Förord 
 Säkerhetstjänstkommissionen tillkom vid en tidpunkt då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst i februari 1998. Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. 
 Patel 
 Ordförande i Säkerhetstjänstkommissionen 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Innehåll 
  
 1 
  
 Introduktion................................................................. 
  
 5 
  
 2 
  
 SKP - utveckling, hotbild och övervakning före 1945 ....... 
  
 9 
  
 2.1 
  
 SKP – sektion av Kommunistiska Internationalen .................. 
  
 9 
  
 2.2 
  
 Hotbilden före 1945................................................................. 
  
 11 
  
 2.2.1 
  
 Mellankrigstiden............................................................ 
  
 11 
  
 2.2.2 
  
 Rysk-tyska 
  paktens år................................................... 
  
 14 
  
 2.2.3 
  
 Rysk-tyska 
  krigets år .................................................... 
  
 16 
  
 2.2.4 
  
 Efter Kominterns upplösning ...................................... 
  
 18 
  
 2.3 
  
 Övervakning före 1945 ............................................................ 
  
 20 
  
 3 
  
 SKP-komplexet 
  - en presentation .............................. 
  
 23 
  
 3.1 
  
 SKP/VPK:s ideologiska utveckling......................................... 
  
 24 
  
 3.1.1 
  
 Inledning........................................................................ 
  
 24 
  
 3.1.2 Kommunismens korta vår (1943 – 47) ........................ 
  
 25 
  
 3.1.3 Kominformåren (1947 – 53) ........................................ 
  
 29 
  
 3.1.4 Avstalinisering (1953 – 62)........................................... 
  
 34 
  
 3.1.5 Modernisternas år (1963 – 68) ..................................... 
  
 38 
  
 3.1.6 Nyleninism och gammelkommunism (1968 – 
  
 1977) .............................................................................. 
  
 42 
  
 3.1.7 
  
 Avslutning ..................................................................... 
  
 47 
  
 3.2 
  
 Ungdomsförbundet - Från SKU till MLK  
 1945-1970........... 
  
 50 
  
 3.2.1 
  
 Inledning........................................................................ 
  
 50 
  
 3.2.2 DU byggs upp - SKU avvecklas................................... 
  
 51 
  
 3.2.3 
  
 Demokratisk Ungdom.................................................. 
  
 55 
  
 3.2.4 Sammanslagningen av DU och SKU ........................... 
  
 57 
  
 3.2.5 DU blir VUF som blir MLK........................................ 
  
 58 
  
 1 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 3.3 
  
 Vänskapsförbunden................................................................. 
  
 59 
  
 3.4 
  
 De kommunistiska företagen.................................................. 
  
 66 
  
 4 
  
 Övervakningen  
 1945-95: 
  En översikt ............................ 
  
 70 
  
 5 
  
 Övervakningen  
 1945-70: 
  Metoderna............................. 
  
 72 
  
 5.1 
  
 Inre spaning.............................................................................. 
  
 72 
  
 5.2 
  
 Yttre spaning............................................................................ 
  
 73 
  
 5.2.1 
  
 Observation .................................................................. 
  
 73 
  
 5.2.2 
  
 Skuggning ..................................................................... 
  
 75 
  
 5.2.3 
  
 Telefonavlyssning......................................................... 
  
 76 
  
 5.2.4 
  
 Buggning ....................................................................... 
  
 84 
  
 5.2.5 
  
 Förtroliga meddelare: allmänt ..................................... 
  
 92 
  
 5.2.6 
  
 Interna meddelare......................................................... 
  
 95 
  
 5.2.7 
  
 Externa meddelare...................................................... 
  
 108 
  
 5.2.8 
  
 Allmänna synpunkter på bruket av meddelare 
  
 ......... 110 
  
 5.2.9 
  
 Andra metoder............................................................ 
  
 112 
  
 5.2.10 Grupp B/IB................................................................. 
  
 114 
  
 6 
  
 Övervakningen  
 1945-70: 
  Resultatet ........................... 
  
 123 
  
 6.1 
  
 Bedömningar av partiets ideologiska utveckling ................. 
  
 123 
  
 6.2 
  
 Inledning ................................................................................ 
  
 123 
  
 6.2.1 Från Kominterns upplösning till Scott död 
  
 (1943-53)..................................................................... 
  
 124 
  
 6.2.2 
  
 Avstaliniseringens år  
 1953-1962................................ 
  
 132 
  
 6.2.3 
  
 Modernisternas år  
 1963-68 ........................................ 
  
 135 
  
 6.2.4 
  
 Leninismens återkomst  
 1968-1977............................ 
  
 142 
  
 6.2.5 
  
 Avslutning................................................................... 
  
 144 
  
 6.3 
  
 Register................................................................................... 
  
 146 
  
 6.4 
  
 Beredskapslistor..................................................................... 
  
 152 
  
 6.5 
  
 Uppgifter om reguljär partiverksamhet ............................... 
  
 154 
  
 6.5.1 
  
 Inledning - kvartalsrapporterna................................. 
  
 154 
  
 6.5.2 
  
 Partiorganisationen .................................................... 
  
 157 
  
 6.5.3 
  
 Interna möten............................................................. 
  
 159 
  
 6.5.4 
  
 Ungdomsförbundet.................................................... 
  
 163 
  
 6.5.5 
  
 Arbetsplatser............................................................... 
  
 166 
  
 2 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 6.5.6 
  
 Vänskapsföreningar .................................................... 
  
 167 
  
 6.5.7 
  
 Utlandsresor och festivaldeltagande.......................... 
  
 169 
  
 6.6 
  
 Uppgifter om illegal verksamhet........................................... 
  
 171 
  
 6.6.1 
  
 En bakgrund ................................................................ 
  
 171 
  
 6.6.2 
  
 SKP:s illegala organisation.......................................... 
  
 177 
  
 6.6.3 
  
 Partiskolorna i Moskva............................................... 
  
 181 
  
 6.6.4 
  
 Resor till Moskva ........................................................ 
  
 184 
  
 6.6.5 
  
 En illegal utbildning? .................................................. 
  
 189 
  
 6.6.6 
  
 Utbildningen i Bad Doberan...................................... 
  
 192 
  
 6.6.7 
  
 Hunt plan......................................................... 
  
 196 
  
 6.6.8 
  
 Partiskolning och telefonkontroll.............................. 
  
 198 
  
 6.6.9 
  
 Ett hot mot demokratin?............................................ 
  
 200 
  
 6.6.10 Kontakter med den sovjetiska representationen i 
  
 Sverige.......................................................................... 
  
 202 
  
 6.6.11 Infiltration i Norrbotten ............................................ 
  
 203 
  
 6.6.12 Infiltration i säkerhetspolisen? –  
 Kumm-ärendet ..... 
  
 207 
  
 6.6.13 Misstankarna om utländskt understöd ...................... 
  
 211 
  
 6.6.14 Statspolisens utredning om de kommunistiska 
  
 företagen...................................................................... 
  
 213 
  
 6.6.15 Sabotageringen ............................................................ 
  
 218 
  
 6.6.16 Enskilda utpekade ....................................................... 
  
 220 
  
 6.6.17 Källornas tillförlitlighet .............................................. 
  
 228 
  
 6.6.18 Objektivitetsfrågan ..................................................... 
  
 234 
  
 6.7 
  
 Sammanfattning...................................................................... 
  
 237 
  
 7 
  
 Övervakningen efter 1970 ......................................... 
  
 240 
  
 7.1 
  
 Norrbottenkommunisterna................................................... 
  
 240 
  
 7.2 
  
 Skånekommunisterna............................................................. 
  
 244 
  
 7.3 
  
 VPK centralt ........................................................................... 
  
 246 
  
 7.4 
  
 Arbetarpartiet kommunisterna (APK)................................. 
  
 247 
  
 7.4.1 Registrering av personer verksamma inom APK ...... 
  
 251 
  
 7.4.2 
  
 Övervakningen av APK.............................................. 
  
 253 
  
 8 
  
 Avslutning ............................................................... 
  
 257 
  
 8.1 
  
 Hotbildens rimlighet.............................................................. 
  
 258 
  
 8.2 
  
 Meningen med övervakningen............................................... 
  
 260 
  
 3 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Källor och litteratur .......................................................... 
  
 262 
  
 Förkortningar ................................................................... 
  
 267 
  
 Bilaga 1. Buggningsoperationer mot  
 SKP-komplexet 
  i 
  
 början av  
 1950-talet ................................................. 
  
 268 
  
 4 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 1 Introduktion 
 Från omkring år 1917 till slutet av  
 1960-talet 
  utgjordes de svenska säkerhetstjänsternas mest centrala hotbild av det som internt ibland kallades  
 SKP-komplexet. 
  Med detta avsågs  
 Sveriges Kommunis- tiska Parti  
 och olika med partiet förbundna organisationer och fö- retag. Till komplexet räknades inte bara verksamheter med klar och tydlig koppling till SKP som partiets distrikts- och lokalavdel- ningar, de kommunistiska fackklubbarna och kommittéerna,  
 Sveri- ges Kommunistiska Ungdomsförbund  
 (SKU) och den kommunistis- ka pressen med  
 Ny Dag  
 i spetsen, utan även organisationer med en, utifrån sett, svag eller obefintlig koppling till partiet. Till dem hör- de  
 Svenska Kvinnors Vänsterförbund  
 (SKV),  
 Svenska Fredskommit- tén 
 , vänskapsföreningar med Sovjetunionen och andra öststater samt ett betydande antal mindre företag, främst tryckerier och handelsföretag. 
 Enligt polisens uppfattning höll partiets ledning en fast hand över detta kommunistiska komplex, också över de delar av det som formellt var självständiga. Denna uppfattning var inte obefogad. Partiets protokoll från de första efterkrigsåren visar att arbetsut- skott och sekretariat diskuterat och fattat beslut i frågor som an- ställande av redaktörer och annan personal på Ny Dag, inköp av rotationspressar till Norrskensflamman, en resa till Sovjet för en delegation från SKV, utnämnande av styrelseledamöter i en rad oli- ka till partiet anknutna företag, Svenska Fredskommitténs verk- samhet inklusive personalfrågor, verksamheten i vänskapsförbun- det Sverige – Sovjetunionen samt bildande av lokalavdelningar för de olika förbunden för vänskap mellan Sverige och en del andra öststater. 
 1 
  
 1  
 Se t.ex. sekretariatets prot. 3/1 1945, 22/8 1945, 10/10 1945, 21/6 1946, 12/4 1949, 22/12 1949, 26/4 1951, 14/6 1951, vol. F 3:1, SKP. Handl. rör. organisationsfrågor, VPK:s arkiv, ARAB, samt AU:s prot. 26/5 1946, 4/2 1947, 2/9 1947, 5/12 1947, 18/10 1948, 11/2 1949, 13/5 1949, 10/8 1949, vol. A 3:3, VPK:s arkiv, ARAB. Ang. förbindelserna mellan Svenska 
 5 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Uppenbarligen har en liten grupp inom partiets ledning haft ett stort inflytande över det konkreta arbetet också inom de utifrån sett fristående organisationerna och företagen. Därmed hade den också haft kontroll över arbetsmarknaden inom en sektor i media- och folkrörelsevärlden som var förbehållen SKP:s medlemmar och sympatisörer. 
 I det följande kommer övervakningen av stora delar av detta komplex att behandlas. 
 2  
 Tonvikten ligger på partiets centrala in- stanser och personer, på ungdomsrörelsen och förbundet Sverige – Sovjetunionen. Också övervakningen av partiföretagen och andra partiet närstående företag kommer att beröras. Det omfattande lo- kala övervakningsarbetet kommer däremot att endast sporadiskt belysas, beroende på att sektionernas material till största delen gall- rats. Övervakningen av fredsrörelsen, vilken kom att med tiden frigöras från partiet, skildras i en särskild forskarrapport. 
 3 
  
 Undersökningarna bygger främst på material i SÄPO:s arkiv. I det ryms även rapporter som utarbetats inom försvarsstaben inklu- sive Grupp B/IB. Kompletterade undersökningar har gjorts i MUST:s arkiv. 
 Det är ett omfångsrikt material som stått till vårt förfogande. Huvuddelen av materialet har arkiverats i enlighet med det s.k.  
 JWK-systemet, 
  som är baserat på handlingarnas sakinnehåll, alltså inte deras proveniens. Under huvudrubriken Kommunism ryms ett flertal underrubriker som i sin tur delas upp i ett stort antal un- derrubriker. 
 Dessutom finns motsvarande rubriker för varje enskild region i landet. Systemet är en abstrakt plan för placering av inkommande handlingar och i praktiken har vissa rubriker inte kommit till an- vändning. Av arkivets förteckningar framgår vilka rubriker som faktiskt fyllts med innehåll och vilka som förblivit outnyttjade. 
 Men av det material som en gång lagts in i systemet är idag vissa delar utgallrade. Det gäller framför allt det regionala materialet. Sektionen i Luleå t.ex. har att döma av arkivförteckningen lagt in 
 Fredskommittén och SKP se, Ponce,  
 Den farliga fredsrörelsen. Säkerhetstjänsternas övervakning av fredsorganisationer, värnpliktsvägrare och  
  
 FNL-grupper. 
  
 Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:90, s.  
 29-34. 
  
 2 
  
 Rapporten är till stora delar en sammanfattning av ett antal  
  
 arbets-PM 
  om övervakningen av det kommunistiska partiet, ungdomsrörelsen och vänskapsföreningarna med Sovjet och Sovjetdominerade länder: Ponce,  
 Säkerhetstjänsterna och den kommunistiska ungdo- men. Från SKU till VUF  
  
 1945-70 
 ; 
  Flores,  
 Sällskapet för främjande av kulturella och ekonomiska förbindelser mellan Sverige och Sovjetunionen 
 ; Flores,  
 Vänskapsfö- reningarna – Exemplet. Föreningen  
  
 Sverige-DDR 
 ; 
  Flores,  
  
 Svensk-kinesiska 
  
  föreningen/vänskapsförbundet 
 ; Goodman,  
 Övervakningen av SKP 
 . 
  
 3 
  
 Ponce,  
 Den farliga fredsrörelsen 
 . 
  
 6 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 material under flertalet av systemets rubriker men detta är i dag utgallrat. Av regionalt material återstår i dag endast fragment. I öv- rigt synes sakakterna i  
 JWK-systemet 
  inte ha gallrats i någon större omfattning. År 1982 lades  
 JWK-systemet 
  om till ett aktsystem med fiktiva personnummer för varje övervakningsobjekt. 
 Vid sidan av sakakterna finns personakterna. De utgör ett mycket omfångsrikt material men också detta har vid skilda tid- punkter gallrats till följd av ändrade direktiv rörande vad som får och inte får registreras om enskilda medborgare. I många fall är det dock endast de s.k. flexoremsorna, d.v.s. sökingångarna som gall- rats. 
 På vissa punkter har också SKP:s eget material kommit till an- vändning. Tiden har dock inte tillåtit en fullständig genomgång av efterlämnat material från  
 SKP-komplexets 
  olika förgreningar. 
 Den bild arkivet ger av den polisiära övervakningsorganisatio- nen är att den var väl ägnad att samla och ordna information. Vär- deringar av det inkomna materialet är det däremot svårare att hitta och uppenbarligen fanns det också inom organisationen en upp- fattning om att den sidan av verksamheten behövde förstärkas. Så skedde också genom att en särskild rotel tillkom för ändamålet vid mitten av  
 1960-talet. 
  Bristen på analys och bearbetning av det in- hämtade materialet har dock långt in på  
 1990-talet 
  fortsatt att utgö- ra ett problem för säkerhetspolisen. 
 Den följande redovisningen inleds med en presentation av vissa centrala drag i utvecklingen från SKP:s bildande t.o.m. andra världskriget. Den omfattar partiets utveckling samt säkerhetstjäns- ternas hotbild och övervakning. I kapitel 3 behandlas SKP- komplexet efter 1945 i form av översikter över partiet, ungdoms- förbundet, vänskapsförbunden och de kommunistiska företagen. I kapitel 4 ges en kort allmän översikt av övervakningen  
 1945-95. 
  Den egentliga redovisningen av säkerhetstjänsternas övervakning inleds i kapitel 5 med en genomgång av de metoder som kom till användning under åren  
 1945-70. 
  I kapitel 6 redovisas vad man med dessa metoder fick reda på om komplexets verksamhet under dessa år. Kapitel 7 behandlar metoder och resultat i den lågintensiva övervakning av VPK och utbrytarna APK som förekom efter 1970. Vissa avslutande synpunkter redovisas i kapitel 8. 
 Av hänsyn till den personliga integriteten har en del person- namn fingerats både i den löpande texten och i notapparaten. Det gäller främst personer som inte är allmänt kända och som det före- faller onödigt att nämna vid namn. Likaså har källbeteckningar som 
 7 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 avser fysiska personer fingerats. 
 4  
 I några fall har namn på tidigare anställda inom säkerhetstjänsterna ansetts vara underkastade sekre- tess. Detta medför egentligen inga problem utom i de fall då hän- visning görs till ett samtal eller förhör som Säkerhetstjänstkommis- sionen hållit med vederbörande. Samtliga förhörs- och samtalsupp- teckningar har dock numrerats och nothänvisning har då gjorts till det nummer som korresponderar med respektive uppteckning. En lista över samtliga förhör och samtal som hållits av Säkerhetstjänst- kommissionen med tillhörande nummer finns i kommissionens arkiv. 
  
 4  
 En förseglad kodnyckel som översätter fingerade namn och källbeteckningar förvaras i Säkerhetstjänstkommissionens arkiv. Självfallet innehåller kodnyckeln inte källornas riktiga identitet utan endast den egentliga källbeteckningen. 
 8 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 2 
  
 SKP - utveckling, hotbild och övervakning före 1945 
  
 Övervakningen av SKP under efterkrigstiden var i många avseen- den en fortsättning på en redan etablerad verksamhet. Partiet hade från sin födelse betraktats som ett hot mot rikets säkerhet och bli- vit föremål för övervakning från försvarets och polisens sida. Av- sikten med detta kapitel är att summariskt redovisa denna historis- ka bakgrund. 
 Kapitlet innehåller tre beståndsdelar. Inledningsvis ges en kort beskrivning av SKP:s organisatoriska utveckling följt av en bild av det hot som partiet ansågs utgöra. Avslutningsvis presenteras en kort överblick över den övervakning som partiet blev föremål för. 
  
 2.1 
  
 SKP – sektion av Kommunistiska Internationalen 
  
 Sedan det socialdemokratiska partiet (SAP) splittrats 1917 bildade den tidigare vänsteroppositionen ett nytt parti, Sveriges Socialde- mokratiska Vänsterparti (SSV). Partiet fick med sig större delen av det socialdemokratiska ungdomsförbundet, ett antal lokala före- ningar samt Ångermanlands och Norrbottens socialdemokratiska partidistrikt. I Norrbotten tog utbrytarna dessutom kontroll över den lokala arbetartidningen, Norrskensflamman. I hela landet hade partiet vid starten 20 000 medlemmar. 
 SAP återhämtade sig snabbt efter splittringen i alla delar av lan- det utom Norrbotten. Före splittringen hade partiet haft närmare 2000 medlemmar i länet. Efter partisprängningen återstod bara 350. 
 I juni 1919 anslöt sig SSV till den kommunistiska internationa- len. När Komintern krävde att partiet skulle antaga de 21 teserna för ett kommunistiskt partis uppträdande opponerade sig en bety- dande minoritet av SSV:s medlemmar. Opponenterna uteslöts vid partiets kongress i mars 1921. Det rensade partiet antog i enlig- 
 9 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 het med tes nr 17 namnet  
 Sveriges Kommunistiska Parti, sektion av Kommunistiska Internationalen 
 . 
  
 Men det nya partiets ordförande Patrick hade svårt att ac- ceptera den allt hårdare centralstyrningen från Kominterns sida. Hans protester ledde till en öppen konflikt med Kominterns exe- kutivkommitté (EKKI) och enligt dennas anvisningar uteslöt parti- ets kongress i november 1924 sin egen partiledare och gruppen kring honom. Ledningen övertogs av de s.k. oxkommunisterna med Peck, Sanchez och Morrison i spetsen. Men även denna partiledning gjorde sig skyldig till avvikelser från Ko-  
 mintern-linjen. 
  EKKI ingrep igen och åter blev den högeroppor- tunistiska partiledningen utesluten. Det skedde i oktober 1929 och det var inte bara ledarna utan också en majoritet av medlem- marna som lämnade partiet. Ledningen övertogs av de Komintern- trogna med Martinez (partiledare 1929 – 1951), Sherman och Garcia i spetsen. 
 Överallt utom i Norrbotten innebar sprängningen stora förlus- ter för SKP. 1930 års val blev med 1,2 % av rösterna det sämsta nå- gonsin för partiet. 
 Under  
 1930-talet 
  kunde partiet i någon mån återhämta sig: i 1938 års kommunalval var röstandelen uppe i 3,8%. Medlemssiffran tycks vid samma tidpunkt ha legat omkring 18 000. 
 5  
 Nästa stora bakslag för partiet kom med  
 Molotov-Ribbentroppakten 
  mellan Sovjet och Tyskland i augusti 1939 och med vinter kriget  
 1939-40. 
  En intensiv, antikommunistisk opinionsvåg ledde till ett dramatisk fall i medlemsstatistiken: från 19 000 till 12 000 på ett år. 
 Men snart hade konjunkturen åter vänt. När det stort klart att de allierade skulle vinna kriget och att Sovjet, Tysklands forne paktbroder, hade burit den tyngsta bördan i kampen mot fascismen nådde Västeuropas nationella kommunistpartier oanade framgång- ar. Till detta bidrog också att Komintern upplösts 1943. SKP för- klarade sig nu stå för en svensk väg till socialismen. Vid 1944 års riksdagsval nådde partiet redkordhöga 10,2 % av rösterna. Med- lemssiffrorna steg till över 50 000. År 1945 prenumererade 29 700 personer på Ny Dag och 5 200 på Norrskensflamman. 
 6 
  
 5 
  
 En sammanställning av SKP/VPK:s valresultat och medlemsutveckling återfinns i Her- mansson 
  
 , Kommunism på svenska? 
 , s. 349 f. Siffror för medlemsutveckling behöver möjligen ytterligare undersökas för att korrigera för variationer i kraven för att räknas som medlem. T.ex. torde den starka minskningen mellan 1948 och 1951 till stor utsträckning vara en följd av att uppgiften för 1948 rymde åtskilliga personer som inte betalat sina avgifter medan där- emot 1951 års siffror var rensade från kontingentskolkare. 
  
 6 
  
 Haynes,  
 Svensk dagspress  
 1900-1967 
 . 
  
 En systematisk och kommenterad kartläggning 
 . Stockholm 1967. 
  
 10 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 2.2 
  
 Hotbilden före 1945 
  
 Ända sedan den allmänna värnpliktens införande 1901 hade det inom krigsmakten funnits en rädsla för att socialistisk ungdom skulle strömma in i kasernerna, vända vapnen mot sitt eget befäl och hissa den röda flaggan i stället för den blågula. Oron skärptes givetvis under första världskriget och i synnerhet under 1917 års hungerkravaller och rösträttsdemonstrationer. Hotet var under dessa år ändå tämligen diffust och inte knutet till något speciellt parti utan snarare till enskilda och grupper inom det socialdemo- kratiska partiet. Men efter de radikala gruppernas utträde ur SAP och inträde i Komintern 1921 klarnade bilden. 
 7 
  
 2.2.1 
  
 Mellankrigstiden 
  
 Kominterns program, som alltså gällde även för SKP, gjorde ingen hemlighet av att den förestående revolutionen skulle få ett våldsamt förlopp. 1928 års program, som förblev i stort sett oförändrat ända tills dess att organisationen upphörde 1943, uttalade sig ganska de- taljerat om revolutionens förlopp. 
 Proletariatets erövring av makten är ingen fredlig erövring av den färdiga borgerliga statsmaskinen medelst den parlamenta- riska majoriteten. Wise använder alla vålds- och skräck- medel för att säkerställa och stärka sitt rovaktiga ägande och sitt politiska välde. Som en gång feodaladeln kan inte heller bourge- oisin lämna sin plats i historien åt den nya klassen utan den mest förtvivlade, förbittrade kamp. Därför kan bourgeoisins våld brytas endast genom det beslutsamma användandet av pro- letariatets våld. Maktens erövring är det med våld skeende för- intandet av den borgerliga makten,  
 sönderslåendet  
 av den kapita- listiska statsmaskinen (den borgerliga armén, polisen, ämbets- mannahierarkin, domstolarna, parlamenten o.s.v.) och dess er- sättande med den proletära maktens  
 nya organ 
 , vilka framförallt är redskap för att hålla utsugarna nere. 
 8 
  
 Det är uppenbart att Komintern menade att proletariatets makt- övertagande inte kunde äga rum utan våld. Våldet var en nödvändig 
  
 7 
  
 Detta avsnitt bygger på Goodman, Kommunism och antikommunism i  
  
 Meddelande från Arbetarrörelsens Arkiv och Bibliotek,  
 nr  
 24-25, 
 1982/4-1983/1. 
  
 8 
  
 Kommunistiska Internationalens program 1928, cit. efter Mendoza,  
  
 Kommu- nism på svenska,  
 s. 21. 
 11 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 del i processen. Däremot uttalar sig programmet inte om huruvida detta var önskvärt eller beklagligt; det finns inga värderande eller normativa inslag i resonemanget vilket i sin tur är en följd av att den i marxismen grundade samhällsuppfattningen sågs som en ve- tenskap. Utifrån den kunde man formulera teser om empiriska sak- förhållanden och sociala förlopp i historia och framtid. Däremot sade den inget om vad som var gott eller ont. Det är vidare tydligt att det inte bara är repressiva institutioner som militärmakten, poli- sen och rättsväsendet som skulle krossas utan även de parlamenta- riska institutionerna. 
 Den nya statsform som tänktes följa på den socialistiska revolu- tionen var proletariatets diktatur. För  
 Komintern-programmet 
  var statsmakt alltid en form av diktatur eller förtryck utövad av en klass över en annan och först när klasserna var avskaffade skulle den fulländade kommunismens statslösa samhälle kunna ta form. Proletariatets diktatur skilde sig från sin föregångare, den borgerli- ga diktaturen, genom att det var en majoritet som förtryckte en minoritet och inte tvärtom. 
 I sin syn på demokratin var  
 Komintern-programmet 
  knappast entydigt men uppenbart är ändå att ett innehållsligt demokratibe- grepp spelade en stor roll. Det innebar att juridiska och politiska rättigheter som allmän rösträtt, yttrandefrihet och mötesfrihet sågs som mindre viktiga än de sociala realiteter som bestämde olika samhällsgruppers faktiska möjligheter att utnyttja dessa rättigheter. Under proletariatets diktatur skulle majoritetens sociala villkor förbättras och därmed också dess reella möjligheter att delta i poli- tiken. Ur den synvinkeln skulle denna nya statsform i själva verket innebära en demokratisering av samhället. 
  
 Komintern-programmet 
  hade oktoberrevolutionen i Ryssland som återkommande referenspunkt och mönster. Uppenbarligen var det ett liknande förlopp i andra länder som programskrivarna haft i tankarna. 
 Men vilken roll spelade detta program för de svenska kommu- nisterna? Hur rättrogna  
 Komintern-anhängare 
  var de egentligen? De strider i partiet som ledde till sprängningarna 1924 och 1929 hade ju visat att starka grupper inom partiet vände sig mot Komin- tern och den starka centralstyrningen. Men detta kunde ju också tolkas så att de som stannade kvar i partiet var de som verkligen var beredda att i allo följa Kominterns program och direktiv. I de be- dömningar som bevarats är det den tolkningen som framträder. Marinstaben och Generalstaben förklarade 1929 i olika skrivelser till regeringen att den kommunistiska propagandan syftade till att 
 12 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 störta den bestående samhällsordningen. I en kommentar till skri- velserna höll expeditionschefen i Justitiedepartementet med om att SKP avsåg att i en given situation söka med våld omstörta det nu- varande samhället och införa proletariatets diktatur. Han menade också att man inom partiet var i färd med att bygga upp en organi- sation för detta ändamål. 
 Samma uppfattning uttrycktes några år senare av den statliga ut- redning som fått i uppdrag att utreda frågan om partiförbud mot kommunister. Också den ansåg att den våldsamma omstörtning- en var det centrala målet med partiets verksamhet. För att nå dit- hän bedrev partiet en propaganda i tal och skrift med följande syf- te: 
 att omskapa arbetarmassornas ekonomiska, religiösa och mora- liska föreställningar, att uppväcka och underhålla missnöje med den bestående samhällsordningen, att utså hat mellan olika samhällsgrupper, att förstöra respekten för samhällets lagar och institutioner samt att göra massorna förtrogna med tanken på den kommande kampen. 
 Den konkreta övervakningen av detta samhällsomstörtande parti fick formen av en bred registrering av medlemmar och sympatisö- rer. Detta i sin tur väckte frågan om verkligen alla medlemmar i SKP var besjälade av den revolutionära anda som präglade Komin-  
 tern-programmet. 
  Det kunde ju tänkas att en del, kanske t.o.m. de flesta, stödde partiet därför att de gillade dess uppträdande i mer omedelbara och jordnära sammanhang som t.ex. kampen för bättre arbetsvillkor i skogen, i gruvan eller på bygget. Det kunde vara så att många inte haft en tanke på Komintern när de gick med i parti- et. 
 Socialdemokraten Williams tog upp frågan i en reservation till partiförbudsutredningens betänkande. Hans svar var att man inte kunde dra alla över en kam och att man måste skilja mellan de ledande och det stora flertalet. De förra var enligt hans mening beredda att med våld genomföra proletariatets diktatur, de senare såg han som idealister som kämpade för konkreta samhällskrav utan tanke på omstörtande verksamhet. Williams var i motsats till utredningens majoritet inte beredd att förorda ett partiförbud. 
 Mellankrigstidens bild av det kommunistiska hotet tycks alltså i hög grad vara inspirerad av  
 Komintern-programmets 
  förutsägelse om den våldsamma revolutionen som skulle leda till proletariatets diktatur. Utgångspunkten var att den svenska Komintern- 
 13 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 sektionen troget följde huvudorganisationens program och direk- tiv. De två partisprängningarna tolkades så att de självständiga grupperna försvann och efterlämnade en allt hårdare kärna av obrottsligt lojala  
 Komintern-anhängare. 
  Uppfattningen att inte alla medlemmar och sympatisörer i det avseendet kunde dras över en kam förekom i debatten men tycks i praktiken inte ha spelat någon större roll. 
 Det svenska kommunistpartiet uppfattades alltså som ett lydigt redskap för Kominterns - och därmed Moskvas - propaganda. Sam- tidigt sågs partiet som en revolutionär, samhällsomstörtande kraft med förmåga till självständig och effektiv aktion. Men hotet om en inhemsk, våldsam revolution skulle snart Barr ner. 
  
 2.2.2 
  
 Rysk-tyska 
  
  paktens år 
 I mitten av augusti 1939 skrev Garrison i Ny Dag att det måste vara slut på kapitulationerna för Nazityskland, slut med drängtjänsterna åt den europeiska frihetens bödel. Några dagar senare hade arbetarrepubliken Sovjetunionen, socialismens hem- land ingått förbund med denne bödel och i samförstånd med ho- nom invaderat Polen. Händelsen skapade en tids förvirring i Ny Dags spalter, men sedan Kominterns generalsekreterare den 17 sep- tember formulerat de nya taktiska och strategiska teserna i en auk- toritativ artikel hade tidningen klara linjer att följa och gjorde det också. 
 Kommunisternas uppträdande i samband med  
 rysk-tyska 
  pakten och andra världskrigets utbrott blev en första antydan om en för- ändring i hotbilden. Faran för att de på egen hand skulle bedriva samhällsomstörtande verksamhet tycktes nu mindre än risken för att de i ett krigsläge skulle stödja fienden. Mot bakgrund av den obrottsliga lojalitet med  
 Moskva-linjen 
  som de demonstrerat låg det nära till hands att fråga om de i händelse av krig med Sovjet skulle obstruera det egna landets krigsansträngningar. Efter finsk- ryska krigets utbrott den 30 november 1939 var det många som svarade ja på den frågan. De svenska kommunisterna förklarade, såsom Moskva föreskrev, att Röda Armén gått in i Finland för att stödja  
 Terijoki-regeringen, 
  Finlands lagliga regering, som begärt hjälp mot upproriska vita truppenheter. 
 Kommunisternas uppträdande gav myndigheternas övervakning, som nu låg i händerna på den hemliga allmänna säkerhetstjänsten, stöd av en antikommunistisk opinionsvåg. Den kampanj mot 
 14 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 kommunisterna som nu följde var, enligt Ny  
 Dag-redaktören 
  Sanders, den hårdaste storm som kommunisterna haft att utstå. Runt om i landets kommuner enades övriga partier om att utestänga kommunisterna från nämnder och styrelser så långt kon- stitutionella bestämmelser tillät. Det förekom också att plenisalar demonstrativt tömdes när en kommunist fick ordet. 
 Från LO:s representantskap utsändes ett upprop som manade till kamp mot demokratins dödgrävare och socialismens förräda- re. Dessa måste, hette det, isoleras och berövas allt inflytande i den svenska arbetarvärlden. 
 Inom arbetslivet förekom att enskilda kommunister avskedades, stängdes ute från sina arbetsplatser eller förvägrades omförordnan- den på grund av att de var kända som kommunister. Inom SJ och televerket företogs förflyttningar av anställda kommunister från placeringar som ansågs vara strategiskt känsliga. 10 684 inkallade soldater skrev under en petition till regeringen med krav på utrens- ning av de element  vilka vi veta äro redo att falla oss i ryggen i fall av krig. Den mest uppmärksammade åtgärden mot kommunis- terna var det arbetskompani för kommunister som var inkallat mel- lan december 1939 och april 1940. De inkallade var kommunister som fanns upptagna på polisens och militärmyndigheternas listor. 
 Bakgrunden till dessa åtgärder var givetvis skräcken för att Garcia skulle komma att dela Finlands öde och att kommunisterna då skulle gå angriparen till handa. Från militära staber i Norrbotten förklarades att kommunisterna skulle falla den egna armén i ryggen om ryssarna gick över gränsen. Rykten påstod att hela Sverige skul- le sovjetiseras under ledning av en inhemsk kommunistregering och att förhoppningsfulla kommunistledare satt hemma och filade på ministerlistor. Till bakgrunden hör också det militära engage- manget för den svenska frivilligkåren till Finland och oron för att rekryteringen skulle försvåras av kommunisternas propaganda. 
 Antikommunismen  
 1939-40 
  var alltså en effekt av vinterkriget och när det tog slut i mars 1940 bedarrade stormen. När sedan Danmark och Norge en månad senare ockuperats av Tyskland framträdde en ny hotbild. Sverige var nu inringat av Mcguire och det var därifrån hotet kom. Hotet från Sovjet och den inhemska kommunismen tonade bort. En ytterligare förskjut- ning i synen på kommunisterna inträdde under våren 1941 när det började bli tydligt att den  
 tysk-ryska 
  pakten knakade i fogarna. Nu övergav SKP sin tidigare kritik av den svenska upprustningen och förklarade sig vara anhängare av ett starkt nationellt försvar. I slutet av maj föredrog partiets ledare i riksdagen en deklaration för att, 
 15 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 som de sade en gång för alla göra slut på föreställningen om att de kommunistiska arbetarna inte vill försvara Sverge mot främmande angrepp och mot försök att underkuva landet och beröva det dess nationella frihet. Kommunisterna var beredda att fullt och helt taga sin del av ansvaret för landets frihet och oberoende. 
 9 
  
 2.2.3 
  
 Rysk-tyska 
  
  krigets år 
 Sedan pakten mellan de två stormakterna vid midsommaren 1941 förbytts i öppet krig förändrades åter synen på kommunisterna. Men nu var bilden inte lika enhetlig. Det nya kriget exponerade en djup spricka i den politiska opinionen mellan dem som var för en viss anpassning till den tyska stormakten med sikte på en aktad ställning i framtidens Neuropa och dem som visserligen kunde ac- ceptera enstaka eftergifter under hot men inte var beredda att lång- siktigt överge centrala ideologiska värden. För de förra var repres- siva ingrepp mot kommunisterna ett sätt att sluta upp bakom kors- tåget mot bolsjevismen, för de senare var motståndet mot ingrepp en demonstration för den politiska demokratins principer. 
 Kraven på ingripanden mot SKP fick näring av inkommande rapporter som visade på tyskt och finskt missnöje med den svenska politiken mot kommunisterna. Många klagomål byggde på upp- fattningen att Komintern förlagt ett centrum för sin verksamhet till Stockholm. Där kunde sovjetiska agenter driva sitt spel i skydd av den svenska neutraliteten och med det svenska kommunistpartiets bistånd. Dessa klagomål nådde sin höjdpunkt när riksministern Henderson vid midsommaren 1941 för sin regering presen- terade en rapport om Kominterns verksamhet. Där förklarades att den internationella kommunismen hade ett huvudförbindelse- ställe i Stockholm hos det svenska kommunistpartiet. Detta drev, enligt Conner rapport, en av Kominterns rörligaste och farligas- te aktionscentraler. Partiledaren Martinez beskrevs som en spindel i nätet; från Stockholm finansierade och dirigerade han sina ombud, som runt om i Europa förde den underjordiska kampen mot Tredje Riket. 
 Att det internationella intresset riktades mot Sverige och Stock- holm var ingen tillfällighet. Sverige blev, liksom Schweiz och Por- tugal, i kraft av sin neutralitet en tillflyktsort för politiska flykting- ar från krigförande och ockuperade stater. Inom flyktingmiljöerna utvecklades en betydande underrättelseverksamhet, med eller utan 
  
 9  
 Patterson,  
 Sverges Kommunistiska Parti  
  
 1939-1945 
 , 
  Stockholm 1974, s. 99. 
 16 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 samtycke från stormakternas diplomatiska representanter i Stock- holm. 
 Att andelen kommunister bland flyktingarna var stort är ganska givet. Kommunistpartiet var förbjudet i samtliga krigförande länder (utom Sovjet). I det neutrala Schweiz var både nazister och kom- munister förbjudna sedan november 1940. I Norge var alla partier förbjudna utom Nasjonal Samling och i Danmark förbjöds kom- munistpartiet efter  
 tysk-ryska 
  krigets utbrott. 
 De agenter som under krigsåren förlagt sin verksamhet till svensk mark sysslade framför allt med olika former av underrättel- severksamhet men också i någon mån med sabotage. (181 personer anhölls för verksamhet mot Tyskland för Sovjet.) Under åren  
 1940-1944 
  anhölls sammanlagt 98 personer för prosovjetisk agent- verksamhet. 
 10  
 Av dessa var ett antal svenskar med anknytning till den kommunistiska rörelsen. I samband med upprullningen av den s.k.  
 Wollweber-ligan 
  anhölls flera svenska medborgare, en del av dem med anknytning till SKP. 
 Någon brottslig verksamhet där SKP som organisation var be- rörd avslöjades dock aldrig. Ett första för allmänheten synligt teck- en på att också de svenska kommunisterna löpte risk att kriminali- seras kom när tidningarna under juni/juli 1941 rapporterade om polisens misslyckade försök att kalla Martinez till förhör. I augusti fick utrikesminister Smith antydningar om att tyska krav på förbud av kommunistpartiet var att vänta. För att inte intrycket skulle uppstå att Sverige handlade på kommando ville han att reger- ingen skulle använda sig av beredskapslagen om partiförbud. Ett förslag om att förbjuda SKP lades fram i regeringen och först efter en segdragen kamp som varade hela hösten beslöt den att avvisa förslaget. 
 Till bilden av antikommunismen efter det  
 rysk-tyska 
  krigets ut- brott hör även upprättandet av nya arbetskompanier för kommu- nister. På försommaren 1941 hade mellan 3 000 och 3 500 kommu- nister krigsplacerats på 10 arbetskompanier runt om i Sverige. I juli började personal inkallas till två av dessa och i slutet av september fanns ca 70 kommunister i vardera lägret. 
  
 10  
 Burnett Flyghed, Rättsstat i kris. Spioneri och sabotage under andra världskriget, Stockholm 1992 s. 419. 
 17 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 2.2.4 
  
 Efter Kominterns upplösning 
  
 Det var alltså övertygelsen att partiets djupaste lojaliteter låg hos Sovjet som under kriget dominerade bilden av den kommunistiska hotet. Det var givetvis partiledningen högst medveten om. Vid ett  
 CK-möte 
  i januari 1942 sade Hopkins att man i debatten hade framställt SKP som ett ryskt parti, ett parti som endast tjänstgör såsom filial i Sverige åt Sovjetunionens kommunistiska parti och sovjetregeringen. På det sättet hade man lyckats isolera partiet. Men så kanske det inte alltid skulle förbli, resonerade han, kanske det snart skulle bli ganska fint att vara ryss. 
 11 
  
 Två år senare hade Linderots prognos slagit in. I maj 1943 hade Komintern upplösts på direktiv av Garcia. 
 12  
 Röda Arméns insatser i kampen mot Tredje Riket hade väckt allmän beundran och bilden av Sovjetunionen hade i grunden förändrats: förtryckaren hade bli- vit befriaren. I Sverige liksom i hela västvärlden, sköts frågan om den sovjetiska regimens totalitära karaktär åt sidan. Det viktiga var att Sovjet och väst kämpade för samma sak. Många framhöll att landet under kriget utvecklats i rätt riktning och skillnaderna mel- lan Sovjet och väst framstod inte längre som så stora. En fredlig samlevnad verkade inte vara något orealistiskt framtidsperspektiv. 
 I länder som Frankrike, Holland, Norge och Danmark spelade kommunisterna en framträdande roll i det underjordiska motstån- det mot den tyska ockupationsmakten. I efterhand har det på vissa håll hävdats att det i själva verket var kommunisterna som startade de nationella motståndsrörelser som från vintern  
 1941-42 
  blev en kraft att räkna med i många tyskockuperade länder. 
 13  
 Det är kanske en överdrift, men kommunisternas roll i motståndrörelserna ledde till att de vid krigsslutet åtnjöt ett förut helt otänkbart anseende och att de i många länder kom att ingå i de regeringar som trädde till i samband med befrielsen. 
 Ur SKP:s synpunkt var upplösningen av Komintern antagligen en lättnad. Partiet hade fått ta emot kritik från Komintern (liksom från det illegala tyska kommunistpartiet) för att inte ha gjort till- räckligt i kampen mot den fascistiska fienden. En orsak till kritiken var att SKP:s i sin propaganda inte manat till aktiv antifascistisk kamp utan i stället krävt att Sverige skulle iakttaga obrottslig neut- ralitet i stormaktskriget. Uppenbarligen menade kritikerna också 
  
 11 
  
 White,  
 Kommunismens korta vår  
 s. 10. 
  
 12 
  
 Ang. Stalins roll och motiven för Kominterns upplösning se, White,  
  
 Kommu- nismens korta vår 
 , s. 4 f . 
  
 13 
  
 Rodriguez,  
  
 Wollweber-organisationen 
  i Norge 
 , Oslo 1997. 
  
 18 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 att SKP, eller dess ledande företrädare, varit alltför passiva när det gällde att ge konkret hjälp till partibröder i grannländerna, inklusive Tyskland, som med livet som insats bekämpade Hitlerismen. 
 14 
  
 Genom upplösningen av Komintern fick SKP helt nya möjlighe- ter att framträda som ett nationellt parti som drev en radikal politik i de svenska arbetarnas intresse. Partiet kunde under de sista krigs- åren dra nytta av ett växande missnöje med regeringens pris- och lönestoppspolitik. När pengarna tycktes räcka till allt mindre, lyss- nade många till kommunisternas sifferspäckade kritik av den eko- nomiska politiken. Som redan nämnts steg partiets popularitet kraftigt under de sista krigsåren. 
 En viktig aspekt av SKP nya framtoning var dess positiva syn på det nationella försvaret. I maj 1941 uttalade partiet, som nämnts, sitt stöd för den militära upprustningen. Efter det tyska anfallet på Sovjet krävde man att landets alla resurser användes för att försva- ra den nationella självbestämmanderätten och folkets frihet. Vid 1944 års kongress krävde ledande partiföreträdare officerskårens demokratisering och rustningsindustrins nationalisering samtidigt som de fastslog att det även i framtiden var nödvändigt att landet hade ett fungerande militärt försvar, 
 15  
 Den hållning till det natio- nella försvaret som lades fast under kriget skulle bestå under de följande decennierna. 
 Kommunisternas återkomst på den politiska arenan var ett hot främst mot socialdemokraterna. SAP:s första reaktion efter 1942 års val följde isolerings- och utfrysningslinjen. I ett cirkulär från partistyrelsen uppmanades partiets representanter i kommunala församlingar att inte medverka till att kommunister valdes in i nämnder och styrelser. 
 16  
 Men snart insåg man att den attityden inte svarade mot situationens krav. Kommunisternas framgångar var en del av en bred radikaliseringsrörelse och, förre kommunistledaren Patrick uttryckte det, så länge de höll sig till en relativt saklig och moderat politik hade de stora möjligheter till framgång. Gonzalez förklarade inför partistyrelsen 1943 att det inte längre dög med någon överlägsen attityd. Med passivitet kommer vi inte att vinna slaget. Huvudvägen att bemöta hotet från vänster var att själv segla i vänstervinden. Med  
 Arbetarrörelsens efterkrigsprogram 
  
 återinförde socialdemokraterna radikala krav, bland dem bransch- 
  
 14 
  
 White,  
  
 Kommunismens korta vår 
 , s. 9 f. Wilkinson framställning bygger bland annat på Kominternledaren Georgi Dimitroffs dagböcker som publicerades i Berlin 2000 samt på anteckningar i den tyske kommunistledaren Key personarkiv. 
  
 15 
  
 Patterson,  
  
 Sverges Kommunistiska Parti  
  
 1939-1945 
 , 
  Stockholm 1974, s.  
 163-165. 
  
 16 
  
 Cirkulär 22/ 1942, White,  
  
 Kommunismens korta vår 
 , s. 35. 
 19 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 socialiseringar, på den politiska dagordningen. Det låg en viss logik i att SKP i 1944 års valrörelse förklarade att det ställde sig bakom detta program och även gjorde gällande att det var de och inte SAP som var den bästa garanten för att det skulle förverkligas. 
 Efter valet, som ledde till att SKP:s andrakammarmandat ökade från 3 till 15, var stämningen dyster i SAP:s partistyrelse. Den kän- de sig tvungen ta upp frågan om ett framtida regeringssamarbete med kommunisterna. Flera talare framhöll att en koalition åt väns- ter kunde bli oundviklig. När, några månader senare, det nyinrät- tade svenska  
 Gallup-institutet 
  frågade svenska folket om samma sak visade det sig att en majoritet av dem som hade en åsikt i frågan var för ett kommunistiskt regeringsdeltagande. 
 17  
 Det var en upp- fattning som hade stöd i andra länder. I Frankrike, Belgien, Italien, Danmark och Norge ingick kommunister i de nationella samlings- regeringar som tog över makten sedan tyskarna lämnat landet. 
 Denna nya syn på kommunisterna var också i Sverige en effekt av en ny syn på Sovjet. En liberal Rysslandsexpert som national- ekonomen Delgado skrev nu att det funnits en tving- ande nödvändighet bakom Scott hänsynslösa politik på 1930- talet. För att höja den ryska primitiviteten till en högre civilisa- tionsnivå hade kollektiva tvångsåtgärder varit ofrånkomliga. Nu var detta stadium i utvecklingen överståndet och Montgomery tvekade inte om att skillnaderna mellan Sovjet och väst höll på att krympa. Han tyckte sig ha goda skäl att hoppas att Ryssland äntligen skulle inlemmas som en naturlig del av den västliga kultursfären. 
 18 
  
 2.3 
  
 Övervakning före 1945 
  
 Myndigheternas övervakning av socialistiska grupper och personer hade redan inletts, om än trevande, när Sveriges Socialdemokratiska Vänsterparti bildades 1917. Inom krigsmakten hade det funnits en viss polisiär verksamhet på lokal basis inriktad mot kommunister och samhällsomstörtande element sedan  
 1900-talets 
  början. Ett första försök till samordning togs sommaren 1914 när generalsta- ben inrättade en polisbyrå med uppgift att övervaka utlänningar samt personer misstänkta för brott mot rikets säkerhet. 1918 flyt- tades byrån över till polismyndigheterna och placerades som en självständig enhet under polismästaren i Stockholm. Uppgiften att 
  
 17 
  
 White,  
  
 Kommunismens korta vår 
 , s. 46. 
  
 18 
  
 Fox, Den sovjetiska gåtan. Opublicerat avhandlingsmanus, Södertörns högsko- la 2001. 
  
 20 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 efterspana personer som kunde misstänkas vara säkerhetsrisker fördes 1923 över till en nybildad avdelning vid Stockholms stads kriminalpolis. Där upprättades också ett register över medlemmar i kommunistiska organisationer. 
 I början av  
 1930-talet 
  fick även andra svenska städer motsvaran- de polisiära enheter. Statspolisen, som bildades 1933, bedrev vid sina länsavdelningar registrering av personer knutna till politiska ytterlighetsriktningar. 
 Den militära övervakningen upphörde alltså 1918 men återupp- togs igen mot slutet av  
 1920-talet. 
  1928 utfärdade generalstabsche- fen tjänstgöringsbestämmelser för en upplysnings- eller underrät- telsebyrå (UB) som skulle bl.a. skulle följa och motarbeta den an- timilitaristiska rörelsen. UB kom att bli centrum i ett landsomfat- tande nät av regionala och lokala övervakningsofficerare. UB ägan- de sig åt en bred insamling av uppgifter om samhällsomstörtande organisationer och personer. Omfattande register lades upp. I en översikt från 1934 nämns ett personalkartotek omfattande över 100 000 personer som var kända eller misstänkta kommunister. 
 Genom den av regeringen i juni 1938 i hemlighet utfärdade sä- kerhetskungörelsen trädde den allmänna säkerhetstjänsten i funk- tion. I den införlivades de polisiära enheter som sysslat med över- vakning av kommunister. Motsvarande militära organisation fort- satte sitt arbete vid sidan av allmänna säkerhetstjänsten (1936 Fst/und, svenska sektionen, 1942 Fst/sekt II, inrikesavdelningen) 
 Inom ramen för allmänna säkerhetstjänsten byggdes under and- ra världskriget en omfattande kontrollapparat upp. Med stöd av 1939 och 1940 års tvångsmedelslagar kunde post- och telegrafför- sändelser granskas och censureras och telefonsamtal avlyssnas utan att misstanke om brott förelåg. Fram till och med juni 1945 pågick en systematisk och omfattande avlyssnings- och censurverksamhet. Postkontrollen granskade fram t.o.m. 1944 47 miljoner postförsän- delser. Under tiden 1 januari 1941 till 30 juni 1945 avlyssnades över 11 miljoner telefonsamtal. Verksamheten var till stor del riktad mot det kommunistiska hotet, uttytt som såväl Sovjetunionen som SKP. 
 Den 10 februari 1940 gjorde säkerhetstjänsten en landsomfat- tande razzia mot kommunistiska organisationer och enskilda kommunister. Med stöd av en särskild förordning om transport- förbud förlorade samtliga kommunisttidningar från den 21 mars 1940 rätten att distribueras med allmänna transportmedel. Samma år antog riksdagen en fullmaktslag om partiförbud. 
 21 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 I säkerhetstjänstens arkiv samlades stora mängder upplysningar om personer som på ett eller annat sätt deltagit i det hemliga kriget. Många av dessa var kommunister, en del dömdes för olovlig under- rättelseverksamhet, andra föll för en tid i glömska. Men uppgifter om aktiviteter under kriget skulle spela en stor roll i den framtida bedömningen av enskilda kommunisters farlighet. Omkring 1953 gick man inom polisen systematiskt igenom centrala meddelarakter från krigsåren och förtecknade namn på där förekommande perso- ner. 
 19 
  
 19  
 15:660, vol. 3, SÄPO innehåller ett registerutdrag med följande lydelse: Förtrolige med- delaren Jackson har under tiden 1933 – 1944 fortlöpande lämnat upplysningar om kom- munistisk verksamhet i Sverige, även om Komintern. LP Shea har 1953 gått igenom handlingarna och förtecknat en del namn på personer, intressanta vid ett studium av eventu- ell kommunistisk verksamhet vid den tiden. Jonssons rapporter återfinns i vol. XII:52. SÄPO (gamla arkivet). 
 22 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 3 
  
 SKP-komplexet 
  
  - en presentation 
 I det följande presenteras flertalet av de organisationer som enligt polisen ingick i  
 SKP-komplexet. 
  
 Beskrivningen av komplexets beståndsdelar är inte likformig. När det gäller partiet, som är den självklara huvudaktören i sam- manhanget, ligger tyngdpunkten på den ideologiska utvecklingen sedd i ett internationellt perspektiv. Avsikten är att översiktligt teckna den allmänna bakgrund mot vilken övervakningen ägde rum och att karakterisera de element i partiets ideologi som kunde mo- tivera övervakning. Framställningen bygger på tidigare litteratur. Till frågan om hur säkerhetstjänsterna bedömde den ideologiska utvecklingen återkommer vi när övervakningens resultat redovisas (kap. 3, Resultatet, Hotet) 
 Vad gäller ungdomsförbundens utveckling har det förefallit överflödigt att gå in på de ideologiska frågorna; ungdomarna följde moderpartiet under de år som här står i centrum, d.v.s. 1945 – 65. Tyngdpunkten har i stället lagts på ungdomsförbundens ganska okända organisatoriska utveckling, som här översiktligt tecknas med stöd delvis av deras egna arkiv, delvis av sakakterna i SÄPO:s arkiv. 
 För vänskapsförbunden ges kortfattade data om deras organisa- toriska utveckling. Uppgifterna är hämtade ur sakakterna i SÄPO:s arkiv. De sammanlagt 182 företag som enligt polisen hade, eller kunde antas ha, samband med SKP beskrivs här ytterst kortfattat, med sikte på att presentera de viktigaste firmorna och arten av de- ras förbindelser med östblocket. Som redan nämnts förekommer partiföretagen i SKP/VPK:s protokoll (se ovan not 2), men i detta sammanhang har det förefallit tillräckligt att utnyttja de mer över- gripande uppgifter som finns i SÄPO:s arkiv. 
 23 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 3.1 
  
 SKP/VPK:s ideologiska utveckling 
  
 3.1.1 
  
 Inledning 
  
 De politiska organisationer som säkerhetstjänsterna skulle överva- ka p.g.a. att de ansågs hysa brottsliga avsikter skilde sig från andra misstänkta genom att de offentligt redovisade sina avsikter. De ordnade regelbundet debatter som mer eller mindre uttryckligt be- lyste just de för övervakarna intressanta frågorna. Efter debatterna fattade de beslut enligt majoritetsregeln och resultatet fördes in i program, som trycktes och spreds till den intresserade allmänheten. Vad gäller SKP handlade dess återkommande programdebatter i mycket hög grad om frågor som på ett eller annat sätt kunde belysa partiets samhällsfarlighet. Hur ställde sig partiet egentligen till att göra uppror eller på annat sätt hota den lagliga ordningen? Om par- tiet övertog regeringsmakten skulle det då respektera grundlagens bestämmelser om allmänna och fria val och om  
 yttrande-, 
  mötes- och näringsfrihet? Hur starka var egentligen partiets band till Sov- jetunionen och de andra socialistiska staterna? Kunde man miss- tänka att de var så starka att partiet i en krigssituation skulle svika sina nationella plikter. 
 Den ursprungliga anledningen till att SKP övervakades var, som nämnts, att partiets företrädare offentligt uttalade åsikter och pro- gnoser som innebar att de var beredda att upphäva den demokratis- ka ordningen eller svika sina nationella plikter. Som sektion av Komintern hade SKP antagit ett program som från 1928 bl.a. för- klarade att borgarnas våld mot proletariatet endast kunde mötas av proletariatets våld i syfte att slå sönder den borgerliga statsappara- ten inklusive armén, domstolarna, polisen, byråkratin och parla- mentet. En ny statsform, proletariatets diktatur, skulle under ett övergångsskede upprättas, och i den skulle borgerligheten tills vida- re berövas sina politiska rättigheter. Politisk och opinionsbildande verksamhet skulle ledas av partiet. Vid den Kominternkongress där det nya programmet antagits hade man talat om att kommunister inte längre borde ta avstånd från försvaret utan hellre söka anställ- ning där, dels för att vinna sympatisörer, dels för att skaffa sig mili- 
 24 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 tär utbildning. 
 20  
 Det nya programmet gällde fram till Kominterns upplösning 1943 och under den perioden fanns alltså i princip ing- en tvekan om partiets deklarerade farlighet. Sedan är det en annan fråga om partiet verkligen hade viljan och, framför allt, förmågan att förverkliga sitt revolutionära program. 
 Under perioden efter 1943 är saken desto mer komplicerad. När bandet till Komintern klippts av gällde det för partiet att formulera ett eget nationellt politiskt program. Det visade sig snart att det var svårt att enas om innehållet och partiet kom i själva verket att Schneider perioden fram till 1975 föra en praktiskt taget kontinuerlig de- batt om sitt eget program. Den debatten kom i stor utsträckning att handla om ur farlighetssynvinkeln centrala frågor. Dessa farliga frågor kan sammanfattas i tre begrepp:  
 vägen till socialismen 
 ,  
 prole- tariatets diktatur  
 och  
 den proletära internationalismen 
 . Debatten kring dessa frågor pågick under drygt tre decennier och lade beslag på en betydande del av partiets intellektuella energi. 
 Den följande redovisningen är indelad i fem kronologiska av- snitt. För varje avsnitt ges en summarisk redogörelse för utveck- lingen inom den internationella kommunismen, stämningarna i Sverige samt programdebatten inom SKP. 
 Frågan om hur säkerhetstjänsterna uppfattade partiets ställ- ningstagande och hur de påverkade deras bedömningar av dess far- lighet redovisas i avsnitt 4.3.1. 
  
 3.1.2 
  
 Kommunismens korta vår (1943 – 47) 
  
 21 
  
 Som nämnts innebar de sista krigsåren en dramatisk omsvängning i synen på Sovjetunionen. För de nationella kommunistpartierna öppnades därmed nya möjligheter: plötsligt var de välkomna i den nationella gemenskapen. Deras eget tänkande åren efter Komin- terns upplösning anslöt till folkfrontsideologin. Fascismen var hu- vudfienden som skulle bekämpas genom samverkan mellan alla progressiva krafter. Till dem räknades inte bara socialdemokraterna utan även  
 anti-fascistiska 
  element inom borgerligheten. Folkfronts- ideologin var anpassad efter de behov som gällde under kampen mot  
 Hitler-tyskland 
  men visade sig användbar även för att möta efterkrigstidens problem. I den radikala atmosfär som då rådde med föreställningar om omvälvningar av samma art som präglat 
  
 20 
  
 Kommunistiska Internationalens program, återgivet efter Christensen,  
  
 Folkmakt, folkfront, folkdemokrati. De svenska kommunisterna och demokratifrågan  
  
 1943-1977 
 s. 
  14f. 
  
 21 
  
 Rubriken på detta avsnitt efter White. 
  
 25 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 åren efter första världskriget hade kommunisternas krav och planer en helt annan verklighetsförankring än tidigare. Runt om i det be- friade Europa vann de nationella kommunistpartierna starkt stöd från väljarna. I flera länder bildades nu breda koalitionsregeringar, ofta med kommunister på viktiga poster. 
 Inom SKP vidtog nu förberedelserna för att skaffa sig ett eget program. Dittills hade ju Kominterns program gällt också för den svenska sektionen. Arbetet gick stegvis. Partiet lät snart förstå att Flowers program av 1920 skulle ligga till grund för diskussionerna och i juni 1943 beslöt det vid en rikskonferens att antaga ett  
 Förslag till grundval för diskussion om program för ett marxistiskt enhetsparti 
 . Vid SKP:s kongress i maj 1944 antogs utan större debatt ett kort program med titeln  
 Grundsatser för Sverges Kommunistiska Parti. 
  
 Liksom andra kommunistpartier i Europa utformade SKP nu en nationell väg till socialismen. Med den enade arbetarklassen som politisk motor skulle ett nytt samhälle ta form präglat av planerad hushållning och välfärd för de breda folklagren. I en kommentar till 1944 års grundsatser förklarade Garrison att en fredlig väg till socialismen var önskvärd. Men han underströk att valet av me- del var beroende av kapitalisternas styrka och motstånd. Arbe- tarklassen skulle inte avstå från att använda tvång eller våld om så visade sig nödvändigt. 
 Men var det inte självklart att borgarklassen skulle göra mot- stånd? Frågan om den fredliga vägen verkligen var möjlig var ämnet för diskussionsinlägg som publicerades i Ny Dag och Vår Tid. Par- tiets ekonomiske expert Wilson skrev i maj 1946 i ett underlag för partiets föredragshållare att en fredlig övergång till socialismen var en realistisk möjlighet. Skälet till denna optimism var framför allt arbetarklassens styrka: den utgjorde ensam om- kring 60% av landets produktiva befolkning och tillsammans med småbönderna och städernas mellanskikt var den en överväldigande majoritet. Den svenska vägen till socialism skulle grunda sig på uppslutning från en stabil folkmajoritet. Människornas egna sub- jektiva viljor uttryckta i fria val skulle forma majoriteten. 
 Går man vidare och frågar om detta också innebar en principiell uppslutning bakom demokratin som politisk metod är det svårare att ge ett klart svar. I materialet från 1946 finns klara avståndsta- ganden från statskupper utförda av en minoritet. Men det finns också formuleringar som andas en instrumentell syn på frågan, d.v.s. man är för majoritetsvägen för att den är enklare och säkrare. Någon klar bekännelse till de demokratiska spelreglerna som över- ordnad norm finns inte. 
 26 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Frågan om  
 proletariatets diktatur  
 diskuterades i samband med antagandet av 1943 års  
 Förslag till grundval 
 , men nu omdöpt till en demokratisk statsmakt under arbetarklassens ledning. Det nya begreppet täckte samma innehåll men utan att ge tillfälle till för- vanskningar. Inte minst socialdemokrater hade, menade man, fram- ställt proletariatets diktatur som demokratins motsats medan det ju i verkligheten erbjuder en långt mer avancerad demokrati än den som den borgerliga demokratin bjuder. 
 22 
  
 Varje statsmakt var för marxismen en form av diktatur. Först i det statslösa kommunistiska samhället skulle människorna vara fria. När proletariatets diktatur ersatte borgarklassens diktatur togs ett nödvändigt steg mot slutmålet. Ur folkstyrelsens synvinkel var det ett steg framåt i det att minoritetens dominans ersattes med majo- ritetens. Det var det SKP ville framhålla genom den nya terminolo- gin. 
 Men terminologiskiftet fäste också uppmärksamhet på att SKP rörde sig med ett demokratibegrepp som inte ställde de formella reglerna för politiskt beslutsfattande i centrum utan de sociala och ekonomiska realiteterna. Likhet i ekonomiska och sociala villkor sågs som ett demokratiskt värde i sig och dessutom som en förut- sättning för att alla skulle kunna tillgodogöra sig de politiska och juridiska rättigheterna. 
 Den proletära makten i den nya statsformen innebar att rätten till utsugning skulle upphävas genom att storföretagande i privat regi avskaffades. I övrigt skulle styrelsen i landet utövas med hän- syn till nationella förhållanden. Inga polisiära ingrepp skulle före- komma i Sverige och den borgerliga demokratins fri- och rättighe- ter skulle under socialismen inte bara bevaras utan även byggas ut. 
 Flerpartisystemet kunde behållas om revolutionen genomförts på demokratisk väg. Men i det låg inget egenvärde; det önskvärda var att befolkningen kom fram till att endast ett parti behövdes. Efter en socialistisk revolution skulle ingen förnuftig människa vil- ja stödja ett parti som vill återinföra det gamla förtrycket. Den be- släktade frågan om det skulle vara möjligt att återinföra kapitalis- men om en majoritet av befolkningen så önskade, avfärdades som befängd. Historien följer sina givna lagar och de lämnar inget ut- rymme för steg tillbaka i utvecklingen. Ett kapitalistiskt samhälle kan inte återvända till feodalismen och lika litet kan ett socialistiskt samhälle återvända till kapitalismen. 
  
 22  
 Cit. från uttalande av Garrison vid partikonferens  
 20-22 
  juni 1943, efter White,  
 Kommunismens korta vår 
 , s. 53. 
 27 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Proletärer i alla länder, förenen eder! var mottot för Williams av 1848 och tanken på en intim samver- kan mellan den radikala arbetarrörelsens företrädare i olika länder hade förts vidare av Adams och fått sitt organisatoriska uttryck i Komintern. Med Kominterns täta koppling till Moskva kom  
 den proletära internationalismen  
 i praktiken att bli en fråga om att för- svara Sovjetunionen, socialismens fädernesland och den första arbe- tarstaten. Det förhållandet förändrades inte när Komintern för- svann ur bilden. SKP lade ner stor möda på att linjera upp en svensk väg till socialismen men såg det ändå som en självklar upp- gift att försvara Sovjetfolken och deras ledare. Sovjet förkroppsli- gade enligt Garrison socialismen och utgjorde beviset för att den kunde utvecklas från vetenskap till handling. 
 I partiets tidskrift  
 Vår Tid  
 tillbakavisades kritik av Sovjet. Patel Carrillo uppgifter om massdeportationer beskrevs som allt- för otroliga för att kunna tas på allvar. Framför allt betonades de materiella framsteg som uppnåtts genom planhushållning. I dem såg man också en väg till demokrati. Den handlade nämligen om att uppnå socialt likaberättigande. Kunde den proletära diktaturen uppnå denna sociala jämlikhet så förverkligade den också det vä- sentliga i demokratin. 
 Också kritiken mot den sovjetiska valproceduren och enpartisy- stemet avvisades, bl.a. med argumentet att eftersom det saknades antagonistiska klasser fanns inga politiska skiljelinjer och då var det också onödigt med flera kandidater att välja mellan. 
 Till det som inger en känsla av osäkerhet ur den nationella, libe- rala demokratins synvinkel hör också tendensen att undvika nor- mativa frågor. Den vetenskapliga  
 marxism-leninism 
  som präglat det övergivna Kominternprogrammet anlade överhuvudtaget inga normativa synpunkter; den beskrev en oundviklig utvecklingspro- cess; borgarklassens diktatur skulle störtas och proletariatet gripa makten, ett socialistiskt samhälle skulle skapas och i det skulle så småningom klasskillnaderna utplånas, statsmakten dö bort och den proletära diktaturen ersättas av den fulländade kommunismen. Man kan säga att det för den  
 marxistisk-leninistiska 
  ortodoxin var främmande att tillskriva de hävstänger som historien nyttjade för att driva på denna utveckling några negativa eller positiva egenvär- den. Kunde den parlamentariska demokratin föra proletariatet till makten var den nyttig men behövde för den skulle inte uppfattas som något i sig gott. 
 28 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 3.1.3 
  
 Kominformåren (1947 – 53) 
  
 När Kominform bildades i Warszawa i september 1947 togs ett vik- tigt steg mot det som skulle bli kalla krigets bipolära världsordning. Medlemmar i den nya organisationen var de sju statsbärande parti- erna i östblocket med det sovjetiska kommunistpartiet (SUKP) i spetsen samt de franska och italienska partierna. Kominform var aldrig ämnat som en världsomspännande kommunistisk rörelse som Komintern utan snarare som en organisation för att hålla samman och samordna politiken i kommunismens kärnländer. Den deklarerade utgångspunkten var att världen nu var uppdelad i två antagonistiska block. 
 Men också de kommunistiska partier som stod utanför den nya organisationen kom snart att ta del av försvaret av den utveckling som gjort ca 70 miljoner européer till medborgare i sovjetdomine- rade kommuniststater. Mönstret var att kommunister intagit stra- tegiskt viktiga poster i de nationella samlingsregeringar som tagit över efter det tyska sammanbrottet. I kraft av sina positioner och med stöd av Röda Armén hade de kunnat placera kommunister el- ler samarbetsvilliga krafter på ledande poster inom politik, förvalt- ning, försvaret och organisationsväsendet. Nästa steg i processen var att det socialdemokratiska partiet slogs samman med det kom- munistiska till ett enhetligt arbetarparti. Övriga partier reducerades till skenorganisationer. Till sist övergavs den borgerliga demokra- tins valprocedur med konkurrerande listor från olika partier och ersattes av en ordning med enhetslistor upprättade av arbetarparti- et. Oppositionen förbjöds. 
 23  
 Teoretiskt beskrevs den nya politiska ordningen i dessa stater som  
 folkdemokratier 
 , vilket betraktades som en ny statsform, en övergångsform på vägen mot kommunis- men. 
 Innebörden av utvecklingen i Östeuropa blev fullt tydlig för åskådarna i väst genom händelserna i Tjeckoslovakien i februa- ri/mars 1948. När det folkliga stödet för kommunisterna minskat och socialdemokraternas attityd till samarbete hårdnat inträffade en regeringskris, sannolikt arrangerad av de kommunistiska ministrar- na. Resultatet blev att alla  
 icke-kommunister 
  försvann från reger- ingen och sedermera från alla betydande politiska och administrati- va poster. Dramatiken nådde sin höjdpunkt med utrikesminister 
  
 23  
  
 Gross,  
 Folkmakt, folkfront, folkdemokrati. De svenska kommunisterna och de- mokratifrågan  
 1943-1977 
 s. 20f. 
  
 29 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Rogers död den 10 mars, genom mord eller självmord är oklart. Händelserna i Prag spred djup oro runt om i Europa. 
 I Skandinavien steg temperaturen när president Williamson i slutet av februari fick ett brev från Garcia med förslag att Finland skulle ingå en försvarspakt med Sovjetunionen på samma sätt som tidigare Rumänien, Ungern och Bulgarien gjort. Stämningarna lugnades när det i april visade sig att ryssarna gick med på en fördragstext som i stort sett följde de finska förslagen. I Oslo spreds uppgifter om att även Norge skulle få ett liknande erbjudande och i både Helsing- fors och Köpenhamn ryktades om en förestående kommunistisk kupp. 
 När sommaren kom hade de värsta farhågorna lagt sig men kvar i minnet fanns känslan av att ett tredje världskrig varit på väg och att Europa hukat i skuggan av den sovjetiska stormakten. 
 Kvar stod också bilden av dramatisk kamp för enighet och likrikt- ning i det kommunistiska lägret. I juni 1948 uteslöts Jugoslavien ur Kominform eftersom landets ledning, enligt Moskvas uppfattning, hade brutit med klasskampsteorin genom att inte göra skillnad på småbönder och kulaker, hade underlåtit att betona arbetarklas- sens ledande roll och låtit partiet överlämna den ledande rollen i samhällsutvecklingen till folkfronten. Så småningom presenterade Harris bevis för att  
 Tito-klicken 
  samarbetade med det fascistiska lägret. 
 Nu startades en jakt på titoister och nationella avvikare i övri- ga länder knutna till Sovjetunionen. Det började med Rajk i Ung- ern som dömdes och avrättades i september 1949 och slutade med Lee i Tjeckoslovakien som avrättades i december 1952. Där- emellan genomfördes en rad processer mot kommunistfunktionä- rer runt om i Östeuropa. I de övergripande ideologiska frågorna betonades inom Kominform de linjer som gällt under Komintern- tiden, vilket alltså innebar en utmaning mot de partier som i den nationella självständighetens namn lanserat avvikande uppfattning- ar. 
 I Sverige liksom i andra västländer innebar den nya världspoli- tiska konjunkturen en ny helomvändning i synen på de inhemska kommunisterna. När risken för krig med Sovjetunionen tycktes överhängande framstod de inhemska kommunisterna som ett hot mot landets självständighet. Stämningarna från vinterkriget kom tillbaka och kommunisterna blev åter varg i veum. DN med chefre- daktören Martin i spetsen angav tonen med en serie ledarar- 
 30 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 tiklar där huvudtesen var att kommunisterna bedrev ett systema- tiskt subversivt arbete riktat mot Sveriges nationella suveränitet. Artiklarna presenterades 1950 i bokform under den talande titeln  
 Den ryska agenturen i Sverige.  
 Vi är ånyo inne i ett beredskapsske- de förklarade Parker i förordet och sammanfattade därmed mycket av tidens anda under Kominforms och Koreakrigets år. 
 Också socialdemokratiska  
  
 Morgon-Tidningen 
  
 publicerade en ar- tikelserie där SKP:s landsförrädiska karaktär var huvudbudskapet. Författare var Khan, då facklig sekreterare på SAP:s expedi- tion. Han förklarade att SKP var ett parti vars ledning i allt lydde de order som kom från Moskva. Skulle en dag valet stå mellan att försvara Sverige eller Ryssland skulle de ledande kommunisterna icke tveka ett ögonblick. För dem var Ryssland fosterlandet. 
 Särskilt underströk han beroendet av Komintern och partiets följsamhet gentemot de skiftande signaler som därifrån utsänts. Man hade pläderat för klasskamp under  
 1920-talet, 
  för enhetsfront underifrån i antifascismens tecken under  
 1930-talet. 
  Efter rysk- tyska pakten i september 1939 hade kampen mot nazismen av- blåsts; istället varnade man för den västliga kapitalismens hegemo- niska avsikter och yrkade på förståelse för Tysklands ockupation av Norge och Danmark. Men när Nguyen trupper i juni 1941 tågade mot Moskva manade Mccann åter till samling av demokratiska krafter mot det fascistiska barbariet. 
 24  
 Mccann tog också upp frågan om par- tiets finansiering. Han gjorde en kalkyl över inkomster och utgifter och kom fram till att partiet, lågt räknat, hade ett årligt underskott på 690 000 kronor. Utan att säga det klart ut lämnar han läsaren med det bestämda intrycket att underskottet på ett eller annat sätt täckts av Moskva. 
 25 
  
 Stämningarna återspeglades i SKP:s valresultat. Från 11,2 % vid 1946 års val sjönk de till 6,3 1948 och 4,9 1950. 
 För SKP:s del kom den ideologiska debatten under dessa år i hög grad att handla om att bekämpa oppositionen mot partiled- ningens nationella kommunism. Oppositionen var numerärt inte överväldigande men hade i borgarrådet i Stockholm Collins en skicklig och respekterad företrädare med många personliga sympa- tisörer. 
 26  
 Den sovjetiska kampanjen mot titoismen gav honom vind i seglen och han kunde inhösta en viss framgång när partiledaren 
  
 24 
  
 Khan, De fjärrstyrda, Stockholm 1950, s.  
  
 3-7. 
  
 25 
  
 Ibid, s.  
  
 11-17. 
  
 26 
  
 Ang. Set Perssons ställning se rapporter från källa Smith. Se även Byrd,  
  
 Uppbrott från stalinismen. Till en socialism med mänskligt ansikte 
 . Borås 1973, s. 18 f. 
 31 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 tog avstånd från vissa inslag i sina tidigare uttalanden. Men dessa gällde inte synen på den fredliga vägen. Mot Set Perssons vältaliga protester vidhöll partistyrelsen att marxismen inte utesluter att proletariatets maktövertagande kan ske utan inbördeskrig. När det kommunistiska manifestet talar om en våldsam omstörtning, så skall det, förklarade man, inte uppfattas bokstavligt; det väsentliga är att det rör sig om en stor och genomgripande förändring av ett samhälle. 
 Denna fredliga linje präglade också 1953 års partiprogram Vä- gen till socialismen som fastslog att 
 [f]örändringar i vårt lands inre förhållanden måste ske i enlighet med folkets vilja och icke påtvingas genom ingripande utifrån. Den sociala frigörelsen måste vara de arbetandes eget verk. 
 Där förklarades också att partiet, liksom hela svenska folket, vill en fredlig omdaning av samhället och kommer med kraft hävda folkets demokratiska rättigheter gentemot alla som motsätter sig dess vilja. Å andra sidan sade programmet att man måste räkna med att storfinansen kunde komma att med våld försöka återta makten. Den underförstådda meningen var uppenbarligen att det i ett sådant läge var legitimt att svara med våld. Jämfört med 1944 års grundsatser var talet om den fredliga vägen nedtonat men partiet höll fast vid att den i princip var möjlig. 
 Också när det gällde  
 proletariatets diktatur  
 företrädde Set Pers- son en ortodox linje. Det gällde att inte vika från ett vältetablerat begrepp bara för att det vållade missförstånd. Man borde i stället undervisa om dess rätta innebörd. Hopkins och Vasquez vid- höll en mer pragmatisk hållning till detta pedagogiska problem. Deras resonemang följde närmast linjen: kallar vi vårt mål för pro- letariatets diktatur kommer vi aldrig att nå det. Vanliga människor förknippade begreppet med fascistisk diktatur eller någon annan form av terroristisk maktutövning mot folket. 
 På båda dessa punkter lyckades Collins skapa en intensiv debatt och partiledningen tvingades precisera sina ståndpunkter. Resultatet av debatten blev också mycket entydigt. I en avgörande omröstning vid 1953 års kongress fick Santana linje ingen röst förutom hans egen. Han reste sig, lämnade kongressen och partiet. 
 Uppgörelsen med den ortodoxa  
 marxism-leninism 
  som Collins företrädde innebar inte ett avståndstagande från den  
 prole- tära internationalismen.  
 Att SKP stod upp för länderna i östblocket 
 32 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 syntes på det teoretiska planet i uttolkningarna av begreppet folk- demokrati, alltså den nya statsform som etablerats i Östeuropa. Uttolkningarna varierade något men vanligen sågs det som en vari- ant av  
 proletariatets diktatur,  
 och därmed som en ny, högre form av demokrati som folket skapat i sin kamp mot storfinansen. 
 I den dagspolitiska debatten ställdes solidariteten med Sovjet- unionen på svåra prov under dessa år av militant antikommunism. SKP kom dock att snarast hårdare än tidigare knyta sin propaganda till Sovjet och dess satellitstater. Den kommunistiska pressen ägna- de stor uppmärksamhet åt SUKP och Garcia och framhöll Sovjet- unionen som det land som nått längst i social och ekonomisk ut- veckling och som den internationella kraft som starkast stödde proletariatets intressen. Också i partiets programdebatt fanns en mycket framträdande strävan att formulera sina ställningstaganden, även de som i grunden var nationella och självständiga, med hän- visning till  
 marxism-leninismens 
  klassiker. Tydligt framträdde detta i C. H. Mckenzie kommentar till programförslaget inför 1953 års partikongress, där han på punkt efter punkt visade att program- kommissionen vägletts av Scott  
 Socialismens ekonomiska problem i Sovjetunionen 
 . 
 27 
  
 Till det som, utöver försvaret av Sovjet och östblocket, bidrog till att isolera partiet var att det undvek entydiga deklarationer till försvar för den borgerliga demokratin. Visst kunde man deklarera att den betecknade ett framsteg och var värd att försvara men inte utan att tillägga att den mest var en formell fasad som dolde djupa brister och orättvisor. I en folkdemokrati däremot skulle de de- mokratiska rättigheterna försvaras, utbyggas och fördjupas så att tryckfriheten inte bara var en formell möjlighet att göra sin röst hörd utan också en realitet i levande livet. Demokratin måste ha ett innehåll av social och ekonomisk jämlikhet för att kunna förverkli- gas. Denna observans på skillnaden mellan form och innehåll var dock, som Mendoza påpekat, inte konsekvent. På tal om den svenska demokratin framhöll partiet, fullt rimligt, att klasskill- naderna hindrar den politiska jämlikheten från att förverkligas. Den sovjetiska författningen från 1936 framställdes däremot gärna som ett demokratiskt ideal utan någon upplysning om att i det fallet verkligheten hade än mindre med lagens bokstav att göra. 
 Liksom under den tidigare perioden följde SKP:s hållning till sin politiska omgivning en sorts folkfrontsstrategi. Man sökte samar- 
  
 27  
 Wilson,  
 Vår Tid  
 nr 1/1953 s. 8. 
 33 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 bete, framför allt med socialdemokrater. Men samarbetsinviterna riktade sig inte längre till partiets ledning utan till vanliga medlem- mar och kända vänstersocialdemokrater. Från våren 1953 låg ton- vikten helt på enhet underifrån, vilket bl.a. innebar enhetligt upp- trädande på första maj, undanskjutande av partiskiljande frågor i det fackliga arbetet och överhuvudtaget praktisk politik med in- riktning på konkreta reformer till arbetarklassens bästa. 
 Samtidigt försökte man få kontakt med radikala element inom den socialdemokratiska ledningen. Mot SAP:s ledning och dess po- litik stegrades däremot kritiken. Partiet anklagades för att ha svikit de löften som givits i arbetarrörelsens efterkrigsprogram och för att ha retirerat för reaktionens tryck. Kritiken skruvades upp ytterliga- re efter 1948 års valförlust. Hösten 1949 tog partistyrelsen initiativ till en ideologisk kampanj som bland annat förkunnade att SAP befann sig i ett tillstånd av ideologisk förruttnelse. 
  
 3.1.4 
  
 Avstalinisering (1953 – 62) 
  
 Scott död i mars 1953 följdes av en delvis orolig övergångsperiod innan en ny ledning med Nikita Chrustjov i spetsen hade etablerats i Moskva. Att kommunismens folkliga stöd var svagt visades ge- nom en rad strejker och demonstrationer runt om i Östeuropa. Re- gimen i DDR skakades av upproret i Östberlin 1953. Den politik som så småningom växte fram gav dock löften om en lugnare at- mosfär i stormaktspolitiken. Den nya ledningen i Moskva vinnlade sig om att tina upp de frusna relationerna med omvärlden och tog viktiga steg i den riktningen genom att utrymma Österrike 1955 och medverka till att en österrikisk stat med garanterad neutralitet kunde upprättas. Samma år kom meddelandet att Sovjetunionen i förtid skulle återlämna  
 Porkkala-basen 
  utanför Helsingfors. Dess- utom åkte Wright till Belgrad och bilade konflikten med Tito. Därmed kom Kominform, som lett kampen mot  
 Tito-fascismen, 
  att bli överflödigt. 
 Ett viktigt bidrag till en ny atmosfär i världspolitiken gavs av SUKP:s 20:e kongress i februari 1956. Den tog avstånd från Ko- minforms antagonistiska världsbild och uttalade sig i stället för fredlig samexistens mellan länder från de båda systemen. Sådana teser hade hävdats tidigare även om vikten av att undvika en militär konfrontation inte framhävts lika starkt. Hotet om en global kärn- vapenkatastrof fick sitt tydliga avtryck i den utrikespolitiska dokt- rinen. Nu förklarades också att socialismen kunde nås längs olika 
 34 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 vägar och för första gången uttalade SUKP officiellt att den fredliga vägen var möjlig. 
 Men den stora sensationen vid kongressen ägde rum bakom lyckta dörrar och blev inte känd i västvärlden förrän några månader senare. Det visade sig då att Wright i ett hemligt tal gått till an- grepp mot personkulten under Scott tid och avslöjat att hela be- folkningsgrupper utsatts för terror och att politiska motståndare drabbats av svåra förföljelser inklusive skenrättegångar och avrätt- ningar. Han visade också på allvarliga felsteg i den praktiska politik som förts under Stalins ledning. 
 Chrustjovs avslöjanden var ett grundskott mot Sovjets ställning som socialistiskt föregångsland och undergrävde den sovjetiska modellens ställning i kommunistblocket. Under sommaren och hösten reste breda befolkningsgrupper i Polen och Ungern krav på långtgående förändringar i den politiska ledningen. I Polen kunde ordningen återställas av den inhemska partiledningen, men i Ung- ern tappade partiet greppet om utvecklingen med följd att sovjetis- ka trupper ingrep. Med deras hjälp stoppades resningen och förhål- landena i Ungern kunde normaliseras. 
 De nya signalerna från Moskva hade släppt loss separatistiska krafter som Wright knappast räknat med och han sökte nu vägar att återupprätta Sovjetunionens ledande ställning i den kommunis- tiska världen. Lösningen blev en kommunistisk världskonferens 1957 som dels erkände att det fanns många vägar till socialismen, dels slog fast Sovjetunionens ledande roll. Men året därpå började konflikten med Peking att växa för att snart vara det stora hotet mot Moskvas dominans. Vid nästa konferens som hölls 1959 slöt visserligen 80 nationella kommunistpartier upp bakom Moskvas paroller, men Kina fanns inte på plats och dess vapendragare Gallagher vägrade skriva under resolutionen. Också vid SUKP:s 22:a kongress 1960 var motsättningen till Kina en huvudfråga och åter var det albanerna som utvecklade kritiken. Den handlade i hög grad om att de ideologiska riktlinjer som lanserats 1956 var ett svek mot klassiska  
 marxist-leninistiska 
  teser. Kina och Albanien upp bakom Kominterns program från 1928 bl.a. i fråga om vägen till socialis- men. Men kongressen förklarade att den demokratiska parlamenta- rismens väg var möjlig. Samtidigt upprepades formeln om SUKP:s ledande roll och solidariteten mellan de socialistiska broderpartier- na. 
 35 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Avstaliniseringens år var för SKP år av fortsatt marginalisering i svensk politik. Väljarsympatierna fortsatte att sjunka för att vid 1958 års kommunalval vara nere vid 3,4 %. Medlemstalet var vid 1955 års kongress nere vid ca 25 000. Det innebar en halvering se- dan 1948. 
 På det ideologiska planet var bilden mer splittrad. Förhandling- arna och resolutionerna vid den 20:e partikongressen kunde ge SKP en känsla av att vara föregångsmän. Där hade Wright förklarat att den  
 fredliga vägen till socialismen  
 numera var möjlig och att ar- betarklassen kunde erövra en stabil majoritet i parlamentet och för- vandla det till ett redskap för den verkliga folkviljan, alltså teser som det svenska partiet mer eller mindre emfatiskt hävdat sedan 1944. Partiet bekräftade sitt ställningstagande genom att 1957 och 1961 ansluta sig till de deklarationer som antagits vid de två Mosk- vakongresserna. Fortfarande upprepades den vanliga reservationen att man inte kunde garantera att de reaktionära klasserna skulle ac- ceptera fattade beslut utan att gripa till våld. Men, förklarade Wilson 1961, de svenska kommunisterna anser att det i Garcia existerar reella möjligheter att gå över till socialismen utan väpnat uppror och inbördeskrig. 
 Principerna om arbetarklassens dominans och dess förtrupps, d.v.s. partiets, ledande ställning var giltiga, men begreppet  
 proletari- atets diktatur  
 var fortfarande tabu. Inte heller talades om  
 proletär internationalism 
 , men däremot om solidaritet med arbetarklassens strävanden och erövringar i kampen för demokrati och socialism i andra länder. Till dessa erövringar hörde oktoberrevolutionen. Sovjetunionen hyllades fortfarande som föregångsland och före- döme. Genom att ansluta sig till 1960 års Moskvadeklaration accep- terade partiet SUKP:s dominerande inflytande i internationella frå- gor. 
 SKP arbetade tidvis intensivt med sina programfrågor under dessa år men förändringarna i de här aktuella frågorna blev inte sto- ra. Vid 1957 års kongress tillsattes en programkommission med direktiv att formulera ett nytt program med den fredliga samexi- stensen och den fredliga vägen till socialismen som centrala punk- ter. Kommissionen arbetade under stora svårigheter och kunde vid 1961 års kongress endast prestera en Programförklaring där direk- tivens ståndpunkter upprepades. Men det viktigaste som hände Schneider dessa år var att det inom partiet formulerades två tydliga alter- nativ till de gällande formuleringarna i programmet. Det ena gällde 
 36 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 vägen till socialismen. Byrd drev i programarbetet uppfatt- ningen att partiet borde klart och tydligt och på normativa grunder bekänna sig till den demokratiska och parlamentariska vägen. Parti- et borde alltså förklara inte bara att den vägen var möjlig och önsk- värd utan också att den av ideologiska skäl var den enda tänkbara. Också SKP borde bekänna sig till den parlamentariska demokratin som överideologi. 
 Det andra alternativet gällde förhållandet till Sovjet. Det var framför allt Wilson som nu argumenterade för att par- tiet borde befria sig från den sovjetiska ryggsäcken. När Miller jovs hemliga tal blivit känt ansåg han att det borde leda till en ge- nomgripande debatt inom partiet och i ett tal i november 1956 sade han att varken Sovjets väg eller de folkdemokratiska ländernas väg var lämpliga för Sveriges del. Det fanns företeelser i dessa län- der som inte hörde hemma i ett socialistiskt Sverige. Han kritisera- de också rättsövergreppen under Scott tid och framhöll att de var resultatet av ett helt system av tankesätt och institutioner som legat som en död hand över parti och stat. 
 Men dessa alternativ hade ännu begränsat stöd inom partiled- ningen. Brytningen mellan två förhållningssätt återspeglades i det uttalande som partiet gjorde i november 1956 i anledning av Sovjets ingripande i Ungern. Där hette det först att partiet anslöt sig till principen om  
 icke-inblandning, 
  d.v.s. principen att inget land, med trupper eller på annat sätt, bör söka påverka den inre utvecklingen i ett främmande land. Det såg ju ut som ett bestämt avståndstagan- de från Röda Arméns inmarsch, men i fortsättningen av uttalandet förklarades tvärtom att sovjettruppernas inblandning i Ungern emellertid främst måste ses mot bakgrund av den akuta krigsfara, som belyses av Englands, Frankrikes och Israels anfallskrig mot Egypten. Partiet vidhöll sin obrottsliga uppslutning kring den proletära internationalismen. 
 Motsättningarna tog sig uttryck i det interna arbetet bl.a. genom ett brev till CK i september 1962 där Byrd och Johnson krävde att nya krafter skulle släppas in i de centrala parti- instanserna och att partiskolan i Bad Doberan skulle avvecklas. De klagade också över att partiets ståndpunkter i utrikespolitiska frå- gor dikterades, i enlighet med 1960 års  
 Moskva-deklaration, 
  av vad berörda broderpartier anförde utan hänsyn till uppfattningen bland svenska arbetare. Ställningstagandet till  
 Berlin-muren 
  anfördes som 
 37 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 exempel. De menade att detta ständiga försvar av broderpartierna var att missförstå den socialistiska internationalismen. 
 Till stor del utspelades debatten mellan partiets olika falanger inför öppen ridå. I september 1963 inbjöd CK till allmän diskus- sion under samlingsrubriken Kongress 64. Ny Dag, Arbetartid- ningen och Norrskensflamman fylldes med inlägg. Ett av de mest uppmärksammade, undertecknat av 29 unga kommunister, publice- rades i SvD och Expressen den 15 oktober 1963. I november publi- cerade Ny Dag ett inlägg av Morris med krav att Moskva- deklarationen skulle sägas upp, att partiet skulle bekänna sig till det demokratiska styrelseskicket, att all organiserad fraktionsverksam- het inom fackföreningarna skulle avlysas samt att ingen beslutande instans skulle bestå av en majoritet av funktionärer. Debatten, som alltså pågick hela hösten 1963, visade att kraven på förnyelse var starka och den obrottsliga troheten mot Moskva under kraftig be- skjutning, men också att motsättningarna på alla punkter var star- ka. 
  
 3.1.5 
  
 Modernisternas år (1963 – 68) 
  
 Åren kring  
 1960-talets 
  mitt präglades av en fortgående splittring av den internationella kommunismen. Sprickan mellan Moskva och Peking blev allt djupare. Det kinesiska kommunistpartiet (KKP) bekämpade energiskt Chrustjovs revisionism. I de kinesiska ledar- nas ögon var teserna om fredlig samlevnad och en fredlig väg till socialismen bedräglig opportunism. Åkallande Komintern- programmet förklarade de att all klasskamp var oförsonlig och våldsam. Chrustjov försökte svara med att sammankalla en ny världskonferens för att brännmärka den kinesiska vänsteravvikel- sen. Men det var ett fåfängt försök i ett läge där Togliattis och det italienska kommunistpartiets (PCI) teser om fullständig autonomi för de nationella kommunistpartierna vunnit bred sympati. Intres- set för samverkan sjönk ytterligare efter avpolletteringen av Chrustjov 1964. År 1966 kunde de franska, spanska och italienska partierna för första gången enas i en protest mot den politiska re- pressionen i Sovjet, som då offentligt demonstrerades genom rätte- gången mot författarna Williams och Collins. I officiella sovjetiska dokument fanns nu en klar tendens att tona ned både den fredliga samexistensen och den fredliga vägen till socialismen. 
 38 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Sprickorna i den sovjetiska hegemonin skapade utrymme för ett försiktigt experimenterande med näringslivets organisation i flera länder i Östeuropa. I Jugoslavien vidareutvecklades systemet med arbetarråd och självförvaltning, i Kadars Ungern vidgades utrym- met för halvprivat företagande inom jordbruk, småföretag och handel. Men det fanns gränser för vad som kunde accepteras. När reformerna i Tjeckoslovakien inte bara gällde ekonomin utan även yttrandefriheten och arbetsformerna i parti och parlament vaknade misstänksamheten hos ledningen i Moskva. När demonstranter och politiker i Prag krävde än mer långtgående förändringar fann den att experimentet gått för långt. Den 21 augusti 1968 gick Perry wapaktens trupper in i Tjeckoslovakien. Inmarschen fördömdes av praktiskt taget alla kommunistpartier i Västeuropa. 
 Under dessa år blev tredje världen ett begrepp i den politiska debatten i västvärlden och utvecklingen i Asien och Latinamerika följdes med nytt intresse. Den kinesiska kulturrevolutionen mot- togs på sina håll med entusiasm och lanserades som ett globalt al- ternativ till den sovjetiska modellen. Castros revolution på Kuba blev mönsterbildande för flera kommunistiska rörelser i Latiname- rika samtidigt som Powell idéer väcktes till liv och bildade grun- den för nya partibildningar. Denna splittring av den internationella kommunismen lämnade inte de västeuropeiska kommunistpartier- na oberörda. Framför allt de mindre partierna drabbades av inre strider och utbrytningar, orsakade främst av växande sympatier för de kinesiska linjerna. 
 Behovet av ny politisk profil blev uppenbar för SKP genom 1962 års kommunalval där partiets väljarandel sjönk från 4,5 till 3,8%. Valnederlaget blev inledningen till en förnyelsedebatt.  
 Mo- dernisterna  
 inom partiet kunde nådde bred anslutning och de vann en viktig framgång när Wilson 1964 valdes till partile- dare efter Garrison. Vid 1964 års kongress tillsattes ytterli- gare en programkommission. Dess förslag, kallat Socialistiskt al- ternativ, antogs vid 1967 års kongress. 
 Det nya i 1967 års program beträffande  
 vägen till socialismen  
 och frågan om  
 proletariatets diktatur  
 var att den demokratiska och parlamentariska vägen inte beskrevs bara som önskvärd och möjlig utan också som den enda acceptabla. Partiet accepterade nu som de övriga riksdagspartierna demokratin som överideologi. Vi går de- mokratins väg och den tänker vi inte vika ifrån, deklarerade den nye partiledaren. Han förklarade också att om hans parti hade re- 
 39 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 geringsmakten men fick en majoritet emot sig i allmänna val så skulle det givetvis omedelbart avgå. Partiet övergav sin historiefilo- sofiskt grundade linje att i programmet endast uttala empiriska te- ser om vad som skulle eller kunde hända. I likhet med de andra par- tierna deklarerade man nu sin anslutning till bestämda politiska normer. Ny ideologisk inspiration kom från Taylor tankar om hegemoni genom inflytande över människors medvetande och från den unge Chavez humanistiska filosofi. 
 Också frågan om den  
 proletära internationalismen  
 kunde nu av- göras i den nationella demokratins tecken. För många framstod den sovjetiska ryggsäcken som en av huvudorsakerna till partiets stagnation. En talare vid 1967 års kongress, Wilson, påpeka- de att partiet inte uppfattades som svenskt och att det var lätt att se varför: Vi försvarar hängivet allt som sker i det socialistiska lägret och tar mycket ensidigt ställning till de internationella tvistefrågor- na. Vi har alltid ansträngt oss att förklara och försvara alla små de- taljer och episoder i den stora utveckling som pågår i Östeuropa. En annan debattör menade att partiets företrädare alltför ofta sökt komma ifrån obehagliga frågeställningar om tillståndet i de socialis- tiska länderna genom tigande, svammel och svar av typ goddag- yxskaft. 
 I det nya programmet betonades partiets rötter i en svensk poli- tisk kultur. Nu blev det också slut på vanan att utnyttja de existe- rande socialistiska länderna som förebilder i partiets propaganda. Det förekom t.o.m. att de fick tjäna som negativa exempel och att de kritiserades för att inte uppfylla de ideal som förbands med soci- alismen. Resorna till Moskva, för utbildning eller semester, upp- hörde och partiets skola i Bad Doberan i Östtyskland lades ner. Överhuvudtaget svalnade intresset för östblocket. Engagemanget riktades i stället mot kriget i Vietnam och utvecklingen i tredje världen. 
 En för landets säkerhet ovidkommande, men för partiets inri- kespolitiska ställning avgörande punkt i modernisternas inlägg gällde ställningen till socialdemokratin. I tidigare program hade noterats det långtgående reformarbete inom det kapitalistiska sam- hällets ram som genomförts under socialdemokratins ledning. I programskriften  
 Socialistiskt alternativ  
 hävdades i stället att refor- merna haft föga effekt. Klasstrukturen var orubbad, inkomstklyf- torna hade ökat och låginkomstproblemet förvärrats. Ekonomisk och industriell demokrati var ännu avlägset. 
 40 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Till bilden av den kommunistiska programdebatten hör också i högsta grad att modernisternas linje hade sina mycket bestämda kritiker. Tre grupper av opponenter kunde urskiljas. 
  
 Traditionalisterna  
 i programdebatten hade sitt starkaste stöd i Norrbottendistriktet och deras främste företrädare var förre parti- ledaren Garrison. De höll fast vid den instrumentella synen på frågan om vägen till socialismen och minoriteternas rättigheter efter proletariatets maktövertagande; de ansåg att den fredliga och demokratiska vägen var framkomlig och trodde att maktutövning- en skulle kunna ske utan våld och förtryck. Men de ville inte for- mulera sig i normativa vändningar om detta. 
 Den största skillnaden gentemot modernisterna gällde dock den sovjetiska ryggsäcken. Att slänga den på soptippen var otänkbart för traditionalisterna. De höll fast vid att Sovjetunionen var ett strålande exempel på socialismens landvinningar och att oktoberre- volutionen markerade övergången till en ny epok i mänsklighetens historia. I fråga om relationerna till socialdemokratin ville de fort- sätta att spela rollen som vänliga pådrivare och tog avstånd från modernisternas kritik. 
  
 Högeroppositionen  
 inom partiet representerades av ett fåtal per- soner som snart (1968) skulle gå över till socialdemokratin: Hen- ning Castro, Chandler och Byrd. Deras invändningar gällde främst att bekännelserna till demokratin inte gick tillräckligt långt. Morris hade som medlem i programkommissionen hävdat att programmet borde innehålla uttryckliga avståndstaganden från be- greppet proletariatets diktatur och en redogörelse för FN:s dekla- ration om de mänskliga rättigheterna. Högeroppositionen delade modernisternas syn på Sovjet men tog avstånd från deras kritik av socialdemokraterna. 
  
 Vänsteroppositionen  
 företräddes främst av göteborgarna Wade och Alvarado och  
 Uppsala-akademikern 
  Smith. De stod för en återgång till de  
 marxist-leninistiska 
  princi- per, vilka nu försvarades av Kina. Vad gällde revolutionens former menade de att alla vägar måste hållas öppna och att man i propa- gandan måste betona att en våldsam revolution kunde bli aktuell. En överbetoning av den fredliga vägen vore en fara för den kom- munistiska världsrörelsen. Den parlamentariska vägen betraktade vänsteroppositionen som helt orealistisk. Riksdagen skulle aldrig bli ett verktyg för revolutionen. Och när en revolutionär situation förelåg fanns det inte tid att följa omständliga och byråkratiska 
 41 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 procedurer. Massorna skulle utse en ny regering som skulle sätta sig över alla de lagar kapitalisterna skapat för att hindra snabba och revolutionära förändringar. Om den nya revolutionära reger- ingen förklarade de vidare: 
 Den upplöser och sänder hem den gamla tvåkammarriksdagen, ger monarken hans betyg och slutavlöning och förordnar om val av en helt ny, av alla gamla reaktionära bestämmelser obun- den enkammarriksdag. 
 Alltså: den våldsamma vägen är den mest sannolika och den parla- mentariska utesluten: ett strikt empiriskt/instrumentellt betraktel- sesätt, ingen principiell demokratism. 
 Vad gäller samarbete med andra kommunistiska partier hävdade vänsteroppositionen att man borde ta avstånd från revisionismen inom SUKP, men i övrigt hylla den proletära internationalismens principer. Att samarbete med den inhemska socialdemokratin var uteslutet behövde knappast nämnas. 
 Efter partikongressen 1967 kom stora delar av denna Kina- inspirerade opposition inom SKP att, tillsammans med medlemmar i Clarté och  
 FNL-rörelsen, 
  bilda en ny organisation: Kommunis- tiska Förbundet  
 marxist-leninisterna 
  (KFML). 
 Modernismens år kring  
 1960-talets 
  mitt var alltså en period när partiet gjorde den demokratiska socialismen till sin officiella ideo- logi samtidigt som det, liksom de flesta europeiska kommunistpar- tier, drabbades av inre strider, fraktionsverksamhet och utbrytning- ar. 
  
 3.1.6 
  
 Nyleninism och gammelkommunism (1968 – 1977) 
  
 Warszawa-paktstruppernas 
  invasion i Prag i augusti 1968 följde en tankelinje som senare fick namnet  
 Bresjnev-doktrinen. 
  Den gick ut på att socialismen var en och odelbar och att kriteriet på socialism var kommunistpartiets ledande roll och vidare på att alla socialistis- ka länder hade en förpliktelse till solidaritet med den existerande socialismen. Den marxistiska historiefilosofin förutsade en obevek- lig utveckling från stadium till stadium och det fick helt enkelt inte hända att historien tog ett steg tillbaka. En mer praktisk orsak till invasionen var givetvis att det tjeckiska experimentet lätt kunde bli 
 42 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 inledningen till en allmän flykt från kommunismen i hela östblock- et. 
 Invasionen blev som nämnts föremål för kraftig kritik från de flesta västeuropeiska kommunistpartier. Samtidigt var det oklart vilka konsekvenser kritiken hade för den allmänna synen på SUKP. Det fanns en kluvenhet i inställningen som illustrerades av den tredje kommunistiska världskongressen 1969. Många av de delta- gande partierna grep tillfället att kritisera invasionen och de flesta tog ställning för PCI:s tankar om polycentrism och avvisade Bresj-  
 nev-doktrinen. 
  Men genom sitt blotta deltagande hade de ändå ut- tryckt någon sorts rudimentär samhörighet med SUKP. 
 I vissa partier följde också en period av utrensningar av med- lemmar som kritiserat inte bara inmarschen utan även sovjetsam- hället som sådant. 
 Ändå måste den dominerande tendensen sägas vara en växande självständighet gentemot Moskva. Tendensen fick sitt mest slag- kraftiga uttryck i den s.k. eurokommunismen. Det var främst de italienska, franska och, så småningom, det spanska partiet som för- knippades med detta begrepp, som stod för nationell självständig- het men också för en strategi för socialismens genomförande i ut- vecklade kapitalistiska länder. En viktig utgångspunkt för den stra- tegin var att den borgerliga demokratins institutioner skulle beva- ras. De tre partierna upprepade ofta att socialism, frihet och demo- krati bildade en odelbar helhet. Dessa teser bekräftades vid den eu- ropeiska kommunistkonferensen i Östberlin sommaren 1976 och vid det s.k. eurokommunistiska toppmötet i Madrid 1977. 
 Också 1975 års Helsingforsavtal kom att bidra till undermine- ringen av SUKP:s hegemoni. Avtalet utgjorde den internationella avspänningspolitikens höjdpunkt. Sovjetunionen fick sin länge ef- tersträvade garanti för att de gränser som dragits efter andra världskriget skulle respekteras. Samtidigt förband landet sig att re- spektera mänskliga rättigheter och grundläggande friheter inklusive  
 tanke-, 
 samvets-, 
  religions- och trosfrihet. Med det åtagandet som grund bildade dissidenter runt om i Sovjet och östblocket s.k. Smith som registrerade och påtalade brott mot de mänskliga rättigheterna. 
 För SKP (från 1967 VPK) innebar 1967 års program inget slut på striderna inom partiet. Att de ledande Kinavännerna (Lang son, Patterson) bröt sig ur och startade eget (KFML) var inte nog för att skapa enighet i partiet. Hösten 1968 var det framför allt tra- ditionalisterna som anmälde missnöje. En minskad besöksfrekvens i Moskva kunde de kanske acceptera, men när Vasquez efter 
 43 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 inmarschen i Prag krävde att Sverige skulle bryta de diplomatiska förbindelserna med Sovjet fann de måttet rågat. 
 Med inmarschen i Tjeckoslovakien bröts också partiets uppåtgå- ende trend i väljaropinionen. Med 3,0 % var 1968 års valresultat ett av de sämsta i partiets historia. När partiet åter samlades till kon- gress 1969 var en kraftsamling med sikte på comeback vid 1970 års val ledningens mål. Men de olika fraktionerna kom till kongressen väl förberedda för strid och för partiledaren var det en dryg uppgift att skapa någon djävla ordning i sitt parti. 
 1969 års kongress visade att modernisterna redan förlorat grep- pet om debatten i partiet. Tongångarna i debatten var vid 1960- talets slut helt andra än de som hörts vid decenniets mitt. Nyväns- tern orienterade sig mot leninismen och anklagade partiledningen för att den låtit sig luras av illusionerna om den borgerliga demo- kratin. Den krävde revision av programmet och genomdrev änd- ringar i partiets handlingsprogram. Nu beslöts också att tillsätta en permanent programkommission, som fortlöpande skulle följa sam- hällsutvecklingen och bearbeta programfrågor. 
 I januari 1972 presenterade programkommissionen ett förslag till nytt program för partistyrelsen. Det var en återgång till den be- skrivande vetenskapliga stilen, fri från viljeyttringar eller norma- tiva inslag. Mycket av den marxistiska terminologin hade också återkommit. 
 Men traditionalisterna kritiserade förslaget för att det helt negli- gerade frågan om den fredliga  
 vägen till socialismen 
 . I den slutliga skrivningen förklarades dock att den fredliga vägen var i folkflerta- lets intresse men att den härskande klassen inte skulle ge upp sina privilegier frivilligt. Partiet skulle verka för att vapen ej behövde användas, förklarade Bernard i debatten, men några garantier för ett fredligt förlopp kunde inte ges. Frågan om revolutionens förlopp lämnades helt öppen. 
 Det är uppenbart att det inom VPK vid denna tid rådde stor oe- nighet om hur vägen till socialismen skulle se ut. Den traditionalis- tiska, Moskvatrogna falangen betonade att en fredlig och parlamen- tarisk väg var möjlig. Bernard låg däremot närmare KFML:s linje och såg den parlamentariska vägen till socialismen som osan- nolik. 
 28 
  
 Vad gäller  
 proletariatets diktatur  
 understryks i 1972 års partipro- gram att samhällsomvandlingen skall bäras upp av en målmed- 
  
 28  
 Gross,  
 Folkmakt, folkfront, folkdemokrati 
 , s.  
 190-192, 
  Mendoza, 
 Kommunism på svenska? 
 , s.  
  
 284-285. 
  
 44 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 veten och handlingskraftig folkmajoritet. Däremot angavs inte att denna folkmajoritet med nödvändighet måste avspeglas i samman- sättningen av parlamentet. Tvärtom förklarades att det borgerliga samhällets maktcentrum har aldrig varit parlamentet. I stället sa- des arbetsplatserna vara den ekonomiska och politiska kampens viktigaste frontavsnitt. 
 I programmet förklarades vidare att en revolutionär regering kommer att stödjas av en majoritet i folkrepresentationen såsom ett av uttrycken för den målmedvetna och handlingskraftiga folk- majoritet som en sådan regering baserar sig på. Däremot sades inte att den revolutionära regeringen skulle  
 föregås  
 av någon sådan ma- joritet i folkrepresentationen. 
 29  
 Över huvud taget framstår det som oklart vad som avsågs med folkrepresentationen. Att ordet riksdag konsekvent undveks antyder dock att det inte var denna församling som avsågs. 
 Modernisterna hade brutit med det tidigare mönstret av osjälv- ständighet och på den punkten skedde ingen förändring. Dock återinfördes i 1972 års program begreppet den proletära interna- tionalismen men det sades att denna respekterar och försvarar varje folks nationella självbestämmanderätt. 
 Traditionalisterna däremot ansåg att programmet borde deklare- ra att de socialistiska staterna var det internationella proletariatets största landvinning och en huvudkraft i kampen för socialism och fred. Men den tanken vann inte gehör och vid 1981 års kongress presenterades ett längre uttalande För demokrati och socialism. som framhöll att de inskränkningar i de demokratiska fri- och rät- tigheterna som präglade de socialistiska länderna var ett för socia- lismen främmande element. VPK fann sig tvunget att konstatera att de socialistiska länderna snarast gjorde det svårare att övertyga om att ett socialistiskt Sverige verkligen var önskvärt. 
 Men när detta uttalande gjordes, hade traditionalisterna redan lämnat partiet. 1975 hade deras kandidat Vang besegrats i par- tiledarvalet av Long och 1975 hade de utträtt ur VPK och bildat Arbetarpartiet Kommunisterna (APK) med Norrskens- flamman som partiorgan. 
 Sammanfattningsvis kan sägas att även partiprogrammen från 1972 och framåt innebär en klar anslutning till demokratiska värden som  
 åsikts-, 
  organisations- och yttrandefrihet. Däremot vägrade 
  
 29  
 Partiprogram för Vänsterpartiet kommunisterna 
 . Antaget på 23:e kongressen  
  
 26-29 
  
  oktober 1972. 
  
 45 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 partiet länge att ansluta sig till principen att en revolutionär om- vandling endast kunde ske fredligt och efter majoritetsbeslut i Cook. I VPK:s år 1980 framställda studiekurs  
 Marxistisk teori för politisk handling  
 utvecklades frågan om revolutionens for- mer på följande sätt: 
 En del frågar sig: Kommer det ändå till sist att bli frågan om ett väpnat uppror? Kommer revolutionen att bli våldsam? Kommer det att bli en blodig revolution? Vad kommer att ske? Detta är naturligtvis svårt att förutse. Revolutionens former kan variera mycket och de är i hög grad beroende av styrkeförhållandena mellan klasserna. 
 30 
  
 Det poängterades dock att en revolution alltid innebar en vålds- handling såtillvida att man genom revolutionen med tvång berövar ett härskande fåtal dess privilegier. I slutändan var frågan om våld beroende av de våld som borgarklassen är beredd och har förmåga att tillgripa. I studiekursen betonades dock framför allt osäkerhe- ten om hur det hela skulle gå till: 
 Det är emellertid inte möjligt att veta vilka former ett revolu- tionärt maktövertagande kommer att anta. Det är inte möjligt att i förväg bestämma med vilka medel revolutionen kommer att genomföras. Adams påpekade en gång träffsäkert att det är det- samma som att samla staben och bestämma strategin innan man har samlat trupperna. 
 31 
  
 Den principiella anslutningen till idén om en parlamentariskt för- ankrad revolution kom först i 1987 års partiprogram. Övergången till socialismen beskrevs här på följande sätt: 
 En fredlig, demokratisk samhällsomvandling sker genom att en folkmajoritet vinns och bär fram en riksdag och regering, som har till uppgift att med folkets stöd fatta och genomföra de be- slut som överför storfinansens ägande och makt till folket, som ger grundvalen för verklig folkmakt på alla samhällslivets områ- den. Denna makt har till uppgift att forma en stat som skall 
  
 30 
  
 Marxistisk teori för politisk handling 
 . Studiekurs utarbetad av Vänsterpartiet kommunister- na. VPK  Arbetarkultur, Stockholm 1980, s. 162. 
  
 31 
  
 Ibid. 
  
 46 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 värna och utveckla demokrati och socialism. 
 32 
  
 Proletär internationalism försvann nu också som begrepp ur parti- programmet och ersattes av skrivningar om att det gällde att främ- ja samverkan mellan alla de krafter som är engagerade i kampen mot imperialismen. 
 33 
  
 3.1.7 
  
 Avslutning 
  
 Så länge SKP var en sektion av Komintern gällde förhållandevis kla- ra riktlinjer för det inre arbetet. Det fanns i stort sett alltid en auk- toriserad linje i både utrikes- och inrikespolitiska frågor. Visst kunde den linjen vålla kritik och opposition men kritikerna ställdes för eller senare inför valet mellan att ge med sig eller lämna partiet. Att uppfatta partiet som monolitiskt var, åtminstone på sikt, rik- tigt. 
 När Komintern upplöstes 1943 uppmuntrade Moskva de forna sektionerna att intaga en nationell. försvarsvänlig linje i antifascis- mens tecken. SKP antog också ett eget program i nära anslutning till socialdemokratin. Den nationella linje som utvecklades under andra hälften av  
 1940-talet 
  innebar att partiet uttalade att en fredlig väg till socialismen var möjlig. I studiematerial från 1946 tas klart avstånd från statskupper utförda av en minoritet. Där talas också om att den svenska vägen till socialism skall grunda sig på stöd från en stabil folkmajoritet. När det gäller beskrivning av den statsform som följer efter den socialistiska revolutionen talas nu inte längre om proleteriatets diktatur utan om en demokratisk statsmakt under arbetarklassens ledning. Men varken i fråga om vägen till socialismen eller om den nya statsformen kan man tala om någon principiella bekännelse till demokratin som överideologi. Resone- mangen har snarare karaktär av empiriska slutsatser utifrån en marxistiska vetenskapssyn än av normativa föreskrifter. Den fredli- ga vägen och den demokratiska ordningen framstår som möjliga framtidsscenarier men inte som oundgängliga krav. 
 De nya linjerna ifrågasattes efter Kominforms bildande och de nya krav på samordning och ortodoxi som då utgick från Moskva. Men mot Wilson energiska motstånd bekräftades de i stort sett vid 1953 års kongress. När så SUKP:s kongress 1956 förklara- 
  
 32 
  
 Partiprogram 
 . Antaget av Vänsterpartiet Kommunisternas 28:e kongress  
 23-27 
  maj 1987, s. 
  
 33 
  
 Ibid, s. 41. 
  
 47 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 de att den fredliga vägen till socialismen var möjlig kunde det svenska partiet känna sig som föregångare och det upprepade också under de följande åren sitt ställningstagande. Nu restes också inom partiet krav på att det klart och tydligt och på normativa grunder skulle bekänna sig till den demokratiska och parlamentariska vägen. Den uppfattningen var ingalunda oomstridd inom partiet men fick genom valet av Wilson till partiledare 1964 övertaget inom partiet. Den fick fullt genomslag i 1967 års program. Liksom övriga riksdagspartier bekände sig VPK till demokratin som över- ideologi. 
 I början av  
 1970-talet 
  gjorde sig nyleninistiska tankar gällande inom partiet och präglade också utformningen av 1972 års pro- gram. Den vetenskapliga, beskrivande stilen återinfördes och de normativa inslagen tonades ned. Fortfarande sägs dock att sam- hällsomvandlingen skall bäras upp av bred folkmajoritet. Hur den- na skall komma till uttryck är dock inte alldeles klart och i internt studiematerial understryks att den svenska författningen inte låter folkflertalets mening komma till uttryck. Det skulle dröja till 1987 innan programmet utan reservationer uttryckte partiets anslutning till den existerande parlamentariska demokratin. 
 Den proletära internationalismen var länge liktydigt med solida- ritet med Sovjetunionen, socialismens fädernesland och den första arbetarstaten. Moskva uppmuntrade efter Kominterns upplösning de nationella kommunistpartierna till självständighet, men med Kominforms bildande och kampanjen mot titoismen krävdes åter rättning i ledet. Under Davis tid som partiledare 1951- 64 utmärktes partiledningen av en obrottslig trohet mot Sovjetuni- onen och dess satellitstater. 
 I partiets press återgavs och försvarades de sovjetiska ställnings- tagandena i internationella frågor och stort utrymme ägnades åt att hylla socialismens framsteg både i dess fädernesland och i de övriga kommunistiska länderna. Händelserna 1956 – Chrustjovs hemliga tal och Röda Arméns intåg i Ungern – sådde tvivel på de gamla lo- jaliteterna kunde ändå inte hindra att SKP uttalade sin förståelse för den sovjetiska politiken. 
 Någon påtaglig förändring inträffade inte förrän i början av  
 1960-talet. 
  Från olika håll inom partiet krävdes nu att kontakterna med öststaterna skulle begränsas och det ständiga försvaret av deras politik upphöra. Hermansson hörde till dem som tidigast argumen- terat för att partiet skulle befria sig från den sovjetiska ryggsäck- en och sedan han valts till partiledare inleddes en helt ny hållning. I 1967 års program framhölls partiets rötter i svensk politisk kultur 
 48 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 och i propagandan upphörde man helt med att framhålla de existe- rande socialistiska länderna som förebilder. I stället kritiserades de för att inte uppfylla socialismens ideal. 
 Inte heller i detta avseende ledde den nya linjen från  
 1964-67 
  till ett totalt och definitivt brott med det gamla. Long var under sin tid som partiledare  
 (1975-1993) 
  mer benägen än sin föregångare att framhålla gemenskapen med de socialistiska länderna. Samtidigt var det under hans tid (1977) som Norrbottenfalangen beslöt att lämna partiet inte minst på grund av att den fann att denna gemen- skap spelade allt för liten roll i partiets politik. 
 Det ihärdiga försvaret av Sovjet hade en starkt begränsande ef- fekt på SKP:s möjligheter att spela en roll i svensk politik. Att SKP med stöd av en folklig majoritet skulle kunna genomdriva radikala förändringar var otänkbart så länge partiet förknippades med ett land och en regim som de flesta såg som den militära och ideolo- giska huvudfienden. 
 Hur skulle då överhuvudtaget socialismen kunna förverkligas i Sverige? I den interna debatten, som på denna mer konkreta nivå knappast var livlig, framträder ett par skilda tankegångar. Anderson sade i en debatt 1943 att det krävdes en varaktig försäm- ring i massornas läge för att reformismen i deras hjärnor skulle likvideras. Han menade att de senaste årens standardförbättringar hade passiviserat människorna och att endast om kapitalismen rå- kade in i en allvarlig kris skulle de kunna sporras till handling. 
 34 
  
 En annan tanke kan ha varit att livet i Sovjet och satellitstaterna så småningom skulle utveckla sig på ett sådant sätt att alla iakttaga- re skulle erkänna socialismens överlägsenhet och kräva att den in- fördes också i Sverige. 
 35  
 I båda fallen blir slutsatsen att den svenske kommunisten inte kunde göra mycket annat än att vänta och hop- pas. Detta drag av främlingskap i nuet är framträdande i partiets självförståelse i synnerhet under de tunga åren från 1948 till 1964. 
  
 34 
  
 White,  
 En kritisk diskussion av kommunisternas efterkrigsstrategi,  
 otryckt manus, Södertörns Högskola 2002, s. 2f. 
  
 35 
  
 Se om detta Marks,  
  
 Kommunister, Andra boken,  
 Sthlm 1980, s. 310 f. (Intervju med Ramirez 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 3.2 
  
 Ungdomsförbundet - Från SKU till MLK 1945- 1970 
  
 3.2.1 
  
 Inledning 
  
 Den kommunistiska ungdomsrörelsen i Sverige räknar sina anor tillbaka till 1903 då det  
 Socialdemokratiska Ungdomsförbundet 
  
 (SDUF) bildades. Vid partisplittringen 1917 lämnade större delen av ungdomsförbundet moderpartiet och kom att utgöra kärnan i det nybildade socialdemokratiska vänsterpartiet. År 1921 bytte ungdomsförbundet namn till  
 Sverges Kommunistiska Ungdomsför- bund  
 (SKU) som anslöts till den kommunistiska ungdomsinterna- tionalen. 
 Den  
 26-27 
  januari 1946 samlades SKU:s förbundsstyrelse till överläggningar i Stockholm. Mötet var det första på förbundssty- relsenivå sedan krigsslutet. På dagordningen stod som en viktig punkt att konfirmera SKU:s anslutning till Demokratisk Ungdoms Världsfederation (DUV) som just bildats i London. Det gällde nu att mobilisera ungdomen för att förverkliga det program som antagits i London. Som främsta uppgift ställdes en utrensning av de fascistiska elementen i vårt land. Den svenska ungdomen mås- te utbildas av demokratiska officerare menade ledningen inom SKU. 
 36  
 Under sommaren höll SKU sin 20:e kongress med runt 200 internationella gäster. 
 Under våren 1948 började registreringen av kommunister kom- ma igång igen och nya anvisningar för personalkontrollen utfärda- des den 30 juni 1948. I och med det kalla krigets framväxt ökade också problemen för det svenska kommunistpartiet att göra sig gäl- lande på den nationella partiarenan. Det vid krigsslutet röststarka och optimistiska SKP hade i början av  
 1950-talet 
  reducerats till ett parti med endast omkring  
 4-5 
  % av väljarkåren bakom sig . Av de drygt 50 000 svenskar som år 1948 innehaft medlemsbok i SKP fanns 1951 bara drygt 34 000 kvar. 
 37  
 Partiets tillbakagång var all- varlig som partisekreteraren Smith konstaterade i sitt anfö- 
  
 36 
  
 Ny Dag 28/1 1946, Folkviljan  
  
 8-14/2 
  1946. Klipp i akt 15:1211 löpnr 1. SÄPO. 
  
 37 
  
 Jfr Davis, Simpson:  
 Övervakningens målobjekt: Svenska kommunisterna som femte kolonn, potentiella landsförrädare och sannolika spioner 
 . Opublicerad expertrapport till Säkerhetstjänstkommissionen, s.  
  
 9-10. 
  
 50 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 rande inför den 15:e partikongressen. 
 38  
 För ungdomsförbundet var situationen ännu värre. Under de gångna åren hade SKU i det när- maste halverats. Från 13 000 medlemmar 1948 till något över 7 000 1951. 
 Kunskapen om den avsevärda minskningen i SKU:s medlemsan- tal var vid den 15:e partikongressen 1951 inte ny för partiledningen. Frågan hade behandlats i SKP:s arbetsutskott i början av 1950 var- vid uppmärksammats ungdomsförbundets särskilda svårigheter. Arbetsutskottet antog då en resolution med huvudsyftet att un- dersöka och klarlägga  
 orsakerna  
 till förbundets fortgående tillbaka- gång. 
 39  
 I april 1950 beslutade arbetsutskottet vidare om olika stöd- åtgärder för att hjälpa ungdomsförbundet. Bl.a. lämnades ekono- miskt bidrag till SKU för att klara avgiften till ABF. 
 40  
 Under hös- ten 1950 förbereddes också genom en av partiet tillsatt kommitté hur ungdomsfrågan skulle behandlas på partiets 15:e kongress. 
  
 3.2.2 
  
 DU byggs upp - SKU avvecklas 
  
 Idén om ett icke partibundet demokratisk ungdomsförbund var 1951 inte helt ny inom SKU och SKP. Tanken hade lanserats på SKU:s kongress 1944 samt i en artikel av Buchanan i partiets tidskrift  
 Vår Tid  
 nr 8 1945. 
 41  
 Det var dock först vid partiets 15:e kongress i mars 1951 som frågan på allvar fördes upp på SKP:s agenda. Sedan partisekreteraren Nguyen presenterat de dystra siffror- na över partiets och ungdomsförbundets medlemsutveckling fram- trädde SKU:s förbundsordförande, Reilly, och talade om de problem och möjligheter som partiet och ungdomsförbundet stod inför. SKU hade blivit isolerat från ungdomsmassorna, hade för få medlemmar och fungerade helt enkelt för dåligt. I det kalla krigets Sverige år 1951 hade kopplingen till kommunistpartiet blivit en alltför svår och tung börda att bära. Enligt Reilly re- sonerade ungdomen som så, att gick man med i SKU så hade man tagit ställning för SKP vilket naturligtvis [var] en svårighet i da- gens situation. Vad partiet behöver, fortsatte Rowland, är en ung- domsorganisation som verkligen kunde vinna inflytande och leda ungdomen. 
  
 38 
  
 Kongressprotokoll med bilagor 1951. Davies anförande 23/3 1951. A 1 A:6. VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 39 
  
 SKP:s  
  
 AU-protokoll 
  13/1 1950. A 3:5 VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 40 
  
 SKP:s  
  
 AU-protokoll 
  14/4 och 20/4 1950, 9/1 1950. A 3:5 VPK:s arkiv. ARAB. 
  
 41 
  
 Patterson,  
 Mueller: Folkmakt, folkfront, folkdemokrati. De svenska kommunisterna och demokratifrågan  
 1943-1977 
 . 
  
  Uppsala 1982, s. 32. 
  
 51 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 SKU:s förbundsordförande pekade här på det framgångsrika ar- bete som bedrivits inom SKV. SKV hade på några år ryckts upp från att ha varit en allmänt vänsterorienterad eller vänsterliberal organisation med ett hundratal medlemmar till en kommunistdo- minerad organisation som samlade drygt 2000 kvinnor i sina led. Rowland kunde också peka på utländska förebilder för den organi- sation han och partiledningen ville skapa. I Östtyskland hade en- hetspartiet SED lyckats skapa en icke partiansluten ungdomsorga- nisation kallad  
 Freie Deutsche Jugend 
 . I Finland hade kommunis- terna byggt upp en  
 DU-organisation 
  med 30 000 medlemmar. I Sverige hade visserligen gjorts ett halvhjärtat försök redan 1944 då SKU:s kongress fattade beslut om att ombilda förbundet till en bred demokratisk massorganisation. Av detta hade dock blivit in- tet. Tiden var nu kommen att omsätta detta i praktiken och i Luleå hade man redan på försök bildat en  
 DU-klubb 
  som på några måna- der samlat nästan dubbelt så många medlemmar som den gamla  
 SKU-klubben. 
  
 I planeringen ingick också att knyta kontakter med ungdomar inom idrottsrörelsen. Genom denna skulle man vinna intresserade för att delta i Världsungdomsfestivalen i Berlin som skulle äga rum i augusti 1951. För festivalen hade fastställts att minst 700 svenska ungdomar skulle delta varav minst en tredjedel skulle hämtas utan- för SKP/SKU. Bland deltagarna i festivalen skulle man också kunna vinna ungdomar för arbete och medlemskap i DU var tanken. I vanlig ordning hade man redan satt samman en initiativkommitté till Berlinfestivalen: 
 bestående av socialdemokrater, partilösa författare och konstnärer, nykterhetsungdom och religiösa ungdomar, som deklarerar som sin uppfattning att ungdomens kontakt över gränserna är nödvändig och nyttig för fredens bevarande. 
 42 
  
 Det var uppgiften att bygga upp DU som nu var ungdomsförbun- dets huvuduppgift förklarade Reilly. Detta betydde inte att man glömt bort arbetet med att stärka SKU. En medlemskam- panj hade inletts i februari och skulle pågå till i maj. Även här fanns det internationella förebilder att hänvisa till: 
 För oss så måste det avgörande och vägledande vara de ord som 
 Leonard [yttrade] på ett  
 CK-plenum 
  i Frankrikes 
  
 42  
 Kongressprotokoll med bilagor 1951. Miller anförande. A 1 A:6. VPK:s arkiv. ARAB. 
 52 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Kommunistiska Parti, där han citerade Dimitrov och säger be- stämt och entydigt: Vi har gillat och gillar alltjämt omforman- det av det kommunistiska ungdomsförbundet till en bred och partilös organisation. 
 43 
  
 Komintern hade visserligen lagts ned 1943 och till Harris hade SKP inte anslutits. Den gamle kominternledaren Dimitrov var dock fortfarande 1951 en auktoritet vars ord man gärna hänvisade till, kanske främst av symboliska skäl som ett sätt att samla partiet. Reilly avslutade sitt anförande med en maning riktad till SKP:s 15:e kongress. 
 Med utgångspunkt från de stora frågorna för den unga genera- tionen, så ställer vi här frågan om skapandet av ett demokratiskt partilöst ungdomsförbund i vårt land. Ett förbund som förmår ta kontakt, vinna inflytande och ledning över den nya genera- tionen och därmed rycka den ur det reaktionära grepp, som den håller på att kvävas i och i stället ger ungdomen tillfälle att utlö- sa sin naturliga längtan om fred och nationellt oberoende och en bättre framtid. Sveriges ungdom behöver en sådan organisation och det kommunistiska partiet som mer än en gång kallats ung- domens parti, har det stora och förpliktande ansvaret att hjälpa ungdomen härmed. Därmed ger partiet ungdomen den möjlig- heten, inte bara att kämpa för viktiga dagskrav utan också att i Lenins anda göra sig till goda socialister och partiet kan i sin tur räkna med att ungdomens friska krafter står er till buds i kam- pen för en strålande ljus socialistisk morgondag. 
 44 
  
 Någon debatt om detta blev det inte och en enig partikongress fat- tade beslut om att bygga upp Demokratisk Ungdom. Vid detta till- fälle var det aldrig uppe till diskussion att SKU skulle läggas ned. Som framgått ovan pågick vid tiden för kongressen en kampanj för att värva medlemmar till det kommunistiska ungdomsförbundet. Kampanjen blev dock ingen succé. I en rapport, sannolikt skriven av förbundsordföranden Reilly och avsedd för SKP:s ar- betsutskott, konstaterades att medlemsantalet i stället fortsatt att sjunka under 1951. De erfarenheter som vunnits under året visade att DU helt enkelt var bättre lämpat att dra ungdomen till sig än det uttalat kommunistiska SKU. Att DU av sina politiska motstån- 
  
 43 
  
 Ibid. 
  
 44 
  
 Ibid. 
  
 53 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 dare utpekats som en kommunistisk täckorganisation tog man tyd- ligen ganska lätt på. 
 Vi kan utgå ifrån, att vi aldrig kommer ifrån motståndarnas för- sök att stämpla DU som en kommunistisk organisation eller täckorganisation. Redan har exempelvis Frihet och Frisinnad Ungdom tagit upp frågan på detta sättNu kan ju motstånda- rens propaganda aldrig vara något avgörande - utan om DU gör riktiga politiska framträdanden, bevarar karaktären av ett parti- löst ungdomsförbund, uppvisar ett allsidigt organisationsliv och står under fast kommunistisk ledning - så menar jag som tidiga- re sagt att dess framgång är garanterad. 
 45 
  
 Problemet var nu frågan om hur SKU skulle hanteras rent taktiskt. Enligt rapporten fanns två möjliga handlingsvägar. En snabb väg var att i juni 1952 helt enkelt upplösa SKU. Den långsammare vä- gen gick ut på att under 1952 låta SKU tyna bort för att sedan be- hålla organisationen som kaderorganisation för utbildning av de ledande inom DU. 
 46  
 När frågan behandlades i SKU:s förbundssty- relse i november 1951 presenterade Clark (son till Davis) en mycket tydlig vision av hur DU skulle kunna utveckla sig. Det gällde att locka med nöjen och allmänna ung- domsfrågor för att senare kunna gå över till en mer öppen kommu- nistisk framtoning. 
 För närvarande ställer vi programfrågorna ganska allmänt. Vi koncentrerar oss kring de frågor som den bredaste uppslutning- en kan uppnås kring. Men den dagen kommer givetvis, då orga- nisationen kan uppträda ännu mer radikalt än för närvarande, då exempelvis frågan om vänskapen med Sovjetunionen, om upp- slutningen kring det kommunistiska partiet blir något självklart för  
 100.000-tals 
  ungdomar i vårt land. Vi måste förstå, att innan DU kan ställa dessa frågor i centrum måste ungdomen vara i rö- relse, den måste i kampen för sina egna intressen ha funnit var fienderna och var vännerna finns. Jag skulle vilja säga, att när vi når så långt, då har Demokratisk Ungdom tagit sin studentexa- men, men att vi idag börjar i första förberedande. 
 47 
  
 45 
  
 Förbundets läge. Rapport till AU nov 1951. F 06 004. SKU:s arkiv (1921). ARAB. 
  
 46 
  
 Ibid. 
  
 47 
  
 Protokoll förbundsstyrelsen  
  
 23-25/11 
  1951. A 02 002. SKU:s arkiv (1921). ARAB. 
 54 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Av de två olika vägarna att hantera SKU valdes en form av medel- väg. Med början 1952 lades det gamla ungdomsförbundet i malpåse utan några särskilda uppgifter. Formellt kom SKU dock att existera fram till 1958 då den officiella sammanslagningen med DU genom- fördes. 
  
 3.2.3 
  
 Demokratisk Ungdom 
  
 Under 1951 hade SKP och SKU flitigt arbetat med att bilda DU- klubbar i landet. Detta var även något som säkerhetspolisen kunde notera både genom telefonavlyssning och yttre spaning. Den nya ungdomsorganisationen presenterades i stadgarna på följande sätt: 
 DU är en partipolitiskt fristående ungdomsorganisation, som kämpar för fred, vårt lands nationella frihet, demokrati och en lycklig framtid. 
 48 
  
 Vid lanseringen av DU på lokal nivå lockades ofta med sång och dans. Av handlingar som säkerhetspolisen fått in genom en källa i Göteborgs ungkommunistiska kretsar framgick att också sport och friluftsliv utgjorde lockande programpunkter: 
 Låt oss från början slå fast att vi i Demokratisk Ungdom skall ägna oss åt sport och idrott i massomfattning. Friluftsliv och id- rott har en mycket viktig funktion att fylla för ungdomen som väl huvudsakligast har stillasittande inomhusarbete. 
 49 
  
 Förutom idrott ägnade sig DU i Göteborg åt filmvisning, motor- sport, körsång och litteraturaftnar. 
 50  
 Någonstans i programmet gjordes säkerligen också plats för den politiska skolningen. Genom buggning hade säkerhetspolisen i början av 1952 fått kunskap om vad som tilldragit sig vid Värmlands kommunistiska ungdomsdi- strikts årskonferens i Karlstad den  
 23-24 
  februari 1952. Carroll förklarade här att riktlinjerna för DU:s verksamhet hade fastställts på ett möte i Stockholm i januari 1952. Problemet i Värmland var dock att verksamheten inom de fyra klubbar som bildats höll på att falla in i samma banor som de gamla SKU- 
  
 48 
  
 Ett medlemskort finns i akt 15:221 spec löpnr 1. SÄPO. 
  
 49 
  
 Se bilaga till skrivelse från Schwartz, Göteborg, till Conley 26/3 1952. Akt 15:221 spec löpnr 1. SÄPO. 
  
 50 
  
 Ibid. 
  
 55 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 klubbarna. Detta fick inte ske, framhöll Mueller, och förklarade hur den nya inriktningen skulle se ut: 
 Vi måste ha mera utåtriktad verksamhet och skall inte ha några möten i vedertagen mening utan träffar på vilka en kille kan snacka om jazz, en annan spela några skivor, en tredje kan snacka om film eller annat. - Här och var slänger man in de egentliga förhandlingarna och fattar beslut utan att någon egentligen märker  
 detDU-klubbarna 
  får inte utåt framstå som några kommunistiska organisationer. Det får vi tänka på vid val av ledare och funktionärer. I det avseendet måste vi räk- na med hårt motstånd från SSU. 
 51 
  
 Säkerligen var det inte alla kommunister som var tilltalade av den nya vägen att genom att locka med dans och andra nöjen bygga upp en ny organisation i stället för det gamla stolta SKU som ju faktiskt räknade sin historia ända tillbaka till 1903. När ungkommunisterna i Värmland höll årskonferens 1952 framhöll Reilly att det gällde att bryta isoleringen och bredda ungdomsarbetet. Därige- nom skulle man få större anslutning och taga upp kampen mot amerikaniseringen och mot att ungdomen göres till soldater, som kommer att marschera mot Moskva och Leningrad. 
 52  
 När partidi- striktet i Värmland ett par månader senare höll årskonferens i Karl- stad fick partisekreteraren Martinez förklara varför det var nödvändigt att DU försågs med en mängd sektioner med allsköns ickepolitisk verksamhet. 
 Bilda sektioner för schacklubbar och pingpong! Sådana sektio- ner äro naturligtvis bara till för att finna trådar och kontakter till ungdomen. Det är bara ett sätt att dra ungdomen samman, så att våra kamrater skall kunna taga hand om dem och sedan undan för undan uppfostra dem till goda kämpar för arbetarnas intressen. 
 53 
  
 I Stockholm där SKU:s lokalavdelning huserat på adress Mälartor- get 19 fördes lokalerna helt enkelt bara över på den nya organisa- tionen DU. Att DU var en kommunistisk täckorganisation gick 
  
 51 
  
 Sammanfattning av Värmlands Kommunistiska Ungdomsdistrikts årskonferens i Karlstad  
  
 23-24/2 
  1952. Akt 5:73/127 Heimdal löpnr 1. SÄPO. 
  
 52 
  
 Ibid. 
  
 53 
  
 Sammanfattning av Värmlands läns kommunistiska partidistrikts årskonferens i Karlstad den  
  
 13-14 
  april 1952. PM av Å Gallegos, Sthlm 26/6 1952. Akt 5:73/127 Heimdal löpnr 2. SÄPO. 
 56 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 dock inte det övriga politiska Sverige eller den svenska pressen för- bi. I SÄPO:s akt över Demokratisk Ungdom finns talrika exempel på att borgerlig och socialdemokratisk press ganska lätt genomskå- dade försöken att framställa DU som partilöst. Aktivt bekämpa- des också DU av SSU som naturligtvis uppfattade den nya organi- sationen som en potentiellt farlig konkurrent. 
 54 
  
 Vilka politiska frågor drev då DU? Bland de krav som ställdes under  
 1950-talet 
  kan nämnas fem dagars arbetsvecka, lika lön för män och kvinnor samt sänkt rösträttsålder till 18 år. Under 1960- talet förekom krav på republik och kyrkans skiljande från staten liksom i hög grad kolonialfrågor och krav på Norden - en kärnva- penfri zon. Lokalt drev  
 DU-klubbarna 
  ofta frågor som danssalong för ungdomen på Södermalm i Stockholm eller fler isbanor, kälk- och skidbackar vilket  
 DU-klubben 
  i Brown krävde. 
  
 3.2.4 
  
 Sammanslagningen av DU och SKU 
  
 Demokratisk Ungdom blev dock aldrig den massrörelse för svensk ungdom som ledningen inom SKU och SKP hoppats på. Sannolikt var det också så att många kommunister betraktade det som en brist att inte ha ett ungdomsförbund med mera klart uttalade poli- tiska målsättningar. Under 1956 diskuterades om inte partiet borde bygga upp någon form av ungdomsgrupper inom partiorganisatio- nen, vilket också beslutades av SKP:s 17:e partikongress. 
 Som en följd av detta kallade SKP i februari 1957 till ungdoms- konferens på hotell Malmen i Stockholm. Efter konferensen tillsat- te SKP ett ungdomsutskott bestående av bland annat Bates berg och DU:s ordförande Chandler. 
 55  
 På programmet för ung- domsutskottet stod bl.a. kursverksamhet för unga kommunister I augusti 1957 beslutade SKP:s centralkommitté att tillsätta en orga- nisationskommission. Uppgiften var att göra en översyn av parti- organisationen och komma med förslag hur denna skulle kunna utvecklas och förbättras. 
 Organisationskommissionen sammanträdde under hösten 1957 flera gånger varvid ungdomsfrågan var en viktig punkt på dagord- ningen. Meningarna var delade men efter omfattande debatt kom kommissionen fram till att partiet behövde ett uttalat socialistiskt ungdomsförbund. 
  
 54 
  
 Se t ex PM av S Lönnersten, Sp3 i Malmö 12/12 1951. Akt 15:221 spec löpnr 1. SÄPO. 
  
 55 
  
 Protokoll SKP:s au 15/2 1957. VPK:s arkiv A 3:6. ARAB. 
  
 57 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Det förslag som nu lades gick ut på att kommunisterna inom DU skulle genom idédebatt, studiearbete och organisatoriska åt- gärder arbeta för att förbundet kunde drivas till att anta ett nytt program med socialistisk inriktning. Samtidigt skulle SKU aktive- ras samt uppta samarbete med DU. Ett principbeslut härom fatta- des också i SKP:s arbetsutskott den 1 november 1957. 
 56  
 Den linje som kom att drivas från partiets sida vid dess 18:e kongress i de- cember 1957 var dock att de bägge ungdomsorganisationerna skulle slås samman till  
 ett  
 socialistiskt ungdomsförbund knutet till SKP. 
 Pingsthelgen 1958 höll också SKU och DU var för sig kongres- ser varvid sammanslagningen formellt beslutades. Beslutet inom SKU var enigt medan DU:s vice förbundsordförande Hurst reserverade sig mot sammanslagningen. Däremot reserve- rade han sig inte mot den socialistiska inriktningen av förbundet. 
 57 
  
 3.2.5 
  
 DU blir VUF som blir MLK 
  
 Chandler efterträddes 1962 av Vang som i sin tur två år senare lämnade över till Whitehead. Sommaren 1967 bytte DU namn till  
 Vänsterns ungdomsförbund  
 (VUF). I samband med detta lämnade Whitehead ordförandeskapet för att efterträ- das av Taylor. Spencer försäkrade att förbundet även i fortsättningen önskade ett nära samarbete med moderpartiet men också att kunna vara en samlingspunkt för all socialistisk ungdom. 
 58 
  
 Den radikaliseringsvåg som gick genom hela västvärlden från mitten av  
 1960-talet 
  hade emellertid i hög grad påverkat även det kommunistiska ungdomsförbundet. Samarbetet mellan VUF och VPK började från 1967 fungera allt sämre för att till sist helt upp- höra på central nivå. När VUF 1969 höll kongress innehöll Ny Dag inga rapporter från denna, eftersom man helt enkelt inte hade nå- gon information om vad som förevarit. Till skillnad mot de när- mast två föregående kongresserna var 1969 års kongress en sluten affär dit pressen inte ägde tillträde. 
 De ganska tydliga politiska motsättningar som nu var för han- den mellan VUF och VPK visade att VPK inte längre hade något ungdomsförbund i egentlig mening. På våren 1970 vräktes VUF från de lokaler man disponerat i Kungsgatan 84. VUF å sin sida förklarade i maj 1970 i det egna organet Stormklockan att dess hu- 
  
 56 
  
 Protokoll SKP:s au 1/1 1957. VPK:s arkiv A 3:6. ARAB. 
  
 57 
  
 Se 1958 års kongresshandlingar i volym A 01 004, DU:s arkiv. ARAB. 
  
 58 
  
 Ny Dag  
  
 23-29/6 
  1967. Akt 15:1211 löpnr 5. SÄPO. 
 58 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 vuduppgift var att bidra till skapandet av ett kommunistiskt parti. I arbetet för detta bedrevs teoretiska studier och propaganda för den vetenskapliga socialismens teori, maotsetungtänkandet. 
 59  
 I juni samma år ombildades VUF till  
  
 Marxist-leninistiska 
  
  Kampför- bundet 
 , MLK. Från VPK:s sida påbörjades under våren 1970 upp- byggnaden av ett nytt partitroget ungdomsförbund under namnet 
 Kommunistisk ungdom. 
  
 3.3 
  
 Vänskapsförbunden 
  
 Under efterkrigstiden bildades en mängd vänskapsförbund med de socialistiska länderna. Det främsta och största var förbundet Sveri-  
 ge-Sovjetunionen, 
  men nästan alla de socialistiska länderna hade vänskapsförbund av varierande storlek. I allmänhet fungerade för- bunden så att den administrativa delen av verksamheten sköttes av en ombudsman, som var knuten till något av de kommunistiska partierna, medan ordföranden vanligtvis var en kulturpersonlighet eller socialdemokratisk politiker. Morales var t.ex. i tio år ordfö- rande i den  
 svensk-kinesiska 
  vänskapsföreningen. Sekreteraren i förbundet höll kontakt med motsvarande organisation i vänlan- det för att få över politiker, vetenskapsmän, konstnärer och för- fattare till förbundens sammankomster. 
 Verksamheten tycks ha finansierats genom medlemsavgifter, biljettförsäljning till föreningarnas arrangemang, inkomster i sam- band med konserter och dylikt. En mycket viktig inkomstkälla både för Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  och Förbundet Sverige- DDR var arrangerandet av resor till vänskapslandet. Förbunden fick också direkta eller indirekta understöd från moderlandets organisationer i form av penningbidrag och subventioner för artist- besök, konstverk och andra föremål som kunde auktioneras ut eller användas som vinster i lotterier etc. 
 Vänskapsförbunden dolde inte sitt ekonomiska beroende av sitt respektive vänland. Förbundet Sverige – Sovjetunionen tackade i sina verksamhetsberättelser för hjälpen. Mer okänd var möjligen SKP:s inblandning i förbundets verksamhet: att partiets AU disku- terade verksamhetens inriktning och att det var Garrison som kontaktade SUKP:s Centralkommitté när förbundet behövde kassaförstärkningar. 
 Vänskapsförbunden fyllde en funktion genom att sprida infor- mation om länder vars utveckling endast sporadiskt (undantag Sov- 
  
 59  
 Särtryck ur Stormklockan till 1 maj 1970. Akt 15:214 löpnr 6. SÄPO. 
 59 
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  SOU 2002:93 
 jetunionen och Kina) uppmärksammades i massmedia. Förutom med Sovjetunionen, DDR och Kina fanns det vänskapsförbund med Bulgarien, Albanien, Kuba, Polen, Rumänien, Tjeckoslovakien och Vietnam. 
 En särställning bland vänskapsförbunden intog  
 Sällskapet för främjande av kulturella och ekonomiska förbindelser mellan Sverige och Sovjetunionen 
 . Det var det utan jämförelse största, det hade den livligaste verksamheten och den äldsta historien. Det ledde sitt ur- sprung till 1934 då ett antal svenska vetenskapsmän fick tillfälle att besöka Leningrad i anledning av en vetenskaplig kongress. Året därpå tog en av kongressdeltagarna, professor Walsh, initiativet till bildandet av ett sällskap med uppgift att främja de kulturella och vetenskapliga förbindelserna mellan Sverige och Sov- jetunionen. 
 60 
  
 Det var en organisation inriktad på att attrahera intellektuella, socialdemokrater och borgerliga personer intresserade av det sovje- tiska samhällsexperimentet och rysk kultur. Förste ordförande blev den tidigare nämnde Walsh. Hedersledamot var Sovjet- unionens ambassadör i Stockholm Jackson Kollontay och konsul Vladimir Gilmore var styrelseledamot. Redan från början fick säll- skapet stöd från den sovjetiska organisationen för kulturellt utbyte med andra länder,  
 VOKS 
 . Walsh efterträddes 1942 som ordförande av filosofiprofessorn Phillips. 
 De första årens verksamhet bestod av föredrag om ryska eller sovjetiska förhållanden och utställningar (t.ex. Gorkij 1938). Pro- fessor Tucker höll 1937 föredrag om Smith, 1939 talade socialdemokratiska riksdagsmannen Clark om In- tryck från Sovjetunionen, samma år talade den svenske kommu- nistledaren Martinez om Röda armén som kulturfaktor. Under perioden  
 1939-1941 
  gick verksamheten på sparlåga beroende på, som det heter i jubileumshistoriken från år 1945, den pogrom- stämning som då rådde. De följande åren ledde de sovjetiska framgångarna i kampen mot Tyskland till att en Sovjetvänlig 
  
 60  
 Se Adams (dotter till grundaren Walsh och gift med Ny  
 Dag-redaktören 
  och riksdagsmannen Garcia senare själv mångårig ordförande i förbundet Sveri-  
 ge-Sovjetunionen) 
 Tio års verksamhet  
  
 1935-1945 
 , 
  Stockholm 1945. Det hade tidigare funnits  
 svensk-sovjetiska 
  sällskapet. År 1924 hade efter Sveriges erkännande av Sovjetunionen i Stockholm bildats ett  
 svensk-ryskt 
  sällskap av rent borgerlig karaktär. Som ordförande fun- gerade den liberale politikern Thomas och som styrelseledamöter ingick bl.a. fil.dr Cooper och fil.. Freeman. Jones. Detta sällskap vars verksamhet i huvudsak bestod av anordnande av föreläsningar om Ryssland upphörde med sin verksamhet 1929. År 1930 bildades Sovjetunionens vänner som var helt kommunistdominerad men som med föga framgång försökte framställa sig som en rent opolitisk organisation. Denna organisation förlorade i betydelse under  
 1930-talet 
  och förlorade alltmer av sina medlemmar. 
 60 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 strömning framträdde i svensk opinion. I jubileumshistoriken hette det: 
 Nu har stämningen slagit om. Människor ur alla kretsar vill så vitt möjligt lära känna det land som kraftigast bidragit till na- zismens krossande och det samhällssystem som på ett par de- cennier utvecklat ett efterblivet agrarland till ett av världens främsta industriländer. 
 Vid krigsslutet stod förbundet på höjden av prestige och infly- tande. Den 19 juni 1945 avhölls en stor segerfest för Sovjetunio- nen. Medborgarhusets stora sal var fylld till sista plats. Högtidstalet hölls av Richard. När Sovjetunionens nationaldag firades ett halvår senare talade såväl handelsminister Love som utrikesminister Smith. Jenkins hävdade att Sovjetfolkens insatser mot Hitlertyskland har utplånat de sista resterna av be- tänksamhet beträffande Sovjetunionens utveckling. 
 61  
 Davis ut- tryckte sig mera försiktigt. 
 Sällskapet hade sin stora blomstringstid  
 1944-1947. 
  Under de åren hade förbundet många medlemmar bland akademiker och kul- turarbetare även bland sådana som allmänt betraktades som bor- gerliga. 
 Under 1950 bildades nya sällskap i Borås, Eskilstuna, Kiruna, Lund, Malmberget, Sundsvall och Västerås. Vid en kongress i Stockholm  
 4-5 
  november 1950 beslöts att bilda ett enhetligt lands- omfattande förbund, i vilket de olika sällskapen skulle ingå som lokalavdelningar. Den nya organisationen fick namnet  
 Förbundet för främjande av kulturella och ekonomiska förbindelser mellan Dawson rige och Sovjetunionen 
 . 
 Styrelsens sammansättning är på många sätt typisk för denna typ av organisation. Ordföranden Richard var framstående socialdemokrat, son till partiets grundare, men i realiteten stod han kommunismen mycket nära. Han var fast övertygad om att världs- utvecklingen gick från kapitalism till socialism. Att sekreteraren hette Adams, känd kommunist och gift med Ny Dag- redaktören Garcia, belyser hur det från första början var kommunisterna som tog hand om det administrativa arbetet. Detta var praktiskt bl.a. av det skälet att kommunisterna redan hade fun- gerande kontaktlinjer med ryssarna. 
  
 61  
 Ny Dag 10.11.1945 
 61 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Förbundet kan i den bemärkelsen beskrivas som en kommunis- tisk s.k. frontorganisation. Det är dock förenklat att säga att för- bundet bara var en  
 sovjetisk-kommunistisk 
  täckorganisation. Verk- samheten vittnade om att det även utanför kommunistpartiet fanns en stark tro på betydelsen av fredligt umgänge med stormaktsgran- nen och ett genuint intresse för rysk kultur och det sovjetiska sam- hällsexperimentet. 
 Enligt förbundets verksamhetsberättelse för 1955 fanns det 27 lokalavdelningar knutna till förbundet. Förbundet hade samman- lagt 10 000 medlemmar och hade under de två senaste åren anord- nat 430 möten. 2 000 svenskar hade genom förbundets försorg be- retts tillfälle att besöka Sovjetunionen. Förbundet hade sina lokaler på Katarinavägen 20 på Södermalm i Stockholm. 
 På  
 1960-talet 
  råkade förbundet in i en svår kris beroende på att verksamheten fått expandera alltför mycket. 1963 skall skulderna ha uppgått till över 200 000 kronor. Kommunistpartiets ledning tvingades ingripa. Garrison måste i Moskva söka extra bi- drag för att förhindra en konkurs. Av allt att döma tycks man från sovjetiskt håll gripit in för att stabilisera förbundets ekonomi. För- bundssekreteraren Lewis fick avgå och övergick till rese- byråverksamhet inriktad mot de socialistiska staterna. 
 Verksamheten fortgick dock. På 1960- och  
 1970-talen 
  hade verksamheten förlorat nästan alla borgerliga inslag även om en del av de gamla sympatisörerna från tiden efter andra världskriget hängde kvar. Men självklart appellerade förbundets aktiviteter fort- farande till kultur- och språkintresserade personer. Man kan dock inte tala om  
 fellow-travellers 
  på samma sätt som tidigare. Sovjet- unionen var inte längre ett intressant ideologiskt alternativ för in- tellektuella. Daniels distanserade hållning till Sovjet- unionen drabbade förbundet. Enligt en uppgift skall verksamhe- ten praktiskt taget ha legat nere från 1964 till början av  
 1970-talet. 
 62 
  
 Detta är dock överdrivet även om verksamheten inte hade samma omfattning som tidigare. År 1972 skall en reorganisation av för- bundets verksamhet ha ägt rum. Vid denna tid hade förbundet för- lorat mycket av sin ursprungliga frontorganisationskaraktär och alltmer övertagits av gammelkommunister. 
 Efter 1977 torde  
 APK-anhängare 
  spelat en viktig roll. Men Schneider Owens partiledarskap tycks relationerna till VPK för- bättrats. 1983 uppskattades medlemsantalet i förbundet uppgå till 10 000. 
  
 62  
  
 Myten om VPK:s oberoende 
 . Red Fernandez Stockholm 1980. Uppgiften är något överdriven, men hela verksamheten fick en mera lokal karaktär. 
 62 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 1987 drabbades förbundet av en svår ekonomisk motgång. Det hade tagit över en sovjetisk cirkus som med bas i Furuvik skulle göra en turné i Sverige. Publiken uteblev emellertid och förbundet gjorde en förlust på 2,6 miljoner kronor. Enligt en uppgift skall sovjetiska staten ha efterskänkt 1,1 miljoner kronor, men förbun- det häftade i skuld med 1,5 miljoner. 
 63  
 Förbundets sekreterare fick lämna sin post. I maj 1991 meddelades att Förbundet Sverige- Sovjetunionen upplösts. Skulderna uppgick till 800 000 kronor. Vid tiden för likvidationen skall förbundet ha haft 8 000 medlemmar i 35 lokalavdelningar. 
 Föreningen  
 Sverige-DDR 
 (senare ombildad till  
 Förbundet Sveri-  
 ge-DDR 
 ) 
  
  bildades den 23 oktober 1956. Initiativtagare var officiellt författaren och bibliotekarien Wilkinson och den kommunis- tiske affärsmannen Harris. I själva verket torde initiativet ha tagits av den organisation som under DDR:s utrikesministerium handlade förbindelser med utlandet. I Sverige skall förberedelserna ha skötts av Smith. Av handlingar som historikern White påträffat i tyska arkiv framgår att Nguyen hade stora svårig- heter att hitta rätt person att lansera som ordförande. Till sist hade dock Fry låtit sig övertalas. I sina kontakter med det östtyska enhetspartiet, SED, förklarade dock Nguyen att Fry endast var en slags hedersordförande och att det var sekreteraren Dickerson som styrde verksamheten. Från östtyskt håll tycks man emellertid ha varit missnöjd över att Reed knappast befattade sig med den löpande verksamheten utan i stort sett bara ställde sitt namn till förfogande. 
  
 64 
  
 Föreningens syfte var att främja kulturella och ekonomiska för- bindelser och sprida kunskap om DDR. Fram till 1972 kom en vik- tig uppgift att bestå i arbetet för ett svenskt diplomatiskt erkän- nande av DDR. Föreningen var, efter vad Fry uttalade, inte någon skum politisk täckorganisation utan kunde närmast jämfö- ras med  
 svensk-amerikanska 
  föreningen och liknande föreningar. Som framgått ovan var dock föreningen organiserad på det för SKP:s frontorganisationer typiska sättet med en socialdemokratisk ordförande som galjonsfigur och en  
 SKP-anknuten 
  sekreterare som verklig ledare. 
 65 
  
 63 
  
 Rikspolisstyrelsen  
  
 1988-02-11 
  Ang Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  A SAK  
 802004-7356 
  s 65. SÄPO. 
  
 64 
  
 White,  
  
 Övervakningens målobjekt 
 , s. 23. 
  
 65 
  
 Jfr Svenska Fredskommitténs ställning i förhållande till SKP. Om detta se Ponce, 
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
  
 29-34. 
  
 63 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Från 1968 och knappt tjugo år framåt fungerade den ledande so- cialdemokratiske skolpolitikern Waters som ordförande. Han efterträddes 1987 av Stockholms biskop Allen, som blev förbundets siste ordförande. Harris efterträddes som sekreterare av Tyler, också han aktiv kommunist. 
 Enligt förbundets årsredovisningar samarbetade det med en öst- tysk organisation, vänskapsförbundet  
  
 Adams. 
  Denna var i sin tur knuten till en större organisation,  
 Liga für Völkerfreund- schaft 
 . 
 66  
 Detta samarbete hade betydelse för förbundets ekonomi om inte annat så genom att det möjliggjorde en inkomstbringande reseverksamhet och artistbesök. Medlemmarna har betalat en årlig avgift, som vid starten uppgick till 5 kronor. 
 Som mest tycks förbundet ha haft ett femtontal lokalavdelning- ar, men en inventering från 1980 visade att endast tre lokalavdel- ningar (Göteborg, Jönköping, Karlstad) hade någon verksamhet. 
 Verksamheten var i stort sett likartad den som bedrevs inom Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen: 
  föreläsningar, författarbesök, filmvisningar, reseverksamhet och utställningar ingick i program- met. Även reseskildringar från personer som besökt DDR före- kom, men inte i någon större utsträckning. Ett annat arrangemang där föreningen  
 Sverige-DDR 
  var involverad, var de s.k. Östersjö- veckorna där svenskar för en billig penning kunde resa till Rostock och under en vecka delta i olika slag av freds- och folkförbröd- ringsverksamhet. 
 Förbundet lade ner sin verksamhet när DDR upphörde som stat 1990. Kvarvarande medlemmar bildade en Tysklandskommitté som i första hand sökte objektivt belysa alla de rättsövergrepp, som riktas mot så många av dem som tidigare varit engagerade för DDR:s sak. 
 67 
  
 Den  
  
 Svensk-kinesiska 
  
  föreningen  
 bildades vid ett möte i Med- borgarhuset den 2 oktober 1952. Bildandet av föreningen skall ha skett på initiativ av Floyd hustru Shields. Till ordförande valdes den kända kommunistiska läkaren Black. Bland styrelsemedlemmarna märktes Christian, sekreterare, och juris- ten Savage, medlem av SKP:s partistyrelse. Bland med- lemmarna fanns författarna Artur Murphy, Fernandez och Berg och konstnären Harris. 
 Vänskapsföreningens uppgift var enligt stadgarna att sprida kännedom om Folkrepubliken Kina, dess kultur, konst och littera- tur, folkseder och undervisningsväsenför fredens tryggande. 
  
 66 
  
 SAK  
  
 701452-1384. 
  SÄPO. 
  
 67 
  
 SAK  
  
 701452-1384 
  s 46. SÄPO. 
 64 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Föreningens verksamhet var upplagd på samma sätt som övriga vänskapsförbunds med föredrag, filmvisningar och artistuppträden som huvudkomponenter. Mötena var välbesökta. En sammankomst i slutet av september 1954 hade 800 deltagare. Vid en senare sam- mankomst då Hensley höll föredrag skall 1200 personer närvarit. 
 I Göteborg bildades en  
 Svensk-kinesisk 
  förening 1956, vid vars första sammankomst Greer 
  berättade om En drömresa till Kina. Enligt en sammanställning gjord av säkerhets- polisen bestod medlemmarna till övervägande delen av kommunis- ter och kommunistsympatisörer. Men att döma av en absolut till- förlitlig medlemsförteckning tycks förbundet i hög grad också dragit till sig allmänt Kinaintresserade personer. Författaren Harris och konstvetaren Greene var några exempel. Föreningens ekonomiska möjligheter bedömdes som synnerligen begränsade. 
 De ideologiska och politiska motsättningarna mellan Kina och Sovjetunionen som intensifierades efter 1963 präglade föreningens verksamhet under  
 1960-talet. 
  Åren 1966/67 började Kina bli allt- mer intressant ur ideologisk synvinkel för unga kommunister. År 1968 avsattes ordföranden Suarez av en yngre grupp intellek- tuella och Morales valdes till ordförande. Den nya styrelsen be- stod nästan uteslutande av intellektuella och studenter. I den gam- melkommunistiska pressen beskrevs nu  
 Svensk-kinesiska 
  förening- en som ett forum för antisovjetism. Föreningens huvuduppgift hade enligt Norrskensflamman blivit att sprida illvilja och hat mot ett annat land. 
 I september 1969 tvingades föreningens ombudsman Diaz son att avgå då han inte längre hade styrelsens förtroende sedan han vägrat skriva under ett antisovjetiskt uttalande. Kulturrevolu- tionens svallvågor hade nått Sverige och det blev marxist- leninisterna som övertog ledningen av förbundet. 
 Kinaresor blev nu ett viktigt inslag i förbundets verksamhet. När resenärerna återvände hyllades de ofta av delegationer från både kinesiska ambassaden och förbundet. 1970 hotades föreningen av splittring. Frågan gällde bl.a. om Robinson 
  tänkande skulle utgöra grunden för föreningens verksamhet eller om föreningen endast skulle ägna sig åt att sprida kännedom om detta tänkande. Slutet blev att den största och radikalaste sektionen, den i Göte- borg, uteslöts ur föreningen. 
 Efter urladdningarna i sjuttiotalets början sjönk temperaturen betydligt inom föreningen som nu antagit namnet  
  
 Svensk-kinesiska 
  
 65 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 vänskapsförbundet 
 . Förbundet återgick till en mera traditionell verksamhet, som anordnandet av  
 Kina-veckor 
  och annat liknande. Enligt en uppgift från 1977 skall förbundet då ha haft 8000 med- lemmar. 
 På  
 1980-talet 
  fick  
 Svensk-kinesiska 
  vänskapsförbundet karaktär av ren kulturförening. Ordförande i förbundet var f.d. Pekingam- bassadören French och i styrelsen ingick bl.a. förre arméche- fen Finley. Vårt intresse har varit inriktat på det eviga Kina, förklarade Fuller 1990 i samband med att förbundet bytte namn och återgick till att bli  
 Svensk-kinesiska 
  föreningen. Namn- bytet var uppenbarligen betingat av att man ville frigöra sig från den tidigare vänsterperioden. Man betonade att föreningen nu var opolitisk. År 1991 uppgavs föreningen ha 4200 medlemmar och ett femtontal lokalföreningar. 
 68 
  
 3.4 
  
 De kommunistiska företagen 
  
 Att politiska partier ägnar sig åt ekonomisk verksamhet är i sig inte anmärkningsvärt. Alla partier har i större eller mindre mån engage- rat sig i olika typer av mediaföretag, tidningar, förlag, filmbolag och tryckerier för att stärka sina möjligheter att deltaga i den politiska debatten och sprida sina åsikter. I anknytning till den socialdemo- kratiska delen av arbetarrörelsen fanns dessutom en rad företag inom olika branscher som tillkommit i syfte att erbjuda arbetar- klassen alternativ till den privata marknadens utbud: Kooperativa Förbundet, ABF, Folkets  
 Hus-rörelsen, 
  Reso, HSB, Fonus. 
 Med anknytning till SKP verkade tidningsföretag, bokförlag och tryckerier samt dessutom ett antal företag som byggde på kontak- ter med samarbetspartner i Sovjet och andra öststater. Det gällde reseföretag och olika företag som sålde bilar, radio- och TV- apparater, optiska instrument och annat. Inte heller detta behövde i och för sig uppfattas som något anmärkningsvärt eller oroande. Det som gjorde att de kommunistiska företagen blev föremål för polisens intresse var att dessa företag misstänktes för att förmedla stöd från socialiststaterna till det svenska kommunistpartiet. 
 Som nämnts framgår av SKP:s arbetsutskotts- och sekretariats- protokoll att frågor kring dessa företag diskuterats inom partiled- ningen. Någon omfattande undersökning av internt  
 SKP-material 
  om partiföretagen har dock inte gjorts för denna undersökning. Den bygger i stället på en PM tillkommen inom Statspolisen i mars 
  
 68  
 SAK  
 701452-9841, 
  SÄPO. 
 66 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 1964. Sammanlagt 182 firmor nämns i denna översikt. Deras an- knytning till partiet är av varierande styrka och en del är lokala fi- lialer till ett och samma företag. En del bedrev vid tillfället ingen känd verksamhet. 
 Företagen redovisas under fem olika rubriker. 
 Bland de företag som nämns under rubriken  
 SKP:s grafiska före- tag och förlagsverksamhet  
 var Västermalms Tryckeri AB med lokaler på Kungsgatan 84 det i särklass största. Det hade ca 50 anställda och tryckte bl.a. Ny Dag och Arbetartidningen. Tryckeri AB Plantryck utförde accidenstryck åt partiet och tryckte dessutom tidningen  
 Nyheter från Sovjetunionen 
 . 
  
 INA-Press 
  hade startat 1940 som en koncern för utgivande av politiska veckotidningar. 1943 skall den sammanlagda upplagan ha uppgått till 75 000 exemplar fördelade på 16 tidningar. Mot slutet av  
 1940-talet 
  tycks dock verksamheten gått dåligt och 1964 var det tydligen oklart om företaget fortfarande existerade. Vidare fanns lokala tryckeriföretag i Göteborg och Luleå. Det största förlaget var Förlags AB Arbetarkultur med nio anställda. Sammanlagt om- nämndes tio företag under denna rubrik. 
 Under rubriken  
 Kommunistiska filmföretag  
 omnämndes fyra fö- retag. Inget av dem tycks vid denna tidpunkt ha bedrivit någon om- fattande verksamhet. En ur polisiär synvinkel intressantare kategori var den som fick namnet  
 Agenturer och grosshandelsföretag 
 . Polisens intresse gällde firmor som kunde misstänkas ha erhållit agenturer i östeuropeiska länder på politiska grunder: 
 Ifråga om sådana av politiska skäl gynnade företagare föreligger mycket starka misstankar att de medverkar vid subsidiering av kommunistisk verksamhet, vilket skulle kunna innefatta för- medling av sådant utländskt understöd, varom förmäles i 8 kap 10 § strafflagen. Hur subsidieringen genomföres har icke kun- nat klarläggas trots mycket omfattande utredningar. Frågan om eventuellt straffansvar har därför ännu aldrig varit föremål för rättslig prövning. 
 Viktigast bland dessa företag var de som leddes av direktören Franco i Solna. Han hade varit vad polisen kallade heltidsan- ställd yrkeskommunist innan han inledde sin bana som affärsman. Vid tillfället ledde han två grosshandelsföretag, hade ett kontor i Östberlin och var generalrepresentant för textilavdelningen av Deutscher Innen-  Aussenhandel (DIA) samt hade en hel del andra uppdrag för det tyska statliga handelsmonopolet. Han åtnjöt 
 67 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 enligt polisens uppgifter en provision om 5 % på alla textilvaror som importerades från DDR till Sverige. Olika uppgifter som in- kommit till säkerhetspolisen pekade mot att Munoz företag var av partikaraktär med uppgift att ekonomiskt stödja SKP. 
 Det fanns enligt säkerhetspolisen ytterligare ett par företag som fungerade som generalagenter för olika  
 DIA-branscher 
  och som hade, eller misstänktes för att ha, kontakter med SKP. 
 Den fjärde kategorin i säkerhetspolisens redovisning beteckna- des  
 Kommunistiska bulvanfirmor 
 . Enligt inkomna uppgifter skulle SKP vid ett sammanträde med centralkommittén (CK) i oktober 1956 ha beslutat att inleda viss affärsverksamhet för partiets räk- ning. Den skulle bedrivas på två olika linjer. Polisen hade också kunnat konstatera att ett antal nya firmor, synbarligen tillkomna enligt CK:s beslut, hade anmälts till handelsregistret. Tre av dessa kom också att bedriva ekonomisk verksamhet, nämligen Centrum handelsbolag, AB Handelscentrum och  
 Import- 
  Handelsbolaget Solido. Det sistnämnda ombildades 1958 till Förenade TEVE AB. Firmatecknare och styrelsemedlemmar var i samtliga fall kända kommunister. Företagen sålde, förutom  
 TV-apparater, 
  bl.a. klock- or, kameror, möbler, portföljer och kinesiska kramvaror. Solido tycktes till en början ha framgång med försäljningen av TV- apparater. Enbart under oktober 1957 sålde företaget 125 stycken. 
 I det beslut som fattades av SKP:s CK i oktober 1956 ingick att lokala företag skulle etableras i de olika partidistrikten. Dessa skul- le huvudsakligen försälja varor som importerats av Centrum och Solido. Verksamheten blev dock inte så omfattande som avsikten varit. Det slutliga antalet lokala firmor stannade vid sju. Därtill kom tre fristående filialer till Förenade TEVE AB. Orsaken till att verksamheten kom av sig skall ha varit den dåliga kvaliteten på TV- apparaterna och de övriga öststatsprodukterna. Någon har sagt, upplyste  
 PM-författarna, 
  att firmornas varor endast kunde använ- das som lotterivinster, vilka inte kunde bytas och som levererades utan valmöjligheter för vinnaren. 
 Till kategorin kommunistiska bulvanfirmor räknade säker- hetspolisen även ett antal firmor som startats av två välkända namn inom den kommunistiska miljön, nämligen Cervantes  
 (Scott) 
  och Harris. Jackson största bety- delse tycks dock, att döma av PM:n, ha varit hans sakkunskap på det tryckeritekniska området, vilken kommit partiet till nytta vid olika investeringar. Dickerson drev under sex år på  
 1950-talet 
  musik- förlaget Avanti, som även sålde grammofonskivor med uteslutan- de kommunistisk musik och till stor del av östeuropeiskt ur- 
 68 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 sprung. Hans viktigaste företag tycks ha varit AB Enola (inkl. fö- regångare med liknande namn). Företaget handlade med kontors- materiel och anlitades enligt PM:n allmänt av öststatsbeskickning- arna och de kommunistiska organisationerna för leveranser av pap- per och kontorsmateriel. 
 Bland bulvanföretagen nämndes även resebyrån AB Folkturist med lokal på Wallingatan i Stockholm samt ytterligare ett tiotal mindre företag. 
 Som en femte och sista kategori redovisade denna PM  
 Andra firmor och företagare med viss anknytning till kommunistisk ekonomi 
 . Inom den inordnades dels f d yrkeskommunister som bildat egna företag, dels företag och företagare med anmärkningsvärda för- bindelser med SKP. Till den förra gruppen hörde sex företag, I några fall tycktes dock kopplingen till SKP vara osäker. Till den senare gruppen räknades 22 olika företag. Arten av det anmärk- ningsvärda tycks i de flesta fall vara att vederbörande var känd kommunist och ibland även att han lämnat bidrag till insamlingar eller på annat sätt ekonomiskt stött partiet. I några fall var anknyt- ningen till SKP vag och i ett fall noterades endast att vederbörande tidigare varit aktiv nazist. För alla företag inom denna kategori gäll- er att någon ekonomisk anknytning till östblocket inte påvisats. 
 69 
  
 69  
 Kommunistisk affärsverksamhet,  
 SKP-stödjande 
  företag och företagare (mars 1964), Statspolisen, II B, Bearbetningssektionen, HSC 242/64, SÄPO. 
 69 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 4 
  
 Övervakningen  
  
 1945-95: 
  En översikt 
 SKP förblev ända fram till den nya  
 marxist-leninistiska 
  vänsterns framväxt vid mitten av  
 1960-talet 
  det helt dominerande övervak- ningsobjektet för säkerhetspolisen. Ändå inleddes efterkrigstiden med ett förbud mot registrering av kommunister. I maj 1945 för- klarade säkerhetschefen att specialregister över kommunister inte längre skulle föras och att säkerhetstjänsten inte längre fick lämna ut registrerade upplysningar, som visade att en person tillhörde det kommunistiska partiet, om inte vederbörande också misstänktes bedriva någon form av illegal verksamhet. 
 Dessa restriktioner gällde även för statspolisen och de lokala po- lis- och åklagarmyndigheterna, vilka från den 1 juli 1946 övertog säkerhetstjänstens uppgifter. 
 70  
 Trots skrivelser från försvarsstaben med krav på kontroll av kommunisterna blev denna ordning gäl- lande till juni 1948 då statspolisen fick nya direktiv om vilka upp- gifter som fick lämnas ut vid försvarets personalkontroll; vilket ur SKP:s synvinkel innebar att allt återgått till det normala. 
 71 
  
 Det treåriga uppehållet i övervakningen gällde alltså polisens verksamhet. Inom försvarsstaben behöll man under hela perioden intresset för SKP och inga direktiv från regeringen hindrade inri- kesavdelningen från att fortsätta övervakningen av kommunister. Den kom därmed att stå för en viss kontinuitet i verksamheten. En märklig krets av meddelare odlades av försvarsstabens inrikesavdel- ning. Deras rapporter – eller utvald information från rapporterna – lämnades över till polisen och kom där att spela en viktig roll. 
 En huvuduppgift för övervakningsarbetet var att fylla på och uppdatera registret över partiets medlemmar och sympatisörer. Re- gistret spelade en viktig roll i den allt mer omfattande personalkon- trollen. Aktuella personuppgifter behövdes också för de listor som 
  
 70 
  
 Smith,  
 PM angående säkerhetspolisens organisation  
 1945-1972 
 , 
  
  s. 4. SÄKO. 
  
 71 
  
 Ibid. 
  
 70 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 upprättades över personer som skulle kunna omhändertas i ett krigs- eller beredskapsläge. Polisens övervakning av SKP nådde sin höjdpunkt under första hälften av  
 1950-talet. 
  Därefter minskade intresset för partiet och någon tid efter Peterson tillträ- de som partiordförande 1964 och stängningen av partiskolan i Öst- tyskland samma år började övervakningsinsatserna trappas ner. 
 Det sista tillfället då ett partistyrelsemöte i SKP var föremål för spaning var, såvitt framkommit, den 16 februari 1964, då Grupp B skaffade upplysningar om själva mötet medan två kriminalassisten- ter från säkerhetspolisen noterade vilka som deltog, vart de gick efteråt och annat liknande. 
 72  
 Den kontinuerliga telefonövervak- ningen av partiets växel, som inletts 1952, upphörde omkring 1967/68. 
 SKP/VPK togs inte upp i HT 16, d.v.s. RPS tillämpningsföre- skrifter till 1969 års personalkontrollkungörelse som pekade ut de organisationer som borde ägnas särskild uppmärksamhet. Denna inskränkning hindrade dock inte att partiets aktiviteter sporadiskt noterades i olika sammanhang fram till mitten av  
 1980-talet. 
  en- skilda kommunister var föremål för övervakning. 
 Inte heller Arbetarpartiet kommunisterna (APK), som bildades i februari 1977 av VPK:s moskvatrogna falang, fanns med på listan över organisationer som skulle särskilt övervakas. RPS begärde 1981 hos regeringen att APK skulle återinföras på listan men så skedde inte. Många ledande APK:are kom dock ändå att övervakas på grund av sina kontakter med företrädare för främmande makt, framförallt Sovjetunionen. I början av  
 1980-talet 
  förekom telefon- avlyssning. 1995 bedömde SÄPO att partiet inte utgjorde något hot mot det svenska samhället. Därefter upphörde övervakningen av partiet. 
 Redovisningen i följande kapitel är disponerad med hjälp av frågor- na hur och vad. Först görs en summarisk genomgång av hur över- vakningen gick till, d.v.s. av de olika metoder för inhämtning av information om SKP, som kom till användning. Därefter redovisas resultatet, d.v.s. vad övervakarna fick reda på med hjälp av dessa metoder. I ett särskilt avsnitt diskuteras källornas tillförlitlighet och övervakarnas objektivitet. 
 73 
  
 72 
  
 PM angående övervakning av deltagarna i SKP:s partistyrelsemöte 
  
 . 16/2 1964, Övervak- ningstid: Söndagen den 16 februari 1964, 15:113, SÄPO. 
  
 73 
  
 För en redogörelse för den organisatoriska utvecklingen av polisens övervakning av kom- munisterna, se Smith,  
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1945-1969 
 , 
  Forskar- rapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:88, samt Smith 
 , Politisk över- 
  
 71 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 5 
  
 Övervakningen  
  
 1945-70: 
  Metoderna 
 Denna framställning följer den kategorisering av olika spaningsme- toder som varit gängse inom polisen. Dessutom har specifikt för denna framställning kategorin förtroliga meddelare delats in i undergrupper, vilka närmare presenteras under den rubriken. Framställningen syftar endast till att ge en översiktlig bild av hur de olika metoderna utnyttjats i övervakningen av  
 SKP-komplexet. 
  Ma- terialet från Grupp B/IB redovisas separat avslutningsvis. 
  
 5.1 
  
 Inre spaning 
  
 Materialet vittnar om att åtskilligt polisarbete utförts med saxen i hand. Många volymer består till övervägande delen av tidnings- klipp. Självfallet blir också viktiga frågor belysta i öppet material, inte minst sådana som gäller partiets ideologiska utveckling, dess syn på vägen till revolutionen och på den parlamentariska demokra- tin. De frågorna var föremål för omfattande debatter inom SKP i samband med ändringar i partiprogrammet. I de sex volymer som bär titeln SKP ideologi finns dock ingen systematisk uppföljning av den debatten, endast enstaka kommentarer till nya inslag i de- batten. 
 I oktober 1964 sände RPS/säk ut en cirkulärskrivelse till regio- nerna med upplysning om att en av avdelningens rotlar kontinuer- ligt bevakade pressuppgifter angående person- och sakförhållan- den av intresse för säkerhetsavdelningens verksamhet. För att un- derlätta en samordnad pressgranskning hemställde man nu om uppgifter om vilka tidningar och tidskrifter som bearbetades vid de lokala sektionerna. Här påpekades också att varje sektion borde ha 
 vakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
  Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:89. 
  
 72 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 de kommunistiska och nazistiska tidningar som utkommer inom sektionens arbetsområde. I Göteborg, Malmö och Luleå, där yt- terlighetspartiernas verksamhet är av större omfattning, bör även kommunistiska och nazistiska  
 kvinno-, 
  ungdoms och studenttid- ningar granskas. Här upplystes också att man för att bättre tillgo- dose behovet av aktuell information inom kort på prov skulle veckovis sända ut sammandrag av pressuppgifter till de lokala sek- tionerna. 
 Till skrivelsen fogades en förteckning över tidningar och tid- skrifter som förekom vid rotel A II. 14 av dem var kommunistiska: Bland dem fanns dagliga tidningar som  
 Ny Dag  
 och  
 Norrskens- flamman 
 , tidskrifter för ideologisk debatt och politisk information som  
 Vår Tid  
 och  
 Clarté  
 och fackliga medlemstidningar som  
 Be- tongarbetaren 
 . Där fanns också en rad utländska propagandaorgan 
  
 som  
 Nyheter från Sovjetunionen 
 ,  
 Livet i Tjeckoslovakien  
 och  
 TDR- Revyn 
 . 
  
 74 
  
 Även tryckt material av mer intern natur samlades. Från parti- verksamheten inkom åtminstone sporadiskt tryckta kallelser och cirkulär och från Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen 
  informations- blad från olika lokala sällskap. 
  
 5.2 
  
 Yttre spaning 
  
 5.2.1 
  
 Observation 
  
 Den enklaste av den yttre spaningens metoder är att helt enkelt befinna sig där något av intresse händer och notera vad man ser och hör. Metoden kan delas upp i två delar; fast och rörlig observation. Fast observation bedrevs från en stationär post. SKP:s högkvarter på Kungsgatan 84 stod länge under uppsikt från en sådan stationär observationspost belägen i fastigheten mitt emot, d.v.s. Kungsgatan 75. 
 75 
  
 Den tidigaste rapporten från Kungsgatan 75 är från september 1940. Därefter följer ett hundratal rapporter, alla uppställda efter samma mall: sidan är uppdelad i tre kolumner, den vänstra för klockslag, den mellersta för namn och den högra för tidpunkt för 
  
 74 
  
 HSC 294/64, Stockholm 22.10.1964 samt  
  
 5:721d/1-28, 
  vol. 6, SÄPO. 
  
 75 
  
 Äldre rapporter från observationsposten finns bevarade i volymerna XXII B  
  
 1-3 
  (Äldre aktsystemet). 
 73 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 in och utpassering. Det är alltså fråga om rena in- och utpasserings- listor. Serien upphör hösten 1944. Rapporterna fick därefter ett annat utseende och förvarades i en ny arkivserie. Listorna ersattes av korta promemorior om speciella iakttagelser. Ofta handlade det om att någon person som kommit ut från 84:an har skuggats under sin fortsatta färd genom stan. 
 76  
 Det kunde också handla om perso- ner som påfallande ofta under en längre tid besökt lokalerna. 
 77 
  
 Denna typ av rapporter förekommer fram till och med den 3 mars 1945. Att verksamheten avbröts var uppenbarligen en följd av de nya direktiv som förbjöd registrering av kommunister. Över- vakningen från observationsposten återupptogs den 11 mars 1948, d.v.s. en vecka efter det att regeringen beslutat att låta polisen åter- uppta övervakningen av kommunisterna. 
 Antalet rapporter i serien är fortsättningsvis litet, ofta bara nå- gon enstaka per år. Från hela  
 1960-talet 
  finns bara fyra rapporter, varav tre från  
 november-december 
  1964. Att antalet rapporter tun- nar ut tycks helt enkelt bero på att man slutat skriva ut kopior för arkivering i denna arkivserie. Resultatet av observationspostens ar- bete återfinns i andra volymer, främst i personakterna. 
 78  
 Den sista rapporten i serien är daterad den 20 februari 1970. 
 79  
 När observa- tionsposten avslutats framgår inte av detta material. 
 80 
  
 Ett exempel på observationspostens betydelse kan hämtas från fallet Hall, generaldirektör på Krigsmaterielverket som fick lämna sin tjänst sedan ÖB och andra påpekat att han var kommu- nist. Ödeen själv försäkrade för statsministern, som han väl kände, att hans anknytning till SKP var högst tillfällig, att han visserligen besökt Kungsgatan 84, men bara någon enstaka gång och då enkom för att hämta sin vän Smith. Chapman undrade oroligt om en djup orättvisa begåtts men lugnade sig när han genom inrikesminis- terns förmedling fick se polisens material. Av det framgick att Hall hämtat Lager på Ny Dag inte bara ett par, tre gånger utan 
  
 76 
  
 Se t.ex.  
 P.M. angående övervakningen av S.K.P:s lokaler, 84 Kungsgatan, måndagen den 20 november 1944 
 , 15:6020, SÄPO. 
  
 77 
  
 Se t.ex. P 
  
 .M. till 6:e roteln  
 (Under drygt ett års tid har vid bevakning på de kommunistis- ka partilokalerna, 84 Kungsgatan, iakttagits en okänd man ), u. Stockholm den 21 no- vember 1944, K.A. Smith, Webster, 15:6020, SÄPO. Observationsposten berörs i SÄKO:s samtal med Powers som själv tjänstgjorde där i början av  
 1960-talet. 
  (An- teckningar från samtal med Powers den 3 maj 2000, SÄKO.) samt med X (Anteck- ningar från samtal nr 424 den 29 september 2000, SÄKO). 
  
 78 
  
 För exempel se  
 PM ang. gjorda iakttagelser i samband med övervakning av Kungsgatan 84 
 , u. Stockholm den 16 mars 1960, P.M. angående övervakning av 84 Kungsgatan 84, u. Stock- holm den 24/11 1959, Harper, Hood, vol. Ö1, SÄPO. 
  
 79 
  
 15:6020, SÄPO. (Volymen handlar om personlig övervakning. Rapporterna från observationsposten är blandade med skuggningsrapporter.) 
  
 80 
  
 För uppgifter om observationsposten se även Smith,  
  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
  
 1969-2002 
 . 
  
 74 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 att han  
 många  
 gånger även under 1948 varit uppe och ofta stannat nära 1 timme och att han sedan ofta farit hem. Ensam. 
 81  
 Detta var den typ av information spanarna på Kungsgatan 75 kunde leverera. 
 En fast observationspost har också funnits på Wallingatan var- ifrån Rodriguez lokal kunde övervakas. Troligen var den bemannad endast under en kort tid. Det förekom även att polisen skaffade temporära spaningslägenheter för övervakning av speciella evene- mang. 
 82 
  
 Rörlig observation bedrevs genom att en eller flera poliser in- fann sig vid ett evenemang där något anmärkningsvärt kunde tän- kas hända. Det gällde demonstrationer, danskvällar, debatter etc. Övervakarna har helt enkelt blandat sig med publiken. Kongresser och interna möten har övervakats genom att in- och utpassering i möteslokalen observerats. Ofta har övervakarna, placerade i en närbelägen lokal eller i en bil, fotograferat de anländande deltagar- na. Vänskapsförbundens möten, som i princip var öppna för alla, besöktes ofta av säkerhetspolisen. Rapporteringen från de olika evenemangen kunde omfatta sådant som bordsplaceringen, vilka sovjetiska diplomater som var närvarande och när de kom och gick. Nya ansikten noterades nogsamt och listor på supédeltagare gicks systematiskt igenom och namnen registrerades. 
 83 
  
 5.2.2 
  
 Skuggning 
  
 Som framgått kunde iakttagelser från observationsposten följas upp genom skuggning. Ofta fanns en polisman i en bil nere på gatan, beredd att följa efter någon intressant person. Observationsposten kunde också genom radio nå andra spanare som kunde skugga och, i bästa fall, identifiera personen. 
 84  
 Skuggning har skötts av personal som legat i beredskap i en närbelägen lokal, kallad gropen. Skuggning kombinerades ofta med telefonkontroll. Vid flera tillfäl- len har längre resor med misstänkt syfte varit föremål för denna form av övervakning. Ofta har två konstaplar avdelats för ändamå- let. Skuggningarna redovisades i speciella rapporter. 
  
 81 
  
 Webster Chapman,  
  
 Dagböcker  
  
 1945-1949 
 , 
  Nguyen förlag, Hedemora 2001, s. 364 (10/6 1949). 
  
 82 
  
 Ponce,  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
 59-62. 
  
 83 
  
 1:301/1 löpnr 1:55/2  
  
 Svensk-ryska 
  sällskapets sammankomst i Malmö 26 februari 1949. För exempel på fotografering se,  
 PM ang. SKP:s  
  
 CK-möte 
  
  den 20 och 21 oktober 1956 
 , 15:110 vol. 3 samt flera i samma volym. Negativen har i allmänhet bevarats i volymen. SÄPO. Se även Ponce,  
 Den farliga fredsrörelsen  
 särskilt s.  
 204-205. 
  
 84 
  
 Anteckningar från samtal med Powers den 3 maj 2000 samt anteckningar från samtal nr 424 den 29 september 2000, SÄKO. 
  
 75 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Utbytet av skuggningen har synbarligen främst varit att den gi- vit upplysningar om vilka den övervakade träffat. Ett möjligt kon- spirativt kontaktnät har kartlagts. Övervakarna har även gjort no- teringar om den förföljdes allmänna beteende, om han uppträtt lugnt och normalt eller konspirativt. 
 Skuggning var givetvis en svår konst och vid läsningen av en del rapporter kan man få ett starkt intryck av att den skuggade anat sin belägenhet. Han har sett sig om eller stannat vid ett skyltfönster som speglar omgivningen eller kanske gått in i en port och sedan vänt igen. Detta har av de skuggande konstaplarna framställts som den skuggades vanliga konspirativa beteende. En annan tolkning kunde vara att den skuggade upptäckt eller anat sina förföljare. Att det fanns en medvetenhet om problemet framgår av att det vid vissa tillfällen ordnades övningar i skuggning. En erfarenhet som då gjordes var att kvinnor ofta var bättre både på att förbli osedda och på att beskriva vad de sett. 
  
 5.2.3 
  
 Telefonavlyssning 
  
 Telefonavlyssning måste betecknas som den viktigaste källan till information om  
 SKP-komplexet. 
 85 
  
 Erfarenheten av arbetsmetoden var stor sedan andra världskriget. Då hade praktiskt taget all trafik med utlandet varit avlyssnad liksom åtskilliga inhemska abonne- mang med anknytning till politiska ytterlighetsorganisationer. Un- der fyra och ett halvt år hade över 11 miljoner samtal avlyssnats. Av en PM från februari 1945 framgår att över 9 000 namnuppgifter på kommunister och kommunistsympatisörer samlats in under år 1944, samt att materialet framför allt kommit från post- och tele- fonkontrollen. Denna upphörde dock den 18 december 1944. 
 86 
  
 Telefonkontroll i större omfattning återupptogs 1951. Tillstånd till telefonkontroll söktes av åklagaren hos allmän underrätt. Till grund för ansökan låg en PM upprättad av säkerhetspolisen vari misstankarna mot personen i fråga utvecklades. Tillstånden var tidsbegränsade, först till en vecka och efter 1952 till en månad. 
 De avlyssnade samtalen spelades in på band och från dessa gjor- des sedan utskrifter på maskin. På kort tid samlades på detta sätt 
  
 85 
  
 Detta avsnitt bygger delvis på Mayo,  
  
 Ansökningar och beslut om telefonavlyss- ning - exempel från 1950- 60- och  
  
 70-talen 
 , 
  SÄKO (opublicerad  
 sekretariats-PM) 
  och Petersen, Överskottsinformation från telefonkontroll, i Forskarrapporter till Säker- hetstjänstkommissionen. SOU 2002:95. 
  
 86 
  
 P.M. angående övervakningen av Sverges Kommunistiska Parti under år 1944 
  
 . u. Stockholm den 14 februari 1945, Robinson, 15:6020, SÄPO. 
  
 76 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 ett omfångsrikt material. Som exempel kan nämnas att på det kommunistiska ungdomsförbundets expedition under 1952 utväx- lades  
 60-70 
  samtal per dag, och att avlyssningen av dessa resultera- de i 670 maskinskrivna sidor. Av detta material sparades inte bara det som kunde ha betydelse för utredningen utan även annat som kunde vara av intresse, s.k. överskottsinformation. I särskilda rap- porter sammanfattades punktvis vad olika personer sagt om pre- numerationer, tilltänkta resor, politiska möten och annat liknande. För varje namn eller annat ordningsbegrepp som förekommer i tex- ten har gjorts en kopia som lagts in i respektive person- eller sak- akt. Antalet kopior är ofta stort, omkring 30 är inte ovanligt. Gi- vetvis är hänvisningar till detta material vanliga i rapporter med övergripande eller sammanfattande innehåll. Formuleringar som från säkert håll eller tillförlitlig källa syftar ofta på att det rör sig om uppgifter från telefonkontrollen. 
 I det bevarade materialet från 1950- och  
 60-talen 
  är dessa rap- porter med överskottsinformation ett dominerande inslag. I många volymer utgör de cirka hälften av samtliga handlingar. 
 87  
 Enligt en uppgift inkom under 1962 genom telefonkontrollen 4 882 uppgif- ter, vilket torde syfta på namn som nämnts i rapporterna. Detta kan jämföras med att man samma år fick in 1 000 namnuppgifter genom läsning av kommunistiska tidningar och 2350 med hjälp av olika namnlistor och medlemsförteckningar. 
 88 
  
 Telefonkontrollen, som var tänkt som ett tillfälligt hjälpmedel vid vissa brottsutredningar, kom snabbt att utvecklas till ett spa- ningsinstrument i polisens rutinmässiga kartläggning av ytterlig- hetsgruppernas, främst  
 SKP-komplexets, 
  verksamhet. Från 1952 till slutet av  
 1960-talet 
  var centrala arbetsplatser inom den kommu- nistiska miljön i Stockholm praktiskt taget kontinuerligt avlyssna- de. Genom att en av de avlyssnade var riksdagsman kom – under några månader hösten 1952 – även den kommunistiska riksdags- gruppens telefon i riksdagshuset att avlyssnas. 
 89 
  
 De ursprungliga utskrifterna från telefonkontrollen har för- störts. Däremot har innehållet i samtalen bevarats i form av fiktiva meddelarrapporter. Den första källbeteckningen var Harrell som påbörjades i november 1951. År 1954 tycks mängden rapporter bli- vit så stor att säkerhetspolisen nu valde att dela upp rapporterna 
  
 87 
  
 I volym 15:0120, vol. 4, som handlar om partiskolorna och kronologiskt sträcker sig från november 1962 till juli 1975 finns sammanlagt 69 numrerade handlingar. Av dessa utgörs 34 av sammanställningar av överskottsinformation från telefonavlyssning (31 från källa Ad- ept, en från E. Hilding, en från E. Jung och en från E.E.) 
  
 88 
  
 Smith,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
 89 
  
 Smith,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 77 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 efter ämne. Rapporterna blir i allmänhet mindre frekventa efter  
 1960-talets 
  första år och kring 1967/68 upphör rapporteringen. 
 Av dem som handlar om SKP är Johnson den största. Den upptar omkring 2000 rapporter, utskrivna mellan 1954 och 1967. Detta är också den största akten med material om svenska förhål- landen. Lopez handlar om förhållanden och personer inom Stockholms kommunistiska arbetarkommun. Rapporterna täcker perioden 1 april 1954 - 10 mars 1967. Wolfe omfattar 395 rap- porter, vilka, som namnet antyder, handlar om Demokratisk Ung- dom. Där finns även material om  
 Forum Vänster  
 och tidningen  
 Tidsignal 
 . Rapporterna omfattar åren 1954 till 1967. 
 Bland övriga fiktiva meddelare med överskottsinformation finns Neal, som handlar om Ny Dag. Neal innehåller mängder av namn, bl.a. på nya prenumeranter och folk som inte fått tidning- en och sådana som vill ha tidningen till annan adress under somma- ren. Neal upphörde i november 1967. Adept innehåller namn på personer som utbildades vid kommunistiska partiskolor i utlan- det, främst Bad Doberan. Adept tunnas ut omkring 1964 och upphör i praktiken detta år. 
 Styrbjörn handlar om Stockholms läns kommunistiska parti- distrikt. Serien, som innehåller 74 rapporter tunnas ut mot mitten av  
 1960-talet. 
  Den sista rapporten är från 1967. Sambo handlar inledningsvis om förlaget  
 Arbetarkultur  
 men materialet upphörde omkring 1960. Serien låg sedan i träda till 1967 då den fylldes med rapporter om SKP. Här finns ett hundratal rapporter om personer och förhållanden i partiledningen. Sambo fortsatte därefter från januari 1968 till november 1969 med rapporter om kommunister i Göteborg. 
 Postkontrollen, som också varit mycket omfattande under andra världskriget, återupptogs endast i mycket begränsad omfattning. 
 När det gäller telefonkontrollen kan konstateras dels att de re- dovisade motiven för avlyssningen ofta var ytterst tunna, dels att överskottsinformationen var det väsentliga utbytet av ingreppen. Informationen gällde i hög grad personfrågor: vem som flyttade till vilken post inom organisationen, vem som prenumererade på Ny Dag, vem som var osams med vem, vem som skulle resa till Moskva eller Svarta Havet, vem som besökte partiexpeditionen. 
 78 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 5.2.3.1 
  
 Stockholm 
  
 Telefonavlyssningen av SKP i Stockholm var i hög utsträckning riktad mot partihögkvarteret på Kungsgatan 84 vars växeltelefon (52 00 95) avlyssnades från 1952 till mitten av  
 1960-talet. 
  Men det var inte bara växeltelefonen som avlyssnades; även telefonerna på Ny Dag, SKU och den kommunistiska arbetarkommunen som också fanns på Kungsgatan 84 avlyssnades. Bland övriga kontor som telefonavlyssnades under 1950- och  
 1960-talen 
  kan nämnas Förbundet Sverige - Sovjetunionen, resebyrån Folkturist, Svensk- Kinesiska Föreningen och den kommunistiska arbetarkommunens kontor på Blekingegatan. 
 Ungdomsförbundets (SKU/DU) telefoner avlyssnades från 1951 till och med 1966 bortsett från några kortare avbrott. Häri ingick också avlyssning av tidningen Stormklockans redaktionstele- fon. Avlyssningen av ungdomsförbundet i Stockholm återupptogs efter beslut i Stockholms tingsrätt den 30 augusti 1968 om avlyss- ning av två telefoner på Kafé Marx på Kungsgatan 84 i Stockholm. Bakgrunden var den förundersökning som inletts i början av 1968 mot ledande personer inom KFML och  
 FNL-rörelsen. 
  Dessa grup- per antogs enligt polisen ha ont om lokaler att samlas i och använde därför ofta Kafé Chavez som mötesplats. I samband med detta antogs de också begagna sig av två telefoner på Kafé Chavez. En av dessa te- lefoner disponerades också av Vänsterns Ungdomsförbund (VUF) som därmed också telefonavlyssnades. 
 90  
 Avlyssningen av VUF ge- nom Kafé Chavez upphörde i maj 1970. 
 Ansökningarna till Stockholms tingsrätt om avlyssning av le- dande företrädare för ungdomsförbundet rymmer åtskilliga exem- pel på vagheten i de misstankar som utgjort den rättsliga grunden för telefonkontrollen. När säkerhetspolisen i PM av den 26 augusti 1959 begärde förlängning av avlyssningen av en av dessa, här kallad Miller anfördes bl.a. att han under sommaren varit starkt involverad i arrangemangen kring Världsungdomsfestivalen i Wien. Därtill hade han ringt och bett att få låna en borrmaskin av en Moskvautbildad kommunist, vilket gick bra. I PM:n konstatera- des att det är här icke känt, vilken användning [Hillström] kan ha av ovannämnda borrmaskin. 
 91 
  
 90 
  
 Tillägg till PM av den 15/8 1968. Sköld Romero personakt, löpnr C 1 1. SÄPO. 
  
 91 
  
 PM av Holland och Williams 26/8 1959. P 5655, löpnr C 1. SÄPO. 
  
 79 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Den 22 december 1959 omtalas i säkerhetspolisens PM att den misstänkte har varit i telefonkontakt med en kvinnlig kommunist som bl.a. varit anställd vid polska radion. Övriga uppgifter som an- förs i denna PM är att han den 7 december skulle delta i ett möte i Västerås, att han gjort en del resor, men något närmare om dessa är här icke känt. Därutöver anfördes att Walters ett visst da- tum skulle hämta sin fru på Södersjukhusets BB där hon fött en dotter. 
 92 
  
 Från den 12 oktober 1962 fram till sin död i slutet av januari 1963 vistades Walters på sjukhus. Även under denna tid av- lyssnades DU:s telefoner, trots att den döende mannen knappast kunde komma i närheten av dem och trots att hans möjligheter att bedriva spioneri torde ha varit obefintliga. Motivet tycks ha varit att man funnit det ytterst angeläget att inte tappa greppet om ut- vecklingen inom den kommunistiska ungdomsrörelsen.  
 93 
  
 I likhet med avlyssningen av moderpartiet gav den information som genom telefonkontrollen samlades in om ungdomsförbundet allmänna upplysningar om verksamheten samt en mängd person- upplysningar. Däremot gav den, såvitt framkommit, inga belägg för någon form av brottslig verksamhet. 
  
 5.2.3.2 
  
 Göteborg 
  
 Telefonavlyssningen av  
 SKP-komplexet 
  i Göteborg kom i gång nå- got senare än i Stockholm. I gengäld bedrevs den också efter det att säkerhetspolisen i Stockholm upphört med att avlyssna partihög- kvarteret i Stockholm. 
 I mitten av september 1951 inkom till statspolisen i Göteborg en skrivelse från kommissarie Tanner i Stockholm. Lönn åberopade i skrivelsen ett tidigare samtal och lämnade information angående arrangemangen kring telefon- och postkontroll. Tanner framhöll att det viktigaste var att få fram misstankar om grovt spioneri mot en person. Dessa misstankar kunde därefter härledas till andra personer i samma spionkrets, även om dessa icke på grund av an- ställningar eller andra orsaker kunna själva oberoende misstänkas för grovt spioneri. 
  
 92 
  
 PM av Holland och Williams 22/12 1959. P 5655 löpnr C 1. Säpo. För en utförligare analys av innehållet i de PM som låg till grund för avlyssningen av ungdomsrörel- sen se, Ponce,  
  
 Säkerhetstjänsterna och den kommunistiska ungdomen. Övervakningen av SKU/DU/VUF  
  
 1945-1970 
 . 
  
 93 
  
 PM av Shannon 15/12 1962. P 5655 löpnr C 3. SÄPO. 
  
 80 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Vad Tanner uppenbarligen menade var att kunde säkerhetspoli- sen nöjaktigt visa att en person var skäligen misstänkt för grovt spioneri kunde även ett antal andra personer som denne stod i kon- takt med också avlyssnas på denna grund. Detta även om de av egen kraft inte kunde anses komma i fråga för telefonkontroll. När det gällde postkontroll var kraven lägre framhöll Tanner. Här räckte det med brott varå straffarbete minst kan följa. 
 94 
  
 Även om säkerhetspolisen i Göteborg således redan hösten 1951 erhållit instruktioner förefaller avlyssningen av Göteborgskommu- nisterna inte ha inletts förrän ett år senare. Den 16 juli 1952 ingav säkerhetspolisen i Göteborg en PM till stadsfiskalen beträffande två personer som kunde misstänkas för förberedelse till sabotage. Bakgrunden var att uppgifter inkommit som utpekade de två som delaktiga i ett sabotage mot ett tyskt fartyg år 1938. Ytterst ansågs dock den s.k. Wollweberligan ligga bakom det hela. I PM:n till stadsfiskalen anförde säkerhetspolisen att det var känt att Medina nu höll på att bygga upp sin organisation på nytt och att det var omvittnat att gamla medlemmar värvades. 
 Förutom detta var ingenting ofördelaktigt känt om de misstänk- ta som dock båda hade anknytning till kommunistiska kretsar. Av okänd anledning dröjde stadsfiskalen ända till september med att föra ärendet vidare till domstol men den 9 september 1952 besluta- de rådhusrätten i Göteborg att telefonavlyssning kunde igångsät- tas. 
 95 
  
 Några veckor senare inleddes en annan förundersökning mot tre Göteborgskommunister, varav en var misstänkt för förberedelse till uppror och de två andra för spioneri. I anslutning till denna förun- dersökning avlyssnades även den kommunistiska sjömansklubben i Göteborg med motiveringen att de tre vistades där så gott som varje kväll. 
 96  
 I en PM daterad den 1 december 1952 förklarades sjömansklubben vara den organisation varifrån kommunisternas illegala internationella arbete i stor utsträckning dirigeras. 
 97 
  
 I ytterligare en PM från samma månad framhölls att det var av utomordentlig betydelse, att organisationens alla förgreningar och 
  
 94 
  
 Thompson, Stockholm till kommissarie Bright, Göteborg 13/9 1951. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3 vol 1  
  
 (1950-1953). 
  SÄPO. 
  
 95 
  
 Se PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 16/7 1952 och beslut av rådhusrätten i Göteborg 9/9 1952. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 96 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/9 1952 och beslut av rådhusrätten i Göte- borg 30/9 1952. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 97 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 2/12 1952. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 81 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 kontakter kunna kartläggas. 
 98  
 Uppenbarligen var säkerhetspolisen i Göteborg i början av  
 1950-talet 
  övertygad om att Wollweberligan återigen var aktiv. I en PM från april 1953 förklarades, med hänvis- ning till att ett flertal brittiska fartyg varit utsatta för haverier och bränder, att det finns sålunda numera icke någon tvekan om att den wollweberska sabotageorganisationen verkligen trätt i verk- samhet. Huruvida även Sverige skulle dras in i detta kunde dock inte säkerhetspolisen säga med säkerhet. 
 99 
  
 Avlyssningen av den kommunistiska sjömansklubben pågick till i slutet av maj 1953 då den avbröts med motiveringen att telefonen där endast i ringa omfattning användes av de misstänkta perso- nerna. 
 100 
  
 I slutet av februari 1953 inleddes förundersökning mot en om- budsman vid Göteborgs kommunistiska arbetarkommun som miss- tänktes för spioneri. I den telefonavlyssning som beviljades ingick två telefoner på arbetarkommunen med adress Andra Långgatan 20. 
 101  
 Den 30 oktober 1953 utökades avlyssningen till att omfatta tre telefoner på Göteborgs kommunistiska arbetarkommun. 
 102 
  
 I mars 1955 inleddes telefonavlyssning av en telefon på Hisings- Posten där en f.d. kommunistisk funktionär med internationella kontakter arbetade. 
 103  
 Avlyssningen pågick till mitten av oktober varefter den avbröts då den misstänkte lämnat sin anställning. 
 104  
 Telefonavlyssningen av Göteborgs kommunistiska arbetarkommun utökades i november 1956 och omfattade vid denna tidpunkt fem telefoner knutna till två anställda. 
 105  
 Månaden därefter inleddes av- lyssning av två telefoner på Demokratisk Ungdoms expedition på Övra Majorsgatan 3. 
 106  
 Brottsmisstankarna avsåg spioneri. 
  
 98 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 30/12 1952. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 99 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/4 1953. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 100 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/5 1953. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 101 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/2 1953. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 1. SÄPO. 
  
 102 
  
 Beslut, Göteborgs rådhusrätt 30/10 1953. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F3, vol 2. SÄPO. 
  
 103 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 30/3 1955. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 3. SÄPO. 
  
 104 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/10 1955. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 4. SÄPO. 
  
 105 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 27/11 1956. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 5. SÄPO. 
  
 106 
  
 PM, kriminalstatspolisens 3 rotel Göteborg 28/12 1956. Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol 5. SÄPO. 
  
 82 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Säkerhetspolisens telefonavlyssning av SKP i Göteborg synes nu ha funnit sin form och de följande tio åren skulle sju telefonnum- mer inom Göteborgs kommunistiska arbetarkommun och Demo- kratisk Ungdom vara avlyssnade. 
 Avlyssningen av arbetarkommunen avbröts vid årsskiftet 1966/67, sannolikt beroende på att den ombudsman som var före- mål för avlyssning slutade sin anställning. Avbrottet blev dock kortvarigt och redan i april 1967 återupptogs telefonavlyssningen som nu avsåg sex telefonnummer på den kommunistiska arbetar- kommunen inklusive redaktionstelefonen på Arbetartidningen. 
 Beträffande Demokratisk Ungdom behövde inte avlyssningen brytas då säkerhetspolisen i Göteborg redan i december 1966 fört över tillståndet på en nyligen anställd ombudsman. 
 107  
 Avlyssningen av Demokratisk Ungdom, som 1967 bytt namn till VUF, pågick i Göteborg t.o.m. september 1968. Anledningen till att avlyssningen bröts torde dels ha varit hotbildens förändrade inriktning, dels att den ombudsman till vilken tillståndet var knutet slutade sin tjänst. Telefonavlyssningen av Göteborgs kommunistiska arbetarkommun och Arbetartidningen pågick t.o.m februari 1969. 
 108  
 Även i Göte- borg kom nu säkerhetspolisen att i stället inrikta sig på KFML och senare KFML(r). 
 109 
  
 5.2.3.3 
  
 Andra orter 
  
 Telefonkontroll har använts också av andra sektioner inom polisen än den i Stockholm. Luckorna i polisens regionala material gör dock att en fullständig kartläggning skulle kräva omfattande studier i de tillståndsgivande tingsrätternas arkiv. Den begränsade under- sökning som ändå gjorts har visat att ledande företrädare för SKP i Norrbotten avlyssnades under  
 1950-talet. 
  I Malmö avlyssnades den kommunistiska arbetarkommunen åtminstone från 1959 till mitten av  
 1960-talet. 
  
 107 
  
 Se handlingar i Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol  
  
 18-20. 
  SÄPO. 
  
 108 
  
 Se handlingar i Säkerhetspolisen, Göteborg serie F 3, vol  
  
 21-22. 
  SÄPO. 
  
 109 
  
 Om detta se Ponce:  
 Hotet från vänster. Säkerhetstjänsternas övervakning av kom- munister, anarkister m.m.  
 1965-2002 
 . 
  
  Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:91. 
  
 83 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 5.2.4 
  
 Buggning 
  
 Avlyssning och upptagning av samtal med hjälp av trådbandspelare eller annat ljudmedium tycks inte ha tillämpats i någon större skala under andra världskriget. Ett exempel från fredssommaren 1945 visar dock att möjligheten fanns. Det gällde en fabrikör som miss- tänktes för olovlig underrättelseverksamhet. Han hade bjudit flera av polisen kända personer på supé i sin verkstad på S:t Eriksgatan 10 i Stockholm. Säkerhetspolisen hade fått reda på evenemanget genom meddelande från försvarsstaben, som möjligen fått tipset från en av de inbjudna. 
 110  
 Långt före utsatt tid var två konstaplar på plats i ett angränsande utrymme. I sin rapport noterade de att av- lyssning påbörjats kl. 18,00. Den fortsatta rapporten består av ett detaljerat referat av vad som förevarit under supén. 
 111  
 Avlyssnings- utrustningen fick tydligen vara kvar, ty i en övervakningsrapport gällande den 16 oktober 1945 noterades följande: 
 Reeves arbetade som vanligt på dagen. Vid  
 17,30-tiden 
  gick hon till [fabrikören], nr 10 S:t Eriksgatan, där hon åt middag. Avlyssning gav dåligt resultat. Reeves kom hem kl. 1,00 på natten. 
 112 
  
 I dessa rapporter finns alltså ordvändningar (avlyssning) som tydligt anger att det är fråga om buggning. 
 113 
  
 Denna tydlighet är dock unik. I likhet med överskotts- informationen från telefonkontrollen innehåller rapporter från buggningar sällan några upplysningar om hur materialet inhämtats. Det är i stället rapporternas karaktär som antyder vad det är fråga om. En typisk buggningsrapport består av detaljerade, kanske or- dagranna, referat av tal och samtal, gärna interfolierade med någon parentetisk upplysning om ohörbar passage eller svåruppfattat namn. 
 114  
 Från de första åren efter krigsslutet har inga sådana rap- 
  
 110 
  
 I en PM om vederbörande, tillkommen 1963 på Statspolisen i anledning av att hon sökt visum till Kanada, sades bl.a. att hon var inspelad mot [fabrikören] för Fst/in:s räkning. PM utan rubrik, u. 12.9.63, Whitaker med tillägg u.18.9 1963, Shea; PM, u.18.9 1963, Hubbard, P4045, A5. SÄPO. 
  
 111 
  
 PM 5/7 1945, P 193, Bates. SÄPO. 
  
 112 
  
 PM Rapport från Strömborg, P4045 A5. SÄPO. 
  
 113 
  
 Detta har också bekräftats av de närvarande konstaplarna. Se anteckningar från förhör med Bell 11/10 2001. SÄKO. 
  
 114 
  
 Se  
  
 Lund-kommissionens 
  
  rapport om detta:  
 Dokument nr 15. Rapport til Stortinget fra kommisjonen som ble nedsatt av Stortinget for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere  
 (Lund-rapporten). 
 1996. 
  
 84 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 porter påträffats. Början av  
 1950-talet 
  tycks däremot ha varit något av en höjdpunkt för buggningsmetoden, vilken möjligen har att göra med att förbättrade tekniska hjälpmedel blev tillgängliga. 
  
 5.2.4.1 
  
 Källa Heimdal 
  
 I SÄPO:s arkiv finns en serie med beteckningen 5:73 följt av ett upp till tresiffrigt nummer. I denna serie har handlingar från säker- hetspolisens källor samlats på så sätt att varje källa har ett eget nummer med tillhörande akt. För varje källa finns också ett täck- namn, t.ex. Munin eller Smith. Att källorna begåvats med täck- namn hänger ihop med källskyddet. Detta har syftat till att skydda antingen en enskild uppgiftslämnares identitet, en samverkande underrättelse- eller säkerhetstjänst eller en känslig inhämtningsme- tod, vanligen telefonavlyssning. 
 En av dessa källor är av särskilt intresse i detta sammanhang, nämligen 5:73/127 Heimdal. Källa Heimdal är att döma av de bevarade handlingarna varken en personkälla eller en samverkande tjänst. Inte heller är rapporterna en följd av telefonavlyssning. I källakten Heimdal finns i stället en mängd rapporter från åren  
 1950-1953 
  som med all säkerhet har tillkommit genom buggning. Samtliga rapporter i serien Heimdal är mycket detaljerade och innehåller långa avsnitt som utgör direkta citat från olika kommu- nistiska möten. I ett flertal av rapporterna finns kommentarer som ohörbart efternamn eller att namn återgivas med reservation för enstaka hörfel. De flesta av rapporterna är skrivna av Washington som inom säkerhetspolisen var ansvarig för arbetet med speciella spaningsmetoder. 
 115 
  
 Flera av de bäst dokumenterade mötena är från 1952, Enboms- processens och  
 Catalina-affärens 
  år. SKP höll då  
 CK-möten 
  i janu- ari och december och dessutom ett förstärkt  
 CK-möte 
  i augusti till vilken även representanter för distrikten var inbjudna. Samtliga dessa sammanträden avlyssnades av säkerhetspolisen. I rapporterna ges en inledande redogörelse med uppgifter om hur många som deltog och hur länge sammanträdena pågick. Där ges även korta sammanfattningar av mötets politiska bakgrund och av diskussio- nernas innehåll och karaktär. Därefter vidtar en redogörelse för debatterna. Dessa är ganska personligt utformade med inslag av karaktäristiker av talarna och talen. I en rapport karakteriseras en talare som en av partiledningens torftigaste och mest långrandiga. 
  
 115  
  
 Smith,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969-2002 
 . 
  
 85 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Vissa talares inlägg redovisas mycket summariskt med hänvisning till att de rört sig på den allmänna kommunistiska fraseologins område. Andra däremot redovisas ordagrant. 
 Ett av de anföranden som säkerhetspolisen valde att nedteckna ord för ord, var det som Savage höll vid sammanträdet den  
 9-10 
  augusti 1952. Det handlade om Enbomsaffären. I partiets eget protokoll från mötet, som finns bevarat i partiarkivet, upptar Gutierrez tal 5 ½ maskinskrivna  
 A4-sidor. 
  Liksom vid flera andra tillfällen hade partiet låtit spela in förhandlingarna på ljudplattor och protokollet har tydligen utformats med hjälp av denna ljud- upptagning. Men efter tre sidor bryts referatet mitt i en mening. Avbrottet får sin förklaring i en inskjuten mening: Forts. å Clark nr. 6 borta. Därefter återupptas referatet mitt i en annan me- ning. 
 116  
 Säkerhetspolisens uppteckning av Gutierrez anförande är däremot fullständig. 
 Det var inte bara sammanträden inom SKP:s centralkommitté som åren  
 1950-53 
  var föremål för buggning. SKU:s 22 kongress som hölls i Medborgarhuset i Stockholm i maj 1950 var med all sannolikhet buggad 
 117  
 liksom ett flertal regionala kommunistiska årskonferenser. Beträffande de buggningsoperationer som ägde rum i Stockholm kan flertalet knytas till en och samma lokal: HSB- huset på Fleminggatan. Att detta var oerhört känsligt framgår av att säkerhetspolisen i de  
 Heimdal-rapporter 
  som avser möten i Stockholm noggrant undvikit att ange i vilken lokal ett viss möte hållits. 
 118  
 I ett fall kan konstateras att detta åstadkommits genom att lokalangivelsen helt enkelt klippts bort från rapporten. Namnet på lokalen kan dock återfinnas i en kopia som placerats i en annan sakakt. 
 119  
 I ett halvt dussin fall har dock lokalen kunnat identifieras genom andra källor. I samtliga dessa fall har lokalen varit HSB- huset på Fleminggatan i Stockholm. 
 120 
  
 116 
  
 A2, vol 6, VPK:s arkiv, ARAB. 
  
 117 
  
 Rapporten ingår ej i  
  
 Heimdal-serien 
  men är uppenbarligen av samma typ: detaljerad och med namn som inte kunnat uppfattas. Därtill är rapporten upprättad av Taylor son. Davis 15:1211 löpnr 1. SÄPO. 
  
 118 
  
 Ett undantag finns, vilket avser ett möte som hölls i yrkesskolans aula i Stockholm. 
  
 119 
  
 Akt 15:222/13 löpnr 8. SÄPO. 
  
 120 
  
 I flera fall har det varit möjligt att med hjälp av Ny Dag fastställa att ett visst möte hållits i  
  
 HSB-huset. 
  När det gäller SKP:s sammanträden med centralkommittén så har C H Ferrell bekräftat att  
 HSB-huset 
  var en av de lokaler som partiet använde. I avsaknad av minnesanteckningar och dagböcker kan han dock inte bekräfta att just de möten som åter- finns i källakten Heimdal hölls i  
 HSB-huset. 
  (Telefonsamtal med Harding 14/3 2002. SÄKO.) Detta är beläget vid Fleminggatan/Hjärnegatan. Den senare gatan nämns i en rapport från Smith 13/10 1949 ang. ett styrelsemöte den 13/10 1949. Han skulle återkom- ma med närmare uppgifter om han fick reda på lokalens belägenhet. Av en särskild anteck- ning framgår att detta syftar på HSB:s lokaler.( 15:220, u. 13/10 1949, SÄPO) Fil. Freeman. Lambert 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Med tanke på att säkerhetspolisen uppenbarligen velat dölja vil- Johnson lokal mötena hållits i samt att såvitt kunnat utrönas, samtliga dessa har hållits på samma ställe talar mycket för att det förhåller sig på följande sätt: Antingen har fasta mikrofoner funnits monte- rade eller så har polisen på ett mycket enkelt sätt kunna göra de inspelningar man önskat i  
 HSB-huset, 
  kanske genom att koppla in sig på en befintlig ljudanläggning. För detta talar också det faktum att vissa av de möten i  
 HSB-huset 
  som avlyssnats förefaller ha haft ganska begränsat intresse för säkerhetspolisen, t.ex. SKV:s Stock- holmsavdelnings årsmöte 1951. Att mötet ändå avlyssnades tyder på att det kunde göras utan större problem för säkerhetspolisen. 
 Förutom uppgifter om det dagsaktuella kommunistiska arbetet fick säkerhetspolisen genom buggningsoperationerna i början av  
 1950-talet 
  fram ett stort antal namn på funktionärer och ombud i olika sammanhang, Däremot inga som helst belägg för illegala akti- viteter. 
  
 5.2.4.2 
  
 Armstrong kontor  
  
 1951-1952 
  (källa Powers) 
 Franco föddes 1908 i Valleberga församling i Kristianstads län. År 1926 anslöt han sig till den kommunistiska rörelsen och kom att engagera sig både fackligt och politiskt. Det var också i egenskap av kommunist som säkerhetstjänsten först uppmärk- sammade hans verksamhet 1930. Under andra världskriget karakte- riserades Sherman som fanatisk kommunist och var föremål för både post- och telefonkontroll. Under krigsåren var han ombuds- man för SKP, bl.a. i Skåne, och senare även ordförande i partiets s.k. kontrollkommission. 
 1944 utnämndes Sherman till chef för Inafilm som skötte SKP:s partifilmer. I och med detta inleddes den affärsverksamhet som under det kalla kriget skulle bli huvudanledningen till säkerhetspo- lisens intresse för honom. Redan i april 1945 förekom uppgiften att Inafilm köpte in ryska filmer för uthyrning i Sverige varvid SKP skulle tillföras 20% av bruttointäkterna. 
 121  
 Under de närmaste åren kom Franco och hans hustru att allt mer engagera sig i olika affärsverksamheter, varvid från säkerhetspolisens sida misstanken fanns att en del av intäkterna kom kommunistpartiet till godo. 
 Davis har kunnat bekräfta att årsmötet med Stockholms lokalavdelning av SKV 29/11 1951 hölls just i  
 HSB-huset. 
  
 121  
 PM av Robinson 12/4 1945. P 389 löpnr A 2. SÄPO. 
 87 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Detta som ett led i bidragen från de kommunistiska broderpartier- na i Östeuropa. 
 I maj och juni 1949 övervakades Sherman intensivt varefter spa- ningen låg nere i drygt två år. I juli 1951 återupptogs övervakning- en av Sherman vilket möjligen hänger samman med att säkerhetspoli- sen nu kontaktades av Williams som var innehavare av en uthyr- ningsbyrå med kontor på Birger Jarlsgatan i Stockholm. Walter hade sedan september 1950 låtit Sherman hyra ett kontorsrum i ut- hyrningsbyråns lokaler på Birger Jarlsgatan där han skötte sina affä- rer med bl.a. Östtyskland och Tjeckoslovakien. Walter hade dock kommit till uppfattningen att det kunde vara något skumt med Munoz affärer och efter samråd med sin make beslutat sig för att kontakta polisen. 
 122  
 Det framgår inte klart av några handlingar i ärendet men framstår ändå som uppenbart att kontakten med Williams öppnade för nya möjligheter när det gällde att övervaka Sherman. Eftersom Williams bedrev sin uthyrningsverksamhet i anslutning till det kontorsrum Sherman hyrde bör det ha varit en enkel sak för sä- kerhetspolisen att vid något tillfälle installera mikrofoner och an- nan utrustning för avlyssning. 
 Startskottet för buggningen av Franco synes ha gått den 4 juli 1951. I en PM angående övervakning av Sherman anges att ett samtal med en besökare samt de brev som Sherman dikterat för sin sekreterare äro upptagna på rulle 1. Det inspelade materialet visa- de sig dock vid en kontroll vara utan värde ur spaningssyn- punkt. 
 123  
 Under hösten 1951 flyttade Sherman till större lokaler på Birger Jarlsgatan 60 där avlyssningen efter ett avbrott på drygt två veckor kom att fortsätta. Det torde inte ha berett säkerhetspolisen något större problem att installera avlyssningsutrustningen även i dessa lokaler. En av Munoz anställda var nämligen även verksam som uppgiftslämnare till säkerhetspolisen. Dessutom hade säker- hetspolisen kontakt med portvakten i huset. 
 De uppgifter som erhölls genom buggningen av Sherman kom i ja- nuari 1952 att ges källbeteckningen Powers. Den fiktiva meddelaren Powers fick dock aldrig något  
 JWK-nummer 
  och följaktligen finns det heller inte någon meddelarakt. Rapporterna från Powers finns därför enbart att tillgå i Armstrong personakt samt i sak- och personakter rörande personer och organisationer som förekommer i rapporterna. Den information som på detta sätt samlades in hade huvudsakligen anknytning till Munoz affärsverksamhet. Det kunde 
  
 122 
  
 Odaterad och anonym PM i akt P 389 löpnr A 3. SÄPO. 
  
 123 
  
 PM angående övervakning av Sherman  
 (anonym och odaterad). Akt P 389 löpnr Ö 1. SÄPO. 
 88 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 dock förekomma att även andra uppgifter noterades, t.ex. rörande Munoz engagemang i Solna Fredskommitté. 
 Att det var just i januari 1952 som källnamnet Powers tillkom hänger sannolikt samman med att säkerhetspolisen i januari 1952 försökte få tillstånd till telefonavlyssning av Sherman. Underlaget för detta var till största delen uppgifter från buggningen, vilket man i promemorian till åklagaren och rätten ville dölja. Det är tveksamt om någon formell begäran om telefonkontroll lämnades in vid denna tid; någon telefonavlyssning synes i alla händelser inte ha kommit till stånd under 1952. I april 1953 beviljades dock avlyss- ning av fem telefonnummer tillhörande Sherman. Även vid detta till- fälle lades stor vikt vid uppgifterna från statspolisens hundrapro- centigt tillförlitliga källa Powers. 
 124 
  
 Vid tiden för telefonkontrollens inledande var dock buggning- en och den intensiva övervakningen av Munoz kontor på Birger Jarlsgatan avslutad sen ett år tillbaka. Den 12 april 1952 publicerade först Stockholmstidningen och senare under eftermiddagen även Aftontidningen uppgifter om att säkerhetspolisen övervakade en kontorslokal på Östermalm. Under braskande rubriker om Spion- larm på Östermalm beskrevs hur säkerhetspolisen under en läng- re tid haft vindsvåningen under noggrann bevakning. För den som hade minsta kännedom om Munoz verksamhet torde det ha varit fullständigt klart vilken adress som avsågs i artiklarna. Avslö- jandena ledde till att både buggningen och den visuella övervak- ningen av fastigheten avbröts. 
 Den sista rapporten med uppgifter från buggningen är daterad den 10 april 1952. Från den visuella övervakningen av inpasseringen finns en sista rapport med datum den 15 april. Hur uppgifterna om övervakningen kommit till pressens kännedom blev av allt att döma aldrig helt klarlagt. En källa var dock uppenbarligen portvakten som säkerhetspolisen varit i kontakt med och som också blivit ut- frågad av en journalist. 
 Sherman telefonavlyssnades även i mars 1954 utan att något sär- skilt framkom. Misstankarna mot Sherman var dock något som sä- kerhetspolisen förmodligen aldrig helt släppte. Även 1965 planera- des någon form av teknisk övervakning av Sherman. Bakgrunden var att denne året innan förvärvat ett antal obebyggda fastigheter i Ös- tergötland i syfte att där bygga en ståtlig villa. I april 1965 skrev byråchefen Young ett meddelande till kommissarie Bell med följande innehåll: 
  
 124  
 Se PM i akt P 389 löpnr C 1. SÄPO. 
 89 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Frågan är om man icke ex.vis under bärplockningstid skulle kunna undersöka möjligheten att dra en tråd genom skogen. Låt oss fundera på detta om vi på något sätt få uppgift om att Gr. + nära hälften far bort. 
 125 
  
 Det är inte helt självklart att anteckningen syftar på det vi vanligen kallar buggning. Det skulle även kunna vara fråga om en s.k.  
 tele- fontappning 
 . Detta gick till så att man lade en ny ledning bredvid en existerande telefonledning och tappade denna på information. 
 126  
 I alla händelser handlar det om någon form av icke lagreglerad tek- nisk övervakningsmetod. 
  
 5.2.4.3 
  
 Buggning under  
  
 1960-talet 
  
 En av de anställda vid tekniska roteln har till Säkerhetstjänstkom- missionen lämnat uppgifter om en planerad buggning av socialläka- ren Nguyen bostad. Försöket avblåstes i och med att Tak- man bodde i en villa vilket avsevärt försvårade möjligheterna att montera in utrustningen. 
 127 
  
 I SÄPO:s arkiv finns en  
 39-sidig 
  sammanfattning av Värmlands Kommunistiska Partidistrikts årskonferens i Folkets Hus i Karl- stad den  
 16-17 
  april 1966. En stor del av anförandena är ordagrant citerade men i övrigt saknar handlingen uppgifter om vilken in- hämtningsmetod som använts i sammanhanget. 
 128  
 Mcdaniel, som under  
 1960-talet 
  var chef för säkerhetspolisens tekniska rotel, har i samtal bekräftat att en buggning (eller micning som Stone kallar det) gjordes vid en sammankomst med svenska kommunister i Karlstad någon gång under perioden 1962 - 1967. Teknikerna hade, troligen under natten, installerat en minisändare på vinden till den avlyssnade lokalen och Stone satt och spelade in mötet i en bil utanför. Banden torde därefter enligt Stone ha överlämnats till sektionschefen i Karlstad. 
 129 
  
 125 
  
 Young till Bell 5/4 1965. P 389 löpnr A 9. SÄPO. 
  
 126 
  
 Om telefontappning se anteckningar från samtal med Mcdaniel 17/5 2001. SÄKO. 
  
 127 
  
 Ponce och Petersen,  
 Buggning och andra former av teknisk avlyssning 
 . Opublicerad sekretariatsrapport, SÄKO. 
  
 128 
  
 Sammanfattning av Värmlands Kommunistiska Partidistrikts årskonferens i Folkets Hus lördagen den 16 och söndagen den 17 april 1966 
  
 . Handlingen är odaterad men hemligstämplad den 8 juli 1966. Dnr 86/1966. Akt 15:221, löpnr 2. SÄPO. 
  
 129 
  
 Samtal med Mcdaniel den 17 maj 2001. SÄKO. 
  
 90 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 5.2.4.4 
  
 Buggningsoperationer utförda av Grupp B/IB 
  
 Även försvarsstabens Grupp B torde vid flera tillfällen ha utfört buggningsoperationer. 
 130  
 En tidigare anställd, här kallad Bright, har berättat att han någon gång, troligen vintern  
 1961-1962, 
  blev tillfrågad av sin chef, Hoffman, om han ville utföra ett särskilt uppdrag. Han fick snart träffa Spears som nämnde att uppdraget gällde att avlyssna en kommunistisk kongress i Malmö. Operationen skulle egentligen ha utförts av  
 Navarro 
  Reid men denne fick kalla fötter. Valdez hämtade utrust- ningen på FRA och åkte i egen bil till Malmö - annat transportsätt bedömdes vara för riskabelt. 
 I Malmö sökte han efter Hogan anvisningar upp en framträdan- de socialdemokratisk politiker, Adams. Denne hade nycklar till Folkets Hus i Malmö och släppte in Valdez så att denne kunde installera avlyssningsutrustningen. En mikrofon placerades på en fönsterkarm och en annan i ett piano. Valdez minns inte vad som hände med banden eller inspelningsutrustningen efter det att operationen avslutats. Inga handlingar har påträffats som med säkerhet kan knytas till denna händelse. 
 Något senare erhöll Valdez ännu ett uppdrag att avlyssna en kommunistisk sammankomst i Malmö. Även denna gång var Adams behjälplig. En Grupp  
 B-rapport 
  har påträffats som möjligen rör mötet ifråga. Den 24 oktober 1962 rapporterade Grupp B att SKP inom kort skulle anordna ett ledningsmöte i Malmö. Man angav att också den centrala ledningen i Stockholm skulle närvara. Det framgår av anteckningar i anslutning till rappor- ten att mötet sedan hölls den 30 oktober 1962. 
 Den socialdemokratiske kommunalpolitikern, Adams har bekräftat att han vid något tillfälle hjälpte en ung man att komma in i Folkets Hus i Malmö, dit Adams hade nycklar. Besöket hade troligen föregåtts av att någon – kanske  
 Wang – ringde och förvarnade. Adams minns att den unge mannen hade en bandspelare och ytterligare någon utrustning med sig som han placerade i en städskrubb. Efteråt fick Nord- ström höra att en mikrofon hade placerats i en flygel men att den varit borta då den skulle avlägsnas. 
 Forslund har inför kommissionen berättat om ännu ett upp- drag han fick av Spears någon gång i mitten av  
 1960-talet. 
  Valdez ombads då att söka upp Flowers partisekreterare Holland 
  
 130  
 Detta avsnitt bygger i sin helhet på Petersen,  
 Det grå brödraskapet. En berät- telse om IB 
 . Forskarrapport till Säkerhetstjänstkommissionen. SOU 2002:92. 
 91 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Davis för att med dennes hjälp få tillgång till  
 ABF-huset 
  i syf- te att förbereda buggning av ett kommande kommunistmöte. Valdez uppger att han sammanträffade med Davis på par- tikansliet, Sveavägen 68 varefter de båda tillsammans gick tvärs över gatan till  
 ABF-huset. 
  Av någon anledning kom någon bugg- ning inte till stånd, åtminstone inte såvitt Valdez vet. Braun uppger att han inte kommer ihåg något om detta och att han aldrig varit med om att planera någon buggning. 
 En av de mer uppenbara buggningsoperationerna från IB:s sida utfördes då SKP:s partistyrelse den  
 10-11 
  april 1965 höll ett slu- tet sammanträde i  
 ABF-huset 
  i Stockholm. Från mötet finns ett utförligt  
 15-sidigt 
  referat med ett flertal uttryck i skrivningen som indikerar buggning. Det redovisas exempelvis vad olika talare säger men anges ibland att man inte vet vem som talar (nästa talare, namnet tyvärr okänt etc.). 
 IB:s uppteckning från sammanträdet lämnades både till Fst/Säk och säkerhetspolisen. Uppgifterna torde dock ha varit av begränsat intresse för säkerhetstjänsterna. På de 15 rapportsidorna redogörs endast för rena partipolitiska diskussioner. 
 Två andra Grupp  
 B-rapporter 
  förefaller också vara resultat av buggning även om andra möjligheter inte helt kan uteslutas. Det första fallet utgörs av en 13 sidor lång redogörelse för vad som av- handlades vid Stockholms kommunistiska arbetarekommuns val- konferens i början av december 1963. På två ställen i texten har kompletteringar gjorts som kan tyda på hörfel. 
 131 
  
 Det andra fallet utgörs av anteckningar från ett styrelsemöte i SKP den 30 oktober 1964. Partisekreteraren Davis och partiordföranden Mckenzie anföranden återges ordagrant, vil- ket tyder på att det förelegat en bandupptagning. I övrigt består rapporten av en del mer kortfattade anteckningar från den efterföl- jande debatten. Det kan konstateras att båda rapporterna endast avhandlar allmänpolitiska frågor och interna partifrågor. 
  
 5.2.5 
  
 Förtroliga meddelare: allmänt 
  
 Under perioden från 1945 till slutet av  
 1970-talet 
  torde ett 40- tal personer ha lämnat förtroliga meddelanden till säkerhetspolisen i Stockholm, till försvarsstaben eller till båda om personer och för- 
  
 131  
 Rapport från Stockholms kommunistiska arbetarekommuns valkonferens den 4/12 1963, osignerad och odaterad. Akt 5:73/288 löpnr 1. SÄPO. 
 92 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 hållanden inom  
 SKP-komplexet. 
 132 
  
 Några få lämnade regelbundet rapporter under en lång tid, de flesta medverkade med ett fåtal meddelanden under en kort tid. Varje meddelare tilldelades ett täcknamn och en särskild akt upprättades där hans eller hennes rapporter sparades. Rapporterna, eller utdrag ur dem, fördelades även på berörda person- eller sakakter. Meddelarens identitet var i allmänhet känd enbart av kontaktmannen inom myndigheten. Ofta noterade denne det riktiga namnet på en handling som i förseglat kuvert förvarades hos en högre chef. 
 I SÄPO:s arkiv finns, som tidigare nämnts, en särskild serie för meddelarakter där varje nummer motsvarar en källa med täcknamn. Dessa täcknamn är dock betydligt fler än antalet personer som fun- gerat som meddelare. Detta beror dels på att rapporterna från vissa meddelare delats upp på flera akter, dels på att många täcknamn avser akter med överskottsinformation från telefonkontroll. 
 Akterna i SÄPO:s arkiv omfattar meddelare som haft kontakter med övervakningsverksamheten i Stockholm. Sådana som arbetat för polisens sektioner ute i landet finns normalt inte med. Spår av deras verksamhet kan dyka upp i olika sammanhang, men det är inte möjligt att få någon samlad överblick av deras arbete, eftersom det regionala materialet, som nämnts, till största delen förstörts. 
 133 
  
 Meddelarna kan delas in i grupper med hänsyn till graden av in- trång i de övervakades integritet. 
 134 
  
 Det allvarligaste intrånget begicks av dem som systematiskt och under en lång tid lämnade informationer om en miljö som de själva ingick i som medarbetare, åsiktsfränder och personliga vänner. Dessa  
 interna meddelare  
 har rapporterat om saker de fått höra vid personliga samtal. Dessutom har de i varierande utsträckning över- lämnat kopior av partimaterial av typ kallelser, medlemsförteck- ningar, mötesprotokoll etc. De långvariga interna rapportörerna var få till antalet men överlämnade ett mycket omfattande material. 
  
 132 
  
 Det övergripande begrepp som används inom säkerhetspolisen idag är  
  
 källa  
 vilket inbe- griper alla som lämnar information till SÄPO. Källorna kan sedan delas in i  
 förtrolig meddela- re, informatör, vänskaplig säkerhetstjänst, myndighet eller annan inrättning  
 samt  
 telefonavlyss- ning 
 . När det gäller personkällor är dessa antingen en förtrolig meddelare eller en informa- tör. Skillnaden mellan dessa två är källskyddet. En förtrolig meddelare har alltid källskydd medan en informatör lämnar uppgifter under eget namn. Källskyddet syftar till att skydda en känslig inhämtningsmetod som sådan eller att skydda en fysisk eller juridisk person från att utsättas för allvarlig skada. En informatör anses alltså inte behöva något skydd i detta avseende. Se Beslut av Gd Alvarado och Martinez 19/8 1996. Tjänste- föreskriften (SH 1/96) ändras. Davis  
 701391-0117 
  löpnr 2, SÄPO.. 
  
 133 
  
 För exempel på upplysningar från regionala meddelare se, Smith,  
  
 Politisk övervak- ning och personalkontroll  
  
 1945-1969 
 . 
  
 134 
  
 En liknande indelning tillämpades av den kanadensiska  
  
 McDonald-kommitten, 
  som ut- redde den kanadensiska säkerhetstjänsten på  
 1980-talet. 
  Se, Hayes,  
 Policing Politics 
 , s 
 93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Betydligt talrikare var de som befann sig inom de övervakade organisationerna och som hjälpte myndigheterna genom att över- lämna olika typer av internt material som kallelser, studieplaner för kurser, matriklar och annat liknande. De  
 interna medhjälparna  
 har inte rapporterat om personliga samtal men i vissa fall har de sam- manfattat förhandlingarna vid något sammanträde eller möte. Ofta är det fråga om kortvariga eller sporadiska insatser. 
 Alla meddelare är inte medlemmar av den övervakade organisa- tionen. Det finns också ett mindre antal  
 externa meddelare 
 . Att de har information av värde för myndigheterna beror på att de i sitt yrke fått insyn i organisationen eller på att de på eget bevåg börjat samla information om den. Deras samarbete med polisen är särskilt känsligt om de förmedlar uppgifter som de erhållit under tystnads- plikt. 
 De externa meddelarna kan även ha karaktär av  
 tillfälliga rappor- törer 
 . Det kan vara sådana som spontant lämnat enstaka upplys- ningar till myndigheterna eller som lovat att hålla ögonen öppna. I det senare fallet kan det röra sig om taxichaufförer, telepersonal eller anställda i serviceyrken. I de flesta fall har dessa inte fått nå- gon egen meddelarakt utan den information de lämnat har enbart lagts i berörda person- eller sakakter. 
 135  
 Men det finns också exem- pel på meddelarakter med enstaka uppgifter från en tillfällig rap- portör. Bakom upprättandet av akten torde då ligga en aldrig reali- 
 serad förhoppning om att kontakten skulle utvecklas och fördju- pas. 
 136 
  
 Säkerhetstjänsterna har tidvis men inte alltid använt olika koder för att beteckna meddelarens och hans uppgifter tillförlitlighet.  
 137 
  
 I det följande redovisas enbart de aktuella interna meddelarna samt de viktigaste externa meddelarna. Övriga meddelare, som allt- så var av mer perifer eller tillfällig art, presenteras i detta samman- 
  
 135 
  
 Ett exempel på det är uppgifter om vissa gäster på ett hotell som våren 1945 lämnades till polisen av en där anställd hovmästare. Se  
  
 P.M. till kommissarie Lönn 
 , 17/3 1945, u. Larson, påskrift: Kontakt har tagits medden 28.3.45 / Danielsson. P.M. angående, rapp fr hovm, 27/4, 12/6 1945, u. Bell, Hansen 193, A12; P.M. 5/9 1945, u. Stephens son, Gregory personakt A13. För tillfälliga uppgifter från en posttjänsteman, se Hughes nus Adams,  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s. 62. 
  
 136 
  
 Se t.ex. 5:73/85, 99 och 110. SÄPO. 
  
 137 
  
 Dessa ser idag ut som följer: 
  
 Ang källan: 
  
 Ang uppgifterna: 
  
 A Fullt tillförlitlig 
  
 1. 
  
 Belagd 
  
 B Vanligen tillförlitlig 
  
 2. 
  
 Trovärdig 
  
 C Tillförlitligheten kan inte bedömas 
  
 3. 
  
 Tvivelaktig 
  
 138  
 5:73/18. Obs att sista volymen i serien är numrerad både som 84 och 82. Vissa rapporter ligger under annan källbeteckning. Täcknamnet Smith är fingerat. En beskrivning av Jo- han återfinns även i Ponce,  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
 37-39. 
  
 94 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 hang. Däremot kommer en del av dem nämnas i nästa kapitel där resultatet av övervakningen presenteras. 
  
 5.2.6 
  
 Interna meddelare 
  
 5.2.6.1 
  
 Smith 
  
 Meddelaren Smith intar med hänsyn till rapporteringens omfatt- ning en särställning i meddelarkretsen. Hans rapportering inleddes 1940 och pågick till slutet av  
 1960-talet. 
  Under dessa år lämnade han 4083 rapporter, som nu upptar 84 volymer. 
 138  
 En stor del av materialet består av dokument från olika organisationer inom SKP- komplexet. Det kan gälla listor över ledamöter i olika kommittéer, nämnder och utskott, listor över funktionärer och deltagare vid konferenser och kongresser, prenumerantförteckningar för olika tidningar och tidskrifter, listor över personer som samlat in namn till appeller och upprop, ifyllda anmälningsblanketter till resor, kompletta med fotografier. 
 Det kunde också gälla protokoll, korrespondens och cirkulär från olika organisationer inom den kommunistiska rörelsen. I de fall materialet stencilerats har Smith helt enkelt överlämnat ett exemplar. I andra fall har han ordnat med fotografering eller foto- kopiering. 
 Smith lämnade vidare utförliga uppgifter om vilka som hade sin dagliga gärning på de centrala arbetsplatserna. Att polisen kun- de upprätta en  
 55-sidig 
  förteckning över all personal på Kungsgatan 84 var i hög grad ett resultat av hans arbete. 
 139 
  
 Smith bidrog även med handritade skisser över intressanta lo- kaler som t.ex. de olika våningsplanen på Kungsgatan 84. Även en privat bostad dokumenterades på detta sätt. 
 140 
  
 Smith lämnade referat från några av partiets kongresser, som före 1964 inte var offentliga. Också här spelar listor över personer som valts till olika förtroendeuppdrag en framträdande roll. Refera- ten av debatterna är kortfattade och vittnar inte om intresse för de ideologiska frågorna. Smith har varit mer intresserad av samtal av privat karaktär. Många av hans rapporter rör vanligt arbetsplats- 
  
 139 
  
 Förteckning över personal, stämplad 12/2 1960. 55 s. inkl namnregister. 15:111, vol. 4, SÄPO. 
  
 140 
  
 Se skiss över bostad i akt P 5692, löpnr 3 A. SÄPO. 
  
 95 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 skvaller; en skall sluta och börja på ett annat jobb, en annan van- trivs med sina uppgifter och en tredje drömmer om befordran. Jo- han berättar också gärna om sociala händelser som middagar på restaurang, födelsedagsfirande och julfester. Han kan då ge detaljer om olika festdeltagares uppträdande inklusive exakta mått på deras konsumtion av brännvin eller madeira. 
 141 
  
 Ibland blir upplysningarna som överlämnas till polisen mycket intima. Det kan handla om problem i äktenskapet, om otrohet och hemliga förälskelser. Vid ett tillfälle överlämnade Smith en kopia av ett kärleksbrev, skrivet av en person i hans närhet. Dessa intima upplysningar saknade varje rimlig relevans ur säkerhetssynvinkel och Gould verksamhet var i dessa stycken grovt integritetskrän- kande. 
 Det intryck det rikhaltiga materialet ger är att Smith var be- kant med de flesta inom den kommunistiska miljön i Stockholm utan att i politisk mening höra till den inre kretsen. Han lämnade inga rapporter från CK, AU eller sekretariatsmöten och inte heller från informella samtal i politiska frågor. Uppgifter om personers politiska verksamhet rör sig på ett ganska ytligt karriär- och intrig- plan. Frågor om eventuella illegala syften eller planer berörs knap- past alls och Smith utpekar aldrig någon som ur säkerhetssynvin- kel opålitlig eller misstänkt. 
 Smith fick regelbundet betalt för sitt arbete och kan sägas ha varit anställd av säkerhetspolisen. 
 142 
  
 5.2.6.2 
  
 Green 
  
 Norris rapporterade till försvarsstaben mellan 1948 och 1970, således under nära 22 år. Från försvarsstaben gick rapporter- na vidare till säkerhetspolisen. Rapporteringen omfattar över 600 rapporter och eftersom rapporterna kan vara upp till  
 5-6 
  sidor om- fattar den flera tusen sidor. Green var försvarsstabens flitigaste rapportör och bland meddelarakterna i  
 SÄPO-arkivet 
  är det bara  
 Johan-serien 
  som är mer omfattande. 
 143 
  
 Green rörde sig i sammanhang där ryssar och svenskar möt- tes och gav säkerhetstjänsterna inblickar i dessa miljöer. Däremot hade han ingen närmare kontakt med det svenska kommunistparti- 
  
 141 
  
 Se t.ex. rapporter 18/2 1952, 20/8 1953, 5:73/18, SÄPO. 
  
 142 
  
 Se t.ex. uppteckning från samtal nr 212 den 6/10 2000. SÄKO. 
  
 143 
  
 För en mer utförlig beskrivning och analys av källa Green se: Flores,  
  
 Källa Green. En infiltratörs berättelser.  
 SÄKO. 
 96 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 ets kärna. Han rörde sig mera i periferin. Green utvecklade också ett nära vänskapsförhållanden till ett antal kommunister som han följde genom åren och utförligt rapporterade om. 
 Huvuddelen av Jarvis rapportering består av beskrivningar av sammankomster, referat av tal på möten, samtal han haft, vem som pratat med vem på olika middagar, utflykter, och privata sam- mankomster i den kommunistiska miljön. Jarvis rapportering är synnerligen detaljrik, ibland formar den sig till små noveller ur vardagslivet. Någon diskretion är svår att upptäcka: familjeförhål- landen, kärleksaffärer, aborter, alkoholvanor, ekonomiska svårighe- ter etc. rapporterades utan urskiljning. Flera av de kommunister som Green rapporterade om såg honom som en nära vän. Han umgicks i årtionden med dessa vänner, åt middagar familjevis med dem, gjorde utflykter, deltog på olika sociala sammankomster med dem, samtidigt som han hela tiden sände rapporter till säker- hetstjänsterna. 
 Två enskilda personer i den kommunistiska miljöns periferi blir föremål för Jarvis speciella uppmärksamhet. Den ene, Johnson, arbetade på olika industrier i Stockholm och gjorde sig känd som drivande agitator och facklig organisatör. Green lärde känna honom 1947 och började skriva rapporter om honom i februari 1948. Detta fortsatte han med i över 18 år till september 1966. Green rapporterade utförligt om Gilbert politiska verksamhet, hans omväxlande yrkesliv, hans familjeliv och hans tilltagande alkoholkonsumtion. Materialet samlades i Landefjords personakt som sammanlagt omfattar 356 sidor. 
 Jarvis andra specialobjekt, Frank, hade besökt Sovjet flera gånger under  
 1930-talet. 
  Efter kriget hade han olika anställningar med anknytning till SKP och Förbundet Sverige- Sovjetunionen. Han var vad polisen kallade yrkeskommunist. Green började rapportera om honom i juni 1952. Rapportering- en upphörde först i slutet av  
 1960-talet. 
  Den berättar om Tunk- vists verksamhet i Förbundet  
 Sverige-Sovjetunionen, 
  om hans strävsamma arbete som innehavare av en mindre affärsverksamhet och om hans familjeliv. Green besöker ibland familjen i deras hem och förvånas över att köksskåpet är fyllt med de bästa och dyrbaraste utländska spritvaror. 
 Jarvis rapportering rör samtal och förhållanden som kunde tyckas vara ur säkerhetssynvinkel ointressanta. Men han anstränger sig att uppfatta de miljöer som han rör sig i som konspirativa och de blir också konspirativa i hans rapportering. Även företeelser som kan ha haft den naturligaste förklaring misstänkliggörs. Sär- 
 97 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 skilt uppmärksamhet riktas mot tecken på nyvunnen rikedom, lyxkonsumtion, förekomsten av dyrbara spritsorter, kameror el- ler oförtullade cigaretter. Om ett övervakningsobjekt heter det: Varför arbetade han på sin tid vid...[företaget x] frivilligt nästan bara på nätterna? Ville han ha dagen till sitt förfogande för någon- ting annat? Varför ägde han tidigare en dyrbar kamera? 
 144  
 Att det fanns en illegal hemlig kärna inom SKP och att hans iakttagelser rör denna framstår som en underförstådd utgångspunkt för hans rap- portering. 
 Green levererar inga direkta anklagelser eller utpekanden men desto mer av vaga misstänkliggöranden och halvkvädna avslö- janden. Green var övertygad om eller låter åtminstone i sin rap- portering påskina att kommunistpartiet hade en hemlig illegal or- ganisation, som det är hans uppgift att försöka avslöja. För de be- rörda innebar hans rapporter förstärkt uppmärksamhet från poli- sens sida. 
 Säkerhetspolisen tog intryck av Jarvis rapporter. Man an- såg att det fanns grundad misstanke att Harris var involverad i illegal verksamhet och spioneri. På sommaren 1953 begärde och fick säkerhetspolisen tillstånd till telefonavlyssning. Direkta citat ur Jarvis rapport användes för att styrka ansökan. Telefonav- lyssningen kompletterades sedan med postkontroll. 
 145  
 Telefonkon- trollen pågick från juli 1953 till 10 januari 1954. Enligt en PM från 1956 framkom dock intet direkt misstänkt vid telefonavlyssning- en. 
 146  
 Från augusti 1953 till 20 november 1953 var Harris dessutom föremål för skuggning. Vidare kontrollerades hans post under tiden 9 oktober till 10 december 1953. Uppgifter om honom lämnades ut vid personalkontroll och ledde till att han inte fick en anställning vid ett vaktbolag. 
 Enligt uppgift fick Green 200 kronor per rapport, en summa som i dagens penningvärde motsvarar minst det  
 tio-tjugodubbla. 
  Green rapporterade åt försvarsstaben och har uppenbarligen betraktats som en värdefull källa. Även polisen var intresserad av hans rapporter och skulle gärna velat överta Green för att bättre kunna styra honom mot intressanta objekt. Detta gick försvarssta- ben inte med på men erbjöd polisen att komma in med förslag mot vilka områden Green skulle styras. År 1964, mot slutet av sin 
  
 144 
  
 Floyd personakt löpnr 2. SÄPO. 
  
 145 
  
 Rodriguez till landsfogden i Stockholms län 15.7.1953. Floyd personakt löpnr 1. SÄPO. 
  
 146 
  
 PM av Powers 11 december 1956. Floyd personakt löpnr 1. SÄPO. 
  
 98 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 agentkarriär, togs Green över av IB. Vid denna tidpunkt hade dock hans rapportering tunnats ut betydligt. 
  
 5.2.6.3 
  
 Toddy-kretsen 
  
 Till kategorin interna rapportörer måste även den grupp om fyra meddelare som försvarsstabens inrikesavdelning odlade under åren 1947 till 1949 räknas. Efter sin viktigaste meddelare kallas den här för  
 Toddy-kretsen. 
  Efter 1949 förekommer Toddy själv, fast nu under andra namn, som meddelare åt polisen. Den sista rappor- ten om samtal med f.d. Toddy är daterad i oktober 1958. 
 När Cruz i maj 1947 gjorde debut som meddelare åt för- svarsstaben hade han i flera år varit föremål för polisens uppmärk- samhet som misstänkt för olovlig underrättelseverksamhet. Hur det kom sig att han ställde sig till förfogande som rapportör har inte gått att fastställa. Möjligen knöts kontakten i samband med en utlandsresa hösten 1946. Hur som helst kunde han under en period samtidigt vara övervakad av polisen och meddelare åt försvarssta- ben. Hans kontakt med försvarsstaben varade fram till sommaren 1949 och resulterade i ett tjugotal rapporter. 
 Toddys rapporter är av skiftande karaktär. En del består främst av en rad namn med korta kommentar efter varje. Kommen- tarerna gäller ofta illegal verksamhet eller verksamhet för rysk räkning. 
 147  
 Andra handlar om möten som Cruz deltagit i, och andra åter är interiörer från livet på Kungsgatan 84. 
 148 
  
 Cruz hade själv ingen position på Kungsgatan 84 men två av hans förtrogna hade kortare anställningar där. Ingen av dem till- hörde dock de inre cirklarna. Att han hade agenter innanför mu- rarna markerade Toddy i sina rapporter genom att tala om sin sagesman eller om en bekant som t.ex. fört ett förtroligt samtal med en partifunktionär. 
 En av Toddys agenter på Kungsgatan 84 började i augusti 1947 lämna egna rapporter under täcknamnet Hess. Hans sis- ta rapport är daterad januari 1951. Caligulas rapporter inkom inte alls lika ofta som Toddys och var vanligen kortare. Men av allt att döma har han samtidigt givit Cruz en hjälpande hand i hans rapportering. 
  
 147 
  
 Se t.ex. Toddy 27/5 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 148 
  
 Se t.ex. Toddy 4/11 1947, 5:21/86, SÄPO. 
  
 99 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Två  
 Toddy-rapporter 
  från februari – mars 1948 tyder på det. De handlar om ett möte i Oslo med skandinaviska kommunister som diskuterat anknytning till den 1947 grundade kommunistiska informationsbyrån (Kominform). En av de tre svenska deltagarna (Hopkins, Lamb och Thompson) skrev en rapport om mötet som föredrogs på ett sammanträde med SKP:s arbetsutskott den 2 mars 1948. Rapporten återfinns dock inte i VPK:s arkiv. Där- emot finns i polisens arkiv två rapporter från Toddy med i det närmaste likalydande redogörelser för mötet i Oslo. Troligen är det Hess som kunnat läsa rapporten till arbetsutskottet och berät- ta om innehållet. Toddy själv får i så fall tillskrivas den konspira- tiva tillspetsning som skiljer den senare versionen från den förra. Bland annat har ett förslag om att två damer skall sändas till Mosk- va för utbildning ändrats till att ungdomar skall skickas till Moskva för att utbildas i den röda spion- och sabotageskolan där. 
 149 
  
 Under hösten 1948 företog Cruz och Hess två resor till de skandinaviska grannländerna. Vid denna tidpunkt var de båda föremål för skuggning från polisens sida, samtidigt som de funge- rade som meddelare åt försvarsstaben. Med hjälp av ett till synes väl fungerande samarbete mellan tjänsterna i de tre länderna kunde re- senärernas göranden och låtanden noga registreras. När färjan från Malmö anlände till Köpenhamn var den danska polisen varskodd och väntade i hamnen. När de återvände till Malmö tog svensk po- lis över och följde dem i hälarna. När de därifrån anlände med tåg till Oslo C stod den norska polisen på perrongen och tog över sta- fetten. 
 150 
  
 I en rapport om resan berättade Cruz om samtal med den ortodoxa oppositionen i det norska partiet, vilken i sin tur stod i förbindelse med ledande instanser inom Kominform. Man hade resonerat om vad man borde göra om västmakterna anföll. Man skulle organisera strejker mot företag som exporterade västerut eller hade anglosachsiska kontakter. De svenska malmgruvorna borde störas och illegala kommunistorganisationer från krigets da- gar väckas till liv. Kontraspionaget mot västmaktsagenterna borde byggas ut och forceras. En allmän medlemskontroll borde genom- föras och partierna rensas från tvetydiga element. Förberedelser för 
  
 149 
  
 Toddy 4/3 1948, samt även Toddy 24/2 1948, 5:21/86. SÄPO. 
  
 150 
  
 Notat. (Ang. svensk statsborger), u. Oslo november 1948. Gregory personakt, A14. SÄPO. 
  
 100 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 att gå under jorden i den händelse partiet förbjöds borde vidtas. Den ortodoxa  
 Fururbotn-gruppen 
  i Norge borde förbereda sig för att återta makten i NKP. Han kunde vidare berätta om namngivna anglosachsiska agenter, verksamma i Oslo, om vem som skötte kontakterna med ryssarna och om livet på restaurang Robbins, som var kontaktpunkt för det illegala arbetet. 
 151 
  
 Cruz gav alltså en interiör från en klart subversiv miljö be- stående av skandinaviska kommunister som var missnöjda med den nationella linje som deras partier slagit in på. Han kunde också tala om vad de tänkte göra i händelse av krig med västmakterna. Detta var givetvis i högsta grad intressant information. Däremot var det högst osäkert om den var sann. Som framgår nedan framfördes inom polisen en stor skepsis mot Toddys uppgifter. 
 Ett tredje namn i kretsen kring Toddy är Stokes som var anställd i ett partiet närstående företag och aktiv inom den kommunistiska ungdomsrörelsen. 
 Oneal är huvudperson i nio rapporter som källan Barker lämnade under perioden 15 oktober 1948 till 15 december samma år. Flertalet av rapporterna från källa Barker handlar nämligen om Oneal. När denne senare rekryterades som källa sorterades också hans första rapporter in under samma täcknamn. Snart tilldelades han dock eget täcknamn, Medina, och rapporterade då främst om det kommunistiska ungdomsförbundet. 
 Den fjärde meddelaren i gruppen kring Toddy var Gallegos, som enligt en uppgift, av kommunistledningen misstänktes för att, tillsammans med Hess, lämna uppgifter till Toddy. 
 152 
  
 Av Santana hand har två rapporter återfunnits. Den ena är från 1952 och citerades utförligt i flera framställningar om telefon- kontroll. Den omfattar sju sidor och har titeln Några reflexioner över illegal kommunistisk underrättelseverksamhet i Sverige. Den innehåller en ganska allmän beskrivning av olika evenemang där ledande kommunister hade tillfälle att samtala med ryssar. Poängen var att några andra, mer konspirativa, arrangemang egentligen inte behövdes för att ett informationsutbyte skulle kunna fungera. Den innehåller dessutom en ganska utförlig skildring av vad svenska kommunister kunde tänkas företa sig i händelse av ett sovjetiskt angrepp mot Sverige. Något utöver vad som kunde läsas i ämnet i 
  
 151 
  
 Toddy 9/11 1948, 5:21/86. Uppgifter om kommunister som arbetar för västmakterna och om illegala grupper i Norge även i Toddy 24/2 1948. 5:21/86, SÄPO. 
  
 152 
  
 Utdrag uppklistrad på sida märkt 5:73/148. Hd 345/43. Sammanställning, Hd 345/43; Diarieutdrag, 18/6 1949, Hd 345/43. 1/8 1942, Hd 345/43. 
  
 101 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 böcker och tidskrifter meddelade han knappast. 
 153  
 Att den gärna citerades berodde sannolikt på att den, utan att säga det, verkade ta förekomsten av ett sådant informationsutbyte för given. 
 Också andra uppgifter från denna meddelarkrets bevarades i sak- och personakter och kom till användning vid ansökningar om telefonavlyssning. Till bilden hör också att uppgifter från Toddy- kretsen i viss mån nådde offentligheten. En av de få konkreta upp- gifterna om landsskadlig kommunistisk verksamhet i Garcia bergs bok  
 Den ryska agenturen i Sverige.  
 (Sthlm 1950) kommer ur- sprungligen från  
 Toddy-kretsen 
  (källa Sailor). 
 Denna spridning av uppgifter från  
 Toddy-kretsen 
  kom till stånd trots att rapporteringen utsattes för kritiska kommentarer inom polisen och trots att rapporter visade att man inom SKP misstänkte kretsen för samarbete med polisen. 
  
 5.2.6.4 
  
 Mercury 
  
 Till gruppen insiders måste även Mercury, även kallad DN, räknas. 
 154  
 Den miljö som han verkade i var dock inte i första hand  
 SKP-komplexet 
  utan öststatsinstitutionerna i Stockholm. 
 Mercury uppsökte i början av 1952 Thompson på statspolisen för att söka arbete. Han hade då sedan flera år arbetat på en institution med öststatsanknytning men nu kommit på kant med sin chef och ville söka sig en ny utkomst. Genom lämplig övertalning förmåddes Mercury att återta kontakten med che- fen. Från februari 1952 hade han sedan anställning på olika arbets- platser inom östblockets representation i Stockholm. Han fungera- de samtidigt som förtrolig meddelare fram till mitten av 1957. Verksamheten avbröts sedan en posttjänsteman överlämnat en av Kaufman rapporter till ryssarna. 
 155 
  
 Det som gör att Mercury är en insider även i förhållande till  
 SKP-miljön, 
  är att han i olika perioder under tiden våren 1948 – hösten 1951 var anställd av partiet. 
 Mercurys rapporter är många gånger skrivna som en sorts dagboksanteckningar. Miljön är de sovjetiska, kinesiska och folk- demokratiska institutionerna och kretsarna i Stockholm. 
 156  
 Bland 
  
 153 
  
 Santana rapport ligger i 15:660, nr 3. (Illegal kommunistisk verksamhet och åtgärder däremot). SÄPO. 
  
 154 
  
 Material från  
  
 1952-54 
  i akt 5:73/156, från  
 1953-57 
  i akt 5:73/181. SÄPO. 
  
 155 
  
 Förteckning över anställningar, Johnson personakt, vol. A5, SÄPO. Brev t Statsministern  
  
 1988-09-09, 
  d:o. 
  
 156 
  
 Se t.ex.22/2 1953 och 3/2 1953, 5:73/156, vol. 2. SÄPO. 
  
 102 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 de första rapporterna finns också en del allmänna betraktelser om det kommunistiska partiet och om verksamheten och stämningen på Kungsgatan 84. I en rapport diskuterade han frågan om partiets illegala organisation, i en annan partiets effektivitet ur sovjetisk synvinkel. 
 157 
  
 I en av de tidiga rapporterna gav Mercury en allmän överblick över läget inom SKP. Beträffande beslutsförhållandena konstatera- de han att partiets högsta ledning formellt (sedan senaste kongres- sen 1951) mellan kongresserna utövades av CK men i praktiken av en ytterst trång grupp funktionärer. Han noterar den utbredda fö- rekomsten av släktrelationer inom ledarskiktet. Svågerpolitiken hade också öppet påtalats vid ett redaktionsklubbsmöte på Ny Dag. 
 En allmän uppstramning av de inre förhållandena hade enligt Mercury följt på Jugoslaviens uteslutning ur Harris i juli 1948. Misstron man och man emellan inom partiföretagen hade ökat och en speciell säkerhetstjänst hade trätt i funktion. Medarbe- tarnas uttalanden hade övervakats och man hade t.o.m. försökt provocera tänkbara titoister att avslöja sig. Man hade oroats av at- tentaten mot italienska och franska kommunistledare och av den allmänna skärpningen av det politiska läget  
 1948-1950. 
  Man hade skärpt kontrollen över medarbetarnas in- och utpassering i fastig- heten och satt in nya lås i dörrarna på Ny Dags redaktion. Det tala- des om att polisen skulle göra husrannsakan och man hade vidtagit sina mått och steg för att en sådan skulle bli resultatlös. 
 Partiledningens lokaler i gårdshusets översta våning hade för- setts med en extra vaktlucka och ingen fick komma in utan att re- dogöra för ändamålet med sitt besök. För att få tala med partisekre- teraren Smith måste man först anmäla sig hos dörrvakten på nedre botten, därefter hos dennes kollega tre trappor upp och hos den äldre dam som vakade över ordningen i partiledningens lokaler och till sist måste man passera det rum där hans personlige sekrete- rare hade sin arbetsplats.  
 158  
 Mercury belyste också problemen med att övervaka personer ur denna vaksamma miljö. 
 Beträffande problemet med direkt kontinuerlig övervakning av vissa personer med uppenbarligen intima kontakter med de folkdemokratiska beskickningarna i Stockholm och risken för att eventuella misstankar kunde komma att uppstå hos dessa personer i samband härmed, torde böra nämnas, att så gott som 
  
 157 
  
 Se nedan, kap. 4.3.4. 
  
 158 
  
 Odat. rapport, blyertspåskrift Mercury, 5:73/156, vol. 1. SÄPO. 
  
 103 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 samtliga inom ifrågavarande kretsar verksamma personer tvi- velsutan redan räknar med möjligheten av att vara utsatta för exempelvis skuggning, telefonavlyssning, brevkontroll m m från myndigheternas sida. Detta gäller t ex Hicks, vilken – såsom tidigare framhållits t o m efter sovjetryskt mönster låtit installera en radiomottagare i sitt arbetsrum inom det kommu- nistiska partihögkvarteret Kungsgatan 84, 3 tr, i syfte att försvå- ra samtalsavlyssning via telefonen etc. Även i övrigt gäller inom vissa kretsar den oskrivna regeln att aldrig avhandla några vik- tigare frågor per telefon o s v. Därest vederbörande vid något tillfälle verkligen skulle kunna förmärka, att han vore föremål för exempelvis skuggning, torde detta i och för sig sålunda knappast komma att verka såsom något sensationellt ur denna synpunkt sett. 
 159 
  
 Mercury återkom i en senare rapport till denna misstänksamhet inom partiet. Då upplyste han bl.a. om att man inom högkvarteret förvarade bensindunkar för att snabbt kunna förstöra ömtåliga handlingar. Man hade också bilar i beredskap för att hastigt kunna bortföra dokument. 
 160 
  
 Mercury redogjorde vidare för olika centrala funktionärers uppgifter inom partiorganisationen och för deras kontakter med öststaternas beskickningar. Bland annat noterade han att Martinez och Hicks fungerade som en sorts arbetsför- medling för anskaffande av arbetskraft till de sovjetiska och övriga östeuropeiska institutionerna i Sverige. 
 161 
  
 Som redan framgått är Mercury, jämfört med Toddy, ganska sparsam med att beskylla namngivna kommunister för illegal verk- samhet. När hans meddelarverksamhet avslöjades tvingades Mer- cury uppenbarligen lämna sin anställning och under de närmaste åren tycks han vistats utomlands. 
 162  
 Han återkom emellertid i poli- sens tjänst under 1960 och stannade enligt egen senare uppgift där till september 1969. 
 163 
  
 Spår av hans verksamhet under de åren inskränker sig till en 80- sidig PM om SKP. 
 164  
 Efter en kort historisk bakgrund ger denna 
  
 159 
  
 26/5 1953, u. DN, 5:73/156, vol. 2. SÄPO. 
  
 160 
  
 Nedan följer uppgifter om Sveriges kommunistiska Parti (SKP) lämnade omkring 1960. Williams arbetspapper Ö VII, vol. 1, SÄPO. 
  
 161 
  
 Odat. rapport, blyertspåskrift Mercury, 5:73/156, vol. 1. SÄPO. 
  
 162 
  
 PM  
  
 1988-11-21, 
  u. Th. Peterson, Johnson personakt, vol. A5, SÄPO. 
  
 163 
  
 Till statsministern,  
  
 1988-09-09, 
  Johnson personakt, vol. A5, SÄPO. 
  
 164 
  
 Nedan följer uppgifter om Sveriges kommunistiska Parti (SKP) lämnade omkring 1960. Williams arbetspapper Ö VII, vol. 1, SÄPO. 
  
 104 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 PM uppgifter om partiets resultat vid de senaste valen och därefter en genomgång av partiets organisation. Man får reda på de olika organens uppgifter och betydelse och vilka som vid kongressen 1957 valdes till olika poster. 
 Vad som är anmärkningsvärt i skildringen är presentationen av en enhet inom organisationen med benämningen Kaderavdel- ningen och sektionen för internationella frågor. Denna leddes en- ligt Mercury av en namngiven medlem av SKP:s politbyrå och bestod av ytterligare nio namngivna funktionärer. Till dess uppgif- ter hörde att svara för säkerheten inom partiet och den hade i det syftet särskilda agenter inom alla partiets topporganisationer. Den hade hand om rekryteringen till olika poster inom partiet och tog ut personer för partiskolning. Därtill svarade den för urval av par- timedlemmar och sympatisörer för framtida tjänstgöring inom Sov- jets och de andra öststaternas underrättelsetjänster. I en not ut- vecklade han påståendet: I samverkan med öststaternas underrät- telsetjänster har kaderavdelningen skapat ett nät av agentsökare och kontaktmän varefter ett flertal kända kommunister utpekades såsom delaktiga i detta nät. 
 Kaderavdelningen uppgavs vidare utvälja partimedlemmar som ansågs tillräckligt pålitliga för att de skulle kunna anförtros speciel- la uppdrag. Mercury namngav därefter 25 personer om vilka det var känt att de hade specialuppdrag. Om en av dem fick man dessutom reda på att hon tjänstgjorde som kontorist inom ett hemligt kontor som tillhör kaderavdelningen och sektionen för internationella förbindelser och är beläget i Kärrtorp. Kaderavdel- ningen tjänstgjorde vidare som arbetsförmedling åt Sovjetunionens och öststaternas institutioner. 
 I arkivet efter SKP finns inga spår av en kaderavdelning och ing- et annat material visar på att någon sådan förekommit. Däremot förekommer begreppet i generella beskrivningar av nationella kommunistpartier. Sådana förekommer på flera ställen i SÄPO- materialet, dels som översättningar av engelska förlagor, dels som uppsatser producerade av den egna personalen, troligen på basis av internationellt material. I en uppsats från 1948 med titeln  
 Organi- sationen inom ett nationellt, kommunistiskt parti  
 nämns kaderavdel- ningen som en av partiets administrativa avdelningar. Den skulle ha till uppgift att samla in statistiskt material om de anställda inom partiet samt medverka vid urval, utbildning och befordran av funk- tionärer. Men i denna översikt konstateras också att de flesta par- 
 105 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 tier har inte någon kaderavdelning. 
 165  
 I översikter av initierade rapportörer som Smith nämns heller inget om någon kaderavdel- ning inom SKP. Det finns dock inga tecken på att uppgifterna om en kaderavdelning gjorde något intryck på polisen. 
 Mercury gav också en ganska utförlig redogörelse för hur pengar fördes över från Sovjetunionen och de övriga öststaterna till SKP. Han beskrev hur de kommunistkontrollerade firmorna an- vändes som mellanhänder. Bl.a. genom att räkningar för t.ex. infö- rande av annonser i kommunistiska och andra tidningar förmedla- des av den kommunistdirigerade Bild- och Textbyrån som fått in- struktioner att debitera kunderna från öst 50 – 100 % mer än de faktiska kostnaderna. Resebyråverksamhet utnyttjades på liknande sätt. I krissituationer, då partiets affärer var under isen, användes svenska kommunister, anställda vid någon öststatsinstitution som kurirer för direkt överföring av pengar till SKP. I en not gavs ett konkret exempel på hur detta skulle gått till. 
 166 
  
 5.2.6.5 
  
 Patrick 
  
 Meddelaren Patrick var anställd inom posten och lämnade under några års tid uppgifter till säkerhetspolisen dels med anknytning till sin arbetsplats, dels med anknytning till den kommunistiska krets han verkade i. Bland den information som överlämnades fanns in- terna uppgifter om medlemmar och sammanträden i SKP, uppgifter om anställda vid posten som var kommunister eller sympatisörer samt listor över prenumeranter på Ny Dag. Genom sin position inom posten kunde han också rapportera om någon känd kommu- nist fick post som såg ut att vara av intresse. 
 Från 1954 odlade Patrick personliga kontakter med Set Pers- son, ortodox  
 marxist-leninist 
  och ledare för utbrytarpartiet Sveri- ges Kommunistiska Arbetarförbund (SKA). Han kom även att bli medlem i SKA:s ungdomsklubb  
 Revolt 
 . Ungdomsklubben Revolt uppfattades av  
 SKP-ledningen 
  som en konkurrerande verksamhet, varför SKP uteslöt dem som verkade i klubben. Detta öde drabbade också Patrick som därmed också för säkerhetspolisen förlorade en stor del av sitt värde som källa. 
  
 165 
  
 Kommunismen Organisationen inom ett nationellt, kommunistiskt parti, s. 18, (Stencil) Säkerhetspolisen, Visby, E I,  
  
 1948-1958, 
  vol. 1, SÄPO. 
  
 166 
  
 Nedan följer uppgifter om Sveriges kommunistiska Parti (SKP) lämnade omkring 1960 , Ö VII, vol. 1, SÄPO. 
  
 106 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Det som gör Patrick särskilt intressant är att han både före och efter sin tid som medlem i SKP verkade i nazistiska kretsar, och att han parallellt med sin verksamhet inom SKP bedrev anti- kommunistisk propaganda. Han var alltså ingen vanlig medlem som kommit på andra tankar utan hade medvetet infiltrerat partiet i av- sikt att skaffa upplysningar. Det finns dock inget som tyder på att detta skall ha skett på säkerhetspolisen uppdrag. 
 167 
  
 5.2.6.6 
  
 Bilbo 
  
 Bilbo hade även täcknamnen Chandler och Blå. Han var en ut- ländsk journalist med goda kontakter bland de ledande kommunis- terna i Stockholm. Rapporterna har en klar inriktning mot dagspo- litik och politisk taktik. De rymmer förvisso åtskilligt personskval- ler, men mycket har samma karaktär som dagspressens nyhetsana- lyser. Bilbos rapportering ger en bild av partiets diskussioner i olika dagsaktuella frågor men innehåller inga utpekanden av enskil- da som misstänkta för illegal verksamhet. 
 168 
  
 5.2.6.7 
  
 Andra interna meddelare 
  
 En mycket betydande meddelare av kategorin intern rapportör var Jackson. Han hade dock sin karriär bakom sig när efterkrigsti- dens övervakning drog igång. Han hade alltsedan 1933 fortlöpande lämnat upplysningar om partiets verksamhet i Stockholm men hans engagemang tycks ha upphört när övervakningen av kommunister- na avblåstes vid andra världskrigets slut. Han hade haft en månatlig ersättning på 200 kronor som han tydligen hade svårt att avvara. Han tog kontakt för att återuppväcka sin medverkan, men förgä- ves. Hans rapporter har betydelse i detta sammanhang genom att de ger upplysningar om kontakter med Sovjet under kriget. 
 169  
 I början av  
 1950-talet 
  ansågs sådana upplysningar var av stort värde för att bedöma vilka som kunde tänkas vara illegalt verksamma och 1953 finkammades Peters rapporter i det syftet. 
 Även andra till omfånget mindre källserier innehåller liknande material. Alexander lämnade under åren 1948 till 1952 rapporter om en släkting, som han under en period delade våning med. Rappor- 
  
 167 
  
 Se handlingar i akt 5:73/108. SÄPO. 
  
 168 
  
 Se handlingar i akterna 5:73/253, 5:73/280 och 5:73/293. SÄPO. 
  
 169 
  
 LP Shea gick 1953 igenom Peters rapporter för att anteckna namn på personer som varit aktiva under kriget och som kunde vara intressanta att studera igen. 
  
 107 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 terna innehåller referat av personliga samtal och uppgifter av privat natur. Släktingen var från början socialdemokrat men tycks ha gått över till kommunisterna och också fått arbete åt en öststatsbe- skickning i Stockholm. 
 170 
  
 5.2.7 
  
 Externa meddelare 
  
 5.2.7.1 
  
 Melkersson 
  
 Bakgrunden till att Bright blev uppgiftslämnare till säker- hetspolisen tycks vara att en ledande socialdemokrat i Norrbotten i december 1953 vädrat missnöje med att kontrollen av personer som sökte anställning vid olika vägbyggnadsprojekt drog ut på tiden trots att det gällde pålitligt folk. 
 171 
  
 Ett halvår senare, den 24 maj 1954, inleddes en rapportering som fortsatte under det följande halvåret och sedan återupptogs i början av 1958 för att definitivt avslutas i början av 1961. En tjäns- teman hos statspolisen underställde meddelaren Bright namn på personer som fanns med i polisens centralregister. Mel- Torres uppgift var sedan att kontrollera dessa namn. Melkers- son beskrivs i flera av handlingarna som en tillförlitlig och poli- tiskt omdömesgill kontaktman. 
 Orsaken till att han tillfrågats var ofta att försvarsstabens inri- kesavdelning begärt personalkontroll eftersom vederbörande var aktuell för arbete eller tjänstgöring inom försvaret. I andra fall är orsaken till att Bright anlitades oklar. I de fall registerupp- giften återges handlar den vanligen om att vederbörande haft en eller flera  
 jul-, 
  nyårs- eller förlovningsannonser införda i Norr- skensflamman. Omkring 70 norrbottningar kommenterades på detta sätt av Bright, som uppenbarligen i sin tur vänt sig till ett brett kontaktnät bland politiskt och fackligt aktiva personer. De allra flesta av de undersökta var, enligt Bright, ofarliga eller pålitliga. Om åtskilliga förklarade han att de visserligen var kom- munister, men ändå pålitliga: en var ingen revolutionär, en annan ingen förrädartyp. Om andra konstaterade han kort och gott att de var socialdemokrater. 
 172 
  
 170 
  
 5:73/64. SÄPO. 
  
 171 
  
 Petersen,  
 Det grå brödraskapet. 
  
 172 
  
 Ibid. Se även 5:73/187, SÄPO. 
  
 108 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Genom Bright verkställdes en kontroll av polisens regis- ter med till synes högst oroande resultat. Metoden liknar den som försvarsminister Jordan använde hösten 1941 för att kontrollera de uppgifter som lett till att hundratals värnpliktiga placerats i arbets- kompanier för kommunister. Resultatet var också detsamma: fler- talet av de utpekade bedömdes vara fullt pålitliga. Erfarenheter som dessa kan ha bidragit till att företrädare för SAP hösten 1958 accep- terade att partiets ombud på arbetsplatserna ställdes till försvars- stabens förfogande. 
 Melkersson och hans kontaktnät var externa meddelare i den meningen att de inte kom från kommunisternas egna led. Det hindrar inte att många av dem kan ha stått de övervakade nära som kamrater på arbetsplatsen eller i det fackliga arbetet. Som framgått torde dock uppgifterna i de flesta fall verkat till den övervakades fördel. 
 Personalkontrollpromemoriorna som drogs i samrådsnämnden under den tid som Bright verkade är gallrade hos säkerhets- polisen. Det går därför inte att säga något om hur dessa ärenden handlades. 
 173 
  
 5.2.7.2 
  
 Studenter i Lund 
  
 Om IB gärna använde sig av socialdemokratiska nätverk i sitt arbe- te vände sig försvarsstabens  
 T-kontor 
  med förkärlek mot konserva- tiva miljöer. Från konservativa studenter i Lund fanns i början av  
 1960-talet 
  kanaler till Thede Palm,  
 T-kontorets 
  chef. 
 Organisationen Kamp mot Kommunismen (KMK) bildades av studenter i Lund under våren 1963. Den verkade även under nam- net  
 Inform – fri politisk informationstjänst  
 och ville motverka kom- munismen genom föredrag och filmer och propagandaveckor. KMK tog bl.a. kontakt med den västtyska organisationen  
 Kuratori- um Unteilbares Deutschland  
 och med en brittisk ambassadsekrete- rare i Stockholm, i båda fallen med syfte att få del av informa- tionsmaterial om kommunismen och den antikommunistiska kam- pen. Man sökte också efter utländska finansieringskällor. KMK tog också som sin uppgift att avslöja kommunistinfiltration både i det konservativa studentförbundet och i andra delar av det akademiska livet i Lund. Organisationen drev i det syftet en egen säkerhetsun- 
  
 173  
  
 Smith,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
  Promemoriorna skulle i och för sig kunna finnas i MUST:s arkiv. Det skulle dock krävas ganska omfattande arkiv- genomgångar för att finna dessa. 
  
 109 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 derrättelsetjänst. Flera av KMK:s medlemmar var samtidigt med- lemmar av Konservativa Studentförbundet. 
 Personer med anknytning till KMK reste till Världsungdomsfes- tivalen i Helsingfors 1962 och till Östersjöveckorna 1963 och 1964. De skrev rapporter om sina iakttagelser som antagligen i första hand var avsedda för den egna politiska miljön med som också kom  
 T-kontoret 
  och även säkerhetspolisen till del. 
 174  
 I vilken mån detta samarbete fortsatte inom ramen för IB efter  
 T-kontorets 
  nedlägg- ning är oklart. 
 I Världsungdomsfestvivalen i Helsingfors 1962 deltog också tre andra konservativa studenter, av allt att döma ovetande om att det ytterst var för  
 T-kontorets 
  räkning de deltog. 
 Från den radikala  
 Lunda-miljön 
  bidrog inte minst källan Kan- didaten med upplysningar. Men det var inte främst SKP utan den nya vänstern som upptog hans intresse. 
 175 
  
 5.2.8 
  
 Allmänna synpunkter på bruket av meddelare 
  
 För övervakarna synvinkel kan en förtrolig meddelare vara en mycket värdefull tillgång. Han kan kanske ge svåråtkomlig infor- mation om en organisations inre liv. Den kan gälla arbetsrutiner, kontaktnät, fraktioner och konflikter. Genom sin ställning som betrodd meningsfrände kan en meddelaren få reda på sådant som de övervakade drar sig för att tala om på telefon. De meddelare som rapporterade om  
 SKP-komplexet 
  gav, som kommer att framgå nedan, informationer om t.ex. vardagsarbetet inom de olika organi- sationerna, om resor till kommunistländerna och om samarbetet med frontorganisationerna. 
 Dessa vinster uppnåddes till priset av en kränkning av de över- vakades integritet som i flera fall framstår som betydande. Genom- gången av meddelarakterna tyder på att problemet var större under perioden  
 1945-1970 
  än senare. Flera av de källor som då anlitades gavs uppenbarligen stor frihet att själva avgöra vad de ville rappor- tera vilket tycks ha lett till ett betydande inslag av personrelaterade uppgifter av skvallerkaraktär. Under alla omständigheter är det gi- vetvis en påtaglig integritetskränkning att förtroliga samtal förs vidare till en övervakande myndighet. 
  
 174 
  
 Rapport nr 3096, 26/8 1964. Akt 15:025 löpnr 29. SÄPO. För ytterligare detaljer se Hughes nus Adams,  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
 268-269. 
  
 175 
  
 Ponce,  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s.  
 269-274 
  och Petersen,  
 Det grå bröd- raskapet 
 . 
 110 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 I litteraturen om politisk övervakning är påpekanden om medde- larsystemets problematiska karaktär vanliga. Hayes jämför bru- ket av personkällor med telefonavlyssning och konstaterar att den förra metoden är moraliskt betydligt mer komplicerad eftersom den förutsätter bedrägeri, manipulation och falskhet. 
 176  
 En liknande bedömning gör de brittiska forskarna Mitchell och Hill. De menar att användandet av personkällor kränker den övervakades rätt till ett skyddat privatliv och undergräver den käns- la av frihet och personlig säkerhet som tillkommer varje medbor- garna i en rättsstat. 
 177 
  
 De nämnda författarna påpekar också det paradoxala i att tele- fonavlyssning, som måste bedömas som ett förhållandevis mildare intrång i privatsfären, är omgivet av strikta regler medan bruket av personkällor är oreglerat. Den iakttagelsen äger i det stora hela till- lämpning också på det svenska fallet. Medan telefonavlyssning krävde tillstånd av tingsrätten kunde beslut om användande av meddelare länge fattas självständigt av den enskilde tjänstemannen. Ansvaret för att undvika omotiverade integritetskränkningen vilade på den förtrolige meddelaren själv eller dennes källdrivare. En orsak till detta är den exceptionellt stränga sekretess som omger denna del av säkerhetstjänsternas verksamhet. Normalt har bara en person känt till källans identitet vilket också i många fall är i enlighet med källans uttryckliga krav. Därmed försvåras en konkret granskning av andra personer eller myndigheter. 
 Inom SÄPO upprättas numera för varje förtrolig meddelare en speciell plan som upptar mål, medel och kostnader. Enligt interna föreskrifter som gällt sedan mitten av  
 1990-talet 
  krävs dessutom i vissa specialfall att beslut om källdrivning fattas av huvudenhets- chef eller av  
 SÄPO-chefen. 
  Dessa specialfall avser följande: 
  
 1. 
  
 Källan ska ta sig in i en viss verksamhet eller eljest närma sig någon i syfte att erhålla upplysningar (infiltration). 
  
 2. 
  
 Källan arbetar för en främmande stat, t.ex. såsom tjänsteman vid en beskickning eller en underrättelsetjänst (dubbelagent). 
  
 3. 
  
 Källan har en betydelsefull position i en sammanslutning som inte är främmande för politiskt motiverat våld. 
  
 4. 
  
 Operationen av andra särskilda skäl bör underställas chef för 
  
 176 
  
 Hayes,  
 Policing Politics. Security Intelligence and the Liberal Democratic State 
 . Jackson, Series: Studies in Intelligence, London 1994, s 154. 
  
 177 
  
 Mitchell och Hill,  
 In from the Cold. National Security and Parliamentary Democracy 
 . Oxford University Press 1994, s. 94. 
  
 111 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 beslut. 
 178 
  
 Detta innebär givetvis en förstärkt kontroll i förhållande till tidiga- re praxis. Men fortfarande saknas närvaron av kontrollorgan eller andra utomstående myndigheter. I den kanadensiska debatten framfördes i slutet av  
 1980-talet 
  ett förslag om att alla personer som får pengar eller andra förmåner från säkerhetstjänsten och som rapporterar regelbundet efter en prövotid skall betraktas som offi- ciella källor. Därmed skulle de också underkastas samma kontroll som gäller för andra övervakningsmetoder. Förslaget vann dock inte gehör. 
 179 
  
 5.2.9 
  
 Andra metoder 
  
 Den 2 maj 1952 meddelade polisen i Ängelholm att en redaktör H anhållits misstänkt för stöld av en portfölj. Portföljen tillhörde ombudsmannen i DU Chandler och hade stulits under en tågre- sa samma dag från Malmö till Göteborg. I portföljen fanns utgåen- de brevkopior, brev till Foley, fyrsidig adressförteckning samt vissa andra handlingar. Ängelholmspolisen kontaktade nu säker- hetspolisen i Malmö som ombesörjde att merparten av innehållet kopierades. Någon egentlig bearbetning av innehållet i breven före- faller inte ha skett utan materialet kom endast till användning i re- gistreringen av namn på kommunister. 
 180 
  
 I oktober 1955 lyckades säkerhetspolisen i Malmö fotografera av en stor mängd handlingar tillhörande dels DU i Malmö, dels den regionala organisationen för södra Sverige. På detta sätt fick polisen tillgång till Malmöavdelningens interna mötesprotokoll, verksam- hetsberättelser, adressregister och annat liknande material för bear- betning och registrering. Hur säkerhetspolisen i Malmö fick tag i handlingarna framgår inte. En möjlighet är att en kontakt med till- gång till lokalen antingen lånat med sig dokumenten eller släppt in polisen i lokalen för avfotografering på plats. Det kan inte uteslutas att säkerhetspolisen i Malmö på egen hand tog sig i DU:s lokaler. 
 181 
  
 178 
  
 Beslut av Gd Alvarado och Martinez 19/8 1996. Tjänsteföreskriften (SH 1/96) ändras. Davis  
  
 701391-0017 
  löpnr 2. SÄPO. 
  
 179 
  
 Mitchell och Hill,  
 In from the Cold. National Security and Parliamentary Democracy 
 . Oxford University Press 1994, s. 102f. 
  
 180 
  
 Se handlingar i akt 15:221 spec löpnr 2. SÄPO. 
  
 181 
  
 Rose och Brown, Malmö, till Polisintendent Reid 3/11 1955. Akt 15:221 spec löpnr 7. SÄPO. 
  
 112 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Under åren 1955 till 1959 samlade säkerhetspolisen avfotografe- rade handlingar i tre hängmappar i en meddelarakt med täcknamnet Focus. Bakgrunden var följande. I mars 1955 fick polisen en på- ringning från en äldre dam på Södermalm i Stockholm. Hon ville lämna vissa upplysningar om en man som var inneboende hos hen- ne. 
 Owens hade velat meddela, att hon har en person inneboende hos sig, vilkens leverne tilldragit sig hennes uppmärksamhet. Han heter K och är fd vaktkonstapel från Långholmen. Han har en omfattande korrespondens från Ungern, från Sovjet och ev från flera länder. Får  
 Sovjet-nytt 
  och broschyrer från svensk- polska och  
 svensk-kinesiska 
  föreningarna. 
 182 
  
 Young lämnade över ärendet till sin kollega Woods Ham- merby som gjorde ett hembesök hos damen ifråga. Owens hade nu mer att berätta: 
 Det händer ofta att K är ute hela nätterna och går ibland di- rekt till arbetet. Hans uppförande i Sullivan hem är dock klan- derfritt. Owens har inte kunnat undgå att se några av K:s papper, och av dessa framgår det att K fn är kassör i [en lokal kommunistisk] förening. Ibland ringer en man och frågar efter K. Denne uppger sig vara J - Cooper var säker på att detta namn var fingerat - och då K får bud från denne J att han skall ringa, så går han ut - tydligen för att ringa ostörd på annat håll. 
 183 
  
 Den kontakt som Hammerby nu etablerat ledde till att säkerhets- polisen i drygt tre och ett halvt års tid regelbundet besökte den gamla damen på Söder. Vid dessa besök genomgicks K:s privata handlingar såsom korrespondens, anteckningsböcker och fotogra- fier varefter det som antogs ha med kommunistisk verksamhet att göra fotograferades av. 
 Bland det som fotograferades fanns medlemsförteckningar, pro- tokoll, korrespondens, anteckningar, telefonlistor och mängder med handlingar rörande interna förhållanden inom den förening där K verkade. På detta sätt fick säkerhetspolisen fram uppgifter om medlemmar och aktiviteter inom framför allt SKP på Söder- malm i Stockholm men även rörande SKP och ungdomsförbundet i 
  
 182 
  
 PM av Young 26/3 1955. P 6617. SÄPO. 
  
 183 
  
 PM av Whitney 28/3 1955. P 6617. SÄPO. 
  
 113 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Stockholm och i landet som helhet. Däremot framkom inget som pekade på att K skulle vara inblandad i något annat än vanlig par- tiverksamhet. 
 184 
  
 Ett liknande arbetssätt kan noteras från 1969 då säkerhetspoli- sen skrev av adressbok och korrespondens tillhörande en ledande person inom VUF och  
 FNL-rörelsen 
  i Sundsvall. 
 185  
 I samtliga de tre här nämnda fallen var det fråga om ett intrång i privatlivet. I inget fall har något tillstånd från domstol kunnat påträffas. 
  
 5.2.10 
  
 Grupp B/IB 
  
 Under perioden 1958 till 1969 bedrev en grupp om två till tre före detta socialdemokratiska partiombudsmän övervakning av kom- munister i försvarsstabens regi. Bakgrunden var att man inom för- svarsstaben upplevt en förstärkt hotbild. År 1956 dömdes den s.k. radarspionen Parker till 12 års straffarbete för grovt spi- oneri och olovlig underrättelseverksamhet. Han hade varit anställd vid L.M. Ericsson och bl.a. sålt uppgifter om radarkonstruktioner till Sovjet. 
 186 
  
 Vidare hade den internationella spänningen ökat sedan Röda Armén i november samma år slagit ned den ungerska självständig- hetsrörelsen. Till detta kom amerikanska krav på hög säkerhet som villkor för vapenförsäljning och licenstillverkning. I den situationen begärde försvarsstaben medel för en kraftig förstärkning av den militära säkerhetstjänsten. Ett resultat av denna begäran blev att Grupp B kunde inleda sin verksamhet den 1 juli 1958. Den ur- sprungliga avsikten hade varit att gruppen skulle ägna sig åt bear- betning av informationer som andra inhämtat. Bl.a. hade sannolikt en tanke funnits om att den nya gruppen skulle göra sammanställ- ningar baserade på uppgifter från säkerhetspolisen. Detta skall dock ha fallit efter att statspolisintendenten Davis sagt nej till en sådan överenskommelse. 
 187  
 Lösningen för Grupp B blev att på egen hand skaffa in de upplysningar om svenska kommunister som man ansåg sig behöva. 
 Grupp B leddes av byrådirektören vid försvarsstaben Nelson. För det praktiska inhämtningsarbetet anställde han några före detta socialdemokratiska ombudsmän. Den förste,  
 Navarro 
  Pennington 
  
 184 
  
 De avfotograferade handlingarna finns i akt 5:73/203 Focus. SÄPO. 
  
 185 
  
 RPS/Säk, Sundsvall till Rps/säk 19/3 1969. Akt 15:1212/6A löpnr 1. SÄPO. 
  
 186 
  
 Smith,  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945-1969 
 . 
  
 187 
  
 Rice dagbok den 9/10 1958. Thede Palms arkiv, KrA. 
  
 114 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 tersson, började på senhösten 1958. Senare anställdes Matthews, Smith och NN. Verksamheten gav upphov till gräns- dragningstvister med polisen. Om de någonsin bilades är oklart men ett resultat av dem blev att Grupp B från 1959 regelmässigt lämnade rapporter till statspolisen. Där förvarades de under be- teckningarna Mendoza och Clark. År 1965 slogs verksamheten inom Grupp B samman med det på utrikes underrättelser inriktade T- kontoret. Den nya avdelningen kom senare att bli känd under namnet IB. 
 Aktiviteten vid Grupp B tycks ha avstannat vid  
 1960-talets 
  mitt. I minnesbilder från decenniets slut talas om att det hela gick på tomgång. Efter ingripande från rikspolischefen Smith be- slöts 1969 att IB:s inrikesverksamhet skulle läggas ned. Så skedde också men den återupptogs i begränsad omfattning när Thompson åter- anställdes i juli 1971. Men då var det den nya revolutionära väns- tern, främst KFML(r), och inte VPK som var övervakningens hu- vudobjekt. 
 5.2.10.1 Cooper var polisens täcknamn för Spears och under det har större delen av rapporterna från Grupp B och IB sorterats in. 
 188  
 Se- rien omfattar 52 volymer med rapporter varav flertalet tillkommit under åren 1960 till 1970. Volymerna  
 2-11 
  innehåller länsvisa namnuppgifter på kommunisterna. Intensivast var detta insam- lingsarbete i Norrbotten, där Hogan organisation under åren 1960- 63 levererade listor med omkring 2 500 namn på personer som kunde betecknas som kommunister. Tanken fanns att samla denna information på s.k. kommunkort. På dem skulle all tillgänglig in- formation om kommunismen i en landskommun, stad eller köping sammanställas. Där skulle även ingå en kartplot och anteckningar om kända aktivister inom den kommunistiska rörelsen. Enligt Burgess, som hade ansvar för denna uppgift, var avsikten att mobiliseringsansvariga skulle få en bild av förutsättningarna för att deras arbete i ett krisläge skulle kunna störas av extremister. En hel del kommunkort tycks också ha färdigställts, men i dag återfinns 
  
 188  
  
 Carrollinnehåller även handlingar som fram till 1980 inkommit från IB:s efterfölja- re, GBU. 
 115 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 endast ett  
 pilot-kort, 
  omfattande nio  
 A4-sidor, 
  om Norrbot- ten. 
 189 
  
 Som flera gånger nämnts var just insamlandet av namn en cen- tral uppgift i polisens övervakningsarbete och ur ett övergripande säkerhetsperspektiv kan man fråga sig om inte IB:s arbete i denna del redan var gjort. Den frågan blev i viss mån belyst av en liten un- dersökning som Hubbard på säkerhetspolisen, visserligen i ett annat syfte, lät utföra. Undersökningen gällde namnlistor som inkommit från IB under våren 1960. Shea bad sektionerna i Örebro och Göteborg att jämföra listorna med de egna registren. Det visade sig då att 55 namn av 77 i Örebro och 133 av 141 i Gö- teborg redan fanns i polisens register. I Örebro visade undersök- ningar att alla 22 som inte fanns i de egna registren i mer eller mindre omfattning var kommunistanstuckna. Dessa registrera- des nu. I Göteborg kunde åtminstone två, möjligen fyra personer nyregistreras. Övriga fyra kunde inte identifieras. 
 190  
 Fritz stickprovsundersökning visade alltså att 86 % av de namn som kom in redan fanns i polisens register. Dessa uppgifter ur säkerhetspoli- sens akter var dock i regel inte tillgängliga för försvarsstaben. För- svarsstaben kunde normalt endast få ut registeruppgifter från sä- kerhetspolisen i samband med personalkontroll. 
 Att två organisationer med samma inriktning samtidigt fanns på fältet innebar också att de ibland vände sig till samma informant. Av en PM från juli 1961 framgår att  
 Wang vid besök i Sundsvall i något eller några fall kontaktat samma personer som den lokala säkerhetspolisen. Det förekom också vid upprepade till- fällen försök att enas om en gränsdragning mellan säkerhetspolisen och försvarsstaben. 
 Volymerna  
 12-19 
  i  
 Erik-serien 
  handlar om SKP som organisa- tion och inkom klumpvis från hösten 1963 och framåt till säker- hetspolisen. Materialet från de första åren består främst av översik- ter av kommunismen i ett internationellt perspektiv. 
 191  
 De ligger tidsmässigt i stort sett efter namninsamlingsvolymerna och illu- strerar en omläggning av verksamheten. De långa listornas tid tycks nu vara slut. I stället har krafterna ägnats översikter över den inter- nationella kommunismen samt, då och då, enstaka analyser av dess svenska förgreningar. 
  
 189  
 Petersen,  
 Det grå brödraskapet.  
 Detta kort återfinns i dag hos förre rikspolischefen Smith som ställt kortet till Säkerhetstjänstkommissionens förfogande. 
  
 190 
  
 Ibid. ( 
 PM med förslag ang. bearbetning, registrering och arkivering av uppgifter från källan ERIK 
 , u. Stockholm den 6 juli 1961, Hubbard, 5:73/264, vol. 1, SÄPO.) 
  
 191 
  
 Petersen,  
 Det grå brödraskapet. 
 116 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 Erik-materialet 
  kom vanligtvis inte inifrån  
 SKP-miljön. 
  Det var inte kommunister eller infiltratörer som lämnat uppgifterna utan ytterst de socialdemokratiska arbetsplatsombuden eller andra socialdemokratiska förtroendemän. 
 192  
 Analyserna var likaledes för- fattade av socialdemokratiska iakttagare. Däremot var uppgifterna interna i den meningen att de ursprungliga uppgiftslämnarna ofta var personligen bekanta med dem de lämnade upplysningar om. De arbetade på samma arbetsplats och stred om samma fackliga förtro- endeposter. Under  
 1960-talets 
  gång kom detta i viss mån att för- ändras då Grupp B/IB kom i kontakt med personer inom SKP/VPK eller personer som stod i begrepp att lämna partiet. Me- toder som buggning av kommunistiska möten torde också ha tagits i bruk vid flera tillfällen under  
 1960-talet. 
  
 Man kan fråga sig om inte insamlingen av  
 Erik-materialet 
  in- nebar ett betydande dubbelarbete. Den fråga mottagarna på stats- polisen ställde sig var dock främst en annan nämligen om uppgif- terna var pålitliga. Hubbard uttalade sig i den saken vid någ- ra olika tillfällen. I juli 1961 skrev han en längre PM om Johnson materialet. Hans allmänna hållning var då positiv. Han skrev då att källan var mycket välinformerad och tillförlitlig. 
 193  
 Vid ett tidiga- re tillfälle hade han dock uttryckt en annan uppfattning. På den första bevarade rapporten om kommunister i Stockholms stad och län, som inkom i december 1959, hade han för hand antecknat föl- jande: 
 Obs! Innehållet i denna rapport får icke tillmätas alltför stort värde om ej uppgifterna stöttas från andra källor. En ytlig granskning visar att många uppgifter däri är felaktiga och avslö- jar bristfällig personkännedom. 
 194 
  
 På en senare rapport, daterad november 1962, gjorde Shea yt- terligare en kritisk anteckning. Han skrev att värdet av rapporten är diskutabelt och att uppgifterna inte registrerats. 
 195  
 Fritz 
  
 192 
  
 Från mitten av  
  
 1960-talet 
  kom dock IB att få kontakt med flera personer som hoppat av eller stod i begrepp att hoppa av från SKP. Mer om detta i Petersen, Det grå brödraskapet. 
  
 193 
  
 PM med förslag ang. bearbetning, registrering och arkivering av uppgifter från källan ERIK, u. Stockholm den 6 juli 1961, Hubbard, 5:73/264, vol. 1, SÄPO. 
  
 194 
  
 PM 2. Översikt över Stockholms stad och län. märkt: Fst/in,  
  
 K-E 
  Hernandez, 28/12 1959, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. 
  
 195 
  
 PM Betr: Stockholms stad. Stockholm den 14/11 1962, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. (Anteck- ningen lyder: Värdet av rapporten är diskutabelt – med anl. härav har 2 avskrifter lämnats till III D för bedömning utan  
  
 HD-föring 
  d. 8.3.1963.) 
 117 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 omdömen har uppenbarligen varierat, möjligen beroende på att de varit avsedda för olika läsare. 
 Den skeptiska hållningen till materialet fick ytterligare stöd när Spears själv i anledning av vissa listor anmälde att uppgifter- na inte var tillförlitliga. I mars 1963 hade IB sänt över listor på kommunister i olika orter i Övertorneå. Av dem hade 67 stycken betecknats som farliga. 
 196  
 Men i augusti samma år fick Martin lin en kort skrivelse. Avsändarens namn är avrivet från brevet men uppenbarligen var det Spears. Om de 67 farliga kommunis- terna skrev han: Vi har sett litet närmare på dessa personer och funnit att de flesta är fullkomligt ofarliga vilket framgår av bifogade papper. Det bifogade pappret var en lista över dem som karakteri- serats som farliga. I praktiskt taget alla fall hade omdömets änd- rats till Ej aktiv, inga synbara uppdrag eller något liknande. 
 197  
 Ef- ter detta inkom inga fler listor över Norrbottenskommunister. 
 Shea skickade i sin tur ut listan med de nya karakteristiker- na till kollegerna i Luleå. Den bifogade rapporten avser att korri- gera felinformationen, skrev han i ett följebrev. 
 198 
  
 5.2.10.2 Mac 
 Två av medarbetarna inom Grupp B, Matthews och Cannon ström, inledde på våren 1963 ett samarbete med Whitney som var en av säkerhetspolisens specialister på  
 SKP-komplexet. 
  De lämnade över vissa rapporter och uppgifter till Hammerby som arkiverades i källakten Clark. 
 199  
 Också Orr rapporter bestod till stor del av listor över personer i olika föreningar inom SKP- komplexet. I ett enstaka fall framgår av SÄPO:s material i vilken mån uppgifterna redan fanns i polisens register. Det gäller namnen på de sex styrelsemedlemmarna i fredsföreningen Kosmos. Av des- sa var fem redan införda i säkerhetspolisens register. 
 200 
  
 Det finns också ett flertal exempel på att Medina ställde frågor om personer som misstänktes vara kommunister eller på an- nat sätt tilldragit sig säkerhetspolisens uppmärksamhet. Ett exem- pel från februari 1962 kan nämnas. Medina hade då ställt för- 
  
 196 
  
 PM Kommunister i Övertorneå, 27.3.1963, 15:73/264, vol. 11, SÄPO. 
  
 197 
  
 Brev t. Statpolisintendent Novak, Stockholm den 14 aug. 1963, inkl. bilaga, 15:73/264, vol. 11, SÄPO. Hubbard, Hamilton, Luleå, 20.9.63, 15:73/264, vol. 11, SÄPO. Se även Petersen,  
  
 Det grå brödraskapet 
 . 
  
 198 
  
 Källa Mendoza 5:73/264 löpnr 11. SÄPO. 
  
 199 
  
 Petersen,  
 Det grå brödraskapet 
 . 
  
 200 
  
 Clark 15/7 1965, 5:73/288, vol. 2, SÄPO. Ponce,  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , s. 84- 
 118 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 frågan rörande två kvinnor som arbetade vid eller hade anknytning till två öststaters representation i Stockholm. Det Medina ville veta var om någon av de två var medlem i SAP. Källa Mac d.v.s. Grupp B kunde senare meddela att den ena kvinnan var medlem i SAP medan den andra inte var ansluten till partiet. 
 201 
  
 Insamlande av uppgifter om kommunister på enskilda arbetsplat- ser blev sedermera en av Grupp B/IB:s specialiteter; en lång rad av de rapporter som Grupp B från årsskiftet 1959/60 lämnade till Statspolisen består av listor med namn på kommunister eller kom- munistsympatisörer vid olika industriföretag. 
 202  
 En av de första handlingarna från Grupp B upptog 42 sidor med identifierade per- soner som uppgavs vara kommunister. De var fördelade på olika arbetsplatser. Bland de arbetsplatser som tidigt täcktes av IB:s rap- portering var följande: 
 AB Bofors i Karlskoga 
 Eriksbergs varv, Göteborg 
 Götaverken, Göteborg 
 Marinverkstäderna, Stockholm. 
 SJ, Göteborg 
 Rosengrens Kassaskåpsfabrik, Göteborg. 
 Volvo, Göteborg 
 Lindholmens Varv, Göteborg 
 Denna kartläggning fortsatte under de följande åren och fyller nu volymerna  
 2-11 
  i  
 Erik-serien. 
  Tre av dessa handlar om Norrbot- ten. Kartläggningen av Norrbotten upphörde 1963, vilket kan bero på att den då betraktades som avslutad men också på att tvivel upp- stått om kvaliteten i den insamlade informationen. Rapporteringen från övriga delar av landet upphörde under nästan ett års tid. När den återupptogs i februari 1964 stod inte kartläggningen av arbets- platser i fokus. 
 Materialet om arbetsplatser bestod alltså främst av listor med namnuppgifter. Ibland var listorna försedda med en kolumn med anteckningar om vederbörandes farlighetsgrad. På en lista med drygt 70 kommunister vid L M Ericsson i Stockholm angavs farlig- heten med hjälp av en sifferkod där 1 = sympatisör, 2 = organise- rade kommunister och 3 = fanatiska kommunister. 
 203  
 På andra lis- 
  
 201 
  
 Clark 17/2 1964. Akt 5:73/288 löpnr 1. SÄPO. 
  
 202 
  
 PM med förslag ang. bearbetning, registrering och arkivering av uppgifter från källan ERIK 
  
 , u. Stockholm den 6 juli 1961, Hubbard, 5:73/264, vol. 1, SÄPO. 
  
 203 
  
 PM Stockholms stad. Kommunister anställde vid L M Ericsson, Stockholm, Fst/in,  
  
 K-E 
  Hernandez, 8/4 1961, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. 
 119 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 tor stod motsvarande uppgifter i klartext: ansluten KP, fanati- ker. 
 204 
  
 Värdet av dessa listor låg givetvis delvis i att de fyllde på i regist- ren och därmed blev till nytta vid personalkontrollen. Därtill har de genom sin fysiska avgränsning till en specifik arbetsplats kunnat tänkas bli till hjälp vid beredskapsplanering i syfte att skydda stra- tegiska industrier eller geografiska områden. Däremot säger de ing- enting om på vad sätt kommunisternas närvaro påverkade verk- samheten på arbetsplatserna. Det gör däremot en del annat material från Grupp B/IB. 
 En rapport från marinverkstäderna i Stockholm från januari 1960 redogör för missnöje bland arbetarna med att ledningen för vissa uppgifter hyr in arbetare från utomstående firmor. Rapportören menar att kommunisterna hänsynslöst utnyttjar den irritation som detta givit upphov till. Rapporten handlar alltså om normal facklig aktivitet och rapportörens reaktion är den som man kan förvänta sig från en politisk/facklig motståndare, men har föga relevans ur säkerhetssynvinkel.  
 205 
  
 Andra rapporter med liknande inriktning handlar om läget i Norrbotten. I översiktlig analys, troligen från sommaren 1961, ger Grupp B bilden av en stadig kommunistisk frammarsch. SKP:s framgångar berodde inte minst på att många medlemmar var aktiva och välutbildade och att de därför kunnat vinna fackliga framgångar trots att de numerärt var i klar minoritet. 
 Bakom framgångarna låg en utstuderad taktik. Partiorganisatio- nerna iakttog under en period största passivitet. Inga möten hölls, varken fackliga eller politiska. Aktivisterna på arbetsplatserna höll tyst och den vanliga kritiken av de fackliga förtroendemännen still- nade. Men under den lugna ytan bedrevs en intensiv husagitation och när det var dags för fackföreningens årsmöte var varje kommu- nist på plats och röstade på de sina. På det sättet lyckades de till- skansa sig flera förtroendeposter i viktiga fackföreningar. Till råga på allt visade sig de valda kunniga och gjorde sig omtyckta. De in- tog en lugn och samarbetsvillig attityd vilket gjorde det svårt för deras motståndare att uppamma en stridsstämning. 
 I malmfälten hade en annan taktik använts med framgång. De två senaste åren hade kommunisterna haft en klar majoritet i Gruvtol- 
  
 204 
  
 Se t.ex. PM Stockholms stad, AB Elektro Helios,  
  
 IMO-Industri 
  AB, Stockholm den 3/11 1961, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. 
  
 205 
  
 PM Stockholms Län, Angående sjöintresserade järnvägsmän, Fst/in,  
  
 K-E 
  Hernandez, 23/1 1961, 5:73/264, vol. 2, SÄPO. Se vidare Petersen,  
 Det grå brödraskapet 
 . 
 120 
  
 SOU 2002:93 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 vans styrelse. Dessa segrar var enligt författaren resultatet av mångårigt och målmedvetet arbete från kommunisternas sida. Också här var taktiken systematisk men av helt annan karaktär: 
 Misstänkliggörande av fackföreningsledningen, förbundsled- ningen, företaget LKAB; personliga angrepp på motståndarnas förtroendemän; missnöjespropaganda.  Inte minst har kriti- Johnson inriktats på ordföranden och ombudsmannen i avdelningen. 
 De underblåste och utnyttjade alla sorts missnöje – med allt från klimatet till bostadsbristen – och lyckades övertyga folk att social- demokraterna bar skulden för allt. Även här var kommunisterna de mest aktiva deltagarna i de fackliga mötena. 
 Kommunisterna har dominerat debatterna på arbetsplatserna, ett resultat av skolning och aktivitet. De har också, som bekant, sitt folk placerat på de rörliga posterna inom företaget. Dessa ständigt vandrande agitatorer ger kommunistkadern argument och stimulerar till debatt. Det är också dessa, som tar hand om de nya, unga, finsktalande medlemmarna och andra indifferenta och tveksamma grupper. Det är även kommunisterna som be- söker fackföreningens möten. Under de senaste 20 åren är det få gånger de förlorat en omröstning i någon partiskiljande fråga. 
 Intressant med detta är att den tendens som kan finnas inom SKP att försöka flytta runt aktiva ledamöter mellan olika arbetsplatser sätts in i sitt  
 fackligt-politiska 
  sammanhang. De ambulerande kam- raterna var spjutspetsar i kampen för fackligt inflytande, inte orga- nisatörer av sabotageringar eller illegala celler. Återigen kan man lätt se hur denna analys är av intresse för kommunisternas mot- ståndare i kampen om den fackliga makten. Däremot kan analysens säkerhetspolitiska värde tyckas tveksam. Men i ett avslutande reso- nemang ges ett svar till den läsare som måhända tänkt i de banorna: 
 En mer ingående analys av läget i Norrbotten skulle utan tvekan ge mer exempel på hur målmedvetet kommunisterna lagt upp sin verksamhet för att vinna ökad styrka i framtiden. Opera- tionsbasisen för illegal verksamhet vidgas härigenom och redan nu har denna form av verksamhet en omfattning, som gör total- bilden av Norrbotten mycket dyster. 
 206 
  
 206  
  
 PM Betr.: Norrbottens län, Allmänt 
 , Stockholm den 11/7 1961, 15:73/264, vol. 9, SÄPO. Liknande resonemang förs i en PM i samma vol., troligen skriven i maj 1962. (Försättsbladet 
 121 
  
 Övervakningen av  
 SKP-komplexet 
  
 SOU 2002:93 
  
 Med detta resonemang blir Flowers och försvarets intressen i det närmaste oskiljaktiga. Ju mer SKP växer och SAP krymper ju farli- gare är det för landets säkerhet eftersom fiendens möjligheter att finna sympatisörer och medhjälpare ökar; så tycks tanken vara. En mer optimistisk uppfattning kunde ha varit att tillflödet av tidigare socialdemokrater skulle stärka de nationella och demokratiska rikt- ningarna inom partiet. Men en sådan tolkning hindrades av smit- tometaforen. Det var bara den sjukliga stalinismen som spreds likt en farsot, den sunda tron på nationen eller demokratin hade ingen sådan förmåga. 
 Som tidigare nämnts gav även det minskade stödet för SKP i början av  
 1950-talet 
  upphov till varningar; då hette det att nu var bara den farliga, hårda kärnan kvar. Det fanns alltid argument för den som ville hävda att partiet just nu var farligare än någonsin. 
 Att den kommunistiska  
 fackligt-politiska 
  verksamheten på ar- betsplatserna betraktades som ett hot var inte något som var unikt för Grupp B/IB. Säkerhetspolisen gjorde liknande bedömningar, även beträffande den revolutionära vänstern på 1970- och 1980- talen. 
 207 
  
 är odaterat men av en påteckning framgår att PM:n funnits på SÄPO i mars 1963. På ett ställe i texten talas om att stämningen bland gruvarbetarna nu är en helt annan, etc. Vid ordet nu har någon med bläck skrivit: i maj. Vidare framgår att den är skriven under ett kommu- nalvalår.) 
  
 207  
 Om övervakningen av den revolutionära vänstern efter 1970 se Ponce,  
 Hotet från vänster 
 . 
 122