VM-kval, 
 EM-kval, 
  internationella turneringar och vilka evenemang som förbundet arrangerar. 
 Ett landslag som tillhör Svenska Basketförbundet kan ett år möta två attraktiva lag på hemmaplan och därigenom erhålla en rejäl ersättning från olika  
 TV-stationer. 
  Ett annat år kanske motståndet innebär att det in blir några  
 TV-intäkter 
  över huvud taget. 
 Samma resonemang gäller för idrottsföreningar som deltar i inter- nationellt cupspel. Eftersom motståndarna lottas är det omöjligt att göra några exakta kalkyler för klubbarna. 
 Följande delar av den svenska idrottsrörelsen erhåller intäkter från sänd - ningsrättigheter: 
  
 – 
  
 specialidrottsförbund med avtal med internationella agenter, till exempel fotboll och ishockey, 
  
 – 
  
 specialidrottsförbund som har egna internationella arrangemang, 
  
 – 
  
 specialidrottsförbund med nyhetsrättsavtal med Sveriges Television och/eller TV4, 
  
 – 
  
 evenemangsarrangörer som inte är specialidrottsförbund eller idrotts- föreningar, 
  
 – 
  
 idrottsföreningar med internationellt utbyte, som till exempel euro- peiska cupmatcher i basket, handboll etc. 
  
 Resultat 
 I genomsnitt erhåller svensk idrott cirka 150 m iljoner kronor i ersättning för sändningsrättigheter per år från nationella och internationella TV- stationer och  
 TV-agenter. 
  
 196  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 8 Publik- och medlemsintäkter 
 Syftet med detta kapitel är att redovisa publik- och medlemsintäkternas betydelse för idrottsföreningar på elit- och breddnivå. 
 Bakgrundsmaterialet har varit fakta om de 26 klubbarna i Elitserien i ishockey och Fotbollsallsvenskan, insamlade årsredovisningar från 200 slumpmässigt utvalda idrottsföreningar i tio kommuner samt tidigare undersökningar och uppgifter från SCB. 
  
 8.1 
  
 Publikintäkter 
  
 Intäkter från betalande åskådare är en mycket viktig intäktskälla för elitföreningarna. För ishockeyns del utgör publikintäkterna 26 procent av de totala intäkterna och för fotbollen utgör publik- och matchin- täkterna 23 procent av samtliga intäkter. 
 Publik- och matchintäkterna för de tolv elitserielagen i ishockey säsongen 1995/96 uppgick till 102,9 mkr. För de 14 allsvenska klub- barna i fotboll var motsvarande belopp cirka 76,5 mkr. 
 De 200 föreningar som ingått i föreningsstudien uppvisade 3,9 miljoner kronor i totala publikintäkter, vilket visar på att publikin- täkter till största delen är att hänföra till större kl ubbar med elitlag. För andra föreningar kan vissa år med större evenemang innehålla ökade publikintäkter. 
 De sammanlagda publikintäkterna för svensk idrott påverkas i hög grad av vilka evenemang som förläggs till Sverige. Vid stora interna- tionella evenemang såsom VM i ishockey, VM i friidrott, EM i fotboll ökar de totala publikintäkterna. Flera specialidrottsförbund, såsom fot- boll, ishockey, handboll, basket, friidrott, golf och tennis har betydande publikintäkter från landskamper och internationella evenemang på hemmaplan. I sina senaste årsredovisningar redovisar specialidrottsför- bunden 111,9 miljoner kr i publikintäkter. Fotboll och ishockey ligger i topp med 35,1 miljoner respektive 33,5 miljoner kr i publikintäkter. 
 Flera stora idrottsevenemang drivs inte av specialidrottsförbunden eller av idrottsföreningar. Det gäller årligen återkommande evenemang såsom Stockholm Open, Swedish Open, Falsterbo Horse Show, Scan- dinavian Masters,  
 DN-Galan 
  (inne och ute) etc. Publikintäkterna för de 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 197 
  
 här evenemangen uppgår t ill cirka 35 miljoner per år. Idrotten kompen- seras i avtal med de företag som fått i uppdrag att driva evenemangen. 
 Förutom ovannämnda evenemang erhåller idrottsföreningar med representationslag i handbollens och basketens högsta ligor betydande publikintäkter. Det gäller i viss mån även för vissa klubbar i volleyboll, bordtennis, innebandy och bandy. Även i fotbollens och ishockeyns seriesystem kan publikintäkterna utgöra en viktig finansieringskälla längre ned i divisionerna. 
 Publikintäkterna i den här delen av idrottsrörelsen kan lågt beräknas uppgå till 250 miljoner kronor. 
  
 Elitserien i ishockey 
  
 102,9 
  
 Allsvenskan i fotboll 
  
 76,5 
  
 Specialidrottsförbund 
  
 111,9 
  
 Årliga internationella evenemang 
  
 35,0 
  
 Övrigt 
  
 250,0 
  
 Totalt: 
  
 576,3 
  
 TABELL: Sammanfattning publikintäkter (mkr) 
 Hushållens utgifter 
 SCB har i en undersökning kallad Utgiftsbarometern beräknat hus- hållens utgifter för idrottsutövande och idrottsevenemang 1995. Totalt 1 289 hushåll ingick i unders ökningen och resultatet räknades sedan upp på riksnivå. Nedan återges preliminära siffror. 
 Enligt SCB uppgick hushållens utgifter för idrottsevenemang år 1995 till 281,3 mkr, men siffran är osäker eftersom endast 75 hushåll av 1 289 uppgav att de hade den utgiften. 
  
 8.2 
  
 Medlemsintäkter 
  
 I föreningsstudien har den ekonomiska situationen för 200 idrottsföre- ningar analyserats. De 200 föreningarna är representerade i tio olika kommuner, som i sin tur representerar ett urval av olika typkommuner i Sverige. För en närmare beskrivning av kommunerna hänvisas till avsitt 4.2. 
 Tio föreningar från varje kommun har valts ut samt ytterligare före- ningar från varje kommun beroende på invånarantalet i varje kommun. Till exempel finns det fler föreningar i studien från Göteborg än från 
  
 198  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Vilhelmina. Den exakta metoden redovisas i kapitlet om föreningarnas finansiering. 
 Medlemsintäkter på aggregerad nivå 
 De 200 föreningarna re dovisar sammanlagda medlemsintäkter på 13 860 026 kr, vilket innebär 69 300 kr i genomsnitt per förening. 
 69 300 kr multiplicerat med det totala antalet idrottsföreningar i Sverige (22 072) ger en totalsumma på 1 529 000 000 i medlemsintäkter till svensk idrott per år. Summan överensstämmer med motsvarande notering i Ds 1993:58 Idrott åt alla?  
 ESO-rapporten 
  från 1993. Med- lemsintäkterna ligger kvar på samma nivå som i den tidigare undersök- ningen. 
 Hushållens utgifter 
 Enligt SCB:s undersökning Utgiftsbarometern uppgick hushållens utgifter för avgifter för idrottsutövande år 1995 t ill sammanlagt 3 149,1 mkr. I dessa avgifter ingår utgifter för inträde, b iljetter, anmäl- ningsavgifter, badavgifter, fiskekort etc. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 199 
  
 9 Statens indirekta stöd till idrotten 
 Detta kapitel syftar till att visa på olika indirekta stödformer till idrotts- rörelsen från den offentliga sektorn. 
 Kapitlet pekar på indirekta stödformer till idrottsrörelsen såsom: 
  
 – 
  
 arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder 
  
 – 
  
 statliga subventioner av fortbildningsverksamhet inom idrotten 
  
 – 
  
 vissa fördelar för idrotten i det nuvarande skattesystemet. Antaganden om andra juridiska organisationsformer än den ideella föreningen. 
  
 9.1 
  
 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder 
  
 Lönebidrag 
 Vi har genom Arbetsmarknadsstyrelsen och länsarbetsnämnderna fått fram ekonomiska data som beskriver hur mycket lönebidrag och bidrag till beredskapsarbete som utbetalats under 1996 till idrottsförbund och idrottsföreningar. 
 Den totala summan lönebidrag som utbetalats till idrottsföreningar under 1996 uppgick till 1 256,9 miljoner kronor. Detta visar på en ökning jämfört med 1992 års unders ökning genomförd i  
 ESO-rapporten 
  från 1993. I unders ökningen från 1992 uppgick utbetalningar till idrotten i form av lönebidrag till 848 miljoner kronor. Pengar till idrotten ut- betalade i form av lönebidrag har från 1992 t ill 1996 ökat med 48,2 procent. 
 Totalt sett fanns det 3 347 idrottsföreningar som mottog lönebidrag 1996 vilket motsvarar ett genomsnitt på 375 530 kronor per förening. 
 Beredskapsarbeten 
 Vi har även granskat hur stora bidrag som utbetalats till beredskaps- arbeten under 1996. 
 Totalsumman uppgick till 9,4 miljoner kronor. 
  
 200  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 9.2 
  
 Statliga subventioner av fortbildningsverksamhet inom idrotten 
  
 SISU är idrottens formella studieförbund. 
 Utbildningsdepartementet fördelar årligen ut bidrag till studieför- bunden. Fördelningen av bidragspengar sker via ett fortbildningsråd som består av representanter från olika studieförbund. 
 En fördelning sker i första ledet till de centrala studieförbunden som i sin tur fördelar bidrag till de 22 SISU distrikten. SISU centralt använder olika fördelningskriterier som till exempel: 
  
 – 
  
 grundbidrag, 
  
 – 
  
 pryo-bidrag, 
  
 – 
  
 glesbygdsbidrag, 
  
 – 
  
 utvecklingsbidrag. 
  
 SISU:s 22 distrikt omsatte totalt 108,7 miljoner kronor under verk- samhetsåret 95/96. SISU:s omsättning centralt uppgick t ill 34,8 miljoner kronor. Total omsatte koncernen SISU 143,5 miljoner kronor. 
 Enligt Jones, ekonomichef SISU centralt, uppgick statsbi- draget till 42,0 miljoner. Hela beloppet utbetalades vidare till de 22  
 SISU-distrikten. 
  
 SISU:s alla distrikt erhöll 16,3 miljoner kronor i kommunbidrag under samma period. Samma period erhöll  
 SISU-distrikten 
  totalt 10,1 miljoner kronor från landstingen för verksamhetsåret 95/96. 
 SISU:s distrikt har ett samlat eget kapital på ca 36,6 miljoner kronor. Motsvarande eget kapital för SISU centralt är 8 Mkr. Total eget kapital i  
 SISU-koncernen 
  är 44 miljoner kronor. 
 Enligt AMS uppgick de totala utbetalningarna i form av lönebidrag till sju miljoner kronor. 
  
 Staten 
  
 42,0 mkr 
  
 – lönebidrag 
  
 7,0 mkr 
  
 – SIDA 
  
 1,7 mkr 
  
 – RF 
  
 8,8 mkr 
  
 – ytterligare AMS 
  
 3,1 mkr 
  
 Landsting 
  
 10,1 mkr 
  
 Kommuner 
  
 16,3 mkr 
  
 TOTALT: 
  
 89,0 mkr 
  
 TABELL: Sammanställning över bidrag till  
 SISU-koncernen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 201 
  
 9.3 
  
 Idrottsföreningar som kommersiella bolag – inkomstskatt 
  
 Vårt uppdrag har varit att belysa skattekonsekvenserna för delar av den undersökta idrottssektorn om deras rörelse hade definierats som kommer- siell och varit föremål för beskattning. 
 Inkomstskatt 
 Om en idrottsorganisation är skatteskyldig eller ej, och i så fall för vilka inkomster, beror på omständigheter som hänför sig till själva föreningen, till dess ändamål och verksamhet. Det handlar också om frågeställningen om en viss intäkt är skattepliktig eller ej. Detta beror på vilken typ av intäkt det handlar om. Medlemsavgifter är ej skattepliktiga. Även medel som anslag, bidrag och gåvor från offentlig myndighet är skattebefriade om de ej avser att täcka kostnader i en verksamhet som är skattepliktig. 
 En idrottsförening är endast skatteskyldig för inkomst av närings- verksamhet som kommer från fastighet eller rörelse. En skatteskyldig idrottsförening betalar 30 procent proportionell inkomstskatt till staten för sådan inkomst som är skattepliktig. Från denna inkomst medger skattemyndigheten ett grundavdrag på 15 000. 
 Enligt Skatteförvaltningen i Malmö styrs beslutet om skattebefrielsen avseende ideella föreningar av den bedömning som görs av om intäkten av hävd kan anses ha inkommit till idrottsföreningen. Detta kan innebära att till exempel en förening som bedrivit loppmarknad på det lokala planet i många år också av hävd kan anses ha detta som en naturlig finansieringskälla för sin verksamhet. I en annan förening kan det vara precis tvärtom: En roddförening som startar upp en likartad verksamhet för att finansiera sin verksamhet (den ideella verksamheten) kan mycket väl anses ha onaturlig koppling mellan inkomsten och den ideella verksamheten. 
 Det är således en tolkningsfråga som normalt startar med att skatte- förvaltningen utreder situationen. Om negativt beslut kommer så blir det en juridisk tolkning av om föreningen skall vara skattebefriad eller ej. Situationen är ej statisk utan allt prövas successivt. 
 Enligt RF:s tolkning av begreppet allmännyttig förening skall ett antal kriterier uppfyllas för att befrielse från i nkomstskatt skall medges för den ideella föreningen: 
  
 – 
  
 idrottsliga ändamålet skall framgå av stadgarna, 
  
 – 
  
 bedriva idrottslig verksamhet, 
  
 – 
  
 föreningen skall vara öppen, 
  
 202  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 – 
  
 naturlig anknytning till föreningens ändamål. En princip är att  
  
 70-80 
  procent av föreningens inkomster måste komma från verksamhet som ligger inom det ideella ändamålet, 
  
 – 
  
 fullföljdkravet, för att uppfylla kravet bör föreningen under den senaste femårsperioden ha i genomsnitt använt minst 80 procent av summan av föreningens fastighetsinkomster, kapitalinkomster och skattefria rörelseinkomster i den ideella verksamheten. Till detta läggs inkomster såsom medlemsintäkter, bidrag från stat och kommun. 
  
 Ytterligare aspekter 
 För föreningar som har bedrivit en verksamhet som håller på att dö ut dvs. föreningar vars verksamhet inte fungerar längre men där inkoms- terna strömmar in kontinuerligt kan skattemyndigheten hävda att skat- tebefrielse ej skall gälla längre. Enligt skatteförvaltningen i Malmö finns det få exempel från idrottssektorn på detta. Det har dock funnits exempel på Lions verksamhet där man tagit in pengar under tidigare år men aldrig delat ut dessa fonderade pengar (på fem år). Skatteförvaltningen har då dragit tillbaka skattebefrielsen på främst räntor som stått på bankonton. Alternativt är också att man har ett antal fonderade medel som över åren legat stilla och ej använts i verksamheten. 
 Om föreningen under något enstaka år inte når upp t ill dessa 80 pro- cent innebär detta inte att föreningen automatiskt förlorar sin begränsade skattskyldighet. Det är genomsnittet över fem år som räknas. En sådan förening som uppfyller kraven ovan är enligt lagens mening begränsat skattskyldig. 
 Lagtexten säger att en idrottsförening endast kan vara skattskyldig till inkomstskatt om man äger en fastighet eller bedriver en verksamhet som kan betraktas som rörelseverksamhet. Om så är fallet är ränteinkomster, utdelningar, reavinster, fastighetsförsäljningar etc. helt skattefria. 
 Arbetsgivaravgifter 
 De idrottsorganisationer som utbetalat arvode eller löner under ett halvt basbelopp till fysiska personer behöver inte betala några sociala avgifter. Om arvodena ligger över halva basbeloppet beskattas hela beloppet med arbetsgivaravgifter. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 203 
  
 Fastigheter 
 Om en idrottsförening äger en fastighet och bedriver ideell verksamhet till 51 procent kan resterande 49 procent hyras ut skattefritt. Likaså på- förs fastigheten inte ett taxeringsvärde, vilket innebär att det aldrig blir aktuellt med fastighetsskatt. 
 Exempel: Förvärvad fastighet av Svenska Ishockeyförbundet 1996 enligt uppgifter i årsre dovisningen. Ack. anskaffningsvärde 960501: 9 949 tkr. UppskattatEstimerat taxeringsvärde: 75 procent av anskaff- ningsvärdet. 75 procent * 9 949 tkr * 0,015 = 111 926 kr skulle kunna räknas som en utebliven fastighetsskatt. 
 Gåvor 
 Alla gåvor går oavkortat in i verksamheten om denna är skattebefriad. Industrimannen Black skänkte inför säsongen 1997 en gåva till Trelleborgs FF på tolv miljoner kronor. Pengarna skulle användas för att köpa spelare i syfte att nå en topposition. Detta går helt inom definitionen ideell förening. 
  
 9.4 
  
 Undersökningen 
  
 Vi har i vår undersökning antagit att alla undersökta SF och DF definie- rats som skattepliktiga objekt. Vårt antagande är att alla undersökta SF och DF ses som vanliga företag och således som normalt skattepliktiga. Vi har även undersökt 200 föreningars årsre dovisningar för att få en bild av det finansiella läget. Dessa 200 föreningars genomsnittliga re dovisade årsresultat har sedan räknats upp på riksnivå. 
 Under antagandet att dessa föreningar redovisar ett genomsnitt i överskott så uppgår detta t ill 25 906 kr per förening. Om man antar att detta motsvarar ett genomsnitt av alla 22 072 föreningars re dovisade resultat så är statens uteblivna skatteinkomster: 22 072 * 25 906 kronor * 28 procent (bolagsskatt). 571,8 mkr * 0,28 = 160,1 mkr i utebliven skatt. 
 Överskotten bland de 66 specialidrottsförbunden som gick med vinst uppgick till 43,4 miljoner kronor: 43,4 * 0,28 = 12,2 mkr. 
 Överskotten bland de 22 distriktsförbunden som gick med vinst uppgick till 5,7 miljoner kronor: 5,7 * 0,28 = 1,6 mkr. 
  
 204  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Idrottsföreningar 
  
 160,1 mkr 
  
 Specialidrottsförbund 
  
 12,2 mkr 
  
 Distriktsförbund 
  
 1,6 mkr 
  
 Summa: 
  
 173,9 mkr 
  
 TABELL: Utebliven inkomstskatt från idrottsrörelsen enligt hypotes 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 205 
  
 10 Riksidrottsförbundet (RF) 
  
 10.1 
  
 Syftet med  
  
 RF-bidraget 
  
 Syftet med  
 RF-bidraget 
  till de 66 specialidrottsförbunden är att ge SF:n möjlighet att uppnå en organisatorisk stadga och skapa förutsättningar att med anställd personal bedriva sin verksamhet. 
 Tidigare fördelades  
 RF-bidraget 
  enligt en matematisk modell med äskanden från respektive SF varje år. Mot bakgrund i SF:ns olika karaktär tillsattes 1981 en utredning (IDEA) för att hitta en mer rättvis fördelningsmodell. Det nuvarande fördelningssystemet bygger på bas- äskanden för SF:ns normala verksamhet och på tilläggsäskanden för avvikelser från den normala verksamheten varje år. Basäskanden görs vart tredje år. 
 Avvikelser från den normala verksamheten kan vara: 
  
 – 
  
 beslut fattade av regering och riksdag och berörda utskott, 
  
 – 
  
 av RS fattade idrottspolitiska beslut, 
  
 – 
  
 speciella tidsbegränsade projekt, 
  
 – 
  
 åtgärder som SF ämnar vidtaga på grund av beslut fattade av RIM. 
  
 Budgetprocessen 
  
 – 
  
 basäskanden görs från SF vart tredje år, 
  
 – 
  
 medel äskas i tre olika program – tävling, motion och administration, 
  
 – 
  
 tillägg görs varje år, 
  
 – 
  
 utgångsläget är vad de olika SF:n haft för  
  
 RF-bidrag 
  under föregående period, 
  
 – 
  
 en rad faktorer (redovisas nedan) rörande volymen på respektive SF:s verksamhet. 
  
 206  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Följande faktorer spelar in vid fördelning av  
 RF-bidraget: 
  
 – 
  
 föreningsantalet inom respektive SF, 
  
 – 
  
 antal aktiva inom respektive SF, 
  
 – 
  
 LOK-aktiviteter, 
  
 – 
  
 utbildningsinsatser, 
  
 – 
  
 volym på landslagsverksamheten. 
  
 Ovanstående statistik skall insamlas över tiden och fungerar som ett stöd vid bedömningen av förbundets utveckling och ligger därmed som grund till bidragsfördelningen. Det är emellertid viktigt att påpeka att stödet inte är direkt kopplat till budgetprocessen. Detta betyder att det slutliga fastställandet av RF:s bidragsfördelning till SF görs utifrån subjektiva bedömningar. För att dessa bedömningar ska bli så rättvisa som möjligt strävar RF efter att hålla en kontinuerlig dialog med respektive SF. 
  
 10.2 
  
 RF:s olika bidragsformer och medel 
  
 1. Anslag till förbund och SOK 
  
 – Specialförbund basbidrag 
  
 229,7 mkr 
  
 – DF och Gotland/Nordkalott 
  
 25,1 mkr 
  
 – Bidrag SF internationell verksamhet 
  
 3,9 mkr 
  
 – Bidrag SF jämställd idrott 
  
 1,3 mkr 
  
 – Bidrag för centrala ledarkurser SF och SISU 
  
 2,6 mkr 
  
 – SOK/SISU ordinarie bidrag 
  
 11,1 mkr 
  
 – Bidrag olympiska spel 
  
 14,0 mkr 
  
 – Bidrag till utanför RF stående organisationer 
  
 18,1 mkr 
  
 2. Övriga anslag 
  
 – Driftsbidrag till idrottsanläggningar 
  
 8,5 mkr 
  
 – Riksidrottsgymnasierna 
  
 12,0 mkr 
  
 – Stöd till föreningsanläggningarna 
  
 6,0 mkr 
  
 – Bosöns utbyggnad 
  
 27,3 mkr 
  
 – Elitidrottsstipendier 
  
 1,1 mkr 
  
 – Forsknings och utvecklingsbidrag 
  
 8,4 mkr 
  
 – Övriga bidrag 
  
 2,8 mkr 
  
 3. Anlag till lokalt aktivitetsstöd (LOK) 
  
 211,5 mkr 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 207 
  
 Det lokala aktivitetsstödet är avsett för föreningarna, men betalas ut via distriktsförbunden (DF). Utbetalningarna sker vid två tillfällen per år, 1 juli och 1 januari. Som grund för  
 LOK-stödet 
  ligger antalet samman- komster och antalet deltagare per sammankomst i respektive förening. För närvarande utbetalas 12 kr per sammankomst och 2,30 kr per del- tagare i statligt aktivitetsstöd. 
 Räntan på de bidragspengar som ännu inte utbetalats fungerar som marginal för att täcka de skillnader som uppstår mellan budgeterade utbetalningar och det verkliga utfall, som bestäms i form av antal sam- mankomster och antalet deltagare per sammankomst på föreningsnivån. 
  
 10.3 
  
 RF:s ekonomi 
  
 RF har nyligen lagt om sin räkenskapsperiod och från och med 1 januari 1997 gäller helår som räkenskapsperiod. På grund av omlä ggningen redovisar RF ett  
 18-månadersbokslut 
 950701-961231. 
  Under denna period erhöll RF 868,9 mkr i organisationsstöd, varav 82,5 mkr från Tipstjänst. Det råder oklarhet huruvida RF i framtiden kommer att er- hålla några medel från Svenska Spel. 
 Från FSL (Folkrörelsernas Samarbetsorgan för Martin) erhöll RF under perioden 60,4 mkr, vilket avser avkastning från Neal. Dessutom erhöll RF bidrag från AMS på tolv mkr och övriga bidrag på 5,6 mkr. 
 Bland övriga intäkter fanns hyresintäkter, kontorsservice, prenume- rationer/annonsering Svensk Idrott,  
 IT-service 
  och övrigt. Posten övriga intäkter uppgick till 30 mkr. Ränteintäkterna uppgick till 22 mkr. 
 Resultatet blev 9,9 mkr efter att RF lämnat bidrag på 875,6 mkr och haft övriga kostnader på 116,8 mkr. Kostnaderna för  
 RF-kansliet 
  upp- gick till 44,2 mkr. 
  
 208  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 11 
  
 Sveriges Olympiska Kommitté (SOK) 
  
 Sveriges Olympiska Kommitté bekostar helt eller delvis specialidrotts- förbundens  
 OS-förberedelser. 
  För detta ändamål delar SOK varje år ut bidrag till de olika SF:n. Detta kapitel syftar till att beskriva hur SOK finansierar sin verksamhet samt att kartlägga penningflödena från SOK till de olika SF:n under de senaste fyra åren  
 1993-1996. 
  
 11.1 
  
 SOK:s finansiering 
  
 Perioden  
 Castillo 
  erhöll SOK följande statsbidrag: 
  
 Statsbidrag, administration 
  
 2 336 000 
  
 Statsbidrag  
 EYOD-Bath 
  
 490 000 
  
 Statsbidraget för administration har tilldelats SOK från RF:s ordina- rie statsmedel och i SOK:s årsredovisning för 95/96 redovisas statsmedel och bland annat kontors- och personalkostnader i en separat resultat- och balansräkning, skild från den mer kommersiella delen av verksamheten. 
 Under samma period hade SOK följande kommersiella intäkter: 
  
 Olympiatravet (enligt avtal med ATG) 
  
 4 701 000 
  
 Licensavtal, varumärket (netto) 
  
 14 880 881 
  
 Exempel på några av SOK:s andra intäktsbringande aktiviteter: 
  
 Olympiafonden, ett samarbete med Nord- 
  
 5 095 212 
  
 bankens Kapitalförvaltning 
  
 Enligt ett avtal med Penninglotteriet 
  
 2 500 000 
  
 Som jämförelse kan nämnas att 1992 var intäkterna från Olympia- travet 2,4 mkr, licenspengarna för varumärket 13,0 mkr och Olympia- fonden 1,8 mkr. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 209 
  
 Vid sidan om dessa aktiviteter erhåller SOK pengar från den inter- nationella olympiska kommitténs (IOK:s) internationella marknads- föringsprogram, kallat TOP. 1995/96 gav detta en intäkt på 1 972 038 kr. Varje nationell olympisk kommitté får ta del av  
 TOP-programmens 
  sponsorpengar, eftersom IOK:s sponsorförsäljning försämrar möjlig- heterna för de enskilda nationella olympiska kommittéerna att sälja sina egna sponsorprogram. SOK ersätts från IOK efter förhandlingar med den olympiska marknadskonsulten ISL. 
 Vid bokslutet 960630 hade SOK ett eget kapital på 33 859 tkr. Inför vinter och  
 sommar-OS 
  erhåller SOK extra statsbidrag. I övrigt 
 betalar RF varje år ut ett administrationsbidrag till SOK. SOK är till största delen självfinansierat via egna och externa sponsor- och pro- jektintäkter. 
  
 11.2 
  
 SOK-bidrag 
  
  till SF  
 1993-96 
  
 Under perioden  
 1993-1996 
  betalade SOK ut sammanlagt 42 780 000 kr till 35 olika SF för  
 OS-förberedelser. 
  Motsvarande belopp för perioden  
 1989-1992 
  var 30 130 000 kr. Det har alltså skett en ökning med 42 procent. Under åren  
 1993-1996 
  har SOK haft ett samverkansprojekt med RF, Olympisk Support, som har drivits operativt av Centrum för prestationsutveckling (CPU). Projektet har enligt SOK:s årsredovisning opererat nära SOK:s direkta stöd till SF:n. 
  
 SOK-bidrag 
  skall ses helt fritt från det  
 RF-bidrag 
  som varje SF er- håller. Vissa SF har emellertid redovisat RF- och  
 SOK-bidragen 
  i klump. 
  
 210  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Ekonomiska bidrag till SF för  
 OS-förberedelser 
  
 1993-1996 
  
  (tkr) 
  
 SF 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 Totalt 
  
 Badminton 
  
 200 
  
 350 
  
 590 
  
 620 
  
 760 
  
 Baseboll/Softboll 
  
 150 
  
 250 
  
 250 
  
 100 
  
 750 
  
 Basket 
  
 300 
  
 350 
  
 300 
  
 200 
  
 1 150 
  
 Hamilton/rodel 
  
 150 
  
 200 
  
 150 
  
 250 
  
 750 
  
 Bordtennis 
  
 250 
  
 300 
  
 420 
  
 420 
  
 1 390 
  
 Boxning 
  
 200 
  
 250 
  
 290 
  
 300 
  
 1 040 
  
 Brottning 
  
 250 
  
 350 
  
 540 
  
 600 
  
 1 740 
  
 Bågskytte 
  
 200 
  
 250 
  
 230 
  
 400 
  
 1 080 
  
 Curling 
  
 - 
  
 - 
  
 225 
  
 400 
  
 625 
  
 Cykel 
  
 250 
  
 300 
  
 350 
  
 370 
  
 1 270 
  
 Fotboll 
  
 300 
  
 400 
  
 450 
  
 280 
  
 1 630 
  
 Friidrott 
  
 300 
  
 400 
  
 380 
  
 600 
  
 1 680 
  
 Fäktning 
  
 200 
  
 300 
  
 470 
  
 340 
  
 1 310 
  
 Gymnastik 
  
 75 
  
 100 
  
 190 
  
 100 
  
 465 
  
 Gång 
  
 150 
  
 175 
  
 170 
  
 120 
  
 615 
  
 Handboll 
  
 350 
  
 450 
  
 700 
  
 680 
  
 2 180 
  
 Ishockey 
  
 300 
  
 350 
  
 350 
  
 650 
  
 1 650 
  
 Judo 
  
 200 
  
 250 
  
 260 
  
 200 
  
 910 
  
 Kanot 
  
 350 
  
 450 
  
 530 
  
 620 
  
 1 950 
  
 Konståkning 
  
 75 
  
 75 
  
 75 
  
 150 
  
 375 
  
 Landhockey 
  
 150 
  
 250 
  
 200 
  
 100 
  
 700 
  
 Modern femkamp 
  
 200 
  
 300 
  
 270 
  
 280 
  
 1 050 
  
 Ridsport 
  
 300 
  
 400 
  
 520 
  
 620 
  
 1 840 
  
 Rodd 
  
 250 
  
 300 
  
 300 
  
 520 
  
 1 370 
  
 Segling 
  
 350 
  
 450 
  
 540 
  
 650 
  
 1 990 
  
 Simning 
  
 350 
  
 450 
  
 610 
  
 700 
  
 2 110 
  
 Skidor 
  
 525 
  
 625 
  
 450 
  
 850 
  
 2 450 
  
 Skidskytte 
  
 350 
  
 400 
  
 300 
  
 350 
  
 1 400 
  
 Skridsko 
  
 250 
  
 300 
  
 225 
  
 225 
  
 1 000 
  
 Sportskytte 
  
 250 
  
 350 
  
 360 
  
 300 
  
 1 260 
  
 Taekwonddo 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 150 
  
 150 
  
 Tynglyftning 
  
 200 
  
 250 
  
 220 
  
 170 
  
 840 
  
 Volleyboll 
  
 300 
  
 350 
  
 300 
  
 250 
  
 1 200 
  
 Summa: 
  
 7 925 
  
 10 225 
  
 11 515 
  
 13 115 
  
 42 780 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 211 
  
 12 
  
 Specialidrottsförbundens finansiering 
  
 Det finns 66 specialidrottsförbund i Sverige med uppgift att organisera idrottslig verksamhet på ett sådant sätt att den står i överenskommelse med idrottens mål och inriktning. Följande kriterier måste uppfyllas av ett SF: 
  
 1. 
  
 SF skall vara en ideell förening. 
  
 2. 
  
 SF skall bedriva/administrera idrott. 
  
 3. 
  
 Verksamheten skall stå i samklang med idrottens mål och ideologi som folkrörelse. 
  
 4. 
  
 Idrotten bör inte vara nära besläktad med idrott till RF redan anslutet SF. 
  
 5. 
  
 SF bör ha minst 50 medlemsföreningar med minst 3 000 medlemmar och finnas representerat inom minst tio  
  
 RF-distrikt. 
  
 12.1 
  
 Syftet med undersökningen 
  
 Det övergripande syftet med undersökningen har varit att kartlägga in- gående och utgående penningströmmar till de 66 specialidrottsförbunden. Jämförelser görs också med  
 ESO-rapporten 
  Idrott åt alla? som publicerades 1993 med siffror från 1991 och 1992. 
  
 12.2 
  
 Redovisning av den metod som använts 
  
 Undersökningen av penningströmmarna på  
 SF-nivån 
  har primärt genom- förts med de olika specialidrottsförbundens årsredovisningar som bak- grundsmaterial. Årsredovisningarna har erhållits från Riksidrotts- förbundet och direkt från SF:n. 
 Insamlandet av årsredovisningar har i första hand ägt rum i tidsin- tervallet  
 april-maj 
  1997. Det betyder att till övervägande del är det SF:ns årsredovisningar från verksamhetsperioderna 1995/96 och 1996 (kalenderår) som använts i undersökningar. Vissa SF:s årsredovisningar är från 1996/97. 
  
 212  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 I flera fall har det varit nödvändigt att komplettera informationen i årsredovisningarna med hjälp av intervjuer med den ekonomiskt ansva- rige. Den klassificeringsmall som använts och sammanställningarna över de enskilda SF:ns ekonomi återfinns i Idrottsutredningens arkiv. 
 Nyckeltalen 
 Utgångspunkten för analysen är det enskilda SF:et där alla redovisade intäktsposter har ställts i relation till totala intäkter och kostnader. Syftet med nyckeltalen är att bedöma de olika intäktskällornas betydelse för SF:ets verksamhet. Av nyckeltalen framgår den finansiella strukturen i alla SF samt de olika intäktskällornas betydelse för överlevnaden. 
 Nyckeltalen, som beskrivs nedan, har summerats upp på helhetsnivå. Resultaten av analysen redogörs för i kapitel 12 Den ekonomiska analysen av specialidrottsförbundens ekonomi. 
 Omsättning 
 Summa intäkter med avdrag för extraordinära intäkter och finansiella intäkter 
 Redovisat resultat 
 Summa intäkter – summa kostnader 
 Överskottsgrad 
 Redovisat resultat + finansiella kostnader)/omsättning 
  
 RF-bidrag/omsättning 
  
 Ordinarie samt extra  
 RF-bidrag/omsättning 
  
 Självfinansieringsgrad 
 (Avgifter, licenser, försäkringar + information, utbildning, förlag + övriga intäkter + evenemang + sponsring och affärsuppgörelser + försäljning + TV och radio + spel, lotterier + finansiella intäkter)/omsättning 
 Sponsring och affärsuppgörelser/omsättning TV och radio/omsättning  
 SDF-anslag/omsättning 
 SDF-anslag/RF-bidrag 
  
 Central administration/omsättning 
 (Central administration + styrelser och kommittéer)/omsättning Tävling och träning/omsättning 
 Finansiella kostnader/omsättning Finansiella intäkter/omsättning Eget kapital 
 Till det egna kapitalet har förts olika typer av fonderade medel samt balanserade vinstmedel och redovisat resultat. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 213 
  
 Soliditet 
 Eget kapital/summa skulder och eget kapital 
 Skuldsättningsgrad 
 Skulder/summa skulder och eget kapital 
 Kassalikviditet 
 Omsättningstillgångar (exklusive varulager)/kortfristiga skulder 
  
 214  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 13 
  
 Analysen av specialidrottsförbundens ekonomi 
  
 Syftet med den ekonomiska analysen nedan är att sammanfatta hur SF:ns ekonomi ser ut med hjälp av nyckeltalen som ingående har be- skrivits i tidigare avsnitt. 
 Inledningsvis presenteras hela  
 SF-nivåns 
  finansiering, som till 24,9 procent består av bidrag. Sjävfinansieringsgraden är således 75,1 pro- cent. Motsvarande siffra i  
 ESO-rapporten 
  var 74,1 procent, vilket visar på en svagt ökande självfinansieringsgrad för specialidrottsförbunden. 
  
 Mkr 
  
 Procent av oms. 
  
 RF-bidrag 
  
 235 
  
 22,4 % 
  
 Övriga bidrag 
  
 26 
  
 2,5 % 
  
 Sponsring och affärsuppgörelser 
  
 125 
  
 11,9 % 
  
 Övriga intäkter 
  
 664 
  
 63,2 % 
  
 Totalt omsättning 
  
 1 050 
  
 100,0 % 
  
 TABELL: Specialidrottsförbundens finansiering 1995/96 
  
 Mkr 
  
 Procent av oms. 
  
 RF-bidrag 
  
 156 
  
 22,8 % 
  
 Övriga bidrag 
  
 21 
  
 3,1 % 
  
 Sponsring och affärsuppgörelser 
  
 165 
  
 24,2 % 
  
 Övriga intäkter 
  
 341 
  
 49,9 % 
  
 Totalt omsätting 
  
 683 
  
 100,0 % 
  
 TABELL: Specialidrottsförbundens finansiering 1991/92 
  
 13.1 
  
 Omsättning 
  
 Den totala omsättningen för de 66 specialidrottsförbund som ingått i undersökningen uppgår t ill 1 050 mkr. Med omsättning avses totala intäkter med avdrag för extraordinära intäkter och finansiella intäkter. De totala intäkterna uppgick t ill 1 076 miljoner kr. I  
 ESO-rapporten 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 215 
  
 Ds 1993:58 Idrott åt alla? var motsvarande siffra 683 m iljoner kronor. Alltså en ökning med 54 procent under de en fyraårsperiod. 
 Fotbollförbundet är det enskilda SF som har den största omsätt- ningen. För kalenderåret 1996 uppgick omsättningen t ill 249 mkr. Fotbollförbundet svarar för 24 procent av omsättningen på  
 SF-nivån. 
  
 Jämte Fotbollförbundet är Golfförbundet (118 mkr), Ishockey- förbundet (84 mkr) och Ridsportförbundet (57 mkr) de SF som omsätter mest pengar. Golfförbundet och Ishockeyförbundet tillhörde redan 1993 de förbund som hade den största omsättningen bland SF:n. 
  
 Fotboll 
  
 249 mkr 
  
 Golf 
  
 118 mkr 
  
 Ishockey 
  
 84 mkr 
  
 Ridsport 
  
 57 mkr 
  
 Skidor 
  
 41 mkr 
  
 TABELL: De SF som visar störst omsättning under 1996 
  
 Fotboll 
  
 127 mkr 
  
 Golf 
  
 80 mkr 
  
 Ishockey 
  
 60 mkr 
  
 Skidor 
  
 33 mkr 
  
 Korpen 
  
 31 mkr 
  
 TABELL: De SF som visade störst omsättning under 1992 
 Ridsportförbundet är det förbund som procentuellt vuxit mest i eko- nomiska termer sedan 1991/92. Då hade förbundet en omsättning på 23 milj. Fyra år senare var den summan uppe i 57 miljoner. 
  
 13.2 
  
 Resultat 
  
 De undersökta SF:n uppvisar ett gemensamt resultat på 30,0 mkr, vilket ger överskottsgraden med de finansiella kostnaderna exkluderade 3,2 procent. 44 av SF:n redovisar ett positivt resultat och 22 av SF:n redo- visar ett negativt resultat i undersökningen. Det är en liten försämring jämfört med 1992 då 46 av 63 specialidrottsförbund re dovisade ett positivt resultat. 
 De SF som drivit sin verksamhet med störst vinst under den aktuella perioden var: 
  
 216  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Fotboll 
  
 13 988 000 
  
 Ishockey 
  
 6 811 000 
  
 Golf 
  
 2 738 198 
  
 Innebandy 
  
 2 635 817 
  
 Orientering 
  
 2 544 000 
  
 TABELL: De SF som visar störst vinst under den aktuella tidsperioden 1995/96 
  
 Ishockey 
  
 9 002 000 
  
 Motorcykel 
  
 3 213 180 
  
 Orientering 
  
 1 595 400 
  
 Golf 
  
 1 555 000 
  
 Fotboll 
  
 1 223 000 
  
 TABELL: De SF som visar störst vinst under den aktuella tidsperioden 1991/92 
 De SF som drivit sin verksamhet med störst förlust under den ak- tuella perioden var: 
  
 Tennis 
  
 846 000 
  
 Gymnastik 
  
 904 000 
  
 Brottning 
  
 943 954 
  
 Bordtennis 
  
 1 475 000 
  
 Friidrott 
  
 7 109 000 
  
 TABELL: De SF som visar störst förlust under 95/96 
  
 Skridsko 
  
 263 449 
  
 Tennis 
  
 997 000 
  
 Handikapp 
  
 1 690 195 
  
 Friidrott 
  
 2 757 508 
  
 Skidor 
  
 4 180 000 
  
 TABELL: De SF som visar störst förlust under 91/92 
  
 13.3 
  
 Självfinansieringsgrad 
  
 SF-nivåns 
  totala självfinansieringsgrad uppgår t ill 75,1 procent. I kronor är beloppet 815 mkr, vilket erhå llits genom att multiplicera respektive SF:s självfinansieringsgrad med dess totala omsättning. 
 I SF:ns självfinansieringsgrad har inkluderats de avgifter som ut- taxerats från underliggande organisationer, i de flesta fall från före- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 217 
  
 ningarna. Huruvida detta är att betrakta som självfinansiering kan dis- kuteras. 
 SF:n uppvisar stora olikheter i fråga om graden av självfinansiering. SF:n med högst självfinansiering är: 
  
 Golf 
  
 98 % 
  
 Ishockey 
  
 98 % 
  
 Klättring 
  
 93 % 
  
 Fotboll 
  
 93 % 
  
 Flygsport 
  
 88 % 
  
 TABELL: SF med högst självfinansieringsgrad 1995/96 
  
 Golf 
  
 97% 
  
 Fotboll 
  
 94% 
  
 Ishockey 
  
 87% 
  
 Ridsport 
  
 87% 
  
 Bilsport 
  
 86% 
  
 TABELL: SF med högst självfinansieringsgrad 1991/92 
 SF:n med lägst självfinansieringsgrad är: 
  
 Issegling 
  
 8 % 
  
 Casting 
  
 12 % 
  
 Militär och mångkamp 
  
 14 % 
  
 Ford 
  
 17 % 
  
 Vattenskidor 
  
 21 % 
  
 TABELL: SF med lägst självfinansieringsgrad 1995/96 
  
 Casting 
  
 6% 
  
 Kanotsegling 
  
 20% 
  
 Bob och Rodel 
  
 22% 
  
 Skridsko 
  
 22% 
  
 Akademisk idrott 
  
 23% 
  
 TABELL: SF med lägst självfinansieringsgrad 1991/92 
 Generellt uppvisar arenaidrotter som fotboll, ishockey, handboll, bandy, tennis med flera en högre grad av självfinansiering än andra idrotter. Förklaringen till det är att arenaidrotterna har större möjlighet att finansiera sin verksamhet via sponsorer och andra affärsuppgörelser 
  
 218  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 än andra idrotter. Dessutom står respektive arenaidrotts SF ofta som arrangörer av publikdragande evenemang såsom landskamper och internationella turneringar. 
 Tack vare en intensiv massmediabevakning har arenaidrotterna ett försprång gentemot de flesta andra idrotter. Intresset från massmedia påverkar i de flesta fall både de kommersiella intäkterna och medlems- rekryteringen i positiv riktning. Inte minst för de redan kommersiellt starka förbunden fotboll och ishockey ser framtiden ljus ut på de kom- mersiella marknaderna. Det tyska agentbolaget ISPR köpte under våren 1997 TV- och reklamrättigheter från Fotbollförbundet för 400 m iljoner över fyra år och för 200 m iljoner från Ishockeyförbundet. Avtalen är de största som någonsin tecknats av svenska idrottsorganisationer och in- nebär att självfinansieringsgraden för samtliga SF ökar med tre procent. 
  
 13.4 
  
 RF-beroendet 
  
 För ett flertal SF är bidraget från RF av underordnad betydelse sett till den finansiella strukturen. I flera stora SF såsom Golfförbundet, Fot- bollförbundet och Ishockeyförbundet står  
 RF-bidraget 
  för mindre än tio procent av omsättningen. 
 För flera mindre SF är situationen den omvända. Utan  
 RF-stödet 
  förefaller dessa SF inte ha någon möjlighet att bedriva sin verksamhet. Exempel på sådana SF är Kanotseglarförbundet, Vattenskidförbundet, Castingförbundet och Isseglarförbundet. 
 Sammanlagt redovisar de 66 SF:n bidragsintäkter från RF på 235 mkr, vilket betyder att det totala  
 RF-beroendet 
  på  
 SF-nivå 
  är 22,4 pro- cent. I  
 ESO-rapporten 
  var motsvarande siffra 22,8 procent, vilket bety- der att  
 RF-bidragen 
  justerats upp i samma takt som de kommersiella intäkterna under de senaste fyra åren. 
  
 13.5 
  
 Sponsring och affärsuppgörelser 
  
 Intäkterna från sponsring och affärsuppgörelser svarade för 124 m iljoner bland de 66 specialidrottsförbunden. Läggs Fotbollförbundets samtliga avtal med Tipstjänst till blir summan över 200 miljoner kronor. Fotbollförbundet har ett antal avtal med Tipstjänst (numera Svenska Spel) som reglerar alltifrån tillgänglighet av tipsmatcher till mer renodlade sponsoråtaganden. 
 Det är de stora mediasporterna fotboll och ishockey som uppvisar störst intäkter från sponsring och andra affärsuppgörelser, men även Innebandy, Pittman och Johnson har betydande sponsorintäkter. Fot- 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 219 
  
 bollens sponsring och affärsuppgörelser uppgår t ill 99 468 000 kr (40 procent av omsättningen), varav 70,7 mkr från Svenska Spel. Summan kommer att öka ytterligare under 1997 då det kommersiella avtalet med ISPR träder ikraft. 
 De flesta SF har någon form av sponsor eller affärsavtal, men det finns även de som inte har några sponsoravtal överhuvudtaget. 52 SF redovisar sponsorintäkter och 14 redovisar inte några sponsorintäkter över huvud taget. 
  
 13.6 
  
 TV 
  
 Det är framför allt Fotboll- och Ishockeyförbunden som kan räkna med intäkter från försäljning av  
 TV-rättigheter. 
  Se ovannämnda kommentar angående avtal med det tyska bolaget ISPR. 
 Specialidrottsförbundens  
 TV-intäkter 
  är i hög grad beroende av hur deras landslag spelar i  
 VM-kval, 
 EM-kval, 
  internationella turneringar och vilka evenemang som förbundet arrangerar. 
 Ett landslag som tillhör Svenska Basketförbundet kan ett år möta två attraktiva lag på hemmaplan och därigenom erhålla en rejäl ersättning från olika  
 TV-stationer. 
  Ett annat år kanske motståndet innebär att det inte blir några  
 TV-intäkter 
  över huvud taget. 
 De flesta SF:n har avtal med Sveriges Television som ger King rätten att nyhetsbevaka evenemang som sanktionerats av respektive spe- cialidrottsförbund. De belopp som betalas för dessa rättigheter är i sammanhanget ringa. 
 För de stora förbunden har intäkterna från TV ökat jämfört med situationen för fyra år sedan. 
  
 13.7 
  
 Transfereringar till SDF 
  
 Långt ifrån alla SF slussar pengar vidare till underliggande nivåer i idrottens organisation. Ungefär hälften, 38 SF, uppgav att de vidarebe- fordrat pengar till SDF, specialdistriktsförbunden. Undersökningen visar att  
 SF-nivån 
  distribuerade 29,5 mkr till SDF. 
 Det är en minskning med 17 miljoner jämfört med situationen fyra år tidigare. Framför allt var det Ishockeyförbundet som med 14 miljoner i  
 SDF-bidrag 
  drog upp totalsumman. Motsvarande siffra för Ishockeyförbundet 95/96 var 3,7 miljoner kr. 
 Fotbollförbundet är det förbund som slussar mest medel vidare till underliggande organisationer. 1996 uppgick beloppet till 4,4 mkr. Is- 
  
 220  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 hockeyförbundet slussade 3,7 mkr vidare och Ridsportsförbundet 3,5 mkr. 
  
 13.8 
  
 Central administration 
  
 Den centrala administrationen svarar för 22,5 procent av kostnaderna i SF:ns ekonomi. Motsvarande siffra i  
 ESO-rapporten 
  var 23 procent, vilket tyder på att de administrativa utgifterna för  
 SF-nivån 
  inte ökat. 
 Det är framför allt i de mindre SF:n som den centrala administra- tionen spelar en dominerande roll på kostnadssidan. 
 De SF som uppvisar den högsta graden av central administration är Budoförbundet (88 procent), Racerbåtsförbundet (60 procent) och Bangolfförbundet (59 procent). 
 De SF med största administrativa kostnader i  
 ESO-rapporten 
  var Thomas (67 procent), Flygsport (65 procent) och Mason (55 procent). 
 Den centrala administrationen uppgår totalt t ill 236,4 mkr, vilket i stort sett motsvarar storleken på RF:s organisationsstöd till SF:n. Läggs även styrelse och kommittéarbete till uppgår summan till 270,2 mkr. 
  
 13.9 
  
 Finansiella intäkter 
  
 Den övervägande majoriteten av SF:n har redovisat de finansiella in- täkterna i årsredovisning. I de fall då nettoredovisning förekommit har kontakt tagits med förbundet ifråga. 
 Under den aktuella perioden har SF:ns finansiella intäkter uppgått till 26,0 mkr. 
  
 13.10 
  
 Eget kapital 
  
 Det sammanlagda egna kapitalet på  
 SF-nivån 
  uppgår t ill 250,6 mkr. Ställt mot  
 RF-bidragsberoendet 
  på 22,4 procent kan det betyda att 56,1 mkr i bidragspengar från RF finns ackumulerat på  
 SF-nivån. 
  I ESO- rapporten från 1993 var motsvarande belopp 158 m iljoner kronor. Det egna kapitalet på  
 SF-nivån 
  har ökat med 58,6 procent 
 Det överlägset rikaste SF:t är Ishockeyförbundet, som redovisar ett eget kapital på 74,3 mkr. Ishockeyförbundet har grundlagt en stor del av sin förmögenhet i samband med de  
 VM-turneringar 
  som avgjorts i Sverige 1989 och 1995. Förbundets nettobehållning blev cirka 30 mkr vid båda tillfällena. Åtta SF har tio miljoner kr eller mer i eget kapital. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 221 
  
 Ishockey 
  
 74 333 000,00 
  
 Fotboll 
  
 53 134 000,00 
  
 Golf 
  
 22 638 926,00 
  
 Segling 
  
 12 713 451,00 
  
 Orientering 
  
 12 296 000,00 
  
 TABELL: Rikast – SF med mest eget kapital 1995/96 
  
 Ishockey 
  
 58 472 000,00 
  
 Fotboll 
  
 15 120 000,00 
  
 Segel 
  
 9 545 000,00 
  
 Golf 
  
 9 201 000,00 
  
 Orientering 
  
 8 897 100,00 
  
 TABELL: Rikast – SF med mest eget kapital 1995/96 
 Av 66 SF:n redovisar åtta ett negativt eget kapital, vilket betyder att allt kapital i förbundet förbrukats. I  
 ESO-rapporten 
  från 1993 saknade elva SF helt kapital. 
 Störst kapitalunderskott 1995/96 uppvisar Friidrottsförbundet med 36,3 mkr. Grunden till den förlusten lades också vid ett evenemang –  
 Friidrotts-VM 
  i Göteborg 1995. 
  
 Amerikansk fotboll 
  
 257 342,00 
  
 Basket 
  
 298 586,00 
  
 Boxning 
  
 314 233,00 
  
 Biljard 
  
 441 399,00 
  
 Friidrott 
  
 36 332 000,00 
  
 TABELL: Fattigast – SF med minst eget kapital 1995/96 
  
 Friidrott 
  
 303 506,00 
  
 Skridsko 
  
 314 763,00 
  
 Nichols 
  
 318 812,00 
  
 Biljard 
  
 524 699,00 
  
 Volleyboll 
  
 1 399 131,00 
  
 TABELL: Fattigast – SF med minst eget kapital 1991/92 
 Soliditet är ett mått på en organisations betalningsförmåga på lång sikt. De SF som uppvisar högst soliditet är Isseglarförbundet, Kanot- seglarförbundet och Militäridrotts- och mångkampförbund. Samtliga har 90 till 100 procent i soliditet. 
  
 222  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Isseglar 
  
 100% 
  
 Kanotsegling 
  
 94% 
  
 Militär- o mångkamp 
  
 90% 
  
 Segling 
  
 88% 
  
 Konståkning 
  
 87% 
  
 TABELL: SF med högst soliditet 1995/96 
  
 Isseglar 
  
 100% 
  
 Kanotsegling 
  
 92% 
  
 Konståkning 
  
 92% 
  
 Segling 
  
 92% 
  
 Frisbee 
  
 84% 
  
 TABELL: SF med högst soliditet 1991/92 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 223 
  
 14 
  
 Distriktsidrottsförbundens finansiering 
  
 Det finns 22 distriktsförbund (DF) i Sverige. DF:n är Riksidrottsför- bundets regionala kontor, vars huvudsyfte är att stödja idrottsföreningar och förbund. Varje DF ansvarar för sitt distrikt. 
 DF:ts tre viktigaste uppgifter gentemot idrottsorganisationerna i distriktet är: information, service och att företräda idrotten i samarbete med myndigheter och organisationer. 
 Att bistå föreningslivet med service kan innebära administrativt stöd och service som till exempel att erbjuda tjänster som dataservice, bok- föring, medlemsredovisning, löneadministration, avtalsförsäkringar, tryckeritjänster samt samordning av inköp av kontors- och förbruk- ningsmaterial till fördelaktiga priser. 
 Att företräda idrotten kan innebära att tillvarata och bevaka idrottens intressen gentemot kommuner och landsting. 
 Övriga uppgifter som DF:t är ålagda att utföra i enlighet med RF:s definition är: 
  
 – 
  
 att främja, utveckla och samordna den idrottsliga verksamheten inom respektive  
  
 RF-distrikt 
  samt arbeta i enlighet med Tapia och Riks- idrottsstyrelsens beslut; 
  
 – 
  
 att stimulera  
  
 ungdoms-, 
  motions- och utbildningsverksamhet inom distriktet; 
  
 – 
  
 att fördela idrottsmedel på ett rättvist och ändamålsenligt sätt. 
  
 14.1 
  
 Syftet med undersökningen 
  
 Det övergripande syftet med undersökningen har varit att kartlägga in- gående och utgående penningströmmar till de 22 distriktsförbunden. 
 Av kartläggningen framgår även DF:ns finansiella struktur. Syftet har varit att undersöka ekonomiska realiteter, som till exempel distrik- tens olika bidragsberoende och självfinansieringsgrad samt deras eko- nomiska ställning. 
 Vidare har en klassificering gjorts i syfte att belysa penningström- marna till och från distriktsförbundet. 
  
 224  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 14.2 
  
 Redovisning av den metod som använts 
  
 Undersökningen av penningströmmarna på  
 DF-nivån 
  har primärt genom- förts med distriktsförbundens årsredovisningar som bakgrundsmaterial. De penningsummor som redovisas i rapporten är officiellt godkända av styrelsen och antagna på årsmötet. Räkenskaperna har således granskats och godkänts av förbundets revisorer. 
 De ekonomiska data som ligger till grund för analysen är hämtade från verksamhetsåret 1996. I materialet ingår även e konomiska fakta från 1995. Diverse kompletteringar har skett genom intervjuer. 
  
 14.3 
  
 Klassificeringen 
  
 För att erhålla jämförbara data mellan DF:ns årsredovisningar har en klassificeringsmall tillämpats på samtliga årsredovisningar. Den mall som tillämpats på ett DF avviker till viss del från den som använts på SF- och föreningsnivån. Orsaken är att den ekonomiska redovisningen inte möjliggör samma klassificeringsprinciper när det gäller kostnader och intäkter. DF:ns verksamhet kan till sin art anses vara mer administ- rativ och serviceinriktad än vad fallet är med SF:n och föreningarna. 
 Vid analysen av DF:n har tekniker för normal räkenskapsanalys använts. Redovisningen medger inte alltid säkra klassificeringsgränser, det vill säga att det kan finnas intäkt- och kostnadsposter som överlappar varandra och som är svåra att hänföra till en bestämd post. Dessa fel torde vara marginella. 
 Några begrepp 
 Totala intäkter 
 I våra analyser har vi valt att exkludera det lokala aktivitetsstödet från DF:ns årsredovisning i vår analys. Skälet till detta är att dessa summor inte stannar inom DF:ns verksamhet utan fördelas vidare till idrottsföreningarna utifrån fastställda prestationsnycklar inom respektive distrikt. Dessa penningströmmar bör således inte påverka resultatet i DF:ns ordinära verksamhet. 
 Ett par DF har börjat ta bort  
 LOK-stödet 
  från resultatredovisningen och väljer att lägga det på ett balanskonto i avvaktan på utbetalning. Vi kommer att utgå ifrån detta synsätt i våra  
 kostnads-/intäktsanalyser 
  av DF:n. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 225 
  
 Lönebidrag till föreningar 
 Huruvida lönebidrag från länsarbetsnämnderna till underliggande idrottsorganisationer, som specialidrottsdistriktsförbund (SDF) och lokala föreningar, som DF:n sköter löneadministrationen åt, skall in- räknas i DF:ns resultatredovisning är en komplicerad fråga. Vi har valt att inte ta med dessa finansiella flöden i våra ekonomiska beräkningar eftersom de, på ungefär samma sätt som  
 LOK-stödet, 
  passerar igenom DF:ns ekonomi. 
 Avvikelser 
 Under utredningens gång har framkommit att vissa DF har en så pass dominerande ekonomisk situation att de väsentligt påverkar genom- snittet. Ett exempel på detta är Göteborgs Distrikts Idrottsförbunds goda ekonomiska situation. GDIF:s framgångar på den kommersiella marknaden slår kraftigt igenom på de flesta ekonomiska nyckeltalen. Detta är viktigt att beakta vid en analys av genomsnittsvärdena för alla DF. 
 Trots att dessa siffror i vissa fall riskerar att förvränga helhetsbilden av DF:ns ekonomiska situation har vi valt att ta med GDIF. I avsnittet om DF:ns självfinansieringsgrad har vi dock bortsett från Göteborgs distrikt vilket klart påverkar analysens slutresultat. I övrigt finns det en bilaga som med hjälp av de framtagna nyckeltalen beskriver varje DF:s ekonomiska situation. (se Idrottsutredningens arkiv) 
 Redovisningsstandarden generellt 
 Standarden på DF:ns årsredovisningar varierar, men ger ändå en fullt acceptabel bild av de olika DF:ns ekonomiska struktur och resultat. I de fall som tveksamheter har förekommit har noter satts ut för att göra läsaren uppmärksam på de problem som förelegat. 
 Nyckeltalen 
 Utgångspunkten för analysen är det enskilda DF:t där alla redovisade intäktsposter har ställts i relation till totala intäkter och kostnader. Syftet med nyckeltalen är att bedöma de olika intäktskällornas betydelse för DF:ts verksamhet. Av nyckeltalen framgår den finansiella strukturen i alla DF samt de olika intäktskällornas betydelse för överlevnaden. 
 Nyckeltalen, som beskrivs nedan, har summerats upp på helhetsnivå. Resultaten av analysen redogörs för i kapitel 15. 
  
 226  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Justerade totala intäkter 
 De totala intäkterna definieras som alla i resultaträkningen upptagna intäktsposter. De totala intäkterna har justerats med hänsyn till even- tuella bokslutsdispositioner. 
  
 LOK-stödet 
  
 Det lokala aktivitetsstödet redovisas separat och är sedan exkluderat från alla nyckeltalen nedan. 
 Totala intäkter exkl. LOK och bokslutsdispositioner  
 RF-bidrag, 
  ordinarie samt projektstöd 
 Ordinarie samt extra  
 RF-bidrag 
  
 RF-bidrag/totala 
  intäkter 
 Totala bidrag från RF/justerade totala intäkter exkl.  
 LOK-stöd 
  
 Landstingsbidrag 
 Ordinarie samt projektbidrag från landstinget 
 Landstingsbidrag/totala intäkter 
 Totala landstingsbidrag/justerade totala intäkter exkl.  
 LOK-stöd 
  
 Totala bidrag exkl. LOK 
 Alla bidrag som betalts ut till DF:t förutom  
 LOK-stödet 
  
 Subventioneringsgrad 
 Totala bidrag/justerade totala intäkter (exkl.  
 LOK-stödet) 
  
 Idrottsinterna intäkter Självfinansieringsgrad 
 (Idrottsinterna intäkter + sponsring och affärsuppgörelser + Bingo- Lotto + övriga intäkter + finansiella intäkter)/omsättning 
 Eget kapital 
 Till det egna kapitalet har förts olika typer av fonderade och reser- verade medel samt balanserade vinstmedel och redovisat resultat. 
 Justerat resultat 
 Det justerade resultatet är redovisat resultat (summa intäkter – summa kostnader) som justerats med hänsyn till eventuella boksluts- dispositioner. 
 Finansiella intäkter 
 Totala kostnader exkl. LOK och bokslutsdispositioner Personalkostnader/totala kostnader 
  
 SDF-anslag 
 SDF-anslag/totala 
  kostnader 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 227 
  
 15 
  
 Analysen av distriktsidrotts- förbundens ekonomi 
  
 15.1 
  
 Totala intäkter 
  
 De totala intäkterna för de 22 DF:ns uppgår t ill 211,5 mkr. Med totala intäkter avses totala intäkter med avdrag för det lokala aktivitetsstödet (LOK) och bokslutsdispositioner.  
 LOK-stödet 
  har exkluderats från alla nyckeltal då det enligt vår definition inte skall medräknas i DF:ns ordi- nära redovisning. Observera att endast BingoLottonetto finns med. 
 Spännvidden mellan det DF som redovisar lägst intäkter (Hälsing- land) och det DF som redovisar störst totala intäkter (Göteborg) ligger i intervallet 3,2 mkr – 24,9 mkr. 
 De DF som redovisar störst totala intäkter är följande (kr): 
  
 Göteborg 
  
 24 872 079,00 
  
 Stockholm 
  
 22 450 000,00 
  
 Småland 
  
 20 304 797,04 
  
 Örebro 
  
 16 653 699,00 
  
 Skåne 
  
 14 854 253,00 
  
 TABELL: DF som har störst totala intäkter exkl.  
 LOK-stödet 
  och bokslutsdispositioner 
  
 Blekinge 
  
 4 714 698,00 
  
 Gästrikland 
  
 4 332 697,18 
  
 Gotland 
  
 3 573 949,55 
  
 Bohuslän-Dal 
  
 3 470 693,81 
  
 Hälsingland 
  
 3 190 970,45 
  
 TABELL: DF som har lägst totala intäkter exkl.  
 LOK-stödet 
  och bokslutsdispositioner 
 I 1992 års unders ökning av DF:ns ekonomiska situation  
 (ESO-rap- 
  porten) uppgår DF:ns totala intäkter t ill 277 mkr. 1996 är de totala in- täkterna 211,5 mkr, men sk illnaden ligger bland annat i att den här analysen bortser ifrån lönebidrag, som tillkommer andra organisationer 
  
 228  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 vars löneadministration sköts av DF:t, och att endast nettoresultatet av Neal ingår. Därför kan dessa summor bara jämföras med stor försiktighet. 
 Analysen uppvisar trots detta likartade tendenser där Göteborgs dist- riktsförbund redovisar störst intäkter. Även Stockholm och Småland behåller sin tätposition. Låga värden redovisar fortfarande DF som Watts och Gästrikland. Värt att notera är att Blekinge vid eliminering av lönebidrag tillhörande andra föreningar hamnar långt ner på in- täktslistan. 
  
 15.2 
  
 RF:s totala ordinarie och projektstöd till DF 
  
 RF:s totala ordinarie och projektstöd till DF:n framgår av sammanställ- ningen. RF:s totala stöd till DF uppgick till 24,2 mkr under 1996. 
 Spännvidden mellan det DF som redovisar lägst totala  
 RF-bidrag 
  (Gotland) och det DF som redovisar störst  
 RF-bidrag 
  (Stockholm) ligger i intervallet 0,6 mkr – 2,3 mkr. 
 Vid analysen av DF:ns årsredovisningar framgår att det totala RF- stödet utgör cirka 11 procent av DF:ns totala intäkter. Vid analys av DF:n framgår att det totala  
 RF-stödet 
  svarar för varierande andel av intäktsstrukturen. 
 Stödets andel av de totala intäkterna inom DF:n varierar mellan cirka 3 – 22 procent av redovisade totalintäkter. Höga värden visar bland annat Västergötland, Hälsingland och Västernorrland. Låga värden visar till exempel Örebro och Göteborg. Bidragets procentuella andel avgörs av stoleken på resterande intäktskällor. Respektive distrikt bör analyseras separat för att få en exakt bild av den ekonomiska situa- tionen. 
  
 Västergötland 
  
 22% 
  
 Hälsingland 
  
 21% 
  
 Västernorrland 
  
 21% 
  
 Bohuslän-Dal 
  
 19% 
  
 Gotland 
  
 18% 
  
 Västerbotten 
  
 17% 
  
 TABELL: DF som har högst värden på  
 RF-bidragets 
  andel av de totala intäkterna 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 229 
  
 Östergötland 
  
 10% 
  
 Stockholm 
  
 10% 
  
 Småland 
  
 10% 
  
 Södermanland 
  
 10% 
  
 Halland 
  
 9% 
  
 Örebro 
  
 5% 
  
 Göteborg 
  
 3% 
  
 TABELL: DF som har lägst värden på  
 RF-bidragets 
  andel av de totala intäkterna 
 RF:s projekt- och organisationsstöd har i princip varit oförändrat över åren. Fortfarande ligger spännvidden mellan lägsta och högsta värden mellan 0,6 och 2,3 mkr. Höga värden har fortfarande Stockholm och Småland och låga värden hade Hälsingland, Gästrikland, Bohusläns- Dal och Göteborg redan 1992. 
 När det gäller andelen  
 RF-bidrag 
  av de totala intäkterna var spänn- vidden i  
 ESO-rapporten 
  1992 mellan  
 3-31 
  procent. Höga värden visade Hälsingland och Västernorrland. Dessa har även en hög andel under 1996. Göteborg och Örebro har även 1996 den lägsta andelen. 
  
 15.3 
  
 Landstingets totala transfereringar till DF 
  
 I vår undersökning har vi använt oss av två metoder för att kartlägga landstingets stöd till DF:n. Följande metoder har använts. 
 Metod 1 
 Via landstingen har de totala utbetalningarna till DF:n kartlagts. Landstingets totala utbetalningar under 1996 uppgår till 88,4 mkr. 
 Av detta mått framgår att landstingets totala utbetalningar över åren har ökat från 75 mkr 1992 till 88,4 mkr 1996. 
 Metod 2 
 Landstinget finansierar även andra aktiviteter som friskvård och hälsokampanjer och betalade enligt DF:ns årsredovisningar ut 79,1 mkr till dem 1996. Motsvarande summa för 1992 var 83,1 mkr, vilket (i motsats till metod 1) pekar på en minskning av landstingsbidragen. Skillnaden kan beror på att landstingen 1996 oftare begär en mot- prestation av DF:n vad gäller insatser för friskvård och DF:n inte i samma utsträckning redovisar friskvårdsbidragen från landstingen som rena bidrag. 
  
 230  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Vid analysen av alla distriktsförbund konstateras att landstingen i genomsnitt 1996 står för cirka 37 procent av DF:ns totala intäkter. Variationerna mellan distrikten är stor. Spännvidden mellan landstingens finansieringsandel av distriktens totala intäkter varierar i intervallet  
 8-58 
  procent. Höga värden redovisar till exempel Södermanland, Bohusläns- Dals och Stockholm medan till exempel Göteborg visar på lägre värde. Återigen påverkar Göteborgs Idrottsförbunds höga omsättning och låga landstingsandel resultatet på detta nyckeltal. Andelen övriga bidrag samt lönebidrag stod för 22% av DF:ns intäkter. 
 Landstingbidragens andel av de totala intäkterna år 1992 var 30 procent. Även här ska beaktas att i 1992 års analys ingick lönebidrag till andra föreningar än DF:t samt bruttointäkter för Neal i de totala intäkterna i analysen. 
  
 15.4 
  
 Självfinansieringsgraden- /bidragsberoendet 
  
 Den genomsnittliga självfinansieringsgraden för DF:n ligger kring cirka 40 procent. I kronor räknat: 84,0 mkr. Beloppet har erhållits genom att multiplicera respektive DF:s självfinansieringsgrad med dess totala om- sättning. Exempel på DF som visar på mycket låg självfinansieringsgrad är Jämtland/Härjedalen,  
 Bohusläns-Dals 
  och Stockholm. 
 Genom att exkludera Göteborgs Idrottsförbund i analysen blir mönstret lite annorlunda. Självfinansieringsgraden sjunker till 30 procent och i kronor räknat: 62,4 mkr. Detta indikerar de nya finansiella intäktskällornas genomslagskraft i Göteborgsregionen. 
 Självfinansieringsgraden jämfört med år 1992 ligger relativt konstant omkring 40 procent. Låg självfinansieringsgrad 1992 hade Bohusläns- Dal, Gotland och Västernorrland. Göteborg hade redan 1992 en mycket hög självfinansieringsgrad. 
  
 15.5 
  
 DF:ns samlade egna kapital 
  
 DF:ns samlade egna kapital ligger på cirka 70,4 mkr. 
 Vid en analys av det egna kapitalet framgår att två DF (Skåne och Göteborg) står för cirka 54 procent av det egna kapitalet som finns ackumulerat i DF:n. Skillnaden mellan Skåne och Göteborg är att det sistnämnda har en självfinansieringsgrad på cirka 89 procent medan det förstnämnda ligger kring 35 procent. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 231 
  
 Ställs det samlade kapitalet mot det genomsnittliga bidragsberoendet på 59 procent betyder det att 28,5 mkr i bidragspengar finns ackumule- rade på  
 DF-nivå. 
  
 Bortsett från Göteborgs DF uppgår det samlade egna kapitalet till 42,4 mkr. Bidragsberoendet ökar till 69 procent och de samlade acku- mulerade bidragspengarna som finns på  
 DF-nivån 
  hamnar på 29,4 mkr. 
 Jämfört med 1992 kan konstateras att Göteborg har ökat sitt egna kapital 3,5 gånger från 8,1 mkr till 28,0 mkr. Med hänsyn till Göteborgs höga självfinansieringsgrad är detta pengar från marknaden via bland annat Neal. Andra som också redovisar stort kapital gentemot 1992 är Småland, Södermanland, Dalarna och Värmland. Generellt sett kan noteras att DF:n har blivit avsevärt rikare över åren. Majoriteten av DF:n har ökat sitt egna kapital. Endast Gotland, Hälsingland och Stockholm har minskat det egna kapitalet sedan 1992. 
  
 15.6 
  
 Finansiella intäkter 
  
 På grund av några fall av nettoredovisning har det inte varit möjligt att få fram den exakta summan över de finansiella intäkterna på  
 DF-nivån. 
  Majoriteten av DF:n har redovisat de finansiella intäkterna i sin helhet. I förekommande fall finansnetto och finansiella intäkter har under 
 1996 uppgått till 6,1 mkr. 
  
 15.7 
  
 Personalkostnaderna i relation till de totala kostnaderna 
  
 I redovisningen har det inte varit fullt möjligt att särredovisa de anställda som har lönebidrag. Detta innebär att de personalkostnader som finansieras via länsarbetsnämnderna ingår i redovisningen av per- sonalersättningar. 
 Analysen av outputsidan har koncentrerats på två kostnadsslag, per- sonal och  
 SDF-bidraget. 
  Den totala summa som redovisas för perso- nalersättningar (enligt definitionen i inledningen) och som utbetalts är cirka 64,2 mkr. Detta motsvarar 30 procent av de totala kostnaderna för DF:n. 
  
 232  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 15.8 
  
 SDF-anslaget 
  
  i relation till de totala kostnaderna 
  
 SDF-anslaget 
  utgör enligt redovisningen 42,0 mkr. Totalt utgör bidraget cirka 20 procent av de totala kostnaderna för DF:n. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 233 
  
 16 Föreningarnas finansiering 
 I samband med djupstudien av tio kommuner i Sverige gjordes en stickprovsundersökning av 200 svenska idrottsföreningar i kommunerna med tyngdpunkt på föreningarnas finansieringsstruktur. 
 Nedan redogörs för metoden för urvalet av de 200 föreningarna samt slutsatser om intäktskällornas sammansättning och betydelse för finansieringen. 
 Enligt RF finns 22 072 idrottsföreningar samt ett antal lokalavdel- ningar av Korpen inom idrottsrörelsen. Ansträngningar har gjorts för att de 200 föreningarna ska utgöra ett så representativt urval som mö jligt, men observera att föreningarna representerar knappt en procent av alla idrottsföreningar i Sverige och att det här underlaget kan vara för litet för att dra bestämda slutsatser om övriga idrottsföreningars ekonomiska förhållanden. I det sista avsnittet har det gjorts några försiktiga upp- skattningar av hur det kan se ut på riksnivån. 
  
 16.1 
  
 Syftet med undersökningen av idrottsföreningarna 
  
 Syftet med att undersöka den ekonomiska situationen för 200 idrotts- föreningar är att få en uppfattning om: 
  
 – 
  
 hur intäktskällorna kan se ut för olika typer av idrottsföreningar, framför allt förhållandet bidragsberoende kontra självfinansiering? 
  
 – 
  
 vilken typ av idrottsföreningar är mest och minst bidragsberoende? 
  
 16.2 
  
 Urvalsmetod 
  
 Här följer en beskrivning av tillvägagångssättet vid urvalet av de 200 idrottsföreningarna. I Idrottsutredningens arkiverade material redovisas namnen på alla föreningar som deltagit i undersökningen. 
 Med hänsyn till syftet med undersökningen är det viktigt med repre- sentativitet i urvalet av undersökta idrottsföreningar samtidigt som det gäller att ge en så fullständig bild av olika stödformer som möjligt. 
  
 234  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Valet av de 200 idrottsföreningarna 
 Valet av de 200 idrottsföreningarna skedde i två steg: 
 1) Kultur- och näringsgeografiska överväganden 
 Tio kommuner, som ger exempel på olika ekonomiska förutsättningar för föreningslivet, valdes ut, bland annat för att ge en uppfattning om skillnader landsbygd – storstadskommun. Dessa tio kommuner var samtidigt föremål för en djupstudie för att ge en grundligare inblick i föreningsstödet. Resultatet av djupstudien finns med som en del av ut- redningen. För en närmare beskrivning av kommunerna hänvisas till kapitel 4.2. 
 2) Övervägande kring typer av idrottsutövning och idrottsföreningar 
 De 200 idrottsföreningarna valdes ut för att ge en rimlig representativ bild av: 
  
 – 
  
 de olika typer av sporter som representeras av de 66 specialidrotts- förbunden (sporter med skillnader i lagidrott/individuell idrott etc.), 
  
 – 
  
 idrottsföreningars storlek i jämförelse med riksgenomsnittet inom varje sport, 
  
 – 
  
 idrottsföreningars geografiska spridning. 
  
 För att uppnå detta delades sporterna/förbunden in i tre grupper – stora, mellanstora och små sportgrupper – med hänsyn t ill bland annat andelen föreningar av det totala antalet idrottsföreningar i Sverige. Idrottsföreningarna valdes sedan från föreningslistorna som skickats av kommunerna. En viss hänsyn togs till att den utvalda föreningens medlemsantal någorlunda motsvarade det riksgenomsnittliga medlems- antalet för en förening inom den sporten. 
 Mot kraven på representativitet vid urvalet av idrottsföreningar måste vägas kravet på fullständighet och analys av olika typer av idrottsföreningar. Kommuner med ett större antal föreningar gavs också ett något större utrymme i undersökningen, eftersom de innehåller ett större spektrum av idrottsföreningar. Varje kommun bidrog med minst tio idrottsföreningar (10 kommuner * 10 föreningar) och med resterande 100 föreningar proportionerligt t ill det totala antalet idrottsföreningar i respektive kommun. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 235 
  
 16.3 
  
 Intäktskällornas sammansättning och betydelse 
  
 Den ekonomiska analysen av de 200 idrottsföreningarna gjordes på ett liknande sett som analyserna av special- och distriktsidrottsförbunden. Tyngdpunkten har lagts vid intäktssidan, det vill säga vid föreningarnas olika typer av intäktskällor samt deras inbördes betydelse för finansie- ringen. 
 Nedan följer en detaljerad beskrivning av föreningarnas bidragsbe- roende respektive självfinansiering, intäkter från lotteri, bingo och Neal, medlemsintäkter, publikintäkter, reklam och sponsring samt idrottsföreningarnas soliditet, eget kapital, redovisat resultat och över- skottsgrad. Föreningarna har delats in i stora, mellanstora och små. Vilka idrotter som tillhör respektive kategori redovisas i bilaga 1. 
 Bidragsberoende respektive självfinansiering 
 52 procent av de undersökta idrottsföreningarna har ett bidragsberoende på upp t ill 20 procent av de totala intäkterna. Motsvarande siffra i ESO- rapporten 1993 var 57 procent. 
 De stora sporterna är mindre bidragsberoende än mellanstora och 
  
 små sporter: 
  
 Stora 
  
 17 procent 
  
 Mellan 
  
 32 procent 
  
 Små 
  
 22 procent 
  
 TABELL: Bidragens andel av de totala intäkterna inom de olika sportgrupperna 
 Trenden som man kan se är att klubbar i stora sporter är mindre bidragsberoende än i mindre sporter, något som inte har förändrats sedan den förra rapporten. 
 Klubbar som bedriver arenaidrott genererar mer kommersiella intäkter än klubbar utan mö jlighet att visa upp ett elitlag inför publik och i massmedia. Det handlar om publik, sponsring, men även andra typer av kommersiella intäkter i form av försäljning. 
 Bland kommunerna är bidragsberoendet störst i Skellefteå med 34 procent och minst i Göteborg och Simrishamn med 14 procent. 
  
 Skellefteå 
  
 34 procent 
  
 Sandviken 
  
 27 procent 
  
 Botkyrka 
  
 26 procent 
  
 236  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Forshaga 
  
 23 procent 
  
 Borås 
  
 22 procent 
  
 Vilhelmina 
  
 22 procent 
  
 Eksjö 
  
 21 procent 
  
 Falkenberg 
  
 21 procent 
  
 Simrishamn 
  
 14 procent 
  
 Göteborg 
  
 14 procent 
  
 TABELL: Bidragens andel av de totala intäkterna uppdelat på kommunerna 
 King, bingo och Gutierrez17 procent av de totala intäkterna bland de 200 föreningarna utgörs av intäkter från spelmarknaden i form av lotterier, bingo och Neal. Vissa föreningar redovisar alla spelintäkter i en samlad post, andra specificerar de olika spelformerna. 
 Alla spelformerna sammantaget visar att 99 föreningar får 20 procent eller mer av sina intäkter från olika spel. Spridningen är 20 till 73 procent. Resultatet är liktydigt med det i  
 ESO-rapporten, 
  vilket indikerar att Neal delvis ersatt andra spelformer. 
 Spelintäkterna är ungefär lika stora i procent för alla typer av före- ningar: 
  
 Stora 
  
 17 procent 
  
 Mellan 
  
 16 procent 
  
 Små 
  
 23 procent 
  
 TABELL:  
 Murray, 
  bingo och York andel av de totala intäkterna inom de olika sportgrupperna 
 Medlemsintäkter 
 Medlemsintäkterna svarar för sju procent av intäkterna bland de 200 föreningarna. Fördelningen mellan sportgrupperna är: 
  
 Stora 
  
 7 procent 
  
 Mellan 
  
 5 procent 
  
 Små 
  
 8 procent 
  
 TABELL: Medlemsavgifternas andel av de totala intäkterna inom de olika sportgrupperna 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 237 
  
 Även denna siffra stämmer väl överens med vad som redovisades i  
 ESO-rapporten. 
  
 Framför allt i golfklubbar svarar medlemsintäkterna för en väsentlig del av de totala intäkterna. En reflektion är också att många föreningar i högre utsträckning finansierar en stor del av sin verksamhet med trä- nings- och tävlingsavgifter. De föreningsmedlemmar som verkligen deltar i föreningens aktiviteter betalar mer till föreningskassan. 
 Publikintäkter 
 Endast 24 procent av de 200 föreningarna re dovisade några publik- intäkter och de är nästan uteslutande verksamma inom de stora id- rotterna. För endast nio av föreningarna betydde publikintäkterna mer än tio procent av de totala intäkterna. 
 Här är skillnaden mellan elit- och breddidrott särskilt tydlig. För is- hockeyklubbarna i elitserien utgör publikintäkterna i genomsnitt 26 procent av de totala intäkterna och för fotbollens del i allsvenskan utgör publik- och matchintäkterna 23 procent av de sammanlagda intäkterna. 
 Reklam och sponsring 
 Reklam- och sponsringsverksamheten ligger tämligen lågt. För 78 pro- cent av de undersökta idrottsföreningarna utgör sponsring och reklam endast  
 0-10 
  procent av de totala intäkterna. Hälften av föreningarna redovisade ingen intäkt från reklam och sponsring alls. 
 De föreningar som redovisade en reklam- och sponsringandel av de totala intäkterna på över tio procent tillhörde nästan uteslutande de stora sporterna. En liten sport som vattenskidor visade dock en reklam- och sponsringandel på 19 procent. I mindre föreningar är sponsorintäkterna ofta relaterade till personliga kontakter. 
 De stora intäkterna kan hänföras till föreningar med elitlag i attrak- tiva arenasporter. Mest attraktiva är fotbolls- och ishockeylag. 
 Noterbart är att en hel del sponsring bedrivs i form av så kallade barteruppgörelser där föreningarna erhåller produkter och tjänster i stället för pengar. Dessa transaktioner syns inte i föreningarnas redo- visningar. 
  
 238  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 16.4 
  
 Balansräkningen 
  
 Eget kapital 
  
 Golf-, 
  bilsport- och ridklubbar visar i undersökningen stort eget kapital. Ofta behövs ett stort eget kapital för att kunna finansiera de dyra an- läggningarna som behövs för att utöva sporterna. Golf- och ridkl ubbar äger också i mycket stor utsträckning anläggningarna själva. 
 Den golfklubb som toppade listan finns i Göteborg och har ett eget kapital på 7,3 mkr. 
 Det sammanlagda egna kapitalet bland de undersökta föreningarna uppgick till 49 mkr. Inte överraskande är det idrottsföreningarna i de stora sporterna som har det mesta egna kapitalet. För elitklubbarna är det ofta stora svängningar i resultaten, vilket beror på att intäkterna är väldigt avhängiga den sportsliga utgången. Ett spelmässigt bra år ökar publikintäkterna och intäkterna från internationellt spel och eventuellt också påföljande spelarförsäljningar. 
 Soliditet 
 Soliditeten, det vill säga det egna kapitalets andel av de totala tillgång- arna, är imponerande högt bland idrottsföreningarna. 57 procent (i ESO- rapporten 50 procent) har en soliditet på mellan  
 80-100 
  procent, det vill säga en mycket låg skuldsättningsgrad. Balansomslutningen varierar dock mycket mellan föreningarna. De under  
 90-talet 
  vanligt före- kommande rubrikerna om idrottsföreningar med dålig ekonomi är en skev bild av hur den ekonomiska situationen ser ut för det stora flertalet. De föreningar som har dålig ekonomi återfinns oftast inom de stora arenaidrotterna och oftast är det misslyckade spelaraffärer som ligger bakom det dåliga ekonomiska resultat. 
  
 16.5 
  
 Jämförelser och generella slutsatser 
  
 Den ekonomiska situationen för det stora flertalet idrottsföreningar är stabil. De allra flesta föreningar uppvisar en sund e konomisk situation, vilket många gånger kan förklaras i idrottsföreningarnas förmåga att attrahera intäkter från flera olika marknader: 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 239 
  
 – 
  
 spel, 
  
 – 
  
 sponsring och kommersiella avtal, 
  
 – 
  
 medlemmar i form av medlems- och träningsavgifter, 
  
 – 
  
 publik, 
  
 – 
  
 försäljning, 
  
 – 
  
 bidrag. 
  
 En tydlig tendens är emellertid att många idrottsföreningar kraft- samlar alltför hårt på en eller två intäktsströmmar. Förmodligen är det så att en idrottsförening utvecklar ett framgångsrikt arbetssätt för att 
 attrahera en viss typ av intäkt och bygger sedan upp en stor del av sin verksamhet utifrån denna. De föreningar som har den bästa ekonomin har emellertid varit duktiga på att fördela sina ansträngningar på flera olika typer av intäktskällor. 
 Många föreningar varnar också för att bli alltför beroende av en typ av intäkter, till exempel från spel och lotterier, en dominerande sponsor eller en stor tävling. Liknande varningar utfärdar flera fritidschefer, bland andra fritidschefen i Falkenberg, som menar att de kommunala bidragen varit frysta och inte ändrats i takt med inflationen. Detta har föreningarna kompenserat med intäkterna från Neal, vilket i sin tur invaggat dem i en falsk tilltro till den ekonomiska situationen. 
 Tydligt är också att många idrottsföreningar har betydande intäkter från de egna medlemmarna och andra utövare av sin sport. Olika former av  
 deltagar-, 
  tränings- och tävlingsavgifter utgör en mycket viktig intäktskälla för många idrottsföreningar. Knappt två tredjedelar av föreningarna redovisar sådana intäkter. Där de redovisas står de för cirka 20% av intäkterna. Detta tyder på att en större del av finansie- ringen läggs över på de direkta användarna av idrottsföreningens produkter, vilket är ett mönster som känns igen från privata tränings- anläggningar. 
 De ideella idrottsföreningarna kommer säkerligen att få en hårdare konkurrens från de privata träningsmarknaden, vilket redan idag ställer större krav på service och kvalité. Konkurrensen med den privata sek- torn har redan väckt många frågor om snedvriden konkurrens då idrottsföreningarna erhåller olika former av kommunala och statliga bidrag. 
 Jämförelser mellan sportgrupper 
 De stora sporterna är mindre beroende av bidrag än de mellanstora och små sporterna. Bidragen i de stora sporterna motsvarar 17 procent av intäkterna mot 32 procent i den mellanstora gruppen. För de små sporterna är motsvarande siffra 22 procent. 
  
 240  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 SOU 1998:33 
  
 Vad gäller sponsorintäkter uppvisar de större sporterna åtta procent, de mellanstora två procent och de små fyra procent. 
 Medlemsintäkterna är i det närmaste lika betydelsefulla för de olika typerna av föreningar,  
 5-8 
  procent. Spelintäkterna är viktigast för de allra minsta sporterna med 23 procent av de totala intäkterna. Mot- svarande siffra i de båda andra grupperna är 17 procent. 
 De redovisade resultaten är bäst bland de mindre sporterna. Den totala vinstmarginalen i gruppen är elva procent mot två och tre procent för den stora respektive mellanstora gruppen. Även soliditeten är högst 
  
 bland de 
  
 minsta 
  
 sporterna. 
  
 I den gruppen ligger soliditeten på 
  
 52 procent. 
  
 Lägst 
  
 soliditet har 
  
 idrottsföreningarna i den mellanstora 
  
 gruppen med 26 procent. Bland de stora sporterna är siffran 40 procent. 
 Om det gick att dra slutsatser om förhållanden på riksnivå 
 Enligt Riksidrottsförbundets senaste årsredovisning fanns i Sverige 22 072 idrottsföreningar 1995/96. 
 I avsnitten nedan har vi genom att multiplicera genomsnittet för de 200 idrottsföreningarna med det totala antalet idrottsföreningar i Sverige fått fram en ungefärlig siffra för hur det kan se ut på riksnivå. Observera att 200 föreningar är en för liten bas för att statistiskt kunna dra några bestämda slutsatser om verkliga förhållanden, men siffrorna kan ge en fingervisning om hur det kan se ut. 
  
 Murray, 
  bingo- och BingoLottointäkter 
 För den genomsnittliga idrottsföreningen, som ingår i utredningens 200 föreningar, kommer nio procent av de totala intäkterna från lotterier och bingo, i nominella termer cirka 90 tkr per förening. Om samma genomsnitt gäller för samtliga idrottsföreningar i Sverige får de 22 072 idrottsföreningarna, som enligt RF finns i Sverige, sammanlagt 2 miljarder kronor från lotterier och bingo exklusive Neal. 
 Neal genererar i genomsnitt 75 tkr per förening till de 200 föreningarna som omfattas av utredningen. Skulle detta vara riks- genomsnittet bidrar Neal med 1,7 miljarder kronor till idrotts- föreningarna i Sverige. 
 Från spelmarknaden skulle Sveriges idrottsföreningar alltså få sam- manlagt 3,7 miljarder kronor. 
 Enligt Neal (Svensk  
 TV-Bingo 
  och FSL – Folkrörelsernas Samarbetsorgan för Lotterifrågor) uppgår Bi Griffin stöd till idrotten 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 241 
  
 endast till 1,2 miljarder, vilket visar på att de idrottsföreningar som deltagit i utredningen är bättre än genomsnittet i Sverige på att sälja bingolotter. 
 Medlemsintäkter 
 De 200 föreningarna re dovisar sammanlagda medlemsintäkter på 13,8 mkr, vilket innebär 69 tkr i genomsnitt per förening. 
 69 tkr multiplicerat med det totala antalet idrottsföreningar i Sverige (22 072) ger en totalsumma på 1,5 m iljarder kronor i medlemsintäkter till svensk idrott per år. Summan överensstämmer med motsvarande notering i Ds 1993:58 Idrott åt alla. Medlemsintäkterna ligger kvar på samma nivå som i den tidigare undersökningen. 
 Publikintäkter 
 Som nämndes ovan redovisade endast en liten andel av de 200 klubbarna några publikintäkter, vilket visar på att publikintäkter till största delen är att hänföra till större kl ubbar med elitlag. För andra föreningar kan vissa år med större evenemang innehålla ökade publikintäkter. 
 Reklam och sponsring 
 Intäkterna från försäljning av sponsring och reklam motsvarade 7,6 procent av de totala intäkterna bland de 200 undersökta föreningarna. Många föreningar saknar helt intäkter från sponsring. 
 Om reklam- och sponsringsintäkterna skulle räknas upp på riksnivå skulle sponsringen till idrottsföreningar i Sverige uppgå t ill cirka 1,4 miljarder kronor per år. Detta är betydligt mer än de 910 mkr som bedömare av sponsormarknaden uppskattar idrottssponsringen till. 
  
 242  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 17 Elitföreningarnas finansiering 
 Syftet med detta kapitel är att redovisa hur elitkl ubbarna i fotboll och is- hockey finansierar sin verksamhet. Särskild tonvikt kommer att läggas på andelen publikintäkter och andelen bidragspengar. 
 Faktauppgifter från och om de 26 elitklubbarna har använts. Till grund för de ekonomiska beräkningarna i följande framställning har legat de senaste årsredovisningarna från de tolv elitseriekl ubbarna i ishockey som inledde elitseriesäsongen 1996/97 och de 14 allsvenska fotbolls- klubbar som inledde säsongen 1997. 
  
 17.1 
  
 Elitserien i ishockey 
  
 Elitserien i ishockey är den stora kassakossan i svensk idrott. Tillsam- mans hade de tolv elitserielagen 390,2 mkr i intäkter säs ongen 1996/97, vilket är en ökning med 11 procent jämfört med närmast föregående period. 
 Huvudparten av intäkterna kommer från sponsorer – 116,1 mkr – vilket motsvarar 30 procent av de totala intäkterna. 26 procent av elit- serieklubbarnas verksamhet, motsvarande 102,9 mkr, finansierades av försäljning av biljetter. 
 På två år har omsättningen i Elitserien ökat med nästan 100 mkr. Det positiva utvecklingen hänger samman med ökad försäljning av spelare till både NHL och kl ubbar i Europa, ökad souvenirförsäljning och hockeyligans arbete med gemensam sponsor- och  
 TV-försäljning. 
  
 Rikast i Elitserien är HV71 som 1995/96 gjorde en vinst på 1,8 mkr och förfogar över 11,4 mkr i eget kapital. Västra Frölunda ökade sin omsättning med 70 procent och gick om Djurgården som Sveriges största ishockeyförening mätt i ekonomiska termer. De totala intäkterna för klubbarna i Elitserien varierar mellan 46,3 mkr för Västra Frölunda och 17,2 mkr för Södertälje. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 243 
  
 Fördelningen av Elitseriens totala intäkter 
 Av tabellen nedan framgår fördelningen av elitserieklubbarnas totala intäkter. Intäkterna för spelarförsäljningar, bingointäkter och bidrag särredovisades av hälften av kl ubbarna och en uppskattning av de totala intäkterna har därför gjorts. 
  
 Belopp 
  
 Procent 
  
 Sponsorintkter 
  
 116 127 969.. 
  
 30 
  
 Publik- och matchintäkter 
  
 102 883 480.. 
  
 26 
  
 Spelarförsäljningar 
  
 32 555 614.. 
  
 8 
  
 Bingointäkter 
  
 16 650 
  
 742* 
  
 4 
  
 Bidragsintäkter 
  
 15 728 
  
 453* 
  
 4 
  
 Finansiella intäkter 
  
 2 941 
  
 042* 
  
 1 
  
 Övriga intäkter 
  
 103 310 701.. 
  
 26 
  
 Summa 
  
 390 198 000.. 
  
 100 
  
 * = justerade siffror 
 TABELL: Elitserieklubbarnas intäktsfördelning från säsongen 1996/97 i nominella termer och i procent av de totala intäkterna 
 Elitseriens totala intäkter lag för lag 
  
 Totala intäkter (kr) 
  
 Västra Frölunda 
  
 46 276 326 
  
 Djurgårdens IF 
  
 44 735 949 
  
 Luleå 
  
 39 883 601 
  
 Malmö 
  
 38 256 892 
  
 HV 71 
  
 34 743 724 
  
 Leksands IF 
  
 34 317 988 
  
 MoDo 
  
 31 385 000 
  
 Färjestads BK 
  
 30 326 640 
  
 Brynäs IF 
  
 25 599 155 
  
 AIK 
  
 24 200 000 
  
 Västerås 
  
 23 302 000 
  
 Södertälje 
  
 17 170 725 
  
 Summa 
  
 390 198 000 
  
 TABELL: Elitserieklubbarnas totala intäkter lag för lag 
  
 244  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Elitserieklubbarnas publikintäkter 
 Av de 390,2 mkr som de tolv klubbarna totalt hade i intäkter under 1995/96 utgjorde publik- och matchintäkterna 102,9 mkr, vilket mot- svarar 26 procent av de totala intäkterna. 
  
 Publikintäkter (kr) 
  
 Andel 
  
 AIK 
  
 13 794 000 
  
 57 % 
  
 Djurgårdens IF 
  
 19 531 000 
  
 44 % 
  
 Färjestads BK 
  
 11 751 455 
  
 39 % 
  
 Brynäs iF 
  
 9 642 872 
  
 38 % 
  
 Luleå 
  
 12 748 515 
  
 32 % 
  
 HV 71 
  
 10 148 685 
  
 29 % 
  
 Leksands iF 
  
 8 917 145 
  
 26 % 
  
 MoDo 
  
 7 998 000 
  
 25 % 
  
 Södertälje 
  
 3 764 808 
  
 22 % 
  
 Västerås 
  
 4 587 000 
  
 20 % 
  
 Summa 
  
 102 883 480 
  
 26 % 
  
 TABELL: Elitserieklubbarnas publikandel av de totala intäkterna i nominella termer och i procent av de totala intäkter 
 Malmö och Västra Frölunda särredovisar inte publik- och match- intäkter. 
 Elitseriens bidragsintäkter 
 Endast en elitserieklubb, Djurgårdens IF, särre dovisar de statliga och kommunala bidragen i sin årsredovisning från 1995/96. I Djurgårdens fall uppgick dessa bidrag till 239 000 kr, motsvarande en procent av klubbens totala intäkter. 
 Uppgifter om totala bidragsintäkter, inklusive bidrag från stat och kommun, har lämnats av fem elitserieklubbar och uppgår t ill 6,6 mkr. Om samtliga elitserieklubbar erhåller i genomsnitt 1,3 mkr i bidrag, kan den totala summan bidrag uppskattas till 15,7 mkr, vilket motsvarar fyra procent av klubbarnas totala intäkter. Av detta kan dras slutsatsen att klubbarna endast till en ytterst begränsad del är beroende av statliga och kommunala bidrag. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 245 
  
 17.2 
  
 Allsvenskan i fotboll 
  
 De 14 lag som inledde Allsvenskan 1997 redovisade tillsammans intäkter som uppgick till sammanlagt 335,3 mkr under 1996. Tre av de lag som finns med i beräkningen – IF Elfsborg, Wright och Västerås SK – spelade under 1996 division  
 1-fotboll. 
  
 De totala intäkterna i Allsvenskan ökade med 24 procent från 1995 till 1996. Den positiva utvecklingen beror på det ökade utbytet med allt rikare fotbollsklubbar i Europa. Både i form av framgångsrikt del- tagande i olika cuper och spelarförsäljningar. 
 Sju av klubbarna redovisar en förlust i sitt senaste årsbokslut. Året innan var det bara en av klubbarna i Allsvenskan som visade upp ett förlustresultat. 
 För att åskådliggöra de enorma skillnaderna i kl ubbarnas ekonomiska förutsättningar kan nämnas att IFK Göteborgs ränteintäkter motsvarar Ljungskiles totala intäkter. 
 Fördelningen av Allsvenskans totala intäkter 
 Av tabellen nedan framgår fördelningen av de allsvenska klubbarnas totala intäkter. 
 Huvudparten av intäkterna kommer från försäljning av spelare – 80,0 mkr – vilket motsvarar 24 procent av de totala intäkterna. 23 procent av elitfotbollsklubbarnas verksamhet, motsvarande 76,5 mkr, finansierades av försäljning av biljetter. 
  
 Belopp (kr) 
  
 Procent 
  
 Spelarförsäljningar 
  
 80 039 616 
  
 24 
  
 Publik- och matchintäkter 
  
 76 480 208 
  
 23 
  
 Sponsorintäkter 
  
 64 764 748 
  
 19 
  
 Bidrag SEF/SvFF/Sv. Spel 
  
 20 337 949 
  
 6 
  
 Bingointäkter 
  
 11 986 436 
  
 4 
  
 Finansiella intäkter 
  
 6 481 085 
  
 2 
  
 Bidrag stat o kommun 
  
 6 308 157 
  
 2 
  
 Medlemsintäkter 
  
 3 164 210 
  
 1 
  
 Övriga intäkter 
  
 65 702 201 
  
 20 
  
 Summa 
  
 335 264 610 
  
 100 
  
 TABELL: De allsvenska klubbarnas intäktsfördelning från säsongen 1996/97 i nominella termer och i procent av de totala intäkterna 
  
 246  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 De allsvenska klubbarnas totala intäkter lag för lag 
 IFK Göteborg står ensamt för 29 procent av intäkterna i Allsvenskan tack vare klubbens deltagande i Champions League och lönsamma spelarför- säljningar. 
  
 Totala intäkter (kr) 
  
 IFK Göteborg 
  
 98 284 924 
  
 Helsingborgs I 
  
 41 564 000 
  
 Malmö FF 
  
 30 897 000 
  
 AIK 
  
 25 773 000 
  
 Halmstad BK 
  
 24 903 050 
  
 Örebro SK 
  
 19 224 000 
  
 Örgryte 
  
 17 664 724 
  
 Degerfors 
  
 15 250 000 
  
 Östers IF 
  
 13 998 968 
  
 IFK Norrköping 
  
 12 581 000 
  
 Trelleborg FF 
  
 12 543 692 
  
 Elfsborg 
  
 9 657 107 
  
 Västerås SK 
  
 7 904 021 
  
 Barr/Ljungskile 
  
 5 018 124 
  
 Summa 
  
 335 263 610 
  
 TABELL: De allsvenska klubbarnas totala intäkter under 1996 
 IF Elfsborg, Panos/Ljungskile och Västerås SK, som redovisade de lägsta totala intäkterna 1996 i jämförelse med de andra allsvenska klubbarna, spelade i division I 1996. 
 Allsvenskans publikintäkter 
 Av de 335,3 mkr som de 14 klubbarna totalt hade i intäkter under 1996 utgjorde publik- och matchintäkterna 76,5 mkr, vilket motsvarar 23 procent av de totala intäkterna. 
 I matchintäkterna har i vissa fall intäkter från försäljning och TV- intäkter från försäljning av internationella  
 TV-rättigheter 
  lagts in. Dessa belopp uppskattas till *3* mkr. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 247 
  
 Publik- o match 
  
 Procent av 
  
 intäkter (kr) 
  
 totala intäkter 
  
 Malmö FF 
  
 20 446 000 
  
 66% 
  
 Inkl. bidrag och 
  
 sponsring 
  
 Helsingborgs IF 
  
 15 527 000 
  
 37% 
  
 AIK 
  
 7 093 000 
  
 28% 
  
 IFK Norrköping 
  
 3 181 000 
  
 25% 
  
 Inkl. 188 tkr i intäkter 
  
 från cupspel 
  
 Degerfors IF 
  
 3 675 000 
  
 24% 
  
 Västerås SK 
  
 1 895 121 
  
 24% 
  
 Div I 
  
 Halmstad BK 
  
 5 677 428 
  
 23% 
  
 IF Elfsborg 
  
 2 148 902 
  
 22% 
  
 Div I 
  
 Örgryte 
  
 3 845 685 
  
 22% 
  
 Örebro SK 
  
 3 957 000 
  
 21% 
  
 Trelleborgs FF 
  
 1 991 653 
  
 16% 
  
 Östers IF 
  
 2 060 193 
  
 15% 
  
 Barr/Ljungskile 
  
 683 593 
  
 14% 
  
 Div I 
  
 IFK Göteborg 
  
 4 298 633 
  
 4% 
  
 Summa 
  
 76 480 208 
  
 23% 
  
 TABELL: De allsvenska klubbarnas matchintäkter under 1996 i nominella termer och i procent av de totala intäkterna 
 Observera att Malmö FF har redovisat publik- och matchintäkter tillsammans med bidrag och sponsring och ligger därför på listans första plats. 
 Allsvenskans bidragsintäkter 
 Det har endast varit möjligt att få fram de statliga och kommunala bidragens andel av de totala intäkterna för 11 av de 14 klubbarna i All- svenskan. Detta beror på att klubbarna har slagit ihop bidragen från stat och kommun med det bidrag som utbetalas till klubbarna från branschorganisationen Svensk Elitfotboll. 
 Nedanstående sammanställning visar att de allsvenska klubbarna till mycket ringa del är beroende av det kontantstöd som utbetalas till dem från stat och kommun. 
 Värdet på den service som kommunerna tillhandahåller åt elitföre- ningarna har inte behandlats i detta kapitel. 
  
 248  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Bidragsintäkter 
  
 Andel 
  
 stat och kommun (kr) 
  
 Västerås SK 
  
 1 043 943 
  
 13 % 
  
 Barr/Ljungskile 
  
 533 228 
  
 11 % 
  
 IF Elfsborg 
  
 808 899 
  
 8 % 
  
 Degerfors IF 
  
 848 000 
  
 6 % 
  
 IFK Norrköping 
  
 632 000 
  
 5 % 
  
 AIK 
  
 1 030 000 
  
 4 % 
  
 Trelleborgs FF 
  
 386 606 
  
 3 % 
  
 Östers IF 
  
 304 559 
  
 2 % 
  
 Örgryte 
  
 146 359 
  
 1 % 
  
 Helsingborgs IF 
  
 324 000 
  
 1 % 
  
 IFK Göteborg 
  
 250 563 
  
 0 % 
  
 Summa 
  
 6 308 157 
  
 2 % 
  
 TABELL: De allsvenska klubbarnas bidragsintäkter från stat och kommun under 1996 i nominella termer och i procent av de totala intäkterna 
 Halmstad BK, Malmö FF och Örebro SK särredovisar inte bidrags- intäkterna från stat och kommun. 
 För 8 av de 11 undersökta klubbarna svarar de kommunala och stat- liga bidragen för mellan 0 och 6 procent av de totala intäkterna. Bara för tre klubbar, Västerås SK, Barr/Ljungskile och IF Elfsborg, överstiger bidragsdelen det intervallet. Dessa tre klubbar spelade under räkenskaps- året, som ligger till grund för de här beräkningarna, i division I, vilket förklarar det något högre bidragsberoendet. 
  
 17.3 
  
 Sammanfattning elitföreningarnas finansiering 
  
 Intäkterna från betalande åskådare är en mycket viktig intäktskälla för elitföreningarna i fotboll och ishockey. För ishockeyns del utgör pub- likintäkterna 26 procent av de totala intäkterna och för fotbollens del utgör publik- och matchintäkterna 23 procent av de sammanlagda in- täkterna. 
  
 SOU 1998:33 
  
 Finansieringen av idrottsrörelsen  
 249 
  
 För både elitishockeyn och elitfotbollen kan antas gälla att en ytterst begränsad del av de totala intäkterna kommer från kommunala och statliga bidrag. Bland elitserieklubbarna är bidragsberoendet fyra pro- cent utslaget på samtliga klubbar. De allsvenska fotbollsklubbarna upp- visar ett bidragsberoende på  
 0-6 
  procent i normalfallen. Endast klub- barna, vilkas ekonomiska uppgifter härstammar från tiden i division I, avviker från den gängse bilden. 
  
 250  
 Finansieringen av idrottsrörelsen 
  
 SOU 1998:33 
  
 Bilaga 1 
  
 Sportgrupp 
  
 Stora 
  
 Mellan 
  
 Små 
  
 Bandy 
  
 Badminton 
  
 Amerikansk fotboll 
  
 Basket 
  
 Bilsport 
  
 Thomas 
  
 Bordtennis 
  
 Bowling 
  
 Baseboll/softboll 
  
 Fotboll 
  
 Boxning 
  
 Biljard 
  
 Friidrott 
  
 Brottning 
  
 Boule 
  
 Golf 
  
 Budo 
  
 Bågskytte 
  
 Gymnastik 
  
 Cykel 
  
 Casting 
  
 Handboll 
  
 Danssport 
  
 Curling 
  
 Innebandy 
  
 Draghundsport 
  
 Flygsport 
  
 Ishockey 
  
 Gång 
  
 Fäktning 
  
 Orientering 
  
 Handikapp 
  
 Kanotsegling 
  
 Ridsport 
  
 Judo 
  
 Klättring 
  
 Segling 
  
 Kanot 
  
 Konståkning 
  
 Simning 
  
 Motorcykel 
  
 Landhockey 
  
 Skidor 
  
 Skytte 
  
 Racerbåt 
  
 Sportskytte 
  
 Sportdykning 
  
 Rodd 
  
 Tennis 
  
 Tyngdlyftning 
  
 Rugby 
  
 Volleyboll 
  
 Skidskytte 
  
 Skridsko 
  
 Triathlon 
  
 Varpa 
 Vattenskidor