SOU 1997:192 
 Till statsrådet och chefen för Jordbruksdepartementet 
 Regeringen beslutade den 18 maj 1995 att tillkalla en kommitté med uppgift att utreda frågan om, och i så fall på vilket sätt, som Sverige bö r ansluta sig till Europarådets konvention om regionala språk och minoritets- språk. 
 Till ordförande i kommittén förordnades fr.o.m. den 27 oktober 1995 riksdagsledamoten Nelson (s). 
 Från och med samma dag förordnades till ledamöter i kommittén , sedermera kommitténs sektion 1, riksdagsledamoten Gutierrez (s), riksdagsledamoten Burton (m), professorn Dean (Svenska Tornedalingars Riksförbund  
 STR-T), 
  hemspråksläraren Pennington (Sverigefinska Riksförbundet) och fil Hurley. Walker (Sametinget). Till sakkunnig i kommittén förordnades från och med samma dag byrådirektören Cook (Nordiska Zigenarrådet). Cook entledigades med verkan från och med den 1 oktober 1996. Samma dag förordnades adjunkten Berg som sakkunnig (Nordisk a Zigenarrådet). Från och med den 26 mars 1997 förordnades konsulte n Hunter Rytz (Judiska Centralrådet) till sakkunnig i kommitténs sektion 1. 
 Regeringen beslutade den 17 oktober 1996 om tilläggsdirektiv med den innebörden att kommittén skulle utreda frågan om Sverige bör ratificer a Europarådets ramkonvention om nationella minoriteter och om vilka åtgärd er som i sådant fall är nödvändiga för att Sverige skall kunn a efterleva bestämmelserna i konventionen. I tillägssdirektiven angavs att kommittén skulle arbeta på två sektioner , en för det ursprungliga uppdraget och en för det nu aktuella uppdraget. 
 Till ledamöter i kommitténs sektion 2 förordnades från och med den 26 november 1996, fil. stud. Mckinney (kd), kamrer Edwards (v), politiskt sakkunnige Hawkins (c), riksdagsledamoten Dawson (fp), skribent Silva 
  (mp), riksdagsledamoten Harrington (s). Departementschefen angav att ledamöterna Chapman (m) och Gutierrez (s) även skulle vara ledamöter i sektion 2 samt att båda sektionerna skulle ledas av riksdagsledamoten Nelson (s) såsom ordförande. 
 Till experter i kommittén förordnades från och med den 23 november 1995, hovrättsassessorn numera kanslirådet Davis, departements - sekreteraren Richards, departementssekreteraren 
 SOU 1997:192 
 Edwards, departementssekreteraren  
 Payne 
  Stewart, departe- mentssekreteraren Roth, hovrättsassessorn Sullivan oc h kammarrättsassessorn Williams. Gö ran Reed entledigades från och med den 7 november 1996. Från och med samma dag förordnade s hovrättsassessorn Thompson till expert i kommittén. Thompson o entledigades från uppdraget som expert i kommittén från och med den 11 augusti 1997 och ersattes som expert från och med samma dag av departementssekreteraren Castillo. Richards entledigade s från uppdraget som expert i kommittén från och med den 6 november 1997 och ersattes samma dag kammarrättsassessorn Browning. 
 Som sekreterare i kommittén fr.o.m. den 6 november 1995 anställdes hovrättsassessorn Martin och fr.o.m. den 3 mars 1997 anställdes hovrättsassessorn Franco som biträdande sekreterare. 
 Kommittén har antagit namnet Minoritetsspråkskommittén. 
 Härmed överlämnar Minoritetsspråkskommitténs sektion 1 sitt be - tänkande Steg mot en minoritetspolitik (SOU 1997:192). 
 Till betänkandet har fogats reservation och särskilda yttranden. Minoritetsspråkskommitténs uppdrag är med detta avslutat. 
  
 Stockholm i december 1997 
  
 Nelson 
  
 Burton 
  
 Gutierrez 
  
 Reid 
  
 Dean 
  
 Davies Kuoljok 
  
 Henderson 
  
 SOU 1997:192 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 9 
  
 Summary  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 15 
  
 Coahkkáigeassu  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 23 
  
 Tjoahkkájgäsos  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 29 
  
 Tiivistelmä  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 35 
  
 Yhtheenveto  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 43 
  
 Sakhedipe  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 51 
 So kamlamas te avel le sibange le minoriteturenbe 
  
 and'o Svedo  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 59 
  
 Författningsförslag  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 67 
  
 1 
  
 Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande  
 . . . . . . . . . . . 
  
 . . 
  
 1.1 
  
 Uppdraget i kommitténs sektion 1 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 75 
  
 1.2 
  
 Generella direktiv . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 76 
  
 1.3 
  
 Arbetets bedrivande i kommitténs sektion 1 . . . . . . . . . . . . . 
  
 77 
  
 2 
  
 Minoritetsspråkskonventionen  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 81 
  
 2.1 
  
 Vad är en Europarådskonvention och vilka konsekvenser 
  
 får en ratificering av en konvention? . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 81 2.2 Bakgrunden till konventionen och dess syfte . . . . . . . . . . . . . 83 
  
 2.3 
  
 Språk som omfattas av minoritetsspråkskonventionen . . . . . 85 
  
 2.4 
  
 Minoritetsspråkskonventionens uppbyggnad och 
  
 innehåll . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 86 
  
 3  
 Andra länders ratificering av konventionen  
 . . . . . . . . . . . . . 93 3.1 Norge . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 93 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:192 
  
 3.1.1 Ratificeringen av konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . 93 
  
 3.1.2 Nationella åtgärder i överenstämmelse med 
  
 åtagandena i konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 94 
  
 3.1.3 
  
 Kostnader . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 96 
  
 3.2 
  
 Finland 
  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 97 
  
 3.2.1 
  
 Ratificeringen av konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 97 
  
 3.2.2 Nationella åtgärder i överensstämmelse med 
  
 åtagandena i konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 98 
  
 3.2.3 
  
 Kostnader . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 101 
  
 3.3 
  
 Ungern 
  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 102 
  
 3.3.1 
  
 Ratificeringen av konventionen . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 102 
  
 3.3.2 Nationella åtgärder i överenstämmelse med 
  
 åtagandena i konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 103 
  
 3.3.3 
  
 Kostnader . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 104 
  
 3.4 
  
 Nederländerna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 105 
  
 3.4.1 
  
 Ratificeringen av konventionen . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 105 
  
 3.4.2 Nationella åtgärder i överenstämmelse med 
  
 åtagandena i konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 105 
  
 4  
 Vilka språk i Sverige är landsdels- eller 
  
 minoritetsspråk?  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 107 
  
 4.1 
  
 Språk och dialekter i Sverige som inte kan 
  
 anses omfattade av konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 108 4.2 Landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige . . . . . . . . . . . . . . 112 4.2.1 Samiska . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 113 4.2.2 Finska och Lindsey (tornedalsfinska) . . . . . . . . . 124 4.2.3 Romani chib . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 138 4.2.4 Jiddisch . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 143 
  
 5 
  
 Uppfyller Sverige kraven i del II i konventionen?  
 . . . . . . . 
  
 151 
  
 5.1 
  
 Förpliktelser enligt konventionens del II . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 152 
  
 5.2 
  
 Allmänt om svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt 
  
 till stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråk . . . . 154 
  
 5.3 
  
 Svensk lagstiftning och andra åtgärder till skydd och 
  
 stöd för samiska och finska . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 154 
  
 5.4 
  
 Konventionens tillämpning på territoriellt obundna 
  
 språk . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 158 
  
 5.5 
  
 Svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt till stöd och 
  
 skydd för romani chib . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 158 
  
 6  
 Punkter eller stycken i del III i konventionen som 
 Sverige kan anta för samiska och finska  
 . . . . . . . . . . . . . . 161 6.1 Artikel 8, utbildning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 162 
  
 6 
  
 SOU 1997:192 
  
 Innehåll 
  
 6.1.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 162 
  
 6.1.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 163 6.2 Artikel 9, rättsväsendet . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 171 6.2.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 171 
  
 6.2.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 172 
  
 6.3 
  
 Artikel 10, förvaltningsmyndigheter och samhälls- 
  
 service . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 174 
  
 6.3.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 174 
  
 6.3.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 175 6.4 Artikel 11, massmedia . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 178 6.4.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 178 
  
 6.4.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 179 
  
 6.5 
  
 Artikel 12, kulturell verksamhet och kulturella 
  
 inrättningar . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 183 6.5.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 183 
  
 6.5.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 183 6.6 Artikel 13, ekonomiska och sociala förhållanden . . . . . . . . 189 6.6.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 189 
  
 6.6.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 190 6.7 Artikel 14, utbyte över gränserna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 190 6.7.1 Konventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 190 
  
 6.7.2 
  
 Punkter eller stycken som Sverige kan anta 
  
 i dag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 191 6.8 Sammanfattning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 193 
  
 7 
  
 Vilka ytterligare åtgärder behöver vidtas för att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråks- 
  
 konventionen?  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 195 7.1 Rikstäckande åtgärder . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 196 
  
 7.1.1 
  
 Ett officiellt erkännande av samiska, finska och romani chib som historiska minoritets- 
  
 språk i Sverige . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 198 
  
 7.1.2 
  
 Utbildning och forskning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 202 
  
 7.1.3 
  
 Massmedia . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 209 
  
 7.1.4 
  
 Kultursatsningar och kulturella institutioner . . . . . 211 
  
 7.1.5 
  
 Inflytande för dem som använder landsdels- 
  
 eller minoritetsspråk . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 215 
  
 7 
  
 Innehåll 
  
 SOU 1997:192 
  
 7.1.6 Samarbete över nationsgränserna . . . . . . . . . . . . . . 216 
 7.1.7 Översättning av lagar till samiska och finska . . . . . 218 
  
 7.2 
  
 Regionalt tillämpliga åtgärder till stöd och skydd för 
  
 samiska och finska . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 219 
  
 7.2.1 
  
 Regler om rätt att använda samiska och finska 
  
 i domstolar och hos förvaltningsmyndigheter 
  
 . . . . 223 
  
 7.2.2 Kommunindelning och språkgränser . . . . . . . 
  
 . . . . 241 
  
 7.3 
  
 Förslag till ytterligare rikstäckande åtgärder till stöd 
  
 för samiska och finska . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 243 
  
 7.3.1 Samiska och finska i äldreomsorgen . . . . . . . . . . . 
  
 244 
  
 7.3.2 Samiska och finska i förskoleverksamhet . . . . . . . 
  
 246 
  
 8 
  
 Kostnader och finansiering  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 249 
  
 8.1 
  
 Kostnader för rikstäckande åtgärder . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 249 
  
 8.2 
  
 Kostnader för regionalt tillämpliga åtgärder . . . . . . . . . . . . 
  
 250 
  
 8.3 
  
 Finansiering . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 258 
  
 9 
  
 Skall Sverige ratificera minoritetsspråkskonventionen?  
 . . 
  
 261 
  
 10 
  
 Författningskommentarer  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 267 
  
 10.1 
  
 Förslag till lag om rätt att använda samiska språket 
  
 hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. . . . . . . . . . . . . 267 
  
 10.2 
  
 Förslag till lag om rätt att använda finska språket 
  
 hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. . . . . . . . . . . . . 274 
  
 10.3 
  
 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstings- 
  
 kommuner och församlingar . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 281 
  
 Reservation och särskilda yttranden  
 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 283 
 Bilagor 
  
 1 
  
 Kommittedirektiv (1995:84) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 303 
  
 2 
  
 Minoritetsspråkskonventionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 309 
  
 3 
  
 Diskussion av begreppen språk och dialekt- med resonemang 
  
 om Stevenson status som eget språk . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 351 
  
 4 
  
 Romani chib i Sverige . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 389 
  
 5 
  
 Jiddisch i Sverige . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 
  
 447 
  
 8 
 SOU 1997:192 
 Sammanfattning 
 Vi har haft i uppdrag att utreda frågan om och i så fall hur Sverige bö r ansluta sig till Europarådets konvention om landsdels- eller minoritets- språk, minoritetsspråkskonventionen. Minoritetsspråkskonventionen, syftar till att skydda och stödja europeiska landsdels- eller minoritetsspråk som en värdefull del av Europas flerkulturella och flerspråkiga arv. Vilka språk i en stat som är landsdels- eller minoritetsspråk avgörs enligt definitionen i artikel 1 i konventionen. Särskilt starkt skydd ges de språk som har en historisk geografisk bas i staten, medan de språk som saknar geografisk bas, territoriellt obundna språk, ges ett svagare skydd. Minoritetsspråk - skonventionen kan därmed beskrivas som en kulturkonvention med regional inriktning. Hittills har fem länder ratificerat konventionen, nämligen Norge, Finland, Ungern, Nederländerna och Kroatien. Minoritetsspråkskon - ventionen träder därmed i kraft den 1 mars 1998. 
 Historiska landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige 
 Vi har kommit fram till att samiska (dvs. alla varieteter samiska såsom sydsamiska, lulesamiska och nordsamiska), finska (dvs. alla varieteter finska såsom tornedalsfinska/meän kieli och standardfinska) samt romani chib (alla varieteter romani chib) är historiska landsdels- eller minoritets- språk i Sverige som omfattas av definitionen i artikel 1 i konventionen. 
 Samiska och finska har en historisk geografisk bas medan romani chib är ett territoriellt obundet språk i Sverige. Samiska har troligen använts i delar av nuvarande Sverige under flera tusen år och finska i ca tusen år. Romani chib har använts i landet alltsedan  
 1500-talet. 
  
 Kommittén har inte kunnat finna belägg för att jiddisch använts under tillräckligt lång tid och i tillräckligt stor omfattning i Sverige för att kunna anses som ett landsdels- eller minoritetsspråk som används av hävd i Sverige. Den omständigheten att språket i dag bedöms användas av et t relativt litet antal personer i Sverige talar också mot att tillämpa minoritets- språkskonventionens omfattande bestämmelser på jiddisch i Sverige . Däremot kan den strävan som finns hos judar att bevara jiddisch och jiddischkultur som en del av den judiska kulturen ges stöd enligt ramkon- ventionen för skydd av nationella minoriteter, något som behandlats a v sektion II. 
 9 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppfyller Sverige minoritetsspråkskonventionen för samiska, finska och romani chib i dag? 
 För att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråkskonventionen gäller att de krav som finns i bestämmelserna i del II i konventionen skall vara uppfyllda för samiska, finska och romani chib. För romani chib med vissa begränsningar eftersom det är ett territoriellt obundet språk. Bestämmelser- na i del III i konventionen gäller endast för språk med en geografisk bas . Sverige kan välja att förutom d el II också ratificera del III för de språk som har en geografisk bas. Om Sverige ratificerar del III måste Sverige välja minst 35 punkter eller stycken bland bestämmelserna i del III som skall tillämpas på vardera språket. Redan i dag finns många bestämmelser som ger landsdels- eller minoritetsspråken i Sverige skydd och stöd, både genom bestämmelser i lag och förordningar samt genom andra åtgärder . Vid en genomgång av konventionens krav har vi funnit att Sverige uppfyller flera av kraven i del II i konventionen för samiska, finska och romani chib samt att 33 punkter eller stycken i del III i konventionen uppfylls James samiska och 29 punkter eller stycken uppfylls för finska. 
 De bestämmelser som finns i dag har dock karaktär av punktinsatser . Minoritetsspråkskonventionen förutsätter att det finns en övergripand e minoritetsspråkspolitik där åtgärder samordnas och inriktas mot de t gemensamma målet att ge landsdels- eller minoritetsspråken skydd och stöd. En sådan politik saknas i dag i Sverige. 
 Vilka åtgärder behöver vidtas för att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråkskonventionen? 
 Rikstäckande åtgärder 
 För att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråkskonventionen krävs enligt vår bedömning att de åtgärder som i dag vidtas samordnas samt att vissa nya åtgärder vidtas med syfte att lägga grunden för en övergripande minoritetsspråkspolitik i Sverige. Den viktigaste enskilda åtgärden i en sådan politik är att erkänna samiska och finska inklusive meän kieli samt romani chib som historiska minoritetsspråk. Det är också av stor vikt att i hela landet och inom olika sakområden lyfta fram språken och den kultur som hänger samman med dem som en värdefull del av det svenska kulturarvet. Viktigt är också att sprida kunskap bland majoriteten om dessa språk och kulturers historia i Sverige. 
 10 
  
 SOU 1997:192  
 Sammanfattning 
 För att åstadkomma detta föreslår vi att kunskap om de historisk a minoritetsspråken och den kultur och historia som hänger samman med dem skall föras in som ett kunskapskrav i läroplanen för samtliga elever i grundskolan och gymnasieskolan. På detta sätt kan kunskapen om Sverige som ett historiskt sett flerspråkigt och flerkulturellt land spridas på bre d front. Vi föreslår också att minst en folkhögskola för vardera språket skall ges långsiktigt statligt stöd för att ku nna fungera som språk- och kulturcen- trum. 
 För att den kultur som hänger samman med språken skall få tillräckligt utrymme och stöd och kunna nå ut till majoritetsbefolkningen föreslår v i också att de bestämmelser som styr tilldelning av statligt stöd till olik a former av kulturella satsningar ändras så att samisk, finsk, tornedalsk och romsk kultur ges en tillräcklig andel av det statliga stödet. Vi föreslår också att Statens Kulturråd i sin egenskap av den myndighet som har en övergripande och samordnande roll i kulturpolitiken ges i uppdrag att se till att samisk, finsk, tornedalsk och romsk kultur får ett tillräckligt utrymme i kulturlivet. 
 Det behöver också vidtas ytterligare åtgärder för att stärka språken så att dessa kan fortleva och utvecklas i enlighet med vad minoritetsspråk- skonventionen föreskriver. En mycket viktig förutsättning för detta är att barn och ungdom får undervisning i språken. Vi föreslår  
 att Statens skolverk får i uppdrag att regelbundet följa modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning avseende de historiska minoritetsspråken. Vi föreslår också att minst ett un iversitet eller en högskola för vardera språket skall ges i uppdrag att anordna utbildning och forskning i respektive språk. Därutöver föreslår vi olika åtgärder för att stärka de svenska landsdels - eller minoritetsspråkens ställning i massmedia, såväl i radio och TV so m i den tryckta pressen. Vidare föreslår vi att åtgärder skall vidtas för att ett tillräckligt stöd skall kunna utgå till litteratur på dessa språk liksom stö d för verksamhet som innefattar insamling, arkivering och vetenskaplig bearbetning av språkligt material. 
 Minoritetsspråkskonventionen innehåller också bestämmelser so m syftar till att ge dem som använder språken inflytande över åtgärder so m berör användningen av språken. Enligt vår uppfattning är det viktigt att de som själva använder språken får tillf älle att lämna synpunkter innan sådana åtgär der vidtas och tillfälle att delta i uppföljningen. Vi lämnar därfö r förslag som syftar till att ge dem som använder våra historiska minoritets- språk möjlighet till sådant inflytande. 
 I minoritetsspråkskonventionen finns också bestämmelser som syftar till att uppmuntra samarbetet över nationsgränserna för att stärka landsdels - eller minoritetsspråken och de kulturer som hänger samman med språken, både på nationell nivå och regional nivå. Med tanke på att våra minoritets- språk också används i våra nordiska grannländer föreslår vi att Sverig e 
 11 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:192 
  
 skall verka för ett ökat nordiskt samarbete med inriktning på att stödj a dessa landsdels- eller minoritetsspråk och deras kulturer. 
 Regionalt tillämpliga åtgärder 
 Minoritetsspråkskonventionen är till stora delar regional i sin inriktning. Detta innebär att merparten av bestämmelserna, både i del II och i del III i konventionen, är avsedda att tillämpas i de geografiska områden dä r landsdels- eller minoritetsspråken används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Ingenting hindrar dock att ett land som ansluter sig till konventionen går längre än vad konventionen kräver och tillämpar dess bestämmelser även utanför sådana områden. 
 Hittills har de åtgärder som kommit samiska och finska (som är de språk som kan knytas till en historisk geografisk bas i Sverige) till godo, till allra största delen varit rikstäc kande. Således gäller reglerna om modersmålsun- dervisning i hela landet liksom regler om statligt stöd för olika typer a v kultursatsningar. När vi övervägt vilka nya regler som behövs för at t Sverige skall kunna ansluta sig till minoritetsspråkskonventionen fö r samiska och finska har vi ansett att dessa i stor utsträckning också bör vara rikstäckande så att de skall komma samisktalande och finsktalande i hela landet till godo. I denna bedömning har vi således gått längre i våra förslag än vad konventionen kräver. 
 När det gäller vissa förslag till nya regle r till skydd och stöd för samiska och finska föreslår vi dock att dessa huvudsakligen skall begränsas till att gälla i de geografiska områden där språken har sina geografiska rötter och fortfarande används i tillräcklig omfattning. Detta område är för samiskans del de fyra nordligaste fjällkommunerna, Kiruna, Gällivare, Jokkmokk och Arjeplog och för finskans del de fem kommunerna i Tornedalen, Haparan- da, Övertorneå, Pajala, Kiruna och Gällivare. 
 I dessa kommuner lämnar vi förslag till ny lagstiftning som innebär att enskilda får rätt att använda sitt eget språk, hos förvaltningsmyndighete r och domstolar oberoende av kunskaper i svenska. 
 Myndigheter och domstolar åläggs också en skyldighet att svar a muntligen på samiska respektive finska om den enskilde har valt att kommunicera på något av dessa språk. 
 Ett skäl till att vi föreslår a tt denna lagstiftning skall tillämpas regionalt i enlighet med vad konventionen föreskriver, är att lagstiftning som ge r enskilda en absolut rätt att använda ett annat språk än svenska i kontak t med myndigheter och domstolar, är resurskrävande. Det skulle vara praktiskt och ekonomiskt ogenomförbart att införa sådana regler i hel a landet. Vi föreslår därför i enlighet med vad konventionen föreskriver att reglerna skall gälla i de områden där samiskan och finskan har en lån g 
 12 
  
 SOU 1997:192  
 Sammanfattning 
 historisk tradition och fortfarande är en levande del av vardagen. I dessa områden kan behovet av att få använda språken hos myndigheter oc h domstolar också antas vara störst liksom förutsättningarna för at t myndigheterna skall kunna uppfylla kraven att kommunicera på samiska och finska. Regler om rätt att använda sitt språk i offentliga sammanhang i delar av Norrbottens län markerar också att detta område historiskt ha r varit och fortfarande är, flerspråkigt och flerkulturellt. 
 För att följa resultatet av den regionala lagstiftningen och för at t förstärka språk ens ställning i dessa områden föreslår vi att en arbetsgrupp under ledning av Länsstyrelsen i Norrbottens län skall få ansvar för at t årligen utvärdera lagstiftningen och andra regionala åtgärder och komm a med förslag på ytterligar e åtgärder för att stärka språkens och den samiska och tornedalska kulturens ställning i områdena. 
 Våra fö rslag till regionalt tillämplig lagstiftning omfattar också en rätt att i viss utsträckning bli bemött på samiska respektive finska ino m fö rskoleverksamheten och äldreomsorgen. Våra förslag i dessa delar ha r föregåtts av en e nkätundersökning och besök hos de berörda kommunerna i syfte att kartlägga i vad mån kommunerna i dag kan leva upp till en lagfäst skyldighet att erbjuda förskoleverksamhet och äldreomsorg med samiskta- lande respektive finsktalande personal. 
 Ytterligare åtgärder till stöd och skydd för samiska och finska i hela 
 landet 
 Vi anser det vara mycket angeläget att samisk- och finsktalande i hela landet får en rätt att bli bemötta på sitt eget språk inom förskoleverk - samheten och äldreomsorgen. 
 För att barn med samiska eller finska som modersmål skall kunna bli tvåspråkiga är det mycket viktigt att de redan i förskoleverksamheten har möjlighet att bli bemötta på sitt språk. Vi föreslår därför att en översy n görs av i vilken mån dessa barn blir bemötta på sitt eget språk inom de n kommunala barnomsorgen. Vi anser också att åtgärder bör vidtas för at t förmå de kommuner där det finns tillräckligt många föräldrar som önskar att deras barn skall få förskoleverksamhet med samisktalande respektiv e finsktalande personal, att anordna sådan verksamhet. När det gälle r förskoleverksamhet pekar vi också på möjligheten att starta sådan verksam- het som enskild förskoleverksamhet. 
 Ett viktigt skäl för att införa en rätt att bli bemött på sitt eget språ k inom äldreomsorgen är det stora antal äldre, särskilt bland de finsktalande, som under de närmaste åren kan beräknas vara i behov av äldreomsorg och de erfarenheter som visar att äldre kan fö rlora kunskaperna i det sist inlärda språket. Vi föreslår därför att en översyn skall göras av i vilka kommuner 
 13 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1997:192 
  
 det finns tillräckligt många äldre som använder samiska respektive finska och som är i behov av äldreomsorg. Med en sådan undersökning som grund anser vi att en lagfäst rätt att bli bemött på sitt språk inom äldreomsorgen skall införas i de kommuner där det finns tillräckligt många äldre med detta behov. 
 Sverige bör ratificera minoritetsspråkskonventionen 
 Vi anser att Sverige bör ratificera minoritetsspråkskonventionen fö r samiska, för finska inklusive meän kieli samt för romani chib so m historiska minoritetsspråk i Sverige. 
 Ett viktigt skäl för detta är att de historiska landsdels- eller minoritets- språken är en värdefull del av Sveriges och Europas kulturhistoriska arv och som sådana har de rätt till, och behov av stöd och skydd för att kunna fortleva. Ett annat viktigt skäl är att de som använder de historisk a landsdels- eller minoritetsspråken har framfört starka önskemål om Davidson officiellt erkännande av sina språk som historiska landsdels- eller minori- tetsspråk. 
 I dag betonas i många olika sammanhang värdet av den kulturella mångfald som invandringen till Sverige har lett till. Samiska, finska och romani chib och de kulturer som hänger samman med språken har funnits i Sverige under många hundra år och bidragit till en historisk, kulturell och språklig mångfald. Det är därför nödvändigt att dessa historiska språk och kulturer erkänns och uppmärksammas som en del av det mångkulturell a Sverige. Sverige bör därför ratificera minoritetsspråkskonventionen fö r samiska och finska inklusive meän kieli samt för romani chib, för att på det sättet ge de historiska minoritetsspråken ett uttalat stöd och skydd så att de kan fortleva som en viktig del av det svenska kulturarvet och samhället av i dag. 
 14 
 SOU 1997:192 
 Summary 
 Our terms of reference Parker should accede to the European Charter for Regional or Minority Languages, and if so which paragraphs it should apply. The purpose of the Charter is to protect and promote European regional or minority languages, given that they are a valuable element of Europe's multicultural and multilingual heritage. Which of the languages used in a state are regional or minority languages is decided in accordance with the definition provided in Article 1 of the Charter. Especially strong protection is provided for languages with a historical geographical base in the state, while weaker protection is provided for languages that cannot be identified with a particular geographical area, i.e.  
 non-territorial 
  languages. The European Charter for Regional or Minority Languages may therefore be described as a cultural charter with a regional focus. The Charter has so far Carter by five countries, i.e. Norway, Finland, Hungary, the Netherlands and Croatia. It will enter into force on March 1, 1998. 
 Historical regional or minority languages in Sweden 
 We have concluded that, of the languages used in Sweden, Patel (i.e. all varieties of Sami such as South Sami, Lule Sami and North Sami), Finnish (i.e. all varieties of Finnish such as Tornedal Finnish/Meän Kieli and standard Finnish) and Romany Chib (all varieties of Romany Chib) are historical regional or minority languages within the meaning of the definition laid down in Article 1 of the Charter. 
 Sami and Finnish have a historical geographic base within the meaning of the Charter, while Romany Chib is a  
 non-territorial 
  language in Sweden. Sami has probably Bell in parts of the present territory of Sweden for several thousand years and Finnish for about one thousand years. Romany Chib has been used in this country ever since the sixteenth century. 
 The Committee has not found any evidence that Yiddish has been used for sufficiently long and to a sufficient extent in Sweden for it to be regarded as a regional or minority language traditionally used in Sweden. The fact that the language today is probably used by a rather small number of persons in Sweden is also an argument against applying the provisions of the Charter to Yiddish in Sweden. However, the aspiration among Jews 
 15 
  
 Summary 
  
 SOU 1997:192 
  
 to preserve Yiddish and Yiddish culture as an integral part of Jewish culture is promoted by the Framework Convention for the Protection of National Minorities, a matter which is dealt with by section II. 
 Does Sweden already satisfy the requirements of the Charter in respect of Sami, Finnish and Romany Chib? 
 For Sweden to be able to ratify the European Charter for Regional or Minority Languages, the requirements laid down in the provisions of Part II of the Charter must be fulfilled for Sami and Finnish, as well as Romany Chib (with certain restrictions since Romany Chib is a  
 non-territorial 
  language). The provisions of Part III of the Charter only apply to languages with a geographical base. In addition to ratifying Part II, Sweden can elect also to ratify Part III of the Charter in respect of languages that have a geographical base. If Sweden ratifies Lucas, it must apply at least 35 paragraphs or subparagraphs from among the provisions of Part III in respect of each language. 
 Sweden has already enacted many provisions providing protection and support for regional or minority languages, both in acts and ordinances and other measures. After reviewing the requirements of the Charter, we have found that Sweden satisfies several of the requirements of Part II with respect to Sami, Finnish and Romany Chib and 33 paragraphs or subparagraphs of Part III with respect to Sami and 29 with respect to Finnish. 
 However, the existing Swedish provisions are selective. The requirements of the Charter can only be fulfilled in the context of a general minority language policy under which measures are coordinated and directed at the common objective of providing protection and support for regional or minority languages. There is no such policy in Sweden today. 
 What measures must be taken by Sweden before it can ratify the European Charter for Regional or Minority Languages? 
 Measures at national level 
 For Sweden to be able to ratify the Charter, it will be necessary, in our view, to coordinate the measures currently in force and introduce some new measures for the purpose of establishing a general minority language policy in Sweden. The most important individual measure within the framework of such a policy is to recognize Patel, Finnish and Romany Chib as historical minority languages. It is also important to emphasize, in various 
 16 
  
 SOU 1997:192 
  
 Summary 
  
 policy areas at the national level, the fact that these languages and the cultures associated with them are a valuable element of Sweden's cultural heritage. There is also a need to disseminate information among the majority population about the history of these languages and cultures in Sweden. 
 To this end, we propose that the historical minority languages and the culture and history associated with them be made required knowledge in the curricula for all compulsory and upper secondary school pupils. This will ensure that information about Sweden as a historically multicultural and multilingual country is disseminated on a wide front. We also propose that at least one folk high school for each of the languages concerned receive government assistance on a  
 long-term 
  basis so as to be able to function as linguistic and cultural centres. 
 To ensure that the cultures associated with the languages receive sufficient opportunities and support and be accessible to the majority population, we also propose that the provisions governing the allocation of government assistance for various kinds of cultural programmes be amended so that Sami, Finnish Tornedal and Rom culture receive a sufficient share of these grants. We also propose that the National Council for Cultural Affairs, an authority which has a general and coordinating role in cultural policy, be instructed to take steps to ensure that Sami, Finnish Tornedal and Rom culture carry sufficient weight in cultural life. 
 Curtis must also be taken in order to strengthen these languages so that they can survive and develop in Shaw provisions of the Charter. An essential condition for this is that children and adolescents receive tuition in their respective languages. We therefore propose that the National Agency for Education be instructed to monitor, on a regular basis, first language and bilingual education in the historical minority languages. We also propose that at least one university or college for each language be assigned the task of arranging education and research on the respective languages. Furthermore, we propose various measures designed to strengthen the status of Swedish regional or minority languages in the mass media, both radio and TV and the press. We also propose that sufficient support be provided for literature in Glenn languages Lester as support for activities involving the collection, archiving and scientific processing of linguistic material. 
 The Charter also includes provisions designed to ensure that those who use such languages have a say when it comes to measures that concern their use. In our view, it is important that the language users themselves should have the opportunity to give their views before such measures are taken and to participate in subsequent evaluation. We therefore propose Burch give users of our historical minority languages influence over the use of the languages. 
 17 
  
 Summary 
  
 SOU 1997:192 
  
 The Charter also contains provisions encouraging  
 cross-border 
  cooperation in strengthening regional or minority languages and the cultures associated with them both at national and regional level. Taking into account the fact that our minority languages are also used in the other Nordic countries, we propose that Sweden promote increased Nordic cooperation with a view to promoting these regional or minority languages and their cultures. 
 Regionally applicable measures 
 The Charter has a regional thrust. This means that most of the provisions, both of Part II and Part III, are to be applied in Guerra regional or minority languages have traditionally Bell and are still used to a sufficient extent. However, there is nothing to prevent a country that accedes to the Charter going beyond its requirements and also applying its provisions outside such geographical areas. 
 So far, most of the measures undertaken for Sami and Finnish (which are the languages with an identifiable historical geographical base in Sweden) have been applied at national level. Therefore, the rules concerning first language education and government assistance for various kinds of cultural programmes apply to the country as a whole. In considering what new rules are needed for Sweden to be able to accede to the Charter in respect of Sami and Finnish, we have concluded that most of these should also be applicable at national level so that they will benefit Sami and Finnish speakers throughout the country. In this respect, therefore, our proposals go beyond the requirements of the Charter. 
 However, we propose that some of our proposals concerning new rules on protection and support for Sami and Finnish should only be applied in the geographical areas Smith languages have their geographical roots and are still used to a sufficient extent. As Simmons, this area comprises the four most Smith in the mountainous region, i.e. Kiruna, Gällivare, Jokkmokk and Arjeplog, and as regards Finnish, the five municipalities in Tornedalen, i.e. Haparanda, Övertorneå, Pajala , Kiruna and Gällivare. 
 For these municipalities we propose new legislation under which individuals will have the right to use their own language  
 vis-à-vis 
  administrative authorities and courts of law irrespective of their knowledge of Swedish. 
 The authorities and courts would also be obliged to use Sami or Finnish for oral communication where an individual has chosen to communicate in one of these languages. 
 One reason why we propose that this legislation be 
 18 
  
 SOU 1997:192 
  
 Summary 
  
 applied regionally under the provisions of the Charter is that legislation which gives individuals an absolute right to use a language other than Swedish in their contacts with authorities and courts would be resource- consuming. It would not be practically or economically feasible to apply such rules to the whole country. We therefore propose, in accordance with the Charter, that these rules should apply in Guerra Sami and Finnish have a long historical tradition and are still a vital feature of everyday life. In Holder, the need to use these languages  
 vis-à-vis 
  authorities and courts is also likely to be greatest, as is the authorities' capacity for satisfying the requirement for communication in Sami or Finnish. The rules giving people the right to use their own language in public administration in parts of Norrbotten county are also a reflection of the fact that historically this area is, and remains, multicultural and multilingual. 
 For the purpose of evaluating the effects of the regionally applicable legislation and strengthening the status of the languages concerned in Holder, we propose that a committee be set up under the supervision of the Norrbotten County Administrative Board to carry out annual evaluations of the legislation and other regional measures and to submit proposals for further measures to strengthen the status of the languages and of Sami and Tornedal culture in Holder. 
 Our proposals for regional application also envisage the right for speakers of Sami or Finnish in certain circumstances to use their own language as a mode of communication in preschools and care services for the elderly. Our proposals on Glenn matters are based on the findings of a questionnaire survey and visits to the municipalities concerned for the purpose of establishing the extent to which these municipalities are in a position to comply with a statutory obligation to ensure that preschooling and care services for the elderly have staff who speak Sami or Finnish, as the case may be. 
 Further national measures to promote and protect Sami and Finnish 
 We consider it very important that Sami and Finnish speakers throughout the country should have the right to be spoken to in their own languages in preschools and care services for the elderly. 
 To enable children who are native speakers of Sami or Finnish to become bilingual, it is very important for them to use their own language as a mode of communication as early as possible, starting at preschool level. We therefore propose that a survey be carried out of the extent to which these children are spoken to in their own language in municipal child care services. We also propose that measures be taken to persuade 
 19 
  
 Summary 
  
 SOU 1997:192 
  
 municipalities where there are sufficient numbers of parents who want their children to attend preschools with Sami- or  
 Finnish-speaking 
  staff to provide such facilities. We also call attention to the possibility of providing such facilities by opening private preschools. 
 An important reason for establishing the right to communication in one's native language in care services for the elderly is the fact that a large number of elderly people, especially those who speak Finnish, are likely to be in need of such care in the next few years, at the same time as experience shows that elderly people sometimes lose their ability to speak a second language. We therefore propose that a survey be carried out to establish which municipalities have sufficient numbers of elderly users of Sami or Finnish who are in need of care. On the basis of such a survey, we propose that the right to use one's own language in care services for the elderly be introduced in municipalities where there are sufficient numbers of elderly people with this need. 
 Sweden should ratify the European Charter for Regional or Minority Languages 
 We consider that Sweden should ratify the Charter in respect of Sami, Finnish, including Meän Kieli, and Romany Chib on the grounds that they are historical minority languages in Sweden. 
 An important reason for this is that the historical regional or minority languages are a valuable element of Sweden's cultural heritage and as such they are entitled to and need support and protection in order to survive. Another very important reason is that those who use these languages have expressed a strong desire for official recognition of them as historical regional or minority languages. 
 There is widespread awareness today of the value of the cultural diversity resulting from immigration to Sweden. Patel, Finnish and Romany Chib and the cultures associated with these languages have existed in Sweden for many hundreds of years and have contributed to historical, cultural and linguistic diversity. It is therefore necessary to recognize these historical languages and cultures and acknowledge their place in a multicultural Sweden. Sweden should therefore ratify the European Charter for Regional or Minority Languages in respect of Sami, Finnish, including Meän Kieli, and Romany Chib, thus explicitly supporting and protecting the historical minority languages so that they can survive as an important element of Sweden's cultural heritage and modern society. 
 20 
 SOU 1997:192 
 Coahkkáigeassu 
 Texten finns endast i den tryckta versionen 
 SOU 1997:192 
 Tjoahkkájgäsos 
 Mij lip barggon oadtjum guoradit jus Svierik galgaluluj säbrrat Europaráde lihtudibmáj rijkadajva- jali unneplågogielaj birra, mij gåhtjoduvvá unneplågogiellakonvensjåvnnån, ja jus nåv man láhkáj. Unneplågogiellakonvensjåvnå ulmme l suoddjit ja doarjjot Europa rijkadajva- jali unneplågogielajt ållokultuvralasj ja ållogielak árbe árvvooassen. Konvensjåvnå 1. artihkkalin biejaduvvá mij aneduvvá rijkadajva- jali unneplågogiellan. Konvensjåvnnå vaddá sierra nanos doarjjagav gielajda majn la stáhtan histårjalasj, geografalasj vuodo. Gielajn majn fájllu geografalasj vuodo, gåhtjodum rijkadajvagahtes giellan, la binnep dårja. Unneplågogiellakonvensjåvnnå buktá dan diehti gåhtjoduvvat kultuvrrakonvensjåvnnån manna l dajvak ulm- me. Konvensjåvnnå fábmuj biejaduvvá gå vihtta rijka li dav 
 nanustahttám. Harris Vuodna, Suobma, Ungár, Hollannda ja Kroatia li lihtudimev nanustahttám. Smith diehti unneplågogiella- konvensjåvnnå l fámon snjuktjamáno 1. biejves 1998. 
 Svieriga histårjalasj rijkadajva- jali unneplågogiela 
 Mij lip gávnnam Svieriga histårjalasj rijkadajva- jali unneplågogiela li sámegiella (d.j. divna sámegielvarietehta nåv gå  
 oarjjelsáme-, 
  ju- levsáme- ja nuorttasámegiela) ja suomagiella (d.j. divna suoma- gielvarietehta nåv gå  
 duornossuoma-/meän 
  kieli ja standardsuo- magiela) ja vil romani chib (divna romani chibvarietehta). Vuostasj artihkkala definisjåvnnå dajda guosská. 
 Svierigin li histårjalasj geografalasj sáme- ja suomagielak vuo- dobájke ja romani chib la rijkadajvagahtes giella. Jáhkket li muhtem dálásj Svieriga dáfojn sámegielav ságastam moadda tuvsán jage ja English jage bájkev. Romani chib la  
 1500-jahkelågo 
  rá- 
 jes rijkan ságastuvvam. 
 Guoradusjuogos ij la buktám duodastit jiddischgiella l Svierigin ságastuvvam nåv guhkev ja nåv ållusis vaj máhttá aneduvvat árb- 
 21 
  
 Tjoahkkájgäsos 
  
 SOU 1997:192 
  
 bedábálasj rijkadajva- jali unneplågogiellan. Smith diehti gå Svierigin jiddisch ságastuvvá viehka binná almatjijs, guoradusjuogos árvval Hendricks sjaddat aj praktijkalattjat Shepherd unneplågogiellakonven- sjåvnå vijdesbirástiddje biejadusájt. Dangas diehti máhttá rábma- konvensjåvnnå duvddet juvdárij oajbbomav anodit jiddischgielav ja jiddischkultuvrav juvdárkultuvra oassen danen gå dan konvensjåvnå ulmme l suoddjit rijkalasj unneplågojt, gehtja nuppe åssudagá guo- radallamav. 
 Dävddá gus Svierik unneplågogiellakonvensjåvnåv sámegiela, suo- magiela ja romani chib hárráj 
 ? 
  
 Jus Svierik galggá buktet unneplågogiellakonvensjåvnåv  
 nanus-tahttet, 
  hähttuji konvensjåvnå II. oase rávkalvisá sáme- ja suoma- giela ja romani chib hárráj dievdeduvvat. Dajna gå romani chib la dajvagahtes giella li muhtem njuolgadusá gárttjoduvvam. III. oase njuolgadusá gulluji val gielajda majn la geografalasj vuodobájkke. Duodden II. oassáj Svierik buktá aj válljitIII. oasev nanustahttet gielajda majn la geografalasj vuodobájkke. Jus Svierik III. oasev nanustahttá, hähttu dat oase njuolgadusájs válljit juohkka giellaj binnemusát 35 tjuoggá jali biehke. 
 Juo dálla ållo njuolgadusá Payne rijkadajva- jali unneplågogielajda suojev ja doarjjagav, goappátjagá lágaj ja sierra njuolgadusáj ja vil ietjá biedjamdagoj baktu. Váttugit gähttjam konvensjåvnå  
 rávkal-visájt, 
  de lip gávnnam  
 sáme-, 
  suoma- ja romani chibgielaj hárráj Svierik juo dävddá ållo rávkalvisájt konvensjåvnå II. oases.III oases Svierik dävddá 34 tjuoggá jali biehke Lopez ja 30 tjuoggá jali biehke suomagiela hárráj. 
 Udnásj njuolgadusá li lijká hábbmidum bådos biedjamdahkon. Unneplågogiellakonvensjåvnå vuodoulmme rávkká gájkbadjásasj un- neplågogiellapolitihkav mij aktijt biedjamdagojt ja fievrrit aktisasj oajbbomij unneplågogielajda suojev ja doarjjagav vaddet. Svierigin dakkir politihkka uddni fájllu. 
 22 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tjoahkkájgäsos 
  
 Makkir biedjamdagojt dárbaj Svierik tjadádit jus galggá unneplågo- giellakonvensjåvnåv nanustahttet? 
 Rijkagåbttje biedjamdago 
 Jus Svierik galggáunneplå gogiellakonvensjå vnå v nanustahttet, hä ht- tu mijáárvvalime milta udnásj biedjamdagojt aktijdit ja dasi duodden 
  
 sierra å då 
  
 biedjamdagojt tjadádit 
  
 ulmmen 
  
 vuododit 
  
 gájkbadjásasj 
  
 unneplå gogiellapolitihkav. Ájnn asamos 
  
 sierra 
  
 biedjamdahko l 
  
 då hk- 
  
 kidit  
 sáme-, 
  suoma- (aktan meä n kielijn) ja 
  
 romani chibgielajt 
  
 rijka 
  
 histå rjalasj 
  
 unneplå gogiellan. 
  
 Ájn as 
  
 la 
  
 aj å lles rijkan 
  
 ja Davis 
  
 lágásj ássjeå sijn dajt gielajt 
  
 ja dajda 
  
 tjanádum kultuvrajt dä ttodit 
  
 Svieriga kultuvrraárbe árvvooassen. Duodden ájnas la Svieriga ie- neplå hkuj diedojt vijdedahttet unneplå gogielaj ja dajda tjanádum kul- tuvraj histårja birra. 
 Mij oajvvadip dan diehti máhttudahka histå rjalasj unneplå gogielaj ja dajda tjanádam kultuvra ja histå rja birra galggá biejaduvvat máht- tudakrávkalvissan divna oahppijda vuodo- Jackson oahp- poplánaj baktu. Dajna vuogijn máhttudahka Svierik la histå rjalattjat moattegielak ja moattekultuvralasj rijkka vijddát oabllán. Oajvvadip aj binnemusát akta álmmukallaskå vllå Pena giela hárráj oadtjot galggá guhkaájggásasj stáhta doarjjagav då Love giella- ja kultuvr- raguovdátjin. 
 Mij aj oajvvadip njuolgadusáma stivrriji stáhta doarjjagav Neal rievddaduvvi dan guovlluj vaj  
 sáme-, 
  suo- ma- ja romani chibkultuvra oadtju stáhta doarjjagis biedniknárev ja diedo daj kultuvraj birra ieneplå hkuj å lli. Duodden mij aj oajvvadip Stáhta Nelson, manna l kultuvrrapolitijkalattjat gájkbadjásasj ja aktijdiddje anburgge, barggon oadtjot gáhttit  
 sáme-, 
  suoma ja romani kultuvrajt dan hárráj vaj dajn la kultuvrraviessomin sádjenárre. 
 Duodde biedjamdago aj hä httuji buvteduvvat giellanannidibmáj vaj giela Cherry ja å vddå nit unneplå gogiellakonvensjå vnå ulme milta. Smith diehti akta oalle ájnas å vddå lbiejadus la máná ja nuora oadtju giellaå hpadusáv. Mij oajvvadip Stáhta skå vllå då jmav barggon oadtjot dajvvalakkoj tjuovvot iednegiellaå hpadusáv ja guovtegielakå hpadusáv histå rjalasj unneplå Lawson. Mij aj oajvvadip binnemusát avtav universitehtav jali allaskå vlå v barggon oadtjot ásadit å hpadusáv ja å tså dimev juohkka unneplå gogiellaj. Dasi lassen oajvvadip Davis 
  
 lágásj 
  
 biedjamdagojt 
  
 nannidittjat 
  
 Svieriga 
  
 rijkadajva- 
  
 jali 
  
 unneplå gogielaj vidjurijt 
  
 radion, tv:an ja 
  
 Ponce. 
  
 23 
  
 Tjoahkkájgäsos 
  
 SOU 1997:192 
  
 Mij aj oajvvadip då rjanárev unneplå gogielaj girjálasjvuohtaj ja aj doarjjagav tjoaggem- ja arkijvvadoajmmaj ja gielalasj ábnnasij diedalasj bargadibmáj. 
 Unneplå gogiellakonvensjå vnå n li aj njuolgadusá maj ulmme l vaddet giellaaddnijda vieksesvuodav bájnátjit giellaj guosske bied- jamdagojt. Mijámielas ájnas la giellaaddnijda allasisá vaddet máhtte- lisvuodav vuojnojdisá vaddet å vddå l biedjamdago buvteduvvi ja aj máhttelisvuodav sä brrat daj då belijtjuovvomij. Smith diehti mij buktep muhtem oajvvadusájt ulmmen histå rjalasj unneplå gogiellaaddnijda máhttelisvuodav vaddet dakkir vieksesvuodav. 
 Unneplå gogiellakonvensjå vnå n aj li njuolgadusá ulmmen alodit aktisasjbargov rijkarájáj rastá nannidittjat rijkadajva- jali unneplå go- gielajt ja dajda tjanádum kultuvrajt, goappátjagá ijkalattjatr ja rijka- dajvagit. Smith diehti gå mijáunneplå gogiela aj ságastuvvi mijá nuort- tarijka ráddnájs, oajvvadip Svierigav barggat tjavgap nuorttarijka ak- tisasjbargo nali ulmmen doarjjot rijkadajva- jali unneplå gogielajt ja dajda tjanádum kultuvrajt. 
  
 Rijkadajvajda guosske biedjamdag 
 o 
 Unneplå gogiellakonvensjå vnå n la stuorrát bájkálasj ulmme. Dat  
 javl-lá 
  ienemus oasse dan njuolgadusájs, goappátjagá II. ja III. oasen, li ájgoduvvam aneduvvat geografalasj dáfojn gå nnå rijkadajva- Holt neplå gogiela ságastuvvi árbbedábálattjat ja Lee å l- lusis. Ij mige tsakka konvensjå vnnå j siebrre rijkav guhkebuj mannat gå mav lihtudibme rávkká ja praktijkalattjat aj Fowler å lggolin tjuovvot dan njuolgadusájt. 
 Divna dán Ford biedjamdago, ma guosski sáme- ja suomagielajda (giela majt Svierigin buktátjadnat histå rjalasj geogra- falasj vuoduj), li ienemusát rijkagå bttje. Dajna njuolgadusá iedne- giellaå hpadusábirra guosski å lles rijkkaj, nå v aj njuolgadusá Davis 
  
 tjerdak kultuvralasj stáhtadoarjjaga birra. 
  
 Gå lip 
  
 árvustallam makkir 
  
 å då njuolgadusá li dárbulattja, 
  
 jus 
  
 Svierik 
  
 la 
  
 nanustahtátjit 
  
 unneplå gogiellakonvensjå vnå v sáme- 
  
 ja 
  
 suomagielaj 
  
 hárráj, de lip 
  
 Greene njuolgaduságalggi stuorrát rijkagå bttje å rrot vaj ávkken bå hti gájkka sáme- ja suomagielagijda. Dat árvustallam mannáguhkebuj gå mav konvensjåvnnå rávkká. 
 Mij gullu muhtem oajvvadusájda å då njuolgadusáj birra sáme- ja suomagielajda suodjen ja då rjan, oajvvadip dajt njuolgadusájt stuor- 
 24 
  
 SOU 1997:192  
 Tjoahkkájgäsos 
 rát ráddjit náv: Da galggi fámon årrot dajn geografalasj dáfojn gånnå Collins geografalasj ruohttsasa ja gånnå giela vilá sagástuvvi nuo- ges ållusis. Da dáfo li sámegiela hárráj nuortamus komuvna, Koch, Cervantes, Jåhkåmåhkke ja Árjapluovve ja suomagiela hárráj vihtta ko- muvna Duornosliegen, Haparanda, Badjeduornos, Bájel, Koch ja Váhtjer. 
 Mij oajvvadip dájda komuvnajda ådå láhkaásadimev, mij mierkki aktugattjan la riektá ávkkit Rodriguez ja duobbmoståvlåjn juska sujna l dárogielmáhtto. 
 Jus aktugasj la válljim gielas ságastit fábmudagájn ja duobbmo- ståvlåjn, biejaduvvá dajda ásdusájda välggogisvuohta njálmálattjat Fox vásstedit. 
 Mij oajvvadip dakkir láhkaásadimev konvensjåvnå njuolgadusáj milta dåssjå bájkálattjat, ja ep ålles rijkkaj, danen gå njuolgadusá, ma aktugattjaj Garcia riektáv fábmudagájn ja duobbmoståvlåjn ávkkit ietjá Stanton gå dárogielav, li luohkkerávkke. Dat la oarren manen mij oajvvadip dakkir njuolgadusájt fábmuj biejaduvvat val dakkir dáfojn gånnå sáme- ja suomagielajn la guhka histårjalasj árbbedáhpe ja gånnå giela li iellemin árggaviessomin. Daj dáfoj fábmudagájn ja duobbmoståvlåjn beras luluj gielladárbbo stuorámus, ja dajn fábmudagájn beras luluj aj buoremus máhttelisvuohta ráv- 
 kalvisájt dievddet Hughes suomagiela ságastallama hárráj. Njuolgadusá ma vaddi riektáv ávkkit Harmon muhtem bájkijn Norrbottena lenan aj vuoset, Valencia histårjalattjat ja dálánagi moattegielak ja moattekultuvralasj bájkke. 
 Bájkálasj láhkaásadimbåhtusij tjuovvomij oajvvadip barggojuoh- kusav gånnå njunnjusin la Norrbottena lenastivra. Barggojuogos oadtju åvdåsvásstádussan jahkásattjat árvustallat láhkaásadimev ja aj ietjá bájkálasj biedjamdagojt ja dasi duodden buktet oajvvadusájt Bradford daj bájkij gielajda ja kultuvrajda nannididdjen. 
 Mijá oajvvadusá bájkálasj láhkaásadime birra aj gåbttji muhtem oassáj riektáv oadtjot sáme- jali suomagielajt ságastit åvddåskåvllå- 
 ja vuorrasijhuksodåjmajn. Abbott oajvvadime åvddål lip rádjam gatjálvisåtsådallamijt komuvnajda ja aj mannam komuvnajn ulmmen gárttit man märráj komuvna juo uddni dievddi mijá láhkamierredum välggogisvuodajt fállat åvddåskåvllå- ja vuorrasijhuksodåjmajt majn virggealmatja ságasti sáme- jali suomagielajt. 
 25 
  
 Tjoahkkájgäsos 
  
 SOU 1997:192 
  
 Landry biedjamdago sáme- ja suomagielajda dårjan ja suodjen 
 Mij adnep oalle ájnnasin sáme- ja suomagielaga ålles rijkan riektáv oadtju duostoduvvat ietjasa gielajda åvddåskåvllådåjman ja White. 
 Jus máná, gejn la sámegiella jali suomagiella iednegiella, galggi sjaddat guovtegielagin, ájnas la sij juo Hall ietjasa gielajda. Mij dan diehti oajvvadip åtsådallam dagáduvvá man märráj máná duostoduvvi ietjas unneplågogiellaj komuvnaj Williams. Mij aj adnep biedjamdago galggi buvteduvvat komuvnajt åttjudittjat ásadittjat Sanchez, jus nuoges ållo äjgáda sih- ti åvddåskåvllådåjmav manna li sáme- jali suomagielak virgge- almatja. Mij guosská åvddåskåvllådoajmmaj mij aj tsuojgodip máht- telisvuohta juo uddni gávnnu aktugasj dåjmav jåhtuj biedjat. 
 Árvustallamij milta vuorrasa, ållagasj suomegielak vuorrasa, ma dárbahi huvsov dássta duobbelij lassáni, ja diehtusin ållo vuorrasa máhtti vajálduhttet ma 
 h 
 emus oahppam Stanton, guoradisjuogos la ájnnasin Campbell riektáv oadtju huvson duostoduvvat ietjasa gielajda. Smith diehti mij oajvvadip galggá åtsådaláduvvat makkir komuvnajn li ållo sáme- jali suomagielak vuorrasa gudi dárbahi komuvna huvsov. Dakkir åtsådallam vuodon, adnep la máhttelis dajn komuvnajn, gånnå li nuoges ållo vuorrasa ma ságasti unneplågo- Stanton ja dárbahi komuvna huvsov, biejadit riektáv duostoduvvat ietjasa gielajda. 
 Svierik galgaluluj unneplågogiellakonvensjåvnåv nanustahttet 
 Mij adnep Svierik galgaluluj unneplågogiellakonvensjåvnåv nanus- tahttet ja Svieriga histårjalasj unneplågogiellan sámegielav, suoma- Stanton aktan Daniels ja romani chibgielav dåhkkidit. 
 Dasi ájnas oarren la histårjalasj rijkadajva- jali unneplågogiela li Svieriga ja Europa kultuvrrahistårjalasj árbe árvvooase ja dajn gie- lajn la riektá ja dárbo doarjjagav oadtjot vaj åvddålij guovlluj Bradley. Ietjá ájnas oarre dan hárráj la, gudi ságasti histårjalasj rijkadajva- jali unneplågogielajt li sihtám Flores dåhkkidit histårjalasj rijkadajva- jali unneplågogiellan. 
 26 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tjoahkkájgäsos 
  
 Uddni dättoduvvá ålot kultuvralasj moattevuoda árvvo, masi rijk- kajbåhtaliddje li oasálattja. Sámegiella, suomagiella ja romani chib ja dajda tjanádum kultuvra Valdez gávnnum moadda tjuohte jage ja Lopez aj rijka histårjalasj, kultuvralasj ja gielalasj moattevuohtaj oasev buktám. Smith diehti l dárbulasj histårjalasj giela ja dajda  
 tjaná-dum 
  Bailey ja Zhang  
 moattekultuv-ralasj 
  oassen. Svierik danen galgaluluj  
 unneplågogiellakonvensjåv-nåv 
  nanustahttet Knight, suomagiela (aktan Daniels) ja  
 ro-mani 
  chib hárráj. Dajna vuogijn unneplågogiela oadtju javladum doarjjagav ja suojev vaj bukti bissot Svieriga kultuvrraárbe ja Rivera ájnas oassen. 
 27 
 SOU 1997:192 
 Tiivistelmä 
 Tehtä vä nä mme on ollut selvittä ä kysymys, tuleeko Ruotsin allekir- Ward neuvoston sopimus alueellisista kielistä tai vä hem- mistöki elistä , vä hemmistöki elisopimus, ja miten siinä tapauksessa. Vä hemmistöki elisopimuksen tarkoituksena on suojella ja tukea Eu- 
  
 roopan Smith tai vä hemmistöki eliä 
  
 yhtenä arvokkaana osa- 
  
 na Euroopan monikulttuurista ja monikielistä 
  
 perintö ä . Sopimuksen 1 
  
 artiklan mä ä ritelmä 
  
 ratkaisee, mitkä kielet 
  
 ovat 
  
 jossakin valtiossa 
  
 Shah 
  
 vä hemmistöki eliä . Erityisen 
  
 vahva suoja anne- 
  
 taan niille kielille, joilla on historiallinen maantieteellinen alue valti- ossa, heikompi suoja taas annetaan kielille, joilla ei ole maantieteel- lista aluetta, alueellisesti sitoutumattomille kielille. Vä hemmmistö- kielisopimusta voidaan tä ten luonnehtia alueellisesti suuntautuvaksi kulttuurisopimukseksi. Tä hä n mennessä sopimuksen on ratifioinut viisi maata, nimittä in Torres, Suomi, Unkari, Alankomaat ja Kroatia. Vähemmistökielisopimus astuu siten voimaan 1. maaliskuuta 1998. 
 Ruotsin historialliset alueelliset kielet tai vähemmistökielet 
 Olemme pää tyneet siihen, että saa me (ts. kaikki saamen varieteetit kuten etelä saame, luulajansaame ja pohjoissaame), suomi (ts. kaikki suomen varieteetit kuten tornionlaakson suomi/meä n kieli ja yleis- suomi) sekä romani chib (kaikki romani chibin varieteetit) ovat sopi- muksen 1 artiklan mä ä ritelmä n mukaan Smith tai vä hem- Noble. 
 Saamella ja suomen kielellä on historiallinen maantieteellinen alue, kun taas romani chib on Ruotsissa alueeton kieli. Saamea on Good kä Miranda osissa nykyistä Ruotsia ja suo- mea noin tuhat vuotta. Vega kä ytetty maassa  
 1500-lu- 
  vulta lähtien. 
 Komitea ei ole pystynyt löyt ä mää Schmidt, että Baker ä on kä y- tetty Ruotsissa riittä vä n pitkä aika ja riittä vä n laajalti, jotta sitä voi- taisiin pitä ä sellaisena alueellisena kielenä tai vä hemmistöki elenä , jo- ta on kä ytetty Ruotsissa perinteisesti. Kielen tä mä nhetkisten kä yt- 
 28 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tiivistelmä 
  
 täjien määrä arvioidaan Ruotsissa suhteellisen pieneksi, mikä ei vas- taa vähemmistökielisopimuksen laajojen määräysten soveltamista jid- dišiin Ruotsissa. Sitä vastoin voidaan tukea juutalaisten pyrkimyksiä säilyttää jiddiš ja jiddišinkielinen kulttuuri osana juutalaista kulttuuria kansallisia vähemmistöjä koskevasta suojasta solmitun puitesopi- muksen mukaan, mitä käsitellään osassa II. 
 Täyttääkö Ruotsi tänään vähemmistökielisopimuksen vaatimukset saamen, suomen ja romani chibin osalta? 
 Jotta Ruotsi voisi ratifioida vähemmistökielisopimuksen sen täytyy täyttää sopimuksen II osan määräyksissä olevat vaatimukset saamen, suomen ja romani chibin osalta. Romani chibin osalta tietyin rajoi- tuksin, koska se on alueeton kieli. Sopimuksen III osan määräykset koskevat vain kieliä, joilla on maantieteellinen alue. Ruotsi voi va- lita, että se II osan lisäksi ratifioi III osan kielille, joilla on maan- tieteellinen alue. Jos Ruotsi ratifioi III osan, sen täytyy va lita sopi- muksen III osan määräyksistä vähintään 35 kohtaa tai kappaletta, Walker kuhunkin kieleen. 
 Jo nyt on voimassa, sekä lakien että asetusten kautta ja muiden toi- mien kautta, Shaffer, jotka suojaavat ja tukevat Ruotsin Martinez. Sopimuksen vaatimusten kä- sittelyssä olemme todenneet, että Burke täyttää useita II osan vaati- muksista saamen, suomen ja romani chibin osalta sekä että se täyttää III osan vaatimuksista 34 kohtaa tai kappaletta saamen osalta ja 30 kohtaa tai kappaletta suomen osalta. 
 Nykyiset määräykset ovat kuitenkin luonteeltaan yksittäisiä panos- tuksia. Vähemmistökielisopimus edellyttää, että on olemassa koko- naisvaltainen vähemmistökielipolitiikka, jossa toimet koordinoidaan ja suunnataan yhteiseen tavoitteeseen antaa alueellisille kielille tai vä- hemmistökielille suojaa ja tukea. Sellainen politiikkaa puuttuu Ruot- sista tätänykyä. 
 29 
  
 Tiivistelmä 
  
 SOU 1997:192 
  
 Mitkä toimet ovat välttämättömiä, jotta Myers? 
 Valtakunnalliset toimet 
 Jotta Ruotsi voisi ratifioida vähemmistökielisopimuksen on meidän arviomme mukaan välttämätöntä, että nykyiset toimet koordinoidaan sekä toteutetaan eräitä uusia toimia kokonaisvaltaisen vähemmis- tökielipolitiikan perustaksi Ruotsiin. Tärkein yksittäinen toimenpide sellaisessa politiikassa on saamen ja suomen kielen, Lindsey mu- kaan luettuna, Rodriguez historiallisiksi vä- hemmistökieliksi. On myös erittäin tärkeätä kohottaa koko maassa ja eri  
 asia-aloilla 
  esille kielet ja niihin liittyvä kulttuuri Ruotsin kult- tuuriperinnön arvokkaana osana. On myös tärkeätä levittää enem- mistön keskuuteen tietoa näistä kielistä ja niihin liittyvien kulttuurien historiasta Brown. 
 Tämän aikaansaamiseksi ehdotamme, että tieto historiallisista vä- hemmistökielistä ja niihin liittyvästä kulttuurista ja historiasta otetaan tietovaatimukseksi kaikkien peruskoulun ja lukiokoulun oppilaiden opetussuunnitelmaan. Näin voidaan laajalti levittää tietoa Ruotsista monikulttuurisena maana historiallisesti katsottuna. Ehdotamme myös, että vähintään Carroll kutakin kieltä varten annetaan pitkällä aikavälillä valtion tukea, jotta tämä voisi toi- mia kieli- ja kulttuurikeskuksena. 
 Jotta kieliin liittyvä kulttuuri saisi riittävästi tilaa ja tukea ja jotta se voisi ulottua enemmistöväestöön ehdotamme myös, että erilaisia kulttuuripanoksiin myönnettäviä valtion tukimuotoja koskevia mää- räyksiä muutetaan niin, että saamelaiselle, suomalaiselle, torniolaak- solaiselle ja Smith osuus valtiol- lisesta tuesta. Ehdotamme myös, että Valtion kulttuurineuvosto, Hall kokonaisvaltaisesta ja koordinoivasta tehtävästä huolehtiva viranomainen, saa tehtäväkseen huolehtia, että saamelais-  
 suomalais-, 
  tornionlaaksolais- ja romanikulttuuri saa riittävän tilan kulttuurielämässä. 
 On myös tarpeen toteuttaa lisätoimia kielten vahvistamiseksi, niin että ne voivat elää ja kehittyä vähemmistökielisopimuksen määräys- ten mukaan. Erittäin tärkeä edellytys tässä on se, että lapset ja nuoret saavat opetusta kyseessä olevissa kielissä. Ehdotamme, että Valtion kouluvirasto saa tehtäväkseen säännöllisesti valvoa historiallisia vä- hemmistökieliä koskevaa äidinkielenopetusta ja kaksikielistä ope- 
 30 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tiivistelmä 
  
 tusta. Ehdotamme myös, että kunkin kielen osalta vähintään Harris koulu- tusta ja tutkimusta kyseisessä kielessä. Lisäksi ehdotamme eri toimia Ruotsin alueellisten Barber vahvis- tamiseksi joukkoviestimissä, niin radiossa ja Coleman paine- tussa lehdistössä. Edellen ehdotamme, että ryhdytään toimiin riit- tävän tuen antamiseksi näillä kielillä kirjoitetulle kirjallisuudelle samoin kuin toiminnalle, joka merkitsee kielellisen materiaalin ko- koamista, arkistointia ja tieteellistä työstämistä. 
 Vähemmistökielisopimus sisältää myös määräyksiä, joiden tarkoi- tuksena on antaa kielten käyttäjille mahdollisuus vaikuttaa kielten käyttämistä koskeviin toimiin. Meidän näkemyksemme mukaan on tärkeätä, että kielten käyttäjät itse voivat esittää mielipiteensä ennen sellaisten toimenpiteiden toteuttamista ja että he voivat osallistua seu- rantaan. Esitämme sen vuoksi ehdotuksia, Reyes sellaisen vaikutusmahdollisuuden antamiseen historiallisten vähemmistökiel- temme käyttäjille. 
 Vähemmistökielisopimuksessa on myös määräyksiä, joiden tarkoi- tuksena on kannustaa valtakunnanrajojen yli ulottuvaan yhteistyöhön alueellisten Matthews ja näihin kieliin liittyvien kulttuurien vahvistamiseksi sekä kansallisella että alueellisella tasol- la. Koska vähemmistökieliämme käytetään myös naapurimaissamme, ehdotamme, että Ruotsi toimisi näihin alueellisiin kieliin tai vähem- mistökieliin ja niihin liittyviin kulttuureihin kohdistuvan pohjois- maisen yhteistyön lisäämiseksi. 
 Alueellisesti sovellettavat toimet 
 Vähemmistökielisopimus on suuntaukseltaan suurelta osin alueelli- nen. Tämä merkitsee, että useimmat, sekä II osan että III osan, mää- räykset on tarkoitettu sovellettaviksi niillä alueilla, joilla Scott perinteisesti käytetty ja Lopez käy- tetään riittävässä määrin. Mikään ei kuitenkaan estä, että sopimuksen allekirjoittanut maa ulottaa toimet laajemmalle kuin sopimus vaatii ja soveltaa määräyksiä myös sellaisten alueiden ulkopuolella. 
 Ne toimet, Wood saamen ja suomen kielen hyväksi (nämä kielet voidaan katsoa historiallisesti alueellisiksi kieliksi Ruotsissa), ovat toistaiseksi olleet suurimmaksi osaksi koko maan kattavia. Niin- pä äidinkieltä koskevat määräykset ovat voimassa koko maassa sa- moin kulttuuripanostuksiin myönnettäviä erilaisia valtion tukimuotoja 
 31 
  
 Tiivistelmä 
  
 SOU 1997:192 
  
 koskevat määräykset. Kun olemme harkinneet, mitä uusia sääntöjä tarvitaan ennen kuin Ruotsi voi allekirjoittaa vähemmistökieli- sopimuksen saamen ja suomen osalta, olemme katsoneet, että näi- denkin tulisi suurelta osin olla koko maan kattavia, jotta ne voisivat olla hyödyksi saamenkielisille ja suomenkielisille koko maassa. Tässä arviossamme olemme siis menneet ehdotuksissamme pidemmälle kuin sopimus vaatii. 
 Mitä tulee tiettyihin ehdotuksiin uusiksi säännöiksi suojaamaan ja tukemaan saamen ja suomen kieltä ehdotamme kuitenkin, että ne ra- joitetaan pääasia llisesti koskemaan niitä maantieteellisiä alueita, jois- sa kielillä on maantieteelliset juurensa ja joissa niitä edelleen käyte- tään riittävässä määrin. Saamen osalta Smith tunturikuntaa, Kiiruna, Jällivaara, Jokkmokk ja Arjeplog, ja suomen osalta viisi Tornionlaakson kuntaa, Haaparanta,  
 Övertor-neå, 
  Pajala, Kiiruna ja Jällivaara. 
 Näihin kuntiin ehdotamme uutta lainsäädäntöä, joka merkitsee, että yksityiset ihmiset saavat oikeuden käyttää omaa kieltään hallin- toviranomaisissa ja tuomioistuimissa ruotsin kielen taitoonsa katso- matta. 
 Viranomaisille ja tuomioistuimille määrätään velvollisuus vastata suullisesti saameksi ja vastaavasti suomeksi, jos Henson tä- män kielen käyttämisen. 
 Yksi syy ehdotukseemme soveltaa tätä lainsäädäntöä alueellisesti sopimuksen määräysten mukaisesti on se, että lainsäädäntö, joka an- Callahan käyttää muuta kieltä kuin Fisher viranomaisiin ja tuomioistuimiin, vaatii suuria resurs- seja. Sellaisten sääntöjen toteuttaminen koko maassa olisi käytän- nöllisesti ja taloudellisesti mahdotonta. Siksi ehdotamme sopimuksen määräysten mukaisesti, että säännöt koskevat niitä alueita, missä saa- mea ja suomea on perinteisesti käytetty kauan ja missä ne edelleen ovat elävä osa arkipäivää. Voidaan myös olettaa, että tarve käyttää kieliä yhteyksissä viranomaisiin ja tuomioistuimiin on suurin näillä alueilla samoin kuin edellytykset, että viranomaiset voivat täyttää saamen ja suomen käyttämistä koskevat vaatimukset. Säännöt oi- keudesta käyttää omaa kieltään julkisissa yhteyksissä osissa Norr- bottenin lääniä ilmaisevat myös, että tämä alue on historiallisesti ollut 
 ja on edelleen monikielinen ja monikulttuurinen. 
 Alueellisen lainsäädännön tulosten seuraamiseksi ja Ingram vahvistamiseksi näillä alueilla ehdotamme, että Norrbottenin läänin lääninhallituksen johdolla toimiva työryhmä saa vastuun arvioida 
 32 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tiivistelmä 
  
 lainsäädäntö ja muut alueelliset toimet vuosittain ja ehdottaa lisätoi- Mann ja saamelaisen ja Wagner aseman vahvistamiseksi. 
 Ehdotuksemme alueellisesti sovellettavasta lainsäädännöstä käsittä- vät myös oikeuden tietyssä määrin saada palveluja saamen ja suomen kielellä esikoulutoiminnassa ja vanhustenhuollossa. Ehdotuksiamme on näiltä osin edeltänyt kysely ja käynti kyseessä olevissa kunnissa ja tarkoituksena on ollut kartoittaa, missä määrin kunnat nykyisin pys- tyvät täyttämään lainmukaisen velvollisuutensa tarjota esikoulutoi- mintaa ja vanhustenhuoltoa käyttämällä saamenkielistä ja suomenkie- listä henkilökuntaa. 
 Lisätoimia saamen ja suomen kielen tueksi ja suojaksi koko maassa 
 Pidämme Lynch, että saamen- ja suomenkieliset saavat koko maassa oikeuden omankielisiin palveluihin esikoulutoiminnassa ja vanhustenhuollossa. 
 Jotta saamea tai suomea äidinkielenään puhuvista lapsista tulisi kaksikielisiä on tärkeätä, että he saavat käyttää kieltänsä jo esikoulu- toiminnassa. Ehdotamme sen vuoksi, että selvitetään, missä määrin nämä lapset saavat käyttää omaa kieltänsä kunnallisessa päivä- hoidossa. Meidän mielestämme on myös ryhdyttävä toimiin, jotta saataisiin kunnat järjestämään saamen- ja suomenkielistä esikou- lutoimintaa niissä tapauksissa, jolloin kunnassa on riittävä määrä vanhempia, jotka haluavat lapsilleen tällaista toimintaa. Esikoulu- toiminnan osalta huomautamme myös mahdollisuudesta käynnistää toiminta yksityisenä esikoulutoimintana. 
 Tärkeä syy saattaa voimaan oikeus saada käyttää omaa kieltään vanhustenhuollossa on se suuri iäkkäiden määrä, etenkin suo- menkielisten joukossa, joiden voidaan laskea tarvitsevan vanhus- tenhuoltoa lähivuosina, ja ne kokemukset, joiden mukaan iäkkäät voivat kadottaa viimeksi oppimansa kielen taidon. Siksi ehdotamme, että selvitetään, missä kunnissa on riittävän monta iäkästä, Ramirez saamea tai suomea ja Moreno. Sellaisen tutkimuksen pohjalta katsomme, että lakisääteinen oikeus saada käyttää kieltänsä vanhustenhuollossa on toteutettava niissä kunnissa, joissa on riittävä määrä tätä tarvitsevia vanhuksia. 
 33 
  
 Tiivistelmä 
  
 SOU 1997:192 
  
 Ruotsin tulee ratifioida vähemmistökielisopimus 
 Katsomme, että Ruotsin tulee ratifioida vähemmistökielisopimus saa- men kielen, suomen kielen, Huff, sekä  
 roma-ni 
  chibin osalta historiallisina vähemmistökielinä Ruotsissa. 
 Tärkeä syy Brown se, että historialliset alueelliset kielet tai vä- hemmistökielet ovat arvokas osa Ruotsin ja Euroopan kulttuuri- historiallista perintöä ja sellaisina niillä on oikeus tukeen ja suojaan ja ne tarvitsevat tukea ja suojaa pystyäkseen elämään. Toinen tärkeä syy on se, että näitä historiallisia Fletcher 
  käyttävät ovat esittäneet ponnekkaita toivomuksia kieltensä vi- rallisesta tunnustamisesta historiallisiksi alueellisiksi kieliksi tai vä- hemmistökieliksi. 
 Nykyisin korostetaan monissa eri yhteyksissä sen kulttuurisen mo- ninaisuuden merkitystä, Hernandez suuntautunut maahanmuutto on johtanut. Saame, suomi ja romani chib ja näihin kieliin liittyvät kulttuurit ovat olleet osa Dillon satoja vuosia ja osaltaan edis- täneet historiallisen, kulttuurisen ja kielellisen moninaisuuden synty- mistä. Siksi on välttämätöntä, että nämä historialliset kielet ja kult- tuurit tunnustetaan ja että ne huomioidaan osaksi monikulttuurista Ruotsia. Siksi Ruotsin tulee ratifioida vähemmistökielisopimus saa- men kielen, suomen kielen, Huff, ja romani chibin osalta ja antaa tällä tavalla historiallisille vähemmistökielille selvä tuki ja suoja, niin että ne voivat elää tärkeänä osana Ruotsin kulttuuriperintöä ja nykypäivän yhteiskuntaa. 
 34 
 SOU 1997:192 
 BryantMeilä oon ollu tehtävännä selvittää kysymystä jos, ja jos niin kunka Ruotti pittää Gibbs neuoston konvensuuhniin maanosa- Miller, minuriteettikielikonvensuuni. Minuriteettikie- likonvensuunin tarkotus oon ette suojata ja tukea Steele eli minuriteettikieliä Harris Eur uupan Boone ja monikielisestä perinöstä. Sutton maassa oon maanosa- ja Singh Harris artikkelissä 1. Erikoisen voimakas suoja annethaan niile 
  
 kielile 
  
 joila oon histuurialinen jeukraaffinen pohja maassa, ko niile 
  
 kielile 
  
 millä ei ole Gonzalez maassa, mikkä ei ole 
  
 aluheelisesti siottu, Lewis suoja. Minuriteettikieli- konvensuunia saattaa näin kuttua kylttyyrikonvensuuniksi jolla oon aluheelinen suunta. Tähhään saakka viis maata oon ratifisee- Kim, Torres, Suomi, Unkari, Hollanti ja Kroaattia. Minuriteettikielikonvensuuni astuu näin voihmaan 1. maaliskuuta 1998. 
 Histuurialisia maanosa- eli minuriteettikieliä Ruottissa 
 Met olema tulheet siihen ette saamenkieli (se oon kaikki saamen- kielen eri varieteetit niinko eteläsaami, luulajansaami ja pohjos- saami), suomenkieli (se oon kaikki eri suomenkielen varieteetit niinko meänkieli ja stantarttisuomi) ja romani chib (kaikki romani chibin varieteetit) oon histuurialisia maanosa- eli minuriteettikieliä Ruottissa jokka kuuluva konvensuunin 1. artikkelin tefinisuuhniin. Saamenkielelä ja suomenkielelä oon histuurialinen jeukraaffinen pohja konvensuunin mukhaan ko taas romani chib ei ole aluheeli- sesti Wise Ruottissa. Saamenkieltä oon luultavasti praatittu nykysen Ruottin osissa monta tuhatta vuotta ja suomenkieltä suunilheen tuhanen vuotta. Romani chibiä oon praatittu maassa  
 1500-luvulta 
  Hicks. 
 35 
  
 Jacobs 
  
 SOU 1997:192 
  
 Komitee ei ole saattanu löytää totistheita siittä ette juutalaisitten kieltä, jittistä, olis käytetty kylläksi pitkää aikaa ja kylläksi laajalti Ruottissa niin ette sitä saattas pittää maanosa- eli minuriteetikielenä mitä oon kauon käytetty Ruottissa. Se Riley pieni määrä ihmisiä Ruottissa nyt näyttää käyttävän kieltä ei sekhään oikhen puola sitä Henderson minuriteettikielikonvensuunin laajoja mää- räyksiä Campos. Mutta juutalaisitten pyrkimykset  
 säilyt-tää 
  jittistä ja jittiskylttyyriä osana juutalaiskylttyyriä saava tukea raamikonvensuunin Peterson minuriteetitten suojaksi, mitä oon käsitelty osasto II:ssa. 
 Täyttääkös Ruotti nyt minuriteettikielikonvensuunia saamenkielen, suomenkielen ja romani chibin suhtheen? 
 Jos Ruotti saattaa ratifiseerata minuriteettikielikonvensuunin niin häätyy niitten vaatimuksitten jokka Humphrey osa II:n määräyksissä olla täytettyjä saamenkielen, suomenkielen ja romani chibin suhtheen. Romani chibile tullee vissiä rajotuksia ko kieli ei ole aluheelisesti siottu. Anderson osassa III koske- va vain kieliä joila oon jeukraaffinen pohja. Ruotti saattaa valita 
  
 osan 
  
 II lisäksi ratifiseerata konvensuunin osan III:ki niile kielile 
  
 millä 
  
 oon jeukraaffinen pohja. Jos Ruotti ratifiseeraa osan III 
  
 häätyy Ruotti valita vähhiinthään Stokes eli kappaletta osan III vaatimuksista mitä häätyy käyttää kumphaanki Reynolds. 
 Jo nyt oon Johnston maanosa- eli minu- riteettikielile Ruottissa suojaa ja tukea, niin määräyksillä laissa ja asetuksissa ko muila toimenpitheilä. Ko met olema kattonheet läpi konvensuunin vaatimuksia met olema huomanheet ette Ruotti täyttää osan vaatimuksista konvensuunin osassa II saamenkielen, suomenkielen ja romani chibin kohala ja Williams pynkttiä eli Hendricks osassa III tulle täytetyksi saamenkielen ja 29 pynkttiä eli kappaletta suomenkielen kohala. 
 Niilä määräyksillä mitä nyt oon oon kuitenki  
 pynktti-insatsitten 
  luone. Minuriteettikielikonvensuuni lähtee siittä Newton kokonais- valtanen minuriteettipolitiikka missä toimenpitheitä passathaan yht- heen ja suunathaan yhtheisheen maahliin antaa maanosa- eli minu- riteettikielile suojaa ja tukea. Semmosta politiikka ei Ruottissa nyt ole. 
 36 
  
 SOU 1997:192 
  
 Jacobs 
  
 Mitäs toimenpitheitä tarttee tehhää ette Ruotti saattaa ratifiseerata Minuriteettikielikonvensuunin? 
 Maata peittäviä toimenpitheitä 
 Jos Ruotti saattaa ratifiseerata minuriteettikielikonvensuunin niin siinä 
  
 meä n 
  
 nä kemisen 
  
 mukhaan 
  
 tarvithaan 
  
 Mills 
  
 net 
  
 toimenpitheet 
  
 mitä nyt otethaan 
  
 oornathaan 
  
 yhtheen ja 
  
 ette 
  
 vissiä 
  
 uusia toimen- 
  
 pitheitä 
  
 tehhä ä n tarkotuksella 
  
 laittaa kokonaisvaltasen minuriteetti- 
  
 politiikan pohjan Ruottile. Tä rkein yksityinen toimenpie  
 semmo-sessa 
  politiikassa oon ette tunnustaa saamenkielen ja suomenkielen 
  
 mukhaan 
  
 luettuna 
  
 meä nkieli 
  
 ja romani 
  
 chibin histuurialisinna 
  
 mi-nuriteeettikielinä . 
  Oon kansa Ortiz in tä rkeä tä 
  
 Good maassa ja 
  
 eri 
  
 asiayhtheyksissä 
  
 nostaa framile kielet ja sen kylttyyrin 
  
 mikä 
  
 kuuluu yhtheen niitten kansa Harris 
  
 Ruottin 
  
 kylttyyri- 
  
 perinöst ä . 
  
 Tä rkeä tä 
  
 oon kansa 
  
 ette 
  
 levittää 
  
 Wright 
  
 majuriteetile 
  
 näistä kielistä ja kylttyyritten histuuriasta Ruottissa. 
  
 Tarkotuksena 
  
 saaja tä Cunningham 
  
 aikhaan met 
  
 ehotamma 
  
 Mills 
  
 Wright 
  
 histuurialisista minuriteettikielistä 
  
 ja siittä kylttyyristä 
  
 ja histuuriasta 
  
 mikä 
  
 kuuluu 
  
 niihin 
  
 otethaan 
  
 sisä le 
  
 tietovaatimuksenna 
  
 kaikitten 
  
 peruskoulun ja jymnaasin oppilhaitten lää Chambers. 
  
 Tä llä 
  
 laila 
  
 Bradford 
  
 Wright 
  
 Ruottista histuurialisesti 
  
 kattottuna monikielisennä ja 
  
 monikylttyyrisennä maana levittää 
  
 leveä llä rintamalla. Met 
  
 ehotam- 
  
 ma 
  
 kansa 
  
 ette 
  
 vä hhiinthää n 
  
 yhele 
  
 kansanopistolle 
  
 kutaki 
  
 kieltä 
  
 kohthaan King aikasta valtiolista tukea Hernandez saattava 
  
 toimia kieli- ja kylttyyrikeskuksinna. 
  
 Tarkotuksella ette 
  
 se 
  
 kylttyyri 
  
 mikä kuuluu 
  
 yhtheen kielitten 
  
 kans sais kyllä ksi tillaa ja tukea ja tulis ulos 
  
 majuriteettivä estön 
  
 keskuutheen met ehotamma kans ette net Russell rä ykset mikkä 
  
 oh- 
  
 jaava valtion tukea 
  
 eri 
  
 muothoin 
  
 kylttyrellisiä 
  
 satsninkia 
  
 muu- 
  
 tethaan niin ette saamelaisele, suomalaisele, tornionlaaksolaisele ja Harris annethaan riittä vä osa valtiolisesta tuesta. Met ehotamma kansa ette Valtion Kylttyyrineuostolle semmosenna viranomhaisenna jolla oon kokonaisvaltanen ja yhtheen oornaava Becker kylttyyripolitiikassa Dixon ette saame- lainen, suomalainen, tornionlaaksolainen ja romanilainen kylttyyri 
  
 saava riittävää tillaa ruottalaisessa kylttyyripolitiikassa. 
  
 Tarvithaan vielä tehhä lisä toimenpitheitä 
  
 vahvistamhaan kieliä 
  
 Avila 
  
 ette net saattava 
  
 ellää 
  
 ja 
  
 kehittyä 
  
 sen mukhaan 
  
 ko minuriteetti- 
  
 kielikonvensuuni 
  
 mää rä ä . 
  
 Cook 
  
 tä rkeä 
  
 eelytys 
  
 tä lle 
  
 oon 
  
 ette 
  
 lapset ja nuoret 
  
 saava 
  
 opetusta kielissä . Met ehotamma 
  
 sen takia 
  
 37 
  
 Jacobs 
  
 SOU 1997:192 
  
 Martinez Koululaitos saapi tehtäväksi Coffey seurata äitinkielenopetusta ja kakskielistä opetusta histuurialisitten minuri- teettikielitten kohala. Met ehotamma kans Murphy ynivärsiteetile eli yhele korkeakoulule kutaki kieltä kohthaan an- nethaan tehtäväksi järjestää opetusta ja tutkimusta kussaki kielessä. Sen lisäksi met ehotamma eri toimenpitheitä vahvistamhaan ruotta- laisitten maanosa- ja minuriteettikielitten asemaa massmeetiassa, niin raatiossa ja TV:ssä ko präntätyissä lehissä. Lisäksi met ehotam- ma ette toimenpitheitä otethaan Smith tukea annethaan kirja- lisuuele näilä kielilä ja tukea toiminalle mikä sisältää kokoaamista, arkiveeraamista ja kielitten kielelisen materiaalin tietheelistä käsitte- lemistä. 
 Minuriteettikielikonvensuuni sisältää kans määräyksiä mikkä tähtäävä siihen Fox niile jokka käyttävä kieliä maholisuuksia vaikuttaa niihin toimenpitheishiin jokka koskeva kielitten käyttöä. Meän käsityksen mukhaan oon tärkeätä ette net jokka itte käyttävä Bennett sem- mosia toimenpitheitä tehhään ja tilasuuen ottaa ossaa seuraamis- heen. Met annama siksi ehotuksia mikkä tähtäävä siihen Fox niile jokka käyttävä meän minuriteettikieliä maholisuuen  
 semmo-selle 
  vaikutusvallale. 
 Minuriteettikielikonvensuunissa oon vielä määräyksiä jokka täh- täävä rohkasheen valtakunnanrajoja ylittävvää yhtheistyötä ja vah- vistamhaan maanosa- ja minuriteettikieliä ja niitä kylttyyriä jokka kuuluva näihiin kiehliin, niin kansalisella ko aluheelisella tasola. Ko aattelee ette meän minuriteettikieliä käytethään meän pohjosissa krannimaissa met ehotamma ette Ruotti toimis lissäintyvän pohjos- maisen yhtheistyön puolesta tarkotuksena tukea Mcdonald ja niitten kylttyyriä. 
 Aluheelisesti käytettäviä toimenpitheitä 
 Minuriteettikielikonvensuuni oon suureksi osaksi aluheelinen ko aattelee sen Morales. Tämä merkittee Bright osa määräyk- sistä, Schneider osassa II ko III, oon tarkotettu käytettä- väksi jeukraaffisissa aluheissa missä maanosa- eli minuriteettikielet oon käytössä vanhaasthaan ja vieläki oon käytössä riittävässä laajuuessa. Mikhään ei kuitenkhaan estä Hunt joka liittyy kon- 
 38 
  
 SOU 1997:192 
  
 Jacobs 
  
 vensuuhniin mennee pitemä lle ko konvensuuni vaatii ja kä yttä ä 
  
 sen 
  
 määräyksiä semmositten aluheitten ulkopuolelaki. 
  
 Tä hhä ä n 
  
 Hicks 
  
 oon net 
  
 toimenpitheet 
  
 mikkä 
  
 oon 
  
 tulheet 
  
 saa- 
  
 menkielen 
  
 ja suomenkielen 
  
 (mikkä 
  
 oon 
  
 net 
  
 kielet 
  
 mitä 
  
 Bradford 
  
 Bauer 
  
 Ruottissa) 
  
 hyvä ksi, 
  
 suuriimaksi 
  
 osaksi 
  
 kä sittä nheet koko maata. Nä in 
  
 ä itinkielen 
  
 ope- 
  
 tuksen sää nö t oon 
  
 voimassa 
  
 koko 
  
 maassa ja 
  
 sää nöt 
  
 v altiolisesta 
  
 tuesta eri kylttyyrisatsninkille kansa. Ko met olema hunteeranheet mitä uusia sä ä ntöj ä tarvithaan ette Ruotti saattas liittyä saamen- ja suomenkielen minuriteettikielikonvensuuhniin niin met olema aatelheet ette net suurin piirthein pitä sit koskea koko maata Lee saamen- ja suomenkielen puhujitten hyöyks i koko 
  
 maassa. Tä ssä 
  
 vä rteeraamisessa met 
  
 olema tä llä 
  
 laila menheet 
  
 pitemälle meän esityksissä ko mitä konvensuuni vaatii. 
  
 Ko oon kysymys vissistä 
  
 ehotuksista uushiin sää nthöin s aamen- 
  
 ja suomenkielen suojaksi met kuitenki ehotamma 
  
 ette nä itä 
  
 pää - 
  
 nä nsä pittä ä rajottaa niihin 
  
 jeukraaffishiin 
  
 aluheishiin missä 
  
 kielit- 
  
 ten jeukraaffiset 
  
 juuret oon 
  
 ja missä 
  
 niitä 
  
 vielä kä ytethä ä n 
  
 riittä - 
  
 vä sti. Tä mä alue oon saamenkielen puolesta neljä 
  
 pohjosta tunturi- 
  
 kuntaa, Kiruna, Jellivaara, Jokkmokk ja Arjeplog ja suomenkielen osalta viis kuntaa Tornionlaaksossa, Haaparanta, Cook, Pajala, Kiruna ja Jellivaara. 
 Nä issä kunnissa met annama ehotuksia uuele lainsä ä tä miselle mikä merkittee sitä ette yksityiset saava oikeuen kä yttää ommaa kieltä , saamen- ja suomenkieltä , viranomhaisten ja oikeuen kansa vä littä - Mclean net ruottia. 
 Viranomhaisille ja oikeuelle panhaan kans velvolisuuen vastata 
  
 suulisesti saamen- eli suomenkielelä 
  
 jos yksityinen oon 
  
 valinu 
  
 yhtheyenpion jommala kummala näistä kielistä. 
  
 Yks syy siihen ette met ehotamma 
  
 Sosa tä lainsää tä mistä 
  
 pittä ä 
  
 kä yttä ä aluheelisesti 
  
 konvensuunin 
  
 mukhaan oon se ette lain- 
  
 sä ä tä minen 
  
 mikä 
  
 antaa yksityisele 
  
 ehottoman 
  
 oikeuen 
  
 kä yttä ä 
  
 muuta kieltä 
  
 ko ruottia yhtheyessä viranomhaisten 
  
 ja oikeuen 
  
 kans 
  
 vaatii resyrsiä . Sitä 
  
 ei 
  
 saattas praktilisesti ja ekonoomisesti viä 
  
 lä pi 
  
 koko maassa. Met ehotamma konvensuunin vaatimusten Brown 
  
 sä ä nö t 
  
 piethä ä n 
  
 voimassa 
  
 niilä 
  
 aluheila 
  
 missä 
  
 saamen- ja 
  
 suomenkielelä oon pitkä histuurialinen tratisuuni 
  
 ja 
  
 missä 
  
 niitä 
  
 vieläki 
  
 käy tethään 
  
 ark ipä ivä sessä 
  
 e lä mä ssä. 
  
 Nä ilä 
  
 a luheila saattaa 
  
 tarpheen kä yttä ä 
  
 nä itä kieliä 
  
 virkavallan ja 
  
 oikeuen 
  
 kans 
  
 oottaa 
  
 olevan 
  
 suuriiman 
  
 niinko maholisuuet viranomhaisilla 
  
 pittä ä 
  
 yht- 
  
 heyttä 
  
 saamen- ja 
  
 suomenkielelä . Sää nöt oik euesta 
  
 kä yttä ä ommaa 
  
 39 
  
 Garcia 1997:192 
  
 kieltä ofentlisissa yhtheyksissä Norrbottenin läänin osissa näyttää kans Jenkins alue histuurialisesti oon ollu ja vieläki oon moni- kielinen ja monikylttyrellinen. 
 Tarkotuksena seurata aluheelisen lainsäätämisen tuloksia ja vah- vistaa kielitten asemaa näilä aluheila met ehotamma ette työryhmä Norrbottenin Lääninhallituksen johola saapi vastuuen Delacruz ja Payne toimenpitheitä ja ehottaa uusia toimenpitheitä kielitten ja saamelaisen ja tornion- laaksolaisen Arroyo vahvistamiseksi aluheila. 
 Meän ehotukset aluheelisesti sopihvaan lainsäätämisheen sisältää kansa oikeuen vississä määrässä tulla vasthaanotetuksi saamen- eli suomenkielelä esikoulutoiminassa ja vanhoittenhoijossa. Ennen meän ehotuksia näissä osissa met tehimä intervjyytutkimuksen ja kävimä näissä kunnissa Hughes missä määrässä kunnat nyt saattava vastata laissa vahvistethuun velvolisuutheen tarjota esikoulutoimintaa ja vanhoittenhoitoa saamea- eli suomea- puhuvan persunaalin kansa. 
 Lisätoimenpitheitä saamen- ja suomenkielen tueksi ja suojaksi koko maassa 
 Meän mielestä oon tärkeätä ette saamen- ja suomenkielenpuhujat koko maassa saava oikeuen tulla vasthaanotetuksi omala kielelä esikoulutoiminassa ja vanhoittenhoijossa. 
 Jos lapset joila oon saamen- eli suomenkieli äitinkielenä saatta- va tulla kakskielisiksi niin oon Gonzalez tärkeätä ette niilä jo esi- koulutoiminassa oon maholisuus tulla vasthaanotetuksi omala kie- lelä. Met ehotamma sen takia Rivera missä määrässä näitä lapsia kohehlaan niitten omala kielelä kunnalisessa lapsitten- huolossa. Smith niin ette saapi niitä kuntia missä oon kylläksi monia vanheempia jokka toivova ette niitten lapset saava esikoulutoimintaa saamen- eli suomenkieli- sen Harvey kans, järjestä tämmöstä toimintaa. Ko oon kysy- mys esikoulutoiminasta met näytämä kans maholisuutta laittaa semmosta toimintaa yksityisenä esikoulutoimintana. 
 Tärkeä syy laittaa oikeuen tulla koheluksi omala kielelä van- hoittenhoijossa oon se suuri määrä vanhoja ihmisiä, varsinki suo- menkielisitten keskuuessa, mitä lähivuosina saattaa räknätä ette net oon vanhoittenhoijon tarpheessa ja net kokemukset mikkä näyttävä 
 40 
  
 SOU 1997:192 
  
 Jacobs 
  
 Flores viimiseksi opittu kieli unehtua. Met ehotamma siksi Powers missä kunnissa oon riittä vä n monta vanhaa ihmistä jokka kä yttä vä saamen- eli suomenkieltä ja Preston hoittenhoijon tarvetta. Semmonen tarkastus pohjana met olema sitä mieltä ette lailinen oikeus tulla koheluksi omala kielelä vahoitten- hoijossa laitethaan niihin kunthiin missä oon riittä vä n paljon van- hoja joila oon tämä tarve. 
 Ruotti pittää ratifiseerata minuriteettikielikonvensuunin 
  
 Met olema sitä 
  
 mieltä 
  
 ette Ruotti 
  
 pittää ratifiseerata minuriteetti- 
  
 kielikonvensuunin 
  
 saamenkielele, 
  
 suomenkielele 
  
 mihinkä 
  
 rä knä t- 
  
 hä ä n meä nkieli 
  
 ja 
  
 romani 
  
 chibile 
  
 histuurialisinna 
  
 minuriteettikieli- 
  
 nä Ruottissa. 
  
 Tä rkeä syy 
  
 tä hhä ä n 
  
 oon 
  
 ette histuurialiset maanosa- eli 
  
 minuri- 
  
 teettikielet oon arvokas osa Ruottin ja Euroopan kylttyyrihistuuria- lisesta perinöst ä ja Doyle niilä oon oikeus ja tarve saaja tukea ja 
  
 suojaa niin 
  
 Jackson . 
  
 Toinen tä rkeä 
  
 syy 
  
 oon ette net 
  
 jokka kä yttä vä 
  
 nä itä histuurialisia 
  
 maanosa- 
  
 eli minu- 
  
 riteettikieliä 
  
 oon esittä nheet 
  
 vahvoja toivomuksia saaja 
  
 viralisen 
  
 tunnustuksen 
  
 omista kielistä 
  
 histuurialisinna 
  
 maanosa- eli minuri- 
  
 teettikielinä. 
  
 Nyt tuohaan monessa yhtheyessä framile 
  
 mikä arvo 
  
 sillä 
  
 kylt- 
  
 tyrellisellä monipuolisuuela 
  
 oon mihinkä maahanmuutto 
  
 Hoover 
  
 oon johtanu. Saamenkieli, suomenkieli ja romani chib ja net 
  
 kylt- 
  
 tyyrit mikkä kuuluva yhtheen kielitten kansa oon olheet Ruottissa monta sattaa vuotta ja oon vaikuttanheet histuurialisheen, kyltty- 
  
 rellisheen ja kielelisheen moninaisuutheen. Siksi 
  
 oon 
  
 tä rkeä tä 
  
 ette 
  
 nä mä t 
  
 histuurialiset 
  
 kielet 
  
 ja 
  
 kylttyyrit 
  
 tunnustethaan 
  
 ja 
  
 ette 
  
 net 
  
 otethaan 
  
 huomihoon 
  
 osana 
  
 monikylttyyrisestä 
  
 Ruottista. 
  
 Ruotti 
  
 pittä ä 
  
 siksi ratifiseerata minuriteettikielisonvensuunin 
  
 saamenkiele- 
  
 le, 
  
 suomenkielele mihinkä 
  
 rä knä thää n meä nkieli 
  
 ja romani chibile 
  
 ja 
  
 nä in 
  
 antaa histuurialisille 
  
 minuriteettikielile 
  
 selvä sti ilmastua 
  
 tukea ja suojaa niin ette net saattava ellää 
  
 tä rkeä nnä osana 
  
 Ruottin 
  
 kylttyyriperinöstä ja tämän päivän yhtheiskunnasta  
 . 
  
 41 
  
 SOU 1997:192 
  
 Sakhedipe 
  
 Sakhedipe 
 Amenge sine dindi i buti te dikha (rodkera) trebelali i Švedska te phanel pes thaj sar May pes ki Evropakiri godidejbaskiri konvencia bašo regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia. 
 I Minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvenciakri idea i te arakhel thaj te pomo 
 ñ 
 inel (jutinel) e regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiben sar jek but ku 
 deli Jimenez butkulturikano thaj but 
  
 hibengoro barvalipe (mangini). Save  
  
 hiba ki jek phuv (Mccarthyava) i regionalikane ili minoriteti (kane) odlu 
  
 inela pes (agorlel pes) ko Burgess definicijaja ko artikli 1 ki konvencia. Specialno zoralo dumodel pes okole  
  
 hibenge kas so isi istorikani thaj geografikani baza ki phuv (Mccarthyava), okola  
  
 hiba kas so nae geografikani baza - so tane teritorialikane naphandle  
  
 hiba olenge na dela pes specialno zoralo dumodejbe (podrška). Odoleske šaj phenela pes kaj i Minoriteti(kani) konvencia i jek regionalikani kulturikani konvencia. Dji akana pandj phuvja (Mccarthyave) ratificirindje e konvencia: Norveška, Finska, Madjarska, Nizozemska thaj i Hrvatska. E Minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia lela te va 
 ñ 
 inel kotar o 1 marti 1998. 
 Istorikane regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiba ki Švedska 
 Amen dikhljam kaj i samisko (sa o variante samisko: sydsamisko, luleosamisko thaj nordsamisko), finsko ( sa o variante finsko: tornedals- finsko/Ward) thaj i romani  
  
 hib (sa o romane variante), sa akala  
  
 hiba i isorikane regionalikane ili minoritetika- ne  
  
 hiba ki Švedska thaj u  
  
 harena pes tari definicia ko artikli 1 ki konvencia. 
 Ko Burgess minoriteti(kane) definicijaja, i samisko thaj i finsko  
  
 hib isi len historikani thaj geografikani baza ki Švedska, i romani  
  
 hib i teritorialikane naphadli  
  
 hib. Ki avdisutni Švedska i samisko  
  
 hib vakerela pes but iljada berša, i finska komaj 1 iljada berša, i romani  
  
 hib vakerela pes kotar o 1500 berš. 
 O Komiteti našti arakhla dokaz kaj i jidiš  
  
 hib vakerdja pes but vreme thaj našti arakhlja dokaz kaj vakerela pes kotar o but manuša sar jek tradicionalikani  
  
 hib ki Švedska kaj te šaj te dikhel pes upri akaja  
  
 hib sar regionalno ili minoriteti(kani)  
  
 hib. Avdive i jidiš  
  
 hib na vakerela pes 
 43 
  
 Sakhedipe 
  
 SOU 1997:192 
  
 taro but manuša ki Švedska, odoleske i jidiš našti te u  
  
 harel pes e minoriteti(kane)  
  
 hibengere konvencijaja ki Švedska. O Kamip e so isi ko javudie te arakhel pes i jidiš  
  
 hib thaj i jidiš kultura sar jek deli kotar i javudikani kultura, bašo odova dumodela pes ko jekhipe e ramkonvencia jaja bašo Mahoney minoriteti, odolea kerela buti i sekcia II. 
 Pherela i Švedska avdive o uslovia bašo minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia kana i ko pu 
  
 ibe i samisko, finsko thaj i romani  
  
 hib? 
 Kaj te šaj i Švedska te Ford e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia, kana i ko pu 
  
 ibe i samisko, finsko thaj i romani  
  
 hib, i Švedska trebela te pherel o propisia taro II deli kotar i konvencia. Morgan  
  
 hib sar jek teritorialikane napandli  
  
 hib, va 
 ñ 
 inena disave propisia, na sa. O Propisia ko III deli kotar i konvencia va 
 ñ 
 inena e  
  
 hibenge so isi len grografikani baza. I Švedska šaj te birinel thaj t e ratificirinel sar II deli,adjahar vi o III deli ki konvencia okole  
  
 hibenge so isi len geografikani baza. Te ratificirindja i Švedska o III deli, tigani i Švedska mora te birine l minimum 35 to 
  
 ke ili kotora Dixon ko 
  
 III 
  
 deli thaj so ka koristinen pes ko sa akala  
  
 iba. 
 Avdive ki Švedska isi but propisia so Douglas il i 
 minoriteti(kane)  
  
 hibenge Stanley dumodejbe e zakoneskere propisencar thaj naredbencar thaj javere keribencar. Owens amen analiziridjam i konvencia, amen dikhlam kaj i Švedska pherela bu t uslovia ko II deli ki konvencia baši samisko, finsko thaj romani  
  
 hib, amen dikhlam odovada kaj pherela pes 34 to 
  
 ke ili kotora ko III deli ki konvencija kana si ko pu 
  
 ibe i samisko thaj 30 to 
  
 ke ili kotora baši finsko  
  
 hib. 
 Sa akala propisia so isi avdive olengoro karakteri nae buvlo. 
 E Minoriteti(kani)  
  
 hibengiri konvencia rodela te ovel jek buvli minoriteti(kani)  
  
 hibengiri politika kori sa so kerela pes ka ovel kordinirimo kaj te šaj te del pes e regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hibenge Stanley dumodejbe. Avdive asavki politika ki Švedsk a nae. 
 44 
  
 SOU 1997:192 
  
 Sakhedipe 
  
 So trebela te kerel pes kaj te šaj i Švedska te Ford e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia? 
 Bu 
  
 a so ka keren pes ki sa i phuv 
 Kaj te šaj i Švedska te Ford e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia, amen mislinaja (gindinaja) kaj sa odola bu 
  
 a so kerena pes avdive ki Švedska, trebela te kordirinen pes thaj te keren pes disave neve bu 
  
 a kaj te šaj te kerel pes telipe (Howard) baši jek buvli minoriteti(kani)  
  
 hibakiri politika. Carr o najva 
 ñ 
 no bu 
  
 a ki jek asavki politika i te priznajnel pes i samiska, finsko - Le i romani  
  
 hib sar istorikane minoriteti(kane)  
  
 hiba. Jek aver va 
 ñ 
 no buti i ki sa i Švedska te vazden pes akala  
  
 hiba thaj o kulture ko sa o pole sar jek but ku 
  
 alo deli Farrell e švedskakoro kulturikano barvalipe. But i va 
 ñ 
 no te buvljarel pes djanipe (informacia) maškar o majoriteti bašo akala  
  
 hiba thaj akale kulturengiri istoria. 
 Kaj te šaj te ovel sa akava, amen predlo 
 ñ 
 inaja te ovel obavezno djanipe bašo akala istorikane minoritetikane  
  
 hiba, olengiri kultura thaj istoria ko sikljovibaskoro plani (ki škola) e  
  
 havenge so sikljona ki teluni škola (osnovno škola) thaj ki maškarutni škola (gimnazia). 
 Ko akava  
  
 hani (na 
  
 in) šaj te buvljarel pes djanipe (informacia) ko buvlo fronti baši Švedska thaj te dikhel pes upri late istorikane sar jek bu t  
  
 hibengiri thaj but kulturengiri phuv. Amen predlo 
 ñ 
 inaja te ovel najhari (minimum) jek manušengiri u 
  
 iškola (narodno univerziteti) bašo sako jek  
  
 hib thaj olenge te del pes dugovremeno Mccarthyavno dumodejbe kaj te šaj te funkcionirinen sar  
  
 hibakoro thaj kulturakoro centri. 
 Kaj te šaj i kultura, so i ko Burgess  
  
 hibaja, te ovel la but than thaj dumodejbe thaj kaj te šaj odoja kultura te resel e majoriteti manušen, amen predlo 
 ñ 
 inaja te keren pes neve MccarthyPatrick bašo dumodejbe e kulturane bu 
  
 ake ko sa o forme kaj te šaj te del pes e samisko, finsko- tornedalsko thaj e romane kulturake jek dovolno deli kotar o Mccarthyavno dumodejbe. Amen predlo 
 ñ 
 inaja odovada o Dr 
 ñ 
 avno kulturakoro godidejbe (Statens Kulturråd), sar vlasti so isi le buvlo (generalno) Gutierrez karakteri ki kulturakiri politika, te kerel sa so šaj te ovel than e samisko,  
 finsko-tornedalsko 
  Allen kulturake ko kulturakoro djivdipe. 
 Trebela panda diso te kerel pes akale  
  
 hibenge kaj te šaj akala  
  
 hiba te zorakeren pes thaj te oven odoreder (ponodori) djivde Torres djan angle ko Burgess minoriteti(kane)  
  
 hibengere konvenciakere propisencar. Brown šaj te avel pes ki jek asavki faza, o  
  
 have thaj o terne mora te sikljon ki pli  
  
 hib. Odoleske amen predlo 
 ñ 
 inaja o Dr 
 ñ 
 avno školakoro butikeripe (Statens skolverk), kana i ko pu 
  
 ibe akala istorikane minoriteti(kane)  
  
 hiba, te del pes oleske i buti redovno te pratinel (dumodel) o sikavibe ki 
 45 
  
 Sakhedipe 
  
 SOU 1997:192 
  
 dajakiri 
  
 hib thaj o sikavibe ko duj 
  
 hiba. Amen prdelo 
 ñ 
 inaja panda te del pes buti najahri (minimum) jekhe univeristetiske ili u 
  
 e školake te organizirinel sa akale  
  
 hibenge sikljoviba, rodkeriba (istra 
 ñ 
 ivibe). 
 Amen predlo 
 ñ 
 inaja thaj avera bu 
  
 a kaj te šaj te zorakeren pes e švedskakere regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hibengiri pozicia: ki masmedia, radio, TV thaj novine ( 
 ñ 
 urnalia). Amen predlo 
 ñ 
 inaja te del pes jek baro deli dumodejbe baši literatura ko akala  
  
 hiba thaj dumodejbe bašo avera bu 
  
 a sar so i: Barber, Scott, djanikano butikeripe e  
  
 hibakere matrialea. 
 Ki minoriteti(kani)  
  
 hibengiri konvencia isi propis kote so terdjola kaj sa okola so vakerena odola  
  
 hiba, isi olen durust (pravo) te djanen so kerel pes olengere  
  
 hibaja thaj te den pli idea. Amen gindinaja (mislinaja) kaj i but va 
 ñ 
 no,angleder te kerel pes diso olengere  
  
 hibaja okola so vakerena akala  
  
 hiba te del pes olenge Vega so ola gindinena (Richardson) bašo o bu 
  
 a so kerel pes olengere  
  
 hibake. Odoleske amen predlo 
 ñ 
 inaja sa ola so vakerena amare istorikane minoriteti(kane)  
  
 hiba te del pes olenge asavko Wong. 
 Ki minoriteti(kani)  
  
 hibengiri konvencia, kaj te zorakeren pes o regionalikane ili minoritetikane  
  
 hiba thaj o kulture so i ko jekhipa e  
  
 hibencar ko nacionalikano thaj regionalikano nivo, isi propisia save so dena šaipa te kerel pes buti maškar o grupe avri kotar o nacionalikane granice. Odoleske so amare minoriteti(kane)  
  
 hiba vakerena pes ko amare nordikane komšie, amen predlo 
 ñ 
 inaja i Švedska te kerel sa so šaj kaj te šaj te ovel jek bareder (pobaro) Smith (Smith) ko nordi kaj te šaj te dumodel pes akale regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiben thaj olengere kulturen. 
 Bu 
  
 a so keren pes regionalikane 
 Jek but baro deli Farrell e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia i regionalikano. Mangel te phenel pes kaj bareder (pobaro) deli Dixon ko II thaj ko III deli ki konvencia i kerde bašo geografikane thana kori so o regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiba vakerena pes tradicialikane thaj kori so vakerena pes panda kotar but manuša. Jek phuv so phanela pes ki konvencia, te manglja odoja phuv oj šaj e konvenciakere propisia te upotrebinel avri kotar o regionalikane thana. 
 Dji akana sa okola bu 
  
 a so i kerde baši samisko thaj finsko  
  
 hib ( akala  
  
 hiba šaj te klasificirinen pes sar  
  
 hiba so isi olen istorikani thaj geografikani baza ki Švedksa) jek bareder (pobaro) deli o lendar va 
 ñ 
 inena ki sa i Švedska. O Zakoni bašo sikljovibe ki dajakiri  
  
 hib thaj o zakoni bašo Mccarthyavakoro dumodejbe e kulturikane bu 
  
 ake ko sa o forme va 
 ñ 
 inela ki sa i Š vedska. Owens amen gindindjam (mislindjam) save neve zakonia 
 46 
  
 SOU 1997:192 
  
 Sakhedipe 
  
 trebela te keren pes kaj te šaj i Švedska te phanel pes ki minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia baši samisko thaj finsko  
  
 ib, amen dikhljam kaj odola Johnson trebena te va 
 ñ 
 inen ki sa i Švedska. Jekhe asavk e predlo 
 ñ 
 ibaja amen šaj djaja dureder (podur) Wise so rodela i konvencia. 
 Kana i ko pu 
  
 ibe disave predloziaja bašo neve zakonia so ka arakhen thaj dumoden e samisko thaj e finsko  
  
 hiben, amen predlo 
 ñ 
 inaja disave kotar akala neve zakonia te grani 
  
 inen pes thaj te va 
 ñ 
 inen ko okola geografikane thana kori so akale  
  
 hiben isi geografikano tar (Day) thaj kori so vakerena pes panda kotar o but manuša. Harris, kana i ko pu 
  
 ibe i samisko  
  
 hib i o štar severna komune: Kiruna, Gällivare, Jokkomokk thaj Arjeplog thaj kana i ko pu 
  
 ibe i finsko, odola i o pandj komune: Tornedalen, Haparanda, Övertorneå, Pajala, Kiruna tha Sanchez. 
 Amen predlo 
 ñ 
 inaja ko akala Grant kanuni (zakoni) kori so sako jek djeno šaj te vakerel pli  
  
 hib ko vlastengere khera thaj ko krisi (sudo) thaj kori so na mora te vakerel pes švedikani  
  
 hib. 
 O Manuša so birinena te vakeren ki pli  
  
 hib ko akala vlastengere khera thaj ko krisia ( sudo), e vlastengere manuša thaj o krisi (sudo) mora te vakeren olencar ki jek kotar olengiri  
  
 hib, samisko ili finsko. 
 Amen predlo 
 ñ 
 inaja akala neve Johnson te oven regionalikane ko Burgess konvenciakere propisencar, kori so sako jek djeno isi le apsolutikano durustipe (pravo) te vakerel pli  
  
 hib ko sa o institucie thaj krisi (sudo), odoleske so odova rodela but resursia. Te kerdje pes odola Johnson te va 
 ñ 
 inen ki sa i Švedska, odova nae te ovel praktikane Bean ekonomikane. Odoleske amen predlo 
 ñ 
 inaja ko Burgess konvenciakere propisencar, akala neve Johnson te va 
 ñ 
 inen ko okola thana kori so e samisko thaj e finsko  
  
 hiba isi jek bari istorikani tradicia thaj kori so akala  
  
 hiba panda i djivde thaj vakerena pes sako dive. Ko akala thana kori so šaj te vakeren pes akala a 
  
 hiba ko vlastengere khera thaj ko kriso (sudo), o vlastia mora te djanen te komunicirinen ki samisko thaj ki finsko  
  
 hib. Akala zakonia bašo phravdo vakeribe ki pli  
  
 hib ko disave thana kotar o Norrbotten, sikavela kaj akala thana istorikane sine thaj panda i but  
  
 hibengere thaj but Dodson. 
 Kaj te šaj te dikhel pes sar ka ovel o Smith akava regionalikano zakoni thaj kaj te šaj te zorakeren pes odole  
  
 hibengiri situacia ko odola thana, amen predlo 
 ñ 
 inaja te kerel pes jek butikeribaskiri grupa so ka kerel buti telo Norrbotteneskoro Länsstyrele, thaj odoja grupa ka dikhel sako berš savo i o rezultati kotar jek asavko zakoni thaj o Smith sa o javera regionalikane bu 
  
 a thaj te predlo 
 ñ 
 inel save neve bu 
  
 a te keren pes ko odola thana kaj te šaj te zorakeren pes akale  
  
 hibengiri kultura, samisko thaj tornedalsko. 
 47 
  
 Sakhedipe 
  
 SOU 1997:192 
  
 Amaro predlog bašo Brown 
  
 harela thaj jek ograni 
  
 imo durust (pravo) te vakerel pes o  
  
 havencar ki angloškolakiri buti (förskoleverksamheten) thaj ko phurengoro arakhipe (äldreomsorgen) ki samisko thaj ki finsko  
  
 hib. Akava predologo bazirinel pes upri jek anketa thaj amen Johnson ko akala komune kaj te šaj te dikha kozom but šaj akala Leonard Brown thaj te keren buti ko angloškolakiri buti (förskoleverksamheten) thaj ko phurengoro arakhipe (äldreomsorgen) ki samisko thaj finsko manušencar so vakerena akala  
  
 hiba. 
 Panda disave bu 
  
 a so trebel te kerel pes kaj te šaj te dumoden thaj te arakhen i samisko thaj i finsko  
  
 hib ki sa i Švedska. 
 Amen gindinaja (mislinaja) kaj i but va 
 ñ 
 no, sako jek so vakerela samisko ili finsko  
  
 hib te ovel olen durust (pravo) te vakerel pes olencar ki angloškolakiri buti (förskoleverksamheten) thaj ko phurengoro arakhiba (äldreomsorgen) ki olengiri  
  
 hib. 
 Kaj te šaj o  
  
 have, kas so isi samisko ili finsko dajakiri  
  
 hib te oven duj 
  
 hibale ( te djanen duj  
  
 hibja - tvåspråkiga), but i va 
 ñ 
 no te ovel olen šaipa te vakerel pes olencar panda ki angloškolakiri buti ki olengiri  
  
 hib. Odoleske amen predlo 
 ñ 
 inaja te dikhel pes kozom, ki savi doza, šaj te vakerel pes olencar ki olengiri  
  
 hib maškar o komunalno  
  
 Nicholson (barnomsorgen). Amen gindinaja (mislinaja) kaj ka ovel šukar te zorakeren pes akola komune kaj ola te šaj te organizirinen ko odola thana kori so isi but daja thaj dada (Simpson) so mangena olengere  
  
 have te djan ki asavki angloškola kori so o personali ka vakerel olengere  
  
 havencar samisko ili finsko  
  
 hib. Kana i ko pu 
  
 ibe angloškolakiri buti, amen akcentirinaja te ovel Smith pes koperaciaja kotar o daja thaj dada baši angloškolakiri buti. 
 Amen predlo 
 ñ 
 inaja te ovel e phure manušen durust (pravo) te vakerel pes olencar ki olengiri  
  
 hib, specialno okola phure so vakerena finsko, odoleske so but djene olendar ko phure berša bistrena i  
  
 hib so siklile ki švedska. Odoleske amen predlo 
 ñ 
 inaja te dikhel pes ko save Lloyd kozom phure manuša ko odola Clark ili finsko thaj kaske so trebela phurengoro arakhipe (äldreomsorgen). 
 Jekhe asavke rodkeribaja Johnson amen predlo 
 ñ 
 inaja te kerel pes jek zakoni savo so ka del Lee durust (pravo) e phurenge ko akala Morris so isi but phure thaj kori so vakerena but phure akala  
  
 hiba, te vakerel pes olencar ko olengere  
  
 hiba. 
 48 
  
 SOU 1997:192 
  
 Sakhedipe 
  
 I Švedska trebela te Ford e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia 
 Amen gindinaja (mislinaja) kaj i šukar i Švedska te Ford e minoriteti(kani)  
  
 Harris konvencia baši samisko,  
 finsko-meän 
  Davis i romani  
  
 hib. 
 Odoleske so akala istorikane regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiba i jek but ku 
  
 alo barvalo deli Williams thaj istorikano barvalipe thaj sar Hernandez isi durust (pravo) thaj trebela te del pes olenge dumodejbe Martin kaj te šaj te egzistirinen odoreder (ponodori). Okola so vakerena akala istorikane regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiba, sikadje baro Boyd  
  
 hiba te oven oficialno priznajme sar istorikane regionalikane ili minoriteti(kane)  
  
 hiba. 
 Avdive potencirinela pes ko but situacie e but kulturengoro ku 
  
 ipe ki Švedska so andje pea o manuša Woodward ale Farrell o javera phuvja. 
 I Samisko, finsko thaj i romani  
  
 hib thaj sa odola kulture so i ko jekhipa akale  
  
 hibencar, egzistirinena ki Švedska panda anglede r but šela berša thaj ple egzistencijaja kerdje e Švedska te ovel jek istorikani , butkulturikani thaj but 
  
 Collier. Odoleske i but va 
 ñ 
 no, akala istorikane  
  
 hiba thaj kulture te priznajnen pes thaj te vazden pes sar jek deli kotar i but kulturani Švedska. Odoleske i Švedska trebela t e Ford e minoriteti(kane)  
  
 hibengiri konvencia baši samisko, finsko- Le baši romani  
  
 hib thaj adjahar te del akale istorikane minoriteti(kane)  
  
 hibenge jek moja vakerdo dumodejbe Underwood kaj te šaj ola te egzistirinen odoreder (ponodori) sar jek but baro deli Farrell e švedskakoro kulturikano Nichols sar jek deli Farrell e švedskakoro sakodivesutno jekhipe (opštestvo) avdive. 
 49 
 SOU 1997:192 
 So kamlamas te avel le sibange le minoriteturenbe ando Svedo 
 Texten finns endast i den tryckta versionen 
 SOU 1997:192 
 Författningsförslag 
 1 Förslag till lag om rätt att använda samiska språket hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 Definitioner 
  
 1 §  
 Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för samiska språket. Med  
 förvaltningsområdet för samiska språket  
 avses Arjeplog, 
 Jokkmokk, Gällivare och Kiruna kommuner. 
  
 2 §  
  
 Med  
 myndighet i förvaltningsområdet för samiska språket  
 avses fö rvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden var s verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för samiska språket. 
  
 Rätt att använda samiska vid kontakt med myndigheter 
  
 3 §  
 Enskilda har rätt att använda samiska vid såväl muntliga so m skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndig- hetsutövning. 
 Om en enskild använder samiska vid kontakt med en myndighet i ett sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på samiska . Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använ t samiska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftlig upp- lysning på samiska om att beslutet kan översättas muntligen till samiska av myndigheten på begäran av den enskilde. 
 Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisktalande på samiska. 
  
 4 §  
 Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats Nelson besök och telefonsamtal. 
 51 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:192 
  
 Kostnader 
  
 5 §  
 Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättnin g eller tolkning betalas av myndigheten. 
 Undantag 
  
 6 §  
 Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en vis s myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av denna lag. Detsamma gäller för landstingsfullmäktige för mynd igheter som lyder under landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige Mcclain som lyder under kommunfullmäktige. 
 Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg 
  
 7 §  
 Kommun i förvaltningsområdet för samiska språket skall när de n erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap. 1 och 7 §§ skollage n (1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i för skoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på samiska. 
  
 8 §  
 Kommun i förvaltningsområdet för samiska språket skall erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service oc h omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska. 
 Personalens kunskaper i samiska 
  
 9 §  
 Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet skall tvåspråkighet i  
 samiska-svenska 
  betraktas som en särskild merit. 
  
 10 §  
 Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning de t bedö ms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i de t samiska språket. 
 Utökad rätt att använda samiska vid domstol 
  
 11 §  
 Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda samiska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar förval tningsområdet för samiska språket. Rätten att använda samisk a omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar so m avses i första meningen överklagas. 
 52 
  
 SOU 1997:192 
  
 Författningsförslag 
  
 12 §  
 Rätten att använda samiska i mål eller ärende hos domstol omfattar rätt att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på samiska, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala samiska. 
 Även i övrigt bör domsto len sträva efter att bemöta samisktalande part på samiska. 
  
 13 §  
 Part som vill använda samiska under ett måls eller ärendes handläg- gning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller ärendet. 
 En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran sker i otillbörligt syfte. 
  
 14 §  
 Om part begär att få använda samiska i rättegång skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap.  
 68 
  §§ rättegångsbalken oc h  
 5052 
  §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
 Denna lag träder i kraft den ... 
 53 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:192 
  
 2 Förslag till lag om rätt att använda finska språket hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 
 Härigenom föreskrivs följande. 
 Definitioner 
  
 1 §  
 Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för finska språket. 
 Med  
 förvaltningsområdet för finska språ ket  
 avses Haparanda, Övertor- neå, Pajala, Gällivare och Kiruna kommuner. 
  
 2 §  
 Med myndighet i förvaltningsområdet för finska språket 
  
 avses 
  
 fö rvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden 
  
 var s 
  
 verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för finska språket. 
  
 Rätt att använda finska vid kontakt med myndigheter 
  
 3 §  
 Enskilda har rätt att använda finska vid såväl muntliga som skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning. 
 Om en enskild använder finska vid kontakt med en myndighet i ett sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska . Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använ t finska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftli g upplysning på finska om att beslutet kan översättas muntligen till finska av myndigheten på begäran av den enskilde. 
 Myndigheten skall även i övr igt sträva efter att bemöta finsktalande på finska. 
  
 4 §  
 Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats fö r finsktalandes besök och telefonsamtal. 
 Kostnader 
  
 5 §  
 Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättnin g eller tolkning betalas av myndigheten. 
 54 
  
 SOU 1997:192 
  
 Författningsförslag 
  
 Undantag 
 6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en vis s myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av denna lag. Detsamma gäller för landstingsfullmäktige för mynd igheter som lyder under landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige Mcclain som lyder under kommunfullmäktige. 
 Finska i förskoleverksamhet och äldreomsorg 
  
 7 §  
 Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall när de n erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap.1 och 7 §§ skollage n (1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i för skoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på finska. 
  
 8 §  
 Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall erbjuda de n som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service oc h omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska. 
 Personalens kunskaper i finska 
  
 9 §  
 Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet skall tvåspråkighet i  
 finska-svenska 
  betraktas som en särskild merit. 
  
 10 §  
 Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning de t bedö ms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i de t finska språket. 
 Utökad rätt att använda finska vid domstol 
  
 11 §  
 Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda finska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska språket. Rätten att använda finska omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar som avses i först a meningen överklagas. 
 55 
  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1997:192 
  
 12 §  
 Rätten att använda finska i mål eller ärende hos domstol omfattar rät t att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på finska, rätt att få d e handlingar som hör till målet elle r ärendet muntligen översatta till finska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala finska. 
 Även i övrigt bör domstolen sträva efter att bemöta finsktalande part på finska. 
  
 13 §  
 Part som vill använda finska under ett måls eller ärendes handläg - gning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller ärendet. 
 En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran sker i otillbörligt syfte. 
  
 14 §  
 Om part begär att få använda finska i rättegång skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap.  
 68 
  §§ rättegångsbalken oc h  
 5052 
  §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). 
 Denna lag träder i kraft den ... 
 56 
  
 SOU 1997:192 
  
 Författningsförslag 
  
 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstings- kommuner och församlingar 
 Härigenom föreskrivs att 22 § i lagen (1979:411) om ändring i riket s indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar skall h a följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 22 § 
 Utredning om en ändring i den kommunala indelningen skall omfatta alla omständigheter som inverkar på frågan. Vid utred - ningen skall samråd ske med de  
 kommu-ner 
  som har intresse av frågan. 
 Utredning om en ändring i den kommunala indelningen skall omfatta alla omständigheter som inverkar på frågan.  
 En sådan omständighet är att en ny kom- munal indelning inte får hindra ett främjande av de svenska lands- 
  
 dels- eller minoritetsspråken, samiska och finska.  
 Vid utred- ningen skall samråd ske med de kommuner som har intresse av frågan. 
  
 Om den ändring i den kommunala indelningen som utredningen avser bör föranleda en ändring också i någon annan indelning, skall utredning- en omfatta även en sådan ändring. 
 Denna lag träder i kraft den ... 
 57 
 SOU 1997:192 
 1 Uppdraget och arbetets bedrivande 
  
 1.1 
  
 Uppdraget i kommitténs sektion 1 
  
 Genom beslut vid regeringssammanträde den 18 maj 1995 tillkallades Minoritetsspråkskommittén för att utreda frågan om och i så fall på vilket sätt, som Sverige bör ansluta sig till Europarådets konvention o m landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Av våra direktiv,  
 se bilaga 1 
 , framgår att vårt uppdrag har innefattat att redovisa vilka språk som utgör minoritetsspråk i vårt land och vilk a stycken eller punkter i del III i konventionen som Sverige kan anta James minoritetsspråken i fråga. Om minst 35 punkter eller stycken i del III i konventionen inte kan uppfyllas för respektive språk har vi haft i uppdra g att redovisa vilka författningsändringar eller andra åtgärder so m krävs för att Sverige skall kunna ansluta sig till konventionen samt konsekvenserna av detta. Vårt uppdrag har också innefattat att kostnadsberäkna en svensk anslutning till konventionen samt föreslå finansier ing av sådan kostnader med utgångspunkt att offentliga sektorns totala utgifter ej bör öka. 
 Redan i kommitténs inledande arbete framkom att det finns flera svårigheter förknippade med att avgöra vilka språk i Sverige som är at t anse som landsdels- eller minoritetsspråk enligt konventionens definition av sådana språk. Två huvudfrågor som kommittén har haft att ta ställning till när det gäller tolkningen av definitionen är vilka språk som är att anse som invandrarspråk samt frågan om när ett uttryckssätt är att betrakta so m en dialekt och när det är att betraka som ett språk. Varken inv andrarspråk eller dialekter omfattas av konventionens definition. 
 När det gäller att avgöra vilka språk som faller utanför konventione n därför att de är invandrarspråk försvåras bedömningen bl.a. av att statistik angående språktillhörighet inte förts kontinuerligt i Sverige. Bedömning- en av om ett språk använts i Sverige under tillräckligt lång tid och a v tillräckligt många personer för att falla inom konventionens tillämpning- område, har därmed försvårats. När det gäller bedömningen av frågan o m vilka uttryckssätt som är att anse som särskilda språ k och vilka som är att anse som dialekter av samma språk, har denna visat sig vara komplicerad bl.a. 
 59 
  
 Uppdraget och arbetets bedrivande 
  
 SOU 1997:192 
  
 av det skälet att den påverkas av en rad faktorer utöver de språklig a skillnader som finns mellan olika uttryckssätt. 
 En annan fråga som kommittén har haft att ta ställning till är frågan om gällande bestämmelser ger landsdels- eller minoritetsspråken et t sådant skydd att det motsvarar de krav på skydd och stöd för språken so m konventionens olika bestämmelser föreskriver. Dessa bedömningar ha r försv årats av att det saknas en övergripande minoritetsspråkspolitik i Sverige, något som minoritetsspråkskonventionen förutsätter finns i d e länder som ratificerar konventionen. Många av de bestämmelser som idag finns, och som leder till att landsdels- eller minoritetsspråken får skyd d och stöd, har inte direkt utformats i sådant syfte. Detta gör att det i mån ga fall varit svårt att bedöma om gällande bestämmelser motsvarar de krav som ställs enligt konventionens olika bestämmelser. 
 När vi utformat vårt förslag till hur Sverige bör ansluta sig til l minoritetsspråkskonventionen, har vi utgått från att en samlad oc h övergripande minoritetsspråkspolitik måste utformas för att Sverige helt skall kunna uppfylla kraven enligt konventionen. 
  
 1.2 
  
 Generella direktiv 
  
 För samtliga kommittéer och särskilda utredare gäller vissa generell a direktiv, nämligen direktiv att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir.1994:124) och att redovisa konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). 
 När det gäller det generella direktivet angående regionalpolitisk a konsekvenser kan det konstateras att minoritetsspråkskonventionen har en mycket stark regional inriktning på de geografiska områden där historisk a landsdels- eller minoritetsspråk används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Om Sverige, så som vi föreslår, ansluter sig till konventionen och som en följd av detta inför regionalt tillämpli g lagstiftning, får detta regionalpolitiska konsekvenser så som närmar e framgår av avsnitt 7.2 där vi redogör för dessa förslag. 
 Det generella direktivet att pröva offentliga åtaganden har löpand e beaktats när bedömningar gjorts av vad som i olika avseenden krävs för att uppfylla olika åtaganden enligt konventionen. 
 I övrigt har vi inte funnit att vårt uppdrag berörs av de generell a direktiven. 
 60 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppdraget och arbetets bedrivande 
  
 1.3 
  
 Arbetets bedrivande i kommitténs sektion 1 
  
 Kommittén har i sitt arbete inhämtat synpunkter från Europarådet p å minoritetsspråkskonventionens bakgrund, syfte och dess eventuella till- lämpning i Sverige. Detta skedde inledningsvis genom besök a v kommittésekreteraren hos Europarådet i Strasbourg och därefter genom besök av en företrädare för Europarådet hos kommittén i Stockholm . Kommitténs ordförande och sekreterare besökte ocks å under kommitténs inledande arbete Finland och Norge för att diskutera dessa länder s ratificering av minorietsspråkskonventionen. 
 I arbetet med att avgöra vilka språk i Sverige som omfattas av minori- tetsspråkskonventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk funnits har vi funnit anledning att närmare granska samiska, finska, tornedalsfinska  meän kieli, romani chib och jiddisch. 
 När det gäller samiska och finska gjorde kommittén den bedömningen att det fanns tillräckligt material tillgängligt för att mo t bakgrund av detta kunna konstatera att samiska och finska är historiska landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige. En svårighet som uppkom i detta sammanhang var att avgöra om Lindsey borde behandlas som ett eget språk vid e n tillämpning av konventionen. Som bakgrund för den bedömninge n anlitade kommittén professorn i tvåspråkighetsforskning Smith, Stockholm för att tillsammans med en finsk professo r framställa en rapport till kommittén angående gränsdragningen mella n språk och dialekter med särskild inriktning på frågan om Woods status som ett eget språk. Till följd av sjukdom kunde den finsk e professorn sedermera inte delta i framställandet av rapporten varfö r Zamora ensam framställde densamma. 
 När det gäller romani chib och jiddisch i Sverige kunde kommittén inte finna tillräckligt underlag för en bedömning av dessa språk som eventuel - la landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige. Kommittén gav därfö r professor Zamora och docent Simmons i uppdrag att tillsammans framställa en rapport om romani chibs användning i Sverige som underlag för kommitténs bedömning. Motsvarande uppdrag när det gäller användningen av jiddisch i Sverige utfördes för kommittén s räkning av docent Pena tillsammans med forskaren i lingvistik Jackson. 
 Mot bakgrund av det underlag som kunnat tas fram i språkrapporterna och öv rigt för kommittén tillgängligt material har vi tagit ställning til l vilka språk i Sverige som kan anses falla inom minoritetsspråkskon - ventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Därefter har vi gått igenom vilka av minoritetsspråkskonventionen s bestämmelser i del II och del III som kan anses uppfyllda idag. Arbetet i 
 61 
  
 Uppdraget och arbetets bedrivande 
  
 SOU 1997:192 
  
 denna del har bestått i att artikel för artikel, punkt för punkt och stycke fö r stycke jämföra konventionens krav me d gällande svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt för att på detta sätt kunna göra en bedöm ning av i vilken mån nu gällande regler uppfyller konventionens krav i olika avseenden. Underlaget för denna bedömning  framtagande av gällande lagstiftnin g och åtgärder i övrigt inom de olika sakområden som konventionen s bestämmelser spänner över  har främst utförts av kom mitténs experter. Därefter har vi gjort en bedömning av i vilken utsträckning Sverige idag, mot bakgrund av gällande bestämmelser, uppfyller konventionens krav på stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråken. 
 Kommitténs ordförande och sekreterare har i olika sammanhan g sammanträffat med företrädare för Sametinget och dess Språkråd, me d företrädare för Sverigefinska Riksförbundet, med företrädare för Sv enska Tornedalingars Riksförbund,  
 STR-T, 
  med företrädare för Nordisk a Zigenarrådet och med företrädare för Judiska Centralrådet för at t diskutera bl.a. önskemål om ytterligare åtgärder till skydd och stöd James svenska landsdels- eller minoritetsspråk. Kommitténs sekreterare ha r också besökt Murmansk i samband med Samerådets konferens där, i syfte att bevaka och diskutera samarbetet rörande det samiska språket. 
 Minoritetspråkskonventionen är till stor del regionalt inriktad på att ge stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråken i de geografisk a områden där språken används av hävd och fortfarande används i tillräcklig omfattning. För att kunna avgränsa vilka områden det kan röra sig om för samiska och finska och för att undersö ka förutsättningarna för att införa regionalt tillämpliga regler till skydd och stöd för samisk a respektive finska i dessa områden har kommittén genomfört en om - fattande enkätundersökning och besök i dessa områden. 
 Enkätundersökningen har riktat sig till statliga och landstingskommu- nala förvaltningsmyndigheter i Norrbottens län samt till kommunal a för valtningsmyndigheter i Strömsund, Krokom, Arjeplog, Jokkmokk , Gällivare, Kiruna, Pajala, Övertorneå och Haparanda kommuner. Enkäte r har också sänts till de domstolar som har en domkrets som till någon del berör de kommuner som finns i Norrbottens län. Enkäterna har huvudsa- kligen innehållit frågor angående myndigheters och domstolars resurser när det gäller att bemöta enskilda på samiska respektive finska. 
 Enkätundersökningen har följts upp av besök hos Länsstyrelsen i Norrbottens län, Norrbottens läns landsting samt kommunledningen i Arjeplogs, Jokkmokks, Gällivare, Kiruna, Haparanda, Övertorneå oc h Pajala kommuner. Vid dessa besök har kommitténs planerade förslag till regionalt tillämplig lagstiftning om rätt att använda samiska och finska i 
 62 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppdraget och arbetets bedrivande 
  
 kontakt med förvaltningsmyndigheter diskuterats med företrädare James kommuner och myndigheter. 
 Kommittén har haft som ambition att översätta sammanfattningen a v betänkandet i sektion I till samtliga språk som kommittén närmare ha r granskat. När det gäller jiddisch har en översättning dock inte kunna t framställas inom den tid som funnits till förfogande för detta arbete. 
 I övrigt har kommitténs arbete bedrivits på sedvanligt sätt geno m sammanträden. Kommitténs sektion 1 har sammanlagt haft 23 samman- träden. 
 Minoritetsspråkskommittén har efter remiss yttrat sig över betänkandet, Sverige, framtiden och mångfalden, SOU 1996:55. 
 63 
 SOU 1997:192 
 2 Minoritetsspråkskonventionen 
 Europarådets konvention om landsdels- eller minoritetsspråk, minori- tetsspråkskonventionen som vi valt att kalla den, är en av de ca 160 konventioner som Europarådet hittills har utarbetat inom olika sakom- råden. Den är en av de viktigaste internationella överenskommelsern a som behandlar frågor som är av intresse för nationella minoriteter. 
 Minoritetsspråkskonventionen öppnades år 1992 för undertecknand e och ratifikation, godtagande eller godkännande och träder i kraft en viss kortare tid efter det att minst fem medlemsstater i Europarådet har ratificerat, godtagit eller godkänt konventionen. Den är öppen för anslut- ning för såväl medlemsländer i Europarådet som  
 icke-medlemsländer . 
  Hittills har fem länder ratificerat konventionen nämligen Norge, Finland, Ungern, Nederländerna och Kroatien. Konventionen träder därmed i kraft den 1 mars 1998. Sverige har varken undertecknat eller ratificerat kon- ventionen. 
 I detta kapitel skall vi inledningsvis översiktligt beskriva vilk a konsekvenser en ratificering av en Europarådskonvention får för nationel l lagstiftning. Därefter lämnar vi en ö versiktlig redogörelse för minoritets- språksskonventionens innehåll så som den f ramgår av konventionstexten och dess  
 "explanatory report"  
 eller  
 konventionskommentaren 
 , som vi kommer att kalla den i den fortsatta framställningen. 
  
 2.1 
  
 Vad är en Europarådskonvention och vilka konsekvenser får en ratificering av en konvention? 
  
 Inom Europarådet samarbetar medlemsländerna inom många olika sak - områden såsom mänskliga rättigheter, ekonomiska och socia la rättigheter samt frågor som rör massmedia, utbildning och kultur. Regionala oc h kommunala frågor behandlas också inom ramen för samarbetet. Samarbe - tet utmynnar ofta i olika typer av internationella dokument, eller traktat som de brukar kallas i folkrätten. Dessa kan vara av olika slag såso m rekommendationer, resolutioner och konventioner. Rekommendationerna och resolutionerna är inte folkrättsligt bindande för medlemsstat erna utan har 
 65 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 karaktären av riktlinjer för medlemss taternas arbete inom olika sakområ- den. Konventionerna däremot är mellanstatliga avtal som medlemsstater- na blir folkrättsligt bundna av om de väljer att tillträda dem. 
 Eftersom Europarådet är en mellanstatlig organisation väljer medlems- staterna efter det att Europarådet antagit en konvention, om de önska r tillträda konventionen eller inte. 
 Det finns olika sätt för hur en stat kan tillträda en konvention och bl i bunden av den. När det gäller Europarådets konventioner är det vanlig t att det i konventionerna föreskrivs att tillträde skall ske genom at t medlemsländerna först underte cknar konventionen och senare ratificerar den. Medlemsstaterna blir folkrättsligt bundna av konventionen förs t genom ratificeringen, medan undertecknandet i princip innebär att medlemsstaterna åtagit sig att avhålla sig från handlingar som skull e omintetgöra konventionens ändamål och syfte (jfr, artikel 18 i Wienkon- ventionen om traktaträtten). 
 Att en stat blir folkrättsligt bunden av en konvention innebär att staten blir skyldig att uppfylla de förpliktelser som bestämmelserna i konven - tionen innehåller. Detta kan uttryckas så att en stat, som anslutit sig till en traktat (exempelvis en konvention) är folkrättsligt förpliktad att se till att dess organ  exekutiva, judiciella, legislativa, administrativa  har möjlighet att ge tillämpli ghet åt traktatens bestämmelser och även gör så (Eek, Sanders, Torres; Folkrätten, fjärde uppl.). 
 De folkrättsliga förpliktelserna enligt en konvention kan uppfyllas p å olika sätt av staten. Det kan ske antingen genom att konventionens be- stämmelser blir direkt gällande rätt i staten eller genom att state n inkorporerar/transformerar konventionens bestämmelser så att de blir en del av den nationella lagstiftningen. Sverige tillämpar metoden att  
 inkorporera/trans-formera 
  innehållet i de konventioner som Sverige tillträder. Vid inkorporering införlivas bestämmelserna i exempelvis e n konvention med nationell lagstiftning genom föreskrift i lag eller annan författ ning och blir genom detta förfarande gällande nationell rätt. Vi d transformation införlivas  
 kon-ventionens 
  bestämmelser i nationell rät t genom att de ges motsvarighet i nationell lagstiftning eller åtgärder i övrigt. 
 Om transformation väljs undersöks först i vad mån konventionen s bestämmelser motsvaras av redan gällande regler i den nationella lagstiftningen eller av nationella åtgärder i övrigt. I den mån nationel l lagstiftning eller nationella åtgärder i övrigt redan har ett materiell t innehåll som motsvarar förpliktelserna i konventionen behöver inge n vidare åtgärd vidtas för att införliva konventionens bestämmelser me d nationell rätt. Om däremot de nationella reglerna saknar motsvarighet till konventionsbestämmelserna eller till sitt innehåll strider mot konventions- bestämmelserna måste en ändring av de nationella reglerna vidtas för att 
 66 
  
 SOU 1997:192 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 dessa skall stå i överensstämmelse med konventions bestämmelserna. Det är genom de nationella bestämmelser som redan finns eller införs för att motsvara ett konventionsåtagande som enskilda och myndigheter berörs av konventionens bestämmelser. 
 Vårt uppdrag innebär att redovisa vilka av minoritetsspråkskon - ventionens bestämmelser som Sverige uppfyller idag med gällande svensk lagstiftning och de nationella åtgärder som i övrigt vidtas till stöd oc h skydd för landsdels- eller minoritetsspråken i Sverige. Om vi finner at t Sverige med gällande regler inte kan anta konventionen skall vi redovisa vilka författningsändringar eller andra åtgärder som krävs för att Sverige skall kunna ansluta sig till konventionen liksom konsekvenserna av detta. 
  
 2.2 
  
 Bakgrunden till konventionen och dess syfte 
  
 Bakgrunden till konventionen och dess syfte framgår av preambeln eller ingressen till konventionen och konventionskommentaren till denna. 
 Av dessa framgår att skyddet för nationella minor iteter på senare år har rönt ett allt större intresse inom Europa, inom Europarådet såväl so m inom EU och Europeiska Säkerhetskonferensen. Inom Europarådet ka n förutom minoritetsspråkskonventionen främst nämnas ramkonventionen till skydd för nationella minoriteter av den 1 februari 1995. Ramkonven- tionen behandlas av sektion II av Minoritetsspråkskommittén. 
 Inom EU finns flera resolutioner från  
 EU-parlamentet 
  som innebär stöd för nationella minoriteters rättigheter. EU stöder också ekonomiskt de n fristående Europeiska Byrån för mindre använda sp råk EBLUL (ca 90 % av dess budget utgörs av  
 EU-medel) 
  som arbetar för minoritetsspråken i Europa. När det gäller samarbetet inom Europeiska Säkerhetskonferensen kan särskilt slutakten från Helsingfors år 1975 och dokumentet frå n Köpen hamnsmötet år 1990 nämnas. Båda dokumenten innehålle r rekommendationer till medlemsstaterna att på olika sätt vidta åtgärder till skydd och stöd för nationella minoriteter, deras språk, kultur m.m. 
 Det har i internationella sammanhang visat sig vara politiskt mycket svårt att enas om en definition av begreppet nationell minoritet. Av denna  
 anled-ning 
  innehåller exempelvis varken ramkonventionen eller minoritetsspråkskonventionen någon sådan definition. När det gälle r minoritetsspråkskonventionen behövs dock inte någon sådan definitio n eftersom den inte är inriktad på att tillförsäkra personer som tillhö r nationella minoriteter individuella rättigheter utan på att ge skydd å t landsdels- eller minoritetsspråken som sådana. 
 67 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 Det övergripande syftet med minoritetsspråkskonventionen sägs i ingressen till konventionen och i konventionskommentaren vara kulturellt. Genom att skydda och främja historiska landsdels- eller minoritetsspråk som av hävd talas i Europa vill man bidra till att bevara och utveckla Europas mångkulturella arv och flerspråkighet ino m nationsgränserna. 
 Det betonas dock att avsikten med konventionen inte är att stödj a minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att stödj a strävanden att segregera de grupper av befolkningen i en stat som använder landsdels- eller minoritetsspråk från den övriga befolkningen. Syftet är istället att uppmuntra till kunskap i flera språk inom staterna och ömsesidig förståelse mellan olika språkgrupper bl.a. när det gäller d e olika gruppernas historia och kultur. 
 För att uppnå syftet att bevara minoritetsspråken i Europa räcker de t enligt konventionen inte att förbjuda diskriminering vad gäller anvä ndan- det av språken. Förbud mot sådan diskriminering har länge funnits i exempelvis Europarådskonventionen om medborgerliga fri- och rättighe- ter (artikel 14) och i FN:s konvention om medborgerliga fri- och rättigheter (artiklarna 2, 14, 26 och 27). 
 Om landsdels- eller minoritetsspråken skall kunna överleva trots de n språkliga likriktning som bl.a. massmedia och urbaniseringen medverkat till, krävs enligt minoritetsspråkskonventionen utöver förbud mo t diskriminering också  
 aktivt stöd  
 från medlemsstaternas regeringar James användandet av landsdels- eller minoritetsspråken. Detta gäller framfö r allt användandet av dessa språk i den offentliga sfären. 
 Minoritetsspråkskonventionen innehåller därför utöver bestämmelse r som förbjuder diskriminering av landsdels- och minoritetsspråk ocks å bestämmelser som innebär konkreta åtgärder till stöd för användandet av landsdels- eller minoritetsspråk. Dessa bestämmelser täcker in mång a samhällsområden såsom utbildning, rättsväsende, offentlig förvaltning , massmedia, kultur, närings- och samhällsliv och utbyte ö ver nationsgrän- serna. 
 De bestämmelser i konventionen som behandlar användning a v landsdels- eller minorietsspråk i utbildning och massmedia sägs var a avsedda att, så långt som möjligt, garantera att landsdels- eller minoritet s- språk används där, medan bestämmelser som rör användningen a v språken i juridiska, administrativa, ekonomiska, sociala och kulturella sammanhang syftar till att tillåta att språken används i dessa sammanhang . 
 Även om konventionen inte har som direkt syfte att stödja de na tionella minoriteterna förtjänar det att påpekas a tt landsdels- eller minoritetssprå- Roach är en mycket viktig del av de nationella minoriteternas kultur och 
 68 
  
 SOU 1997:192 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 identitet. Genom det stöd konventionens bestämme lser ger för landsdels- eller minoritetsspråkens bevarande och utveckling stöds därför också de nationella minoriteterna. 
  
 2.3 
  
 Språk som omfattas av minoritetsspråks- konventionen 
  
 I artikel 1 i konventionen finns en rad definitioner av begrepp såsom  
 "lands-dels- 
  eller minoritetsspråk", "territorium där landsdels- elle r minoritetsspråk används" samt "territoriellt obundna språk". Genom dessa definitioner avgränsas konventionens tillämpningsområde. De språk som inte faller inom konventionens definitioner omfattas således inte av dess bestämmelser. 
 För att ett språk skall omfattas av konventionens tillämpning skall det enligt artikel 1punkt a) uppfylla två huvudkrav, 
  
 språket skall användas  
  
 av hävd  
 i ett visst territorium inom en stat av medborgare i staten, ( 
 invandrarspråk  
 omfattas inte av konventionen) och 
  
 språket skall vara  
  
 annorlunda  
 än det officiella språket (  
 dialekter  
 omfattas inte av konventionen). 
 Av artikel 1 punkt b) framgår också som ett ytterligare krav för konven- tionens tillämpning att det territorium där landsdels- eller minoritetsspråk används är ett område där e tt språk används av ett så stort antal personer att det motiverar en tillämpning av konventionens bestämmelser p å språket. 
 Uttrycket "av hävd" i artikel 1 och "historiska landsdels- eller minori- tetsspråk i Europa" i ingressen, markerar att konventionens bestämmelser bara gäller de historiska språk som talats under en lång tid i en stat oc h fortfarande talas där. Konventionen omfattar inte de nya språk som til l följ d av invandring numera talas i de europeiska länderna. När ett språk övergå r från att vara ett invandrarspråk till att vara ett landsdels- elle r minoritetsspråk har inte angetts i konventionen eller dess kommentar. Men det anses fullt möjligt att ett språk som först är ett invandrarspråk så småningom övergår till att vara ett landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Språket måste klart skilja sig från det officiella språket i landet . Konventionen omfattar inte lokala varianter eller dialekter av samma språk. I konventionskommentaren konstateras, att frågan om ett sätt at t uttrycka sig skall anses som en dialekt eller ett språk, är mycket omdisku- terad. Eftersom denna fråga inte kan avgöras enbart utifrån Melendez lingvistiska kriterier utan bl.a. är beroende av  
 psyko-sociologiska 
  och politiska faktorer anvisar inte konventionen några riktlinjer för hur fr ågan 
 69 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 skall lösas i enskilda fall utan lämnar avgörandet till berörda myndighete r i varje stat i enlighet med den demokratiska processen där. 
 De språk som konventionen omfattar är främst territoriella språk, de t vill säga språk som av hävd har använts och fortfarande används i nom ett visst geografiskt område i landet. Skälet till detta är att flertalet bestäm- melser en stat kan binda sig för i del III i konventionen, och flera a v bestämmelserna i del II, förutsätter att det finns ett bestämt geografisk t område, annat än landet som helhet, där bestämmelserna kan tillämpas . Detta område, som i artikel 1punkt b) benämns "territorium där landsdels- eller minoritetsspråket används", anges i konventionskommentaren vara det område där landsdels- eller minoritetsspråk används av hävd i betydande utsträckning  även om det bara talas av en minoritet  och som motsvarar språkets historiska geografiska bas. Varje stat får själ v definiera detta geografiska område mer exakt. 
 Ett nyckelbegrepp i det sammanhanget är enligt konventionskom- mentaren "antal invånare som gör ti llämpning av olika bestämmelser om skydd eller stöd motiverade" . Begreppet förekommer i artikel 1 punkt b) och i inledningen till de flesta av konventionens bestämmelser i del III där innehållet i begreppet återkommer i lite olika utformning. Konventionen anger emellertid inte hur många invånare som skall finnas för att det skal l anses vara befogat att tillämpa en åtgärd, utan lämnar dett a avgörande till staterna, med beaktande av konventionens anda och omständigheterna i varje enskilt fall. 
 Utanför det geografiska område där språket används av hävd ställer int e konventionen  med vissa undantag  krav på att bestämmelserna i del III skall tillämpas. 
 Kan ett språk över huvud taget inte bindas till ett bestämt geografisk t område där det använts av hävd, anses det enligt konventionen som Davidson  
 "territoriellt obundet språk".  
 Detta innebär att endast vissa bestämmelser i del II av konventionen kan tillämpas på språket. 
  
 2.4 
  
 Minoritetsspråkskonventionens uppbyggnad och innehåll 
  
 Minoritetsspråkskonventionen innehåller fem delar. I del I finns allmänna bestämmelser. Den innehåller bl.a. de ovan behandlade definitionerna och bestämmelser om vilka åtaganden stater kan göra enligt konventionen och bestämmelser om vad ratifikationsinstrumentet skall innehålla. Del I innehåller också bestämmelser som hänvisar till andra nationella oc h folkrättsliga regler som reglerar landsdels- eller minoritetsspråkens ställ- ning. Slutligen finns i artikel 6 en bestämmelse om att de stater som 
 70 
  
 SOU 1997:192 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 ratificerar konventionen har en förpliktelse att informera berörd a myndigheter, organisationer och personer om rättigheter och skyldigheter som följer av konventionen. 
 Del II innehåller övergripande mål och principer som de stater so m ratificerar konventionen är förpliktade att tillämpa i sin politik, lagstift - ning och åtgärder i övrigt när det gäller landsdels- eller minoritetsspråk. 
 I del III innefattar åtgärder, inom olika sakområden, för att främja lands - dels- eller minoritetsspråk som har en historisk geografisk bas. 
 I del IV finns regler om Europarådets övervakning av konventionen s tillämpning i de länder som ratificerat konventionen och i del V finns slutbestämmelser som bl.a. innehåller regler om ikraftträdande a v konventionen och möjlighet att göra reservationer. 
 Åtaganden 
 Av artikel 2 framgår att minoritetsspråkskonventionen är flexibel på s å sätt att staterna i viss mån kan välja i vilken omfattning man vill binda sig för bestämmelserna i konventionen och på vilken nivå man vill ratificera en viss bestämmelse. 
 Enligt artikel 2 punkt 1 är en stat som ratificerar konventionen skyldig att tillämpa bestämmelserna i del II på samtliga landsdels- eller minori - tetsspråk som används inom staten och som motsvarar konventionens  
 defi-nition 
  av sådana språk. Detta gäller oavsett om staten omnämne r språket i ratifikationsinstrumentet eller inte. En stat kan dock välja att anmäla reservationer mot alla bestämmelser i del II utom artikel 7 punkt 1 (som anger mål och principer för staternas politik, lagstiftning oc h praxis). I en stat som har ratificerat konventionen omfattas således samtliga språk som faller inom konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk av bestämmelserna i konventionens del II artikel 7 punkt 1. 
 Så som framgått ovan ger konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk utrymme för olika bedömningar när det gäller om ett viss t språk faller inom definitionen eller inte. Enligt konventionskommentaren är det i sista hand staten själv som får bedöma v ilka av de uttrycksformer som finns i landet som faller in under konventionens definition av "landsdels- eller minoritetsspråk". 
 När det har fastslagits vilka språk som är landsdels- eller minoritets - språk i en stat kan staten enligt artikel 2 punkt 2 välja att utöver d e obligatoriska bestämmelserna i del II i konventionen också tillämp a bestämmelserna i del III i konventionen på de språk som har en historisk geografisk bas i staten. Väljer landet att ratificera konventionen också beträffande del III måste 
 71 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 detta ske på det i artikel 2 punkt 2 och artikel 3 punkt 1 angivna sättet . Där föreskrivs att de landsdels- eller minoritetsspråk som del III i konventionen skall tillämpas på, skall anges av landet. Dessutom skal l varje land ange vilka punkter och stycken i del III som skall tillämpas på respektive landsdels- eller minoritetsspråk. 
 När det gäller valet av vilka bestämmelser i del III som skall tillämpas på en stats landsdels- eller minoritetsspråk finns vissa begränsninga r enligt konventionens artikel 2 punkt 2. Dessa är att minst 35 punkter eller stycken skall tillämpas på varje landsdels- eller minoritetsspråk oc h att av dessa minst tre skall vara från artiklarna 8 och 12 samt en från någon av artiklarna 9,10,11 och 13. Staterna har i och med dessa bestämmelser givits en relativt stor valfrihet när det gäller vilka förpliktelser de önskar åta sig beträffande de olika landsdels- eller minoritetsspråken i staten . Som ett exempel kan nämnas att artikel 8 som berör utbildning p å landsdels- eller minoritetsspråk innehåller 26 olika förpliktelser vara v staten bara är skyldig att välja tre. 
 När en punkt eller ett stycke innehåller flera alternativa förpliktelse r räknas normalt ett av alternativen som en punkt eller ett stycke. Komplet- terar alternativen emellertid varandra, som t.ex. är fallet med artikel 9 stycke 1 a iii) och a iv), räknas de som två punkter och stycken. 
 De alternativa förpliktelserna innebär att staterna har möjlighet att i stor utsträckning välja olika nivåer på sina åtaganden. 
 Bestämmelser till skydd och stöd för landsdels- eller minoritetsspråken 
 I del II och del III i konventionen finns de materiella bestämmelser som är avsedda att ge landsdels- eller minoritetsspråken det stöd och skyd d som de behöver för att kunna bevaras och stärkas. 
 I del II finns de obligatoriska mål och principer som varje stat som ratificerar konventionen skall tillämpa beträffande de landsdels- elle r minorietsspråk som finns i staten. Dessa mål och principer ses som nöd- vändiga för att bevara landsdels- eller minoritetsspråken. Det går därför inte att i samband med ratificeringen av konventionen göra förbehåll för dessa. 
 I del III finns de mer detaljerade bestämmelser som varje stat kan välja att ratificera för de språk som har en geografisk historisk bas. 
 Målen och principer som finns angivna i del II, artikel 7 punkt 1, kan sammanfattas i följande punkter, 
  erkännande av de landsdels- eller minoritetsspråk som finns i staten som ett uttryck för kulturell rikedom, 
 72 
  
 SOU 1997:192 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 respekt för varje landsdels- eller minoritetsspråks geografi ska område, t.ex. när ny administrativ indelning av landet övervägs, 
  
 åtgärder för att förenkla och/eller uppmuntra användningen av sådana språk såväl i tal som skrift, såväl i privata som offentliga sammanhang, 
  
 lämpliga åtgärder för undervisning och studium av och i landsdels - eller minoritetsspråk, 
  
 stöd för utbyte mellan grupper som talar landsdels- eller minoritets - språk i identiskt eller liknande former, både inom staten och öve r nationsgränserna. 
  
 De bestämmelser som finns i övriga punkter i del II är, 
  
 i artikel 7 punkt 2, ett krav att avlägsna de  
  
 diskriminerande åtgärder  
 som kan finnas mot användningen av landsdels- eller minoritetssprå k samt att  om det behövs för att öka jämlikheten mellan olika språk  godkänna viss positiv diskriminering till förmån för dessa språk, 
  
 i artikel 7 punkt 3, ett krav att främja  
  
 åtgärder som ökar förståelsen mellan olika språkgrupper  
 i landet samt 
  
 i artikel 7 punkt 4 ett krav att ta hänsyn till  
  
 önskemål från dem som talar landsdels- eller minoritetsspråk  
 när åtgärder som berör dessa språk skall vidtas. 
 Konventionens del II innehåller en bestämmelse i artikel 7 punkt 5 o m hur målen och principerna i del II i konventionen skall tillämpas p å  
 territoriellt obundna språk 
 . I konventionskommentaren konstateras att en förutsättn ing för att en del av principerna och målen i del II  likso m bestämmelserna i del III  skall kunna tillämpas, är att det finns e n bestämd historisk geografisk bas för språken. Eftersom en sådan hist orisk geografisk bas inte finns för de territoriellt obundna språken kan bara en del av målen och principerna i del II och ingen av bestämmelserna i del III tillämpas på dessa språk. 
 Av bestämmelserna i del II framgår att artikel 7.1 tillämpas inom d e territorier där landsdels- eller minoritetsspråk används och i enlighet med situationen för varje språk (jfr när det gäller innebörden av detta begrepp vad som sagts ovan), medan bestämmelserna i artikel 7.2, 7.3 och 7.4 inte innehåller någon sådan begränsning. 
 Del III av konventionen innehåller bestämmelser som innebär precisera - de och konkreta åtgärder till skydd och stöd för användandet av landsdels - eller minoritetsspråk med en geografisk historisk bas. 
 73 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 Bestämmelserna i del III täcker en rad olika sakområden. Varje artikel omfattar ett sakområde, 
  
 artikel 8 utbildning, 
  
 artikel 9 rättsväsendet, 
  
 artikel 10 förvaltningsmyndigheter och samhällsservice, 
  
 artikel 11 massmedia, 
  
 artikel 12 kulturell verksamhet och kulturella inrättningar, 
  
 artikel 13 ekonomiska och sociala förhållanden 
  
 artikel 14 utbyte över gränserna. 
  
 Av dessa bestämmelser framgår att de flesta förpliktelserna i kon - ventionen är begränsade till de geografiska områden där landsdels- eller minoritetsspråken används av hävd. 
 De förpliktelser enligt konventionens del III som  om ett land väljer att ratificera dessa bestämmelser  gäller i hela landet, dvs även utanför de områden där landsdels- eller minoritetsspråket används av hävd är, 
  
 artikel 8 punkt 2, undervisning på, eller i landsdels- eller minoritets- språken, 
  
 artikel 9 punkt 2, att inte vägra godkänna giltigheten av juridisk a dokument endast på grund av att de avfattats på ett landsdels- eller mino- ritetsspråk, 
  
 artikel 9 punkt 3, att tillhandahålla de viktigaste lagtexterna och de texter som särskilt hänför sig till personer som använder landsdels- eller minoritetsspråk på dessa språk, 
  
 artikel 10 punkt 5, att tillåta släktnamn på landsdels- eller minoritets- språk, 
  
 artikel 11 punkt 2, att garantera friheten att ta emot TV- och radiout- sändningar på landsdels- eller minoritetsspråk samt friheten att ta emo t information i övrigt på dessa språk, 
  
 artikel 12 punkt 2, att tillåta, uppmuntra och /eller tillhandahåll a lämplig kulturell verksamhet och kulturella inrättningar på dessa språ k eller med anknytning till dessa språk, 
  
 artikel 12 punkt 3, att ta vederbörlig hänsyn till landsdels- elle r minoritetsspråken och den kultur dessa ger uttryck för när landet sprider sin kultur utomlands, 
  
 artikel 13 punkt 1, att i olika typer av ekonomisk och social verksam- het se till att ta bort förbud mot och praxis som motverkar användningen av landsdels- eller minoritetsspråk i sådana sammanhang och 
  
 artikel 14 punkt a) och punkt b) att på det internationella planet, bilateralt och multilateralt, verka för att landsdels- eller minoritetsspråken främjas. 
  
 74 
  
 SOU 1997:192 
  
 Minoritetsspråkskonventionen 
  
 Övervakning av konventionens tillämpning 
 Del IV av konventionen innehåller bestämmelser för hur Europarådet , dess medlemsstater och allmänheten skall kunna kontrollera att de stater som ratificerat konventionen uppfyller sina åtaganden enligt konventio- nen. Öv ervakningen av konventionens tillämpning kan sägas vara a v politisk natur. 
 Kontrollen skall ske genom att de stater som ratificerar konventionen var tredje år skall inge en rapport till Europarådet med en redogörelse för hur staterna praktiskt har omsatt sina åtaganden enligt konventionen. Rapporterna skall offentliggöras. 
 I Europarådet granskas rapporterna av en expertkommitté bestående av en medlem från vart och en av de stater som ratificerat konventionen. Medlemmarna i expertkommittén väljs av Europarådets ministerkommitt é på förslag från respektive stat som ratificerat konvent ionen (varje stat ger in en lista med förslag på personer som ministerkommittén kan välj a mellan). Expertkommitténs medlemmar skall stå fria gentemot staternas regeringar och vara erkänt skickliga och erfarna i frågor som rö r landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Organisationer eller sammanslutningar i den stat som har lämnat in rapporten  t.ex. sådana organisationer som representerar dem som använder landsdels- eller minoritetsspråk  får lämna synpunkter til l Europarådets expertkommitté om hur de anser staten följt sina åtaganden enligt del II och del III i konventionen. Expertkommittén utformar på grundval av de rapporter staterna lämnat in och med hänsyn taget till de synpunkter oberoende organisationer eller sammanslutningar kan ha lämnat, en rapport till Europarådets ministerkommitté. Innan expertkom- mittén överlämnar sin rapport till ministerkommittén skall staterna f å tillfälle att kommentera rapporten. 
 Rapporterna från expertkommittén får offentliggöras av minister - kommittén om den beslutar att så skall ske. Om ministerkommittén anser att det finns anledning till det kan rekommendationer ges till staten med anledning av rapporten. 
 75 
 SOU 1997:192 
  
 3 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 Fem länder har fram till i december 1997 ratificerat minoritetsspråkskon- ventionen, nämligen Norge, Finland, Ungern, Nederländerna oc h Kroatien i nu nämnd ordning. Konventionen träder därmed i kraft den 1 mars 1998. 
 I det följande kommer en närmare redogörelse ges för hur Norge oc h Finland valt att ratificera konventionen och för den nationella lagstiftning och åtgärder i övrigt man i respektive land har till stöd och skydd fö r landsdels- eller minoritetsspråken där. Motsvarande redogörelse Brown och Nederländernas ratificering och nationella bestämmelser är mer ö versiktlig eftersom vi ansett att de nordiska ländernas nationella åtgärder är av störst intresse för oss. Någon redogörelse för Kroatien s ratificering och nationella bestämmelser där kan inte lämnas på grund av att Kroatien ratificerat konventionen kort innan utredningstidens slut. 
 Gemensamt för de fyra första länder som ratificerat konventionen är att man i dessa länder redan innan ratificeringen haft nationell lagstiftning och andra åtgärder till skydd och stö d för landsdels- eller minoritetssprå- Roach. Dessa nationella regler har utgjort grunden för ratificeringen a v minoritetsspråkskonventionen. 
  
 3.1 
  
 Norge 
  
 3.1.1 
  
 Ratificeringen av konventionen 
  
 Norge var det första land som ratificerade minoritetsspråkskonventionen. Innehållet i Norges ratifikationsinstrument framgår av bilaga 2. Där anges att Norge ratificerar bestämmelserna i del I, II, IV och V i konventionen samt 46 närmare angivna punkter och stycken i del III av konventionen för det samiska språket. 
 Inget annat språk än samiska nämns i ratifikationsinstrumentet. Såsom framgått av föregående kapitel gäller dock del II i konventionen James samtliga landsdels- eller minoritetsspråk i de stater som ratificerar konventionen oavsett om de nämns i samband med ratificeringen eller inte. 
 I Norge talas, liksom i Sverige och Finland, flera olika varieteter av samiska bland vilka nordsamiskan dominerar. Norge har emellertid valt 
 77 
 Andra länders ratificering av konventionen  
 SOU 1997:192 
  
 att ratificera konventionen för samiska som ett språk och i stora dela r öv erlämnat frågan om vilka insatser som skall göras för språkets olik a varieteter till det norska sametinget. 
 Samråd med representanter för samerna skedde innan man beslutad e vilka punkter och stycken som skulle ratificeras. 
  
 3.1.2 
  
 Nationella åtgärder i överensstämmelse med åtagandena i konventionen 
  
 I Norge finns en rad lagar och åtgärder i övrigt till skydd och stöd James samernas kultur och språk m.m. Den grundläggande bestämmelsen finns intagen i den norska grundlagen där det i § 110 A, sedan år 1988 , föreskrivs att det åligger statens myndigheter att skapa sådana förutsätt- ningar att den samiska befolkningen kan bevara och utveckla sitt språk, sin kultur och sitt sociala arv. 
 Det samiska språket ges särskilt skydd och stöd inom en rad olik a samhällsområden. De flesta bestämmelser som reglerar rätten att anv ända samiska finns intagna i samelovens språkregler från år 1992, då sam iskan också blev likställt med norska som ett officiellt språk i Norge. Dess a regler utgör stommen i det norska regelverk som utgjorde grunden fö r Norges ratificering av minoritetsspråkskonventionen för det samisk a språket. 
 Samelagens språkregler, tredje kapitlet i Sameloven 
 Samelagens språkregler gäller i huvudsak inom ett begränsat geografiskt område, förvaltningsområdet för samiskt språk. Förvaltningsområde t utgörs av sex kommuner: Nicholson, Kautokeino, Nesseby, Porsanger, Tana och Kåfjord. Utanför förvaltningsområdet gäller bara ett begränsat antal av språkreglerna. 
 Syftet med språkreglerna sägs vara att bevara och utveckla det samiska språket och särskilt att stärka användningen av språket i offentlig a sammanhang. Språkreglerna berör användning av samiska bl.a., 
  
 vid kontakt med lokala och regionala myndigheter 
  
 inom hälsovårdssektorn och den sociala sektorn 
  
 inom rättsväsendet 
  
 inom kyrkan 
  
 inom utbildningsväsendet 
  
 78 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 Inom förvaltningsområdet har man, om man själv använder sig a v samiska i kontakten med  
 lokala offentliga organ  
 (antingen dessa är kommunala, fylkeskommunala eller statliga), rätt att få svar på samisk a både vid muntliga och skriftliga kontakter med myndigheten. 
 Om man själv i skrift använder sig av samiska i kontakten med Davidson  
 regionalt organ  
 (dvs. ett fylkeskommunalt eller statligt organ), som har en eller flera av förvaltningsområdets sex k ommuner som tjänsteområde, har man rätt att få skriftligt svar på samiska. 
 Alla som önskar att använda samiska för att tillvarata sina egn a intressen i kontakt med  
 lokala och regionala hälsovårds- eller sociala institutioner  
 har rätt att bli bemötta på samiska, både skriftligen oc h muntligen. 
 I kontakt med  
 rättsväsendet  
 inom förvaltningsområdet har man rätt att använda sig av samiska. Med rättsväsendet avses, domstolar, länsmän , polis, åklagare, fängelse och kriminalvård i frihet. För dessa myndigheter gäller samma regler som för andra lokala och regionala organ Gutierrez  
 förvalt-ningsområdet. 
  Därutöver gäller särskilda regler om utökad e rättigheter att använda samiska inom rättsväsendet. 
 För domstolar vars ämbetskrets helt eller delvis omfattar förvaltnings- området gäller att envar får använda samiska i inlagor i rättegång och att samiska får användas vid muntliga kontakter med domstolen och unde r muntliga förhandlingar i domstol. Rätten att använda samiska unde r muntliga förhandlingar i domstol innebär emellertid inte att en samiskta- lande person som kan norska kan kräva att alla i t.ex. en rättegång, skall tala samiska eller att det som sägs på norska skall tolkas till samiska. Om någon begär det kan rättens ordförande emellertid besluta att förhand - lingsspråket skall vara samiska. Behövs översättni ng eller tolk skall detta betalas av staten. 
 För polis- och åklagarväsendet gäller om deras verksamhetsområde helt eller delvis omfattar samma geografiska område som förvaltningsområdet , att envar har rätt att tala samiska vid bl.a. förhör på myndighetens kontor och vid muntlig anmälan. Intagna på fängelseanstalt i Troms oc h Finnmark har också rätt att tala samiska. 
 Inom  
 Norska kyrkan  
 i förvaltningsområdet har envar rätt att få barndop , vigsel, nattvard, själavård m.m. förrättade på samiska. 
 För att göra det möjligt för tjänstemän hos lokala och regionala offent- liga organ att uppfylla språkreglernas krav om bemötande på samisk a innefattar språkreglerna regler om möjlighet till tjänstledighet med lön Floyd inom förvaltningsområdet för att lära sig samiska. 
 Språkreglerna innehåller också regler om att  
 lagar och föreskrifter  
 som är av särskilt intresse för hela eller delar av den samiska befolkninge n skall  
 översättas  
 till samiska. Kungörelser från offentliga organ ino m förvaltningsområdet , som riktar sig till hela eller delar av befolkningen i 
 79 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 förvaltningsområdet, skall avfattas både på samiska och norska. 
 När det gäller  
 utbildning i eller på samiska  
 finns regler om att alla elever i grundskolan i samiska distrikt har rätt till undervisning i eller på samiska. Utanför detta område finns en sådan rätt om minst tre eleve r begär det. Kommunerna i förvaltningsområdet kan besluta att samisk a skall vara obligatoriskt i grundskolan. I viss omfattning finns också rät t att lära sig samiska inom ramen för vuxenutbildning och på staten s bekostnad. 
 I språkreglerna berörs också  
 Samiskt språkråd 
 . Språkrådet har bl.a. till uppgift att bevara, stärka och utveckla samiskt språk i Norge. De ge r vägledning och information i språkfrågor och har listor över kvalificerad e översättare och tolkar. 
 Vad gäller  
 tillämpningen  
 av de norska språkreglerna för samiska ha r man vid kommitténs kontakter med norska regeringstjänstemän uppgett att samelovens språkregler fortfarande är så nya att de inte är hel t genomförda i praktiken. Man har emellertid uppmärksammat att det finns svårigheter att rekrytera tillräckligt många lärare i samiska språket . Tjänstemän vid myndigheter behärskar inte heller samiska i d en utsträck- ning som skulle behövas. Det finns också brist på läromedel på samiska. 
 Positiva effekter som man märkt till följd av språklagstiftningen är att allt fler talar samiska och att man i allt större utsträckning begär att bl i bemött på samiska i olika offentliga sammanhang. Nordsamisk an, som är den varietet av samiska som används inom förvaltningsområdet fö r samiskt språk, har stärkts och utvecklas i positiv riktning. Det är svårare att bevara de mindre utbredda varieteterna av samiska, lulesamiska och sydsamiska, som inte används i förvaltningsområdet. 
 Utöver samelovens språkregler bör några  
 andra åtgärder av betydelse  
 för ratificeringen av konventionen nämnas nämligen att det sedan lång tid tillbaka finns regelbundna utsändningar på samiska via norsk radio, NRK, och vissa  
 TV-program 
  på samiska. Norska staten täcker alla kostnader fö r produktion av litteratur på samiska. 
  
 3.1.3 
  
 Kostnader 
  
 Vad gäller kostnaderna för de nationella åtgärder som vidtagits för at t stödja och utveckla det samiska språket i Norge kan allmänt sägas att ma n från norsk sida anser att de mest kostnadskrävande åtgärderna ä r utbildning av personal, tjänstemän, tolkar och översättare samt fram - tagning av läromedel. 
 80 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 Under år 1995 avsattes drygt 16,5 miljoner norska kronor för använd- ningen av samiska enligt samelovens språkregler inom kommuner och fylkeskommuner i det samiska förvaltningsområdet. Sametingets språkråd fördelar pengarna mellan kommunerna. Målet är att upprätta en tvåsprå- kig förvaltning inom dessa kommuner med tvåspråkiga tjänstemän. I dagsläget används dock fortfarande tolk i stor utsträckning av tjänstemän - nen. 
  
 3.2 
  
 Finland 
  
 3.2.1 
  
 Ratificeringen av konventionen 
  
 Finland ratificerade minoritetsspråkskonventionen som andra land, i november 1994. Av ratifikationsinstrumentet framgår att Finland ratificerat 59 punkter och stycken i del III i konventionen för  
 samiska  
 som ett landsdels- eller minoritetsspråk samt 65 punkter och stycken fö r  
 svenska  
 som ett mindre allmänt använt officiellt språk (se artikel 3 punkt 1 i konventionen). Det anges också att Finland åtar sig att i vederbörliga delar tillämpa del II av konventionen på  
 romani  
 och på  
 andra territoriellt obundna språk  
 i Finland. 
 Samiska används i Finland i flera olika varieteter, nordsamiska, enaresamiska och skoltsamiska. Finland har dock liksom Norge valt att ratificera konventionen för samiska som ett språk. När det gäller svenska har Finland valt att utnyttja konventionens bestämmelse i artikel 3 och ratificera vissa bestämmelser i del III i konventionen för svenska som ett officiellt språk som används mindre allmänt. 
 Skälet till att man i ratifikationsinstrumentet särskilt nämnt romani som ett territoriellt obundet språk i Finland är, enligt de uppgifter vi fått, at t man på detta sätt vill markera den vikt man från finsk sida lägger vid att stödja romernas kultur och språk. Ett annat skäl är att det finns mång a romer i Finland, ca 6  
 0007 
  000 personer och att dessa i motsats till andra minoritetsgrupper begärt att konventionens bestämmelser skal l tillämpas på deras språk. 
 Såsom framgått av föregående kapitel gäller del II i konventionen James samtliga landsdels- eller minoritetsspråk i de stater som ratificerar  
 konven-tionen 
  oavsett om de nämns i samband med ratificeringen eller inte. Villkoret är att språken uppfyller konventionens krav på et t landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Beträffande samtliga tre språk som nämnts i ratifikationsinstrumente t fanns redan gällande lagstiftning och nationella åtgärder i övrigt till skyd d och stöd för dessa språk som kunde utgöra grunden för en ratificering. 
 81 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 Någon ny lagstiftning ansågs således inte behövas med anledning a v ratificeringen. 
 Innan Finland beslöt vilka åtaganden i konventionen som Finlan d skulle binda sig för att tillämpa, samrådde man med den svensktaland e minoriteten företrädd av Svenska Finlands folkting, med samern a företrädd av delegationen för sameärenden och med romerna geno m delegationen för zigenarärenden. 
  
 3.2.2 
  
 Nationella åtgärder i överensstämmelse med åtagandena i konventionen 
  
 Den grundläggande rätten att använda svenska, samiska och roman i tillförsä kras i § 14 i den finska regeringsformen. Där slås det fast at t Finlands nationalspråk är finska och svenska och att envars rätt att i egen sak  hos domstolar och andra myndigheter  använda sitt eget språk, antingen detta är finska eller svenska, skall tryggas i lag. Vidare före - skrivs att det allmänna skall tillgodose båda dessa språkgrupper s kulturella och samhälleliga behov. För samerna, romerna och andr a grupper gäller enligt samma bestämmelse att de har rätt att bevara oc h utveckla sitt språk och sin kultur. 
 Svenska 
 Svenskan är som ovan nämnts ett av Finlands två nationalspråk. Utöver skyddet i grundlagen skyddas svenska språket genom  
 språklagen  
 från år 1922. Språklagens regler gäller för domstolar, statliga myndigheter , kommuner och den  
 evangelisk-lutherska 
  kyrkans församlingar. 
 De språkliga rättigheterna enligt språklagen är beroende av vilke n språklig status en kommun har. Enligt språklagen indelas finska k- ommuner i enspråkigt finska kommuner, enspråkigt svenska kommuner, tvåspråkiga kommuner med finsk majoritet samt tvåspråkiga kommuner med svensk majoritet. Huvudregeln är att om mindre än 8% av befolk - ningen talar finska/svenska är kommunen enspråkig. Om minoritete n utgör minst 8 % av befolkningen eller 3 000 personer är kommunen tvåspråkig. 
 I korthet innebär språklagens regler följande. 
 Vid kontakt med  
 statliga myndigheter  
 såsom domstolar, polis, arbetsförmedling m.m. har en medborgare alltid rätt att använda sitt eget språk. Om ämbetsdistriktet för de statliga myndighe ten är tvåspråkigt har den enskilde också rätt att få svar på det egna språket. Någon sådan rätt finns inte om ämbetsdistriktet är enspråkigt. 
 82 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 Vid kontakt med  
 kommunala myndigheter  
 har den enskilde rätt att använda sitt eget språk i tvåspråkiga kommuner. Är kommunen enspråki g måste emellertid den enskilde använda kommunens språk. Detsamm a gäller det språk myndigheterna svarar den enskilde på. 
 I tvåspråkiga kommuner och tvåspråkiga statliga ämbetsdistrikt gäller att meddelanden till allmänheten, såsom  
 kungörelser och meddelanden,  
 skall avfattas på båda språken.  
 Skyltar och vägvisare  
 inom sådana områden skall också vara tvåspråkiga. 
 I  
 annan lagstiftning  
 angående rätt att använda sitt modersmål finns bl.a . följan de bestämmelser. Viss möjlighet att få  
 tolk  
 på statens bekostnad finns i enspråkiga kommuner i ärenden där enskilds rätt kan stå i konflikt med myndighetens, t.ex. barnskyddsfall eller indragning av körkort. När det gäller  
 utbildning  
 är alla kommuner skyldiga att anordna grundskole- undervisning på svenska respektive finska om det finns minst 13 lågstadieelever som har endera språket som modersmål. Undervisnin g sker i enspråkiga skolor. För  
 daghem  
 finns regler om att kommun skall sörja för att dagvård erbjuds på barnets modersmål. När det gälle r  
 hälsovård  
 finns bestämmelser om att patientens modersmål i möjligaste mån skall beaktas. Inom vissa delar av sjukvården finns en utöka d skyldighet att tillhandahålla sjukvård på patientens modersmål. 
 Samiska 
 Utöver det grundlagsstadgande som ovan redovisats finns ytterligare en grundlagsbestämmelse som berör samiska språket. I § 51 a regeringsfor- men stadgas att samerna som ett urfolk skall tillförsäkras kulturel l autonomi inom sitt hembygdsområde i ärenden som angår deras språk oc h kultur. Därutöver finns i lagar och förordningar olika bestämmelser til l skydd och stöd för det samis ka språket. Viktigast av dessa bestämmelser är  
 lag om användning av samiska hos myndigheter  
 som trädde i kraft år 1992. 
 Språklagens regler gäller i huvudsak inom  
 samernas hembygdsområde.  
 Hembygdsområdet omfattar Enontekis, Enare och Utsjoki kommuner samt Lapplands renbeteslags område i Sodankylä kommun. 
 Den samiska språklagen innebär i korthet följande. Inom hembygds - området har en same rätt att använda samiska i ärende som gäller honom eller henne, eller i ärende där en same skall höras. Rätten omfattar såväl  
 kommunala myndigheter  
 som områdets  
 alla statliga distriktsmyndigheter och lokala myndigheter och domstolar  
 som har ämbetsdistrikt som täcker någon del av samernas hembygdsområde. Dessutom har en same rätt att använda samiska i  
 kommun eller församling  
 inom hembygdsområdet. 
 83 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 Utanför hembygdsområdet har same rätt att använda samiska vid kontakt med bl.a. länsstyrelsen och länsrätten i Lap plands län, högsta domstolen, justitiekanslern och riksdagens justitieombudsman. Språklagen innebä r inte att tjänstemän på de olika myndigheter som berörs av språklagen s regler skall kunna samiska. Myndigheterna inom hembygsområdet har i stället en skyldighet att tillhandahålla tolk eller översättning till samiska i sina kontakter med samer som vänt sig till myndigheten och då använt sig av samiska. 
 Språklagen innehåller också bestämmelser om att  
 kungörelser, meddelanden, anslag och blanketter  
 skall avfattas också på samiska inom samernas hembygdsområde. Sådana  
 lagar och förordningar, statsråds- beslut m.m.  
 som särskilt berör samerna skall publiceras också på samiska . Myndigheterna bör inom hembygdsområdet enligt lagen förse  
 skyltar och vägvisare  
 också med samisk text. 
 För att språkreglerna skall kunna tillämpas på ett riktigt sätt behöv s tillgång till tolkar och översättare. Inom sametinget finns en  
 byrå för det samiska språket  
 som ansvarar för att det finns tillgång till tolkar och över - sättare samt för samisk språkvård. 
 För att uppmuntra tjänstemän att lära sig samiska finns enligt språkreg- lerna möjlighet för dem som arbetar på statliga myndigheter som omfattas av språkreglernas bestämmelser att få tjänstledigt med lön för utbildning i det samiska språket. Vid tillsättning av statliga tjänster vid myndigheter i samernas hembygdsområde ses kunskaper i samiska som en merit. 
  
 Även  
 grundskolelagen, gymnasielagen och lagen om dagbarnvård  
 innehåller bestämmelser av betydelse för det samiska språket. I grund - skolelagen och gymnasielagen sägs att elever som är bosatta Gutierrez samernas hembygdsområde kan undervisas i eller på detta språk. I lagen om dagbarnvård stadgas att kommunerna skall sörja för att dagbarnvård står till buds på barnets modersmål då detta är samiska. 
  
 När det gäller  
 tillämpningen  
 av de bestämmelser som gäller till stöd och skydd för det samiska språket har man i Finland angett att det störst a problemet är bristen på lärare i samiska och undervisningsmaterial p å samiska. Särskilt svårt är det att rekrytera lärare till de högre stadierna i skolan. För utbildning av lärare i samiska ges inga särskilda statlig a medel. Däremot har staten under en  
 10-årsperiod 
  bidragit med ca en och en halv miljon mark till undervisningsmaterial på samiska. 
 När det gäller kontakter på samiska med myndigheter har språklagens möjligheter att använda samiska vid sådana kontakter hittills  
 utnyttjats i mycket liten utsträckning. Inte heller har många utnyttjat möjligheten att få skrivet material, t.ex. blanketter etc. på samiska. Detta kan, enligt de 
 84 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 uppgifter vi fått, dels ha att göra med att kunskaperna i att l äsa och skriva samiska är dåliga bland den samiska befolkningen, dels att kunskaperna i den vokabulär som behövs i officiella sammanhang är bristfällig. 
 Romani 
 I Finland finns en internationellt sett förhållan devis lång tradition när det gäller samarbete mellan företrädare för myndig heter och romer. Sedan år 1956 har det funnits en statlig delegation för zigenarärenden som Morales består av 18 medlemmar varav tio är romer. Delegationen skall främj a den romska befolkningens möjlighet att på likvärdiga villkor delta i samhällslivet samt främja den romska befolkningens ekonomiska, sociala och kulturella levnadsförhållanden. Utöver denna delegation finns de t fyra regionala delegationer med uppgift att främja den romska befolkning- ens levnadsförhållanden på det regionala planet. Statliga åtgärder för att främja romsk kultur och språk har framför allt vidta gits sedan  
 1980-talet. 
  När det gäller stödet och skyddet för språket romani har man i Finland främst vidtagit åtgärder när det gäller utbildning i romani och roms k kultur för både för barn och vuxna. År 1993 tillsattes en ledningsgrup p för zigenarutbildning inom Utbildningsministeriet. Ledningsgruppen skall handlägga alla frågor av principiell natur som rör utbildning av romer , från förskoleutbildning till vuxenutbildning. Hälften av ledamöterna i ledningsgruppen är romer. Ett av syftena med undervisning i romani och romsk kultur och historia är att göra skolundervisning och vuxenunder - visning mer meningsfull för både romska barn och vuxna. Det har tidigare av olika skäl, varit svårt för romer att studera vilket har lett till att de t bland äldre romer finns många med dålig skolunderbyggnad. För at t underlätta undervisningen för ba rn har man i Finland arbetat fram ABC- böcke r i romani. För vuxna anordnas bl.a. sommarkurser i romani oc h finska. Kostnaderna för dessa kurser betalas till hundra procent av finska 
 staten och är därför kostnadsfria för deltagarna. 
  
 3.2.3 
  
 Kostnader 
  
 Allmänt har man uppgett att de största kostnaderna för stöd och skydd fö r det samiska språket består i översättning och tolkning till det samisk a språket. 
 85 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 I propositionen till den samiska språklagen tar man upp kostnader för byrån för det samiska språket, kostnader för åtta tjänster som tolkar och översätt are i de kommuner som ligger inom samernas hembygdsområde samt övriga kostnader för tolkning och öve rsättning. Det har senare visat sig att de sammanlagda kostnaderna för sametinget och språkbyrån James statens del uppgått till ca två miljoner mark årligen. Av åtta beräknad e tjänster som tolkar och översättare inom kommunerna i samerna s hembygdsområde har endast en besatts. Kostnaden för denna tjäns t uppgår till ca 500 000 mark årligen, en kostnad som staten stod för d e första åren men som nu faller på kommunerna. 
 Vad gäller stödet och skydd et för romani avsatte finska staten under år 1996 en och en halv miljon finska mark till ledningsgruppen fö r zigenarutbildning. 
  
 3.3 
  
 Ungern 
  
 3.3.1 
  
 Ratificeringen av konventionen 
  
 Ungern ratificerade år 1995 som tredje land minoritetsspråkskonven - tionen. Av ratifikationsinstrumentet framgår att Ungern åtar sig at t tillämpa 47 punkter och stycken i del III i konventionen för fem språk , nämligen kroatiska, tyska, rumänska, slovakiska och slovenska. 
 Utöver de språk som nämns i ratifikationsinstrumentet har Ungern i nationell lagstiftning slagit fast att det finns ytterligare åtta språk elle r sammanlagt tretton språk, som anses som minoritetsspråk i Ungern. Dessa språk är armenska, bulgariska, grekiska, kroatiska, tyska, zigenska (romani och sinti), rutenska, polska, rumänska, serbiska, slovakiska, slovenska, och ukrainska. Samtliga tretton språk anses falla inom konventionens tillämpningsområde och bestämmelserna i del II i konventionen kommer således att tillämpas på alla språken. Skälet till att man valt att bara nämna fem språk i ratifikationsinstrumentet är enlig t uppgift att dessa språk funnits under längst tid i Ungern och talas av flest personer. Åtgärder till stöd och skydd för dessa fem språk finns ocks å inom de olika sakområden såsom undervisning, offentlig förvaltning m.m . som konventionen täcker, vilket underlättat ratificeringen av del III i konventionen för språken. Enligt uppg ift är målet att Ungern, så snart de ekonomiska förutsättningarna finns, skall ratificera del I II i konventionen också för de åtta språk som nu inte omfattas av ratificeringen a v bestämmelserna i del III i konventionen. 
 Ungern har valt att ratificera samma punkter och stycken i del III fö r samtliga de fem språk som omfattas av ratifikationen. I stort sett fanns 
 86 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 redan innan ratificeringen nationell lagstiftning angående stöd och skydd för landsdels- och minoritetsspråk, som kunde ligga till grund för ratifice - ringen. Man avser att tillämpa de bestämmelser man ratificerat i del III i hela landet. Som angetts i kapitel fyra är huvudavsikten med bestämmel- serna i del III i konventionen att dessa skall tillämpas inom ett begränsat geografiskt område i respektive land motsvarande det område där språket används av hävd. Skälet till att man i Ungern har valt att ändå tillämp a konventionens bestämmelser i del III över hela landets territorium är att de som använder de olika minoritetsspråken i Ungern alltid har vari t spridda över hela landets territorium och det så ledes inte går att definiera geografiska områden där språken har talats av hävd. 
  
 3.3.2 
  
 Nationella åtgärder i överensstämmelse med åtagandena i konventionen 
  
 En nationell lag framför andra gjorde det möjligt för Ungern att ratificera minoritetsspråkskonventionen, nämligen  
 lagen om nationella och etniska minoriteters rättigheter  
 från år 1993. I denna anges vilka kriterier so m skall vara uppfyllda för att en grupp skall anses som en nationell oc h etnisk minoritet liksom vilka minoriteter som för närvarande uppfylle r dessa kriterier. De motsvarar de ovan nämnda tretton minoritetsspråken i Ungern. Lagens bestämmelser omfattar enligt sin lydelse inte invandrare eller flyktingar. Lagens syfte är att hindra assimilering och tillförsäkr a nationella och etniska minoriteter  
 rätt till sin egen identitet, språk, kultur och traditioner. 
  
 Ett viktigt inslag i lagen är möjligheten för nationella minoriteter at t efter allmänna val inrätta lokala självstyrande minoritetsorgan som har till uppgift att bevaka minoriteternas intressen hos kommunala myndigheter och beslutande församlingar. Lagen föreskriver att kommunala beslu t rörande utbildning, lokal massmedia, användning av minoritetsspråk m.m . bara får fattas efter hörande av de lokala minoritetsorganen om beslute t berör minoritetsbefolkningen. 
 Lagen tillförsäkrar också minoriteterna inflytande på det nationella pl anet bl.a.genom regler om val till ett nationstäckande minoritetsorgan och en ombudsman som skall bevaka minoriteternas rättigheter. 
 Det finns ett särskilt kapitel i lagen som rör rätt till undervisning i eller på minoritetsspråken i daghem och skolor samt statens ansvar att bekosta utbildning av lärare och undervisningsmaterial för dessa ändamål. I samma kapitel anges att tillgången till litteratur på minoritetsspråken skall tillförsäkras genom ett nätverk av minoritetsbibliotek. 
 Ett särskilt kapitel ägnas användandet av minoritetsspråken. Där anges att alla har rätt att använda sitt modersmål i alla sammanhang i Ungern. 
 87 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vad detta närmare innebär skall anges i en särskild lag. I kapitlet ange s vidare att alla har rätt att i domstol använda sitt eget modersmål. De t anges också att alla har rätt att använda sitt modersmål i parlamentet och kommunala församlingar. Det föreskrivs vidare att alla kommunala org an på begäran av minoritetsorgan skall publicera alla beslut, blanketter m.m. också på minoritetsspråken samt att skyltar anslag m.m. skall finnas också på minoritetsspråken. Slutligen anges att inom de områden där minoriteter bor skall kunskaper i minoritetsspråk ses som en merit vid tillsättande av tjänster hos lokala myndigheter och myndigheter som ger service till allmänheten. 
 Lagen innehåller också bestämmelser om rätt till ekonomiskt stöd från staten till de daghem och skolor som ger undervisning i eller på minori- tetsspråk samt ekonomiskt stöd till de självstyrande minoritetsorganen. 
 Vad gäller den praktiska  
 tillämpningen  
 av lagen om nationella och etniska minoriteters rättigheter och åtagandena enligt minoritetsspråk - skonventionen har man angett att konventionens bestämmelser i först a hand kommer att tillämpas i de områden där valen till lokala självstyrand e minoritetsorgan var framgångsrika under år 1994 och 1995. Det lyckade genomförandet av sådana val indikerar enligt ungerska regeringstjänste- män att det finns många personer som tillhör en minoritet i dess a områden. 
  
 3.3.3 
  
 Kostnader 
  
 De uppgifter vi fått när det gäller kostnader för nationell lagstiftning till stöd och skydd för landsdels- eller minoritsspråk i Ung ern är att man inte kan uppskatta kostnaderna för de åtaganden man gjort enligt konventio- nen förrä n denna träder i kraft eftersom man först då genomför all a planerade nationella åtgärder. 
  
 3.4 
  
 Nederländerna 
  
 3.4.1 
  
 Ratificeringen av konventionen 
  
 Nederländerna ratificerade år 1996 som fjärde land minoritetsspråks - konventionen. Av ratifikationsinstrumentet framgår att Nederländerna åtar sig att tillämpa 48 punkter och stycken i del III i konventionen för frisiska i provinsen Friesland, samt bestämmelserna i del II i konventionen på lågsaxiska språk och bestämmelserna i del II , enligt artikel 7 punkt 5, för jiddisch och romani chib som territoriellt obundna språk. 
 88 
  
 SOU 1997:192 
  
 Andra länders ratificering av konventionen 
  
 3.4.2 
  
 Nationella åtgärder i överensstämmelse med åtagandena i konventionen 
  
 I Nederländerna finns sedan lång tid tillbaka nationella bestämmelser som gjort det möjligt att få undervisning i frisiska inom det obligatorisk a skolväsendet. Numera finns regler som ger dem som använder frisiska möjlighet att få undervisning i frisiska i provinsen Friesland. Det finns också vissa tvåspråkiga sko lor i Friesland där undervisningen bedrivs på  
 frisiska-holländska. 
  
 Som en följd av ratificeringen av konventionen omfattar rätten att f å undervisning i frisiska nu också de lägre stadierna i skolan. 
 Rätten att få använda frisiska i kontakt med myndigheter och rättsvä - sendet i provinsen Friesland är lagfäst. Frisiska språket är också numera inkluderat i nationell förvaltningsrätt och i lagstiftning som berö r utbildning och kultur och i skattelagstiftningen. 
 Frisiska förekommer regelbundet både i radio och TV och det finn s dagstidningar som till viss del skrivs på frisiska. I provinsen Friesland är det också möjligt att få viss samhällsservice från offentliga organ p å frisiska. 
 När det gäller ratificeringen av romani chib och jiddisch som territoriellt obundna språk i Nederländerna uppges detta vara ett symboliskt erkän - nande av språken som inte binder de nationella myndigheterna att stödja eller skydda dessa språk. 
 89 
 SOU 1997:192 
 4 Vilka språk i Sverige är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Vi har funnit att samiska och finska inklusive meän kieli samt romani chib är historiska landsdels- elle r minoritetsspråk i Sverige. 
 Minoritetsspråkskonventionen är enligt konventionskommentaren en kulturkonvention som är ägnad att skydda och stödja historiska landsdels - eller minoritetsspråk. Från Europarådets sida har man överlåtit å t ansvariga myndigheter i de länder som ratificerar konventionen att, med beaktande av konventionens definition i artikel 1, göra en bedömning av vilka språk som är landsdels- eller minoritetsspråk i det egna landet. 
 Minoritetsspråkskommitténs direktiv innebär att kommittén har i uppdrag att göra en sådan bedömning för svenskt vidkommande. I de t följande skall vi dä rför med utgångspunkt från konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk i artikel 1 och med beaktande av konventionens syfte, göra vår bedömning av vilk a språk i Sverige som är landsdels- eller minoritetsspråk och vilka språk eller dialekter som faller utanför konventionens tillämpning. 
 Vi vill redan i detta sammanhang understryka att vår bedömning be - gränsar sig till att avgöra vilka språk som faller in under konventionen s tillämpningsområde. 
 När vi i det följa nde tar ställning bl.a. till den komplicerade frågan om vad som är att anse som ett språk och vad som är att anse som en dialekt sker detta enbart med sikte på konventionens tillämpning. Ett språk som vi inte finner är ett landsdels- eller minoritetsspråk i konventionen s mening kan ändå anses vara ett minoritetsspråk i andra sammanhang . Också i samband med konventionens tillkomst har man uppmärksammat att sådana situationer kan uppkomma. Av artikel 1 punkt b) och av kon- ventionskommentaren framgår exempelvis att konventionen inte kan tillämpas på språk som talas av alltför få personer eftersom detta skull e leda till allt för stora praktiska svårigheter. Även om sådana språk ä r minoritetsspråk bör de inte ses som landsdels- eller minoritetsspråk som konventionens bestämmelser skall tillämpas på. 
 Vi vill också inledningsvis påpeka att om Sverige skulle ratificer a konventionen, så kommer konventionens bestämmelser i del II att gäll a för 
 91 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 alla landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige som omfattas av konventio- nens definition av sådana språk medan bestämmelserna i del III bar a kommer att gälla för de språk som Sverige väljer skall omfattas av dem. Språk utan geografisk bas kan enligt konventionen inte omfattas av bestämmelserna i del III. 
 Vår utgångspunkt har varit att Sverige vid en eventuell anslutning til l konventionen också kommer att ratificera bestämmelserna i del III för de språk som har en historisk geografisk bas. Vi har därför när vi pröva t frågan om vilka språk som kan omfattas av en svensk tilllämpning a v konventionen också behandlat frågor som har anknytning till tillämpning- en av del III i konventionen. 
  
 4.1 
  
 Språk och dialekter i Sverige som inte kan anses omfattade av konventionen 
  
 De två huvudkrav som ett språk, enligt definitionen i artikel 1 i konven- tionen, måste uppfylla för att anses vara ett landsdels- eller minoritets - språk är, 
  
 att språket skall användas av hävd i ett visst territorium inom en sta t av medborgare i staten, (invandrarspråk omfattas inte av konventionen) och 
  
 att språket skall vara annorlunda än det officiella språket (dialekte r omfattas inte av konventionen). 
  
 Av artikel 1 punkt b) och konventionskommentaren framgår också at t tillräckligt många personer måste använda ett språk för att konventionen skall kunna tillämpas på språket. 
 Även om ett språk inte kan uppfylla kravet på historisk geografis k anknytning kan det omfattas av vissa av konventionens bestämmelser i del II såsom ett territoriellt obundet språk. 
 Med utgångspunkt i definitionen i artikel 1 och konventionens över - gripande syfte skall vi i det följande behandla några språk och dialekter i Sverige som enligt vår uppfattning faller utanför konventionen s tillämpningsområde. 
 Invandrarspråk 
 Det första kravet enligt artikel 1 i konventionen, att ett språk skal l användas av hävd, innebär att språket skall ha använts under lång ti d tillbaka i landet och fortfarande användas där. Invandrarspråk omfatta s således inte av 
 92 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 konventionen och inte heller språk som har talats i landet men numera inte längre talas där. Tidsgränsen för när ett språk övergår från att vara ett invandrarspråk till att vara ett språk som används av hävd i konventionens mening finns inte angiven i konventionen. Det är dock klart att ett språk som först är att anse som ett invandrarspråk i ett land så småningom kan övergå till att anses använt av hävd. 
 Svensk befolkningsstatistik omfattar inte uppgifter om etnisk tillhörig- het eller språktillhörighet. Det är därför svårt att få fram uppgifter so m kan ligga till grund för en bedömning av vilka språk som använts under lång tid i Sverige och fortfarande används i dag. Det står emellertid klart att det i Sverige i dag till följd av invandring från andra länder, tala s många andra språk än svenska. Med få undantag har dock dessa int e använts i Sverige före andra världskriget. Detta har att göra med at t invandringen till Sverige före andra världskriget var mycket begränsad . 
 När det gäller språk som börjat användas i Sverige först efter andr a världskriget anser vi att de klart faller utanför konventionens tilllämp - ningsområde eftersom de har använts under för kort tid för att de skal l kunna anses använda av hävd. Dessa språk får istället betraktas so m invandrarspråk som faller utanför konventionens tillämpningsområde. 
 Vi anser inte att det är lämpligt att fastslå någon absolut, generel l tidsgräns för när ett språk övergår från att vara ett invandrarspråk till att anses som använt av hävd i Sverige. Det är enligt vår uppfattnin g lämpligare att ta ställning till detta från fall till fall med utgångspunkt frå n varje språks särskilda historia i Sverige. I avsnitt 4.2 behandlar vi därför vart och ett av de språk som vi anser kan bli aktuella att bedöma so m använda av hävd i Sverige och tar ställning till om de kan anses omfattade av konventionen. 
 Dialekter 
 Det andra kravet i konventionen, att språket skall vara annorlunda än det officiella språket i staten innebär att dialekter av det officiella språke t undantas från konventionens tillämpningsområde. 
 Frågan om när ett uttryckssätt skall anses vara en dialekt och när de t skall anses vara ett språk är komplicerad och involverar såväl lingvistiska som sociologiska och politiska bedömningar. Vi hänvisar i denna del till det expertutlåtande som inhämtats från professor Zamora ,  
 bilaga 3 
 . I konventionen ges inga närmare riktlinjer för bedömningen . Varje land som ratificerar konventionen får självt avgöra vad som är att anse som 
 93 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 dialekter av det officiella språket som inte omfattas av konventionens bestämmelser. 
 För svenskt vidkommande uppkommer i detta sammanhang frågan om hur de genuina dialekter eller folkmål, som finns i Sverige skall betraktas i relation till konventionen. Som exempel på folkmål kan nämna s älvdalsmål, gutniska och skånska. Dessa folkmål talades tidigare i g anska stor utsträckning i olika delar av landet men har till följd av bl.a. störr e rö rlighet i befolkningen, inflyttningen till städerna och massmedias inflytande kommit att talas och förstås av allt färre personer. Ren t lingvistiskt kan folkmålen vara mycket olika nutida rikssvenska. Folkmålen är när a förknippade med den bygd där de har talats och är en del av bygdens kultur och historia. Det kan därför hävdas att det finns ett intresse av att folkmålen bevaras som en viktig del av den svenska landsbygds- och kulturhistorien. 
 Frågan är emellertid om folkmålens kulturhistoriska värde gör att de bö r omfattas av konventionens bestämmelser. 
 En invändning mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det är tveksamt om de kan anses som språk. Den allmänna uppfattningen är no g snarare att de är dialekter och som sådana omfattas de i så fall inte a v konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk. Ett annat skäl mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det är ett fåta l personer som använder dem som sitt dagliga uttrycksmedel. 
 Det viktigaste argumentet mot att tillämpa konventionens bestämmelser på folkmålen är dock enligt vår uppfattning, att en sådan tillämpnin g skulle rimma illa med konventionens syfte. Som vi angett i kapitel två är ett av konventionens övergripande syften att stärka landsdels- elle r minoritetsspråkens ställning i det offentliga livet, såsom i domstolar, hos myndigheter, i näringslivet m.m. Det finns enligt vår uppfattning int e någon anledning att stödja de gamla och lokalt färgade uttrycksforme r som folkmålen är, genom en ökad användning av dem i offentlig a sammanhang. Vi tror inte heller att en sådan användning av folkmålen i det offentliga livet skulle stödja folkmålens bevarande. 
 Vid en samlad bedömning anser vi därför att en tillämpning a v konventionen i Sverige inte kan omfatta folkmålen. 
 Teckenspråket 
 Sveriges Dövas Riksförbund har vänt sig till kommittén med en begäran om att konventionens bestämmelser skall tillämpas på teckenspråket som ett territoriellt obundet språk. 
 Kommittén vill erinra om att teckenspråket redan i dag har en stark ställning i det svenska samhället. Genom beslut av riksdagen år 1981 har 
 94 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Sverige som första land i världen officiellt erkänt teckenspråket so m dö vas modersmål och erkänt dövas rätt till tvåspråkighet avseend e teckenspråket och svenska språket. När det gäller undervisning oc h forskning, anges i läroplanen för specialskolan för döva och hörselska - dade, att teckenspråket och svenska är de två undervisningsspråken, och vid universitetet i Stockholm har forskning i teckenspråket bedrivits sedan år 1972. Samhället tillhandahåller också teckenspråkstolkar för döv a genom landstingens försorg. Enligt Sveriges Dövas Riksförbun d föreligger dock fortfarande brist både på teck enspråkstolkar och teckens- pråkslärare. 
 Att teckenspråket är ett språk är således redan fastslaget i Sverige . Likaså finns bestämmelser och åtgärder till skydd och stöd för teckensprå - ket på flera områden. Den fråga vi har att ta ställning till är om teckens- pråket kan anses falla inom definitionen för landsdels- eller minoritets - språk enligt artikel 1 i minoritetsspråkskonventionen och om teckensprå- ket kan anses omfattat av det övergripande syftet med konventionen. 
 Det ena kravet på ett landsdels- eller minoritetsspråk enligt artikel 1 i konventionen  att språket skall vara annorlunda än det officiella språke t 
  måste anses uppfyllt vad gäller teckenspråket. Det andra kravet enligt konventionen  att språket skall användas av hävd inom staten  skulle kanske kunna anses uppfyllt eftersom det finns uppgifter om att teckens- pråket använts i offentliga sammanhang i Sverige så tidigt som år 1875. 
 Enligt vår uppfattning kan emellertid främjande av teckenspråket inte rymmas inom konventionens övergripande syfte. Konventionen sägs v ara en kulturkonvention som tar sikte på att stödja historiska språk som en de l av Europas mångkulturella arv. Den tar följaktligen i första hand sikte på språkets kulturella funktion. Genom att stödja landsdels - eller minoritets- språken hoppas man att också stödja den kultur och historia som ä r förbund en med språken och dem som använder dem. Även om döv a själva ser sig som en språklig och kulturell minoritet med teckenspråket som en viktig del av dövkulturen, kan teckenspråkets funktion enligt vår uppfattning inte i första hand ses som kulturell. Språket får snarare i först a hand ses som ett kommunikationsmedel för döva, ett sätt för döva att trot s sitt handikapp kunna kommunicera med omgivningen. De skäl som finns för att stödja teckensp råket ligger därför enligt vår uppfattning vid sidan av konventionens huvudsakliga syfte som en kulturkonvention. 
 Det nyss anförda hindrar i och för sig inte att man skulle kunn a utsträcka och anpassa en tillämpning av konventionens bestämmelser till teckenspråket. Vi anser emellertid inte att det finns någon anledning att göra detta. Teckenspråket har redan i dag en officiell ställning som språk i Sverige. I 
 95 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 och med detta och de åtgärder som redan i dag vidtas från samhällets sid a till stöd för teckenspråket, skulle en ratificering av konventionen Mathis som ett territoriellt obundet språk, enligt vår bedömning , inte leda till något ytterligare stöd för språket. 
 Teckenspråket skall därför enligt vår uppfattning inte omfattas av e n eventuell svensk ratificering av minoritetsspråkskonventionen. 
  
 4.2 
  
 Landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige 
  
 I det föregående har vi angett att d et finns anledning att närmare granska några språk i Sverige som har talats i landet under lång tid för att se om de uppfyller konventionens krav på landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Som vi ovan har angett förs inte statistik i Sverige över språktillhörighe t eller etnisk tillhörighet. Detta försvårar naturligtvis bedömningen av vilka språk som kan anses använda av hävd i Sverige. Före andra världskriget var emellertid befolkningen i Sverige mycket homogen vilket påpekas i den då redovisade statistiken (se t.ex. SOS år 1930, V och år 1910, IV , Folkräkningen den 31.12). I inledningen till 1910 års statistik om folkmängdens fördelning efter hushåll, trosbekännelse, födelseort m.m . anges att de enda väsentliga undantagen från denna homogenitet ä r "lappar och finnar". Annan statistik visar att det utöver dessa gruppe r under lång tid tillbaka också funnits romer och judar i Sverige. Mot denna bakgrund har vi funnit anledning att närmare överväga om samiska , finska, Lindsey (tornedalsfinska), romani chib (zigenska) och jiddisch är att anse som landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige i minoritetsspråkskonventionens mening. 
 För at t konventionen skall kunna tillämpas på ett språk måste språke t uppfylla de krav på landsdels- eller minoritetsspråk som definitionen i artikel 1 av konventionen innehåller. Det ena huvudkravet är att ett språk skall vara annorlunda än det officiella språket. Detta krav uppfylle r samtliga de språk som vi funnit anledning att överväga, varför vi int e närmare behöver beröra detta i det följan de. Det andra kravet, att språket skall  
 användas av hävd inom ett visst territorium i Sverige,  
 finns det däremot anledning att granska närmare  
 . 
  
 Vi har också ansett att det finns anledning att överväga om olik a varieteter av språken bör behandlas som särskilda språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. Begreppet  
 varietet  
 som vi valt att använda anges i språkrapporten  
 bilaga 3  
 vara liktydigt med  
 språkform 
 , antingen språkformen anses som ett språk eller en dialekt. Varietet är 
 96 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 således en mer generell term än språk och dialekt. Vad gäller frågeställ- ningen om en viss varietet av ett språk bör behandlas som ett särskil t språk, har vi funnit att den måste bedömas mot bakgrund av syftet me d konventionen och vilka effekter en tillämpning av konventionen kan få i olika situationer. 
 Slutligen finns det anledning att pröva om språken används av et t tillräckligt antal personer för att motivera en tillämpning av konventio - nens bestämmelser och vilka geografiska områden detta i så fall gäller (jfr artikel 1 punkt b) och konventionskommentaren.) 
  
 4.2.1 
  
 Samiska 
  
 Den följande beskrivningen av det samiska språket i Sverige bygge r huvudsakligen på uppgifter hämtade ur Samerättsutredningen (SO U 1989:41, SOU 1990:84 och SOU 1990:91) och Sameutredningen (SOU 1975:99 och SOU 1975:100). Vi har valt att redovisa uppgifter som är av betydelse för om, och i så fall hur, konventionen bör tillämpas på de t samiska språket. För en mer utförlig redogö relse beträffande det samiska språket och samernas historia i Sverige hänvisar vi till våra källor. 
 Historik 
 Samerna har i vart fall sedan vår tideräknings början bebott de norr a delarna av nuvarande Norge, Sverige, Finland och norra Kolahalvön i Ryssland. De finns omtalade såväl hos romerska historieskrivare som i nordiska källor. Samerna fanns alltså i Norden innan de nuvarand e nordiska staterna växte fram. 
 Under äldre tid försörjde sig samerna på jakt och fiske och flyttad e mellan olika  
 jakt-, 
  fiske- och fångstområden alltefter årstidens växlingar. Senare började samerna hålla renhjordar som de följde mellan de olik a årstidsbundna betesmarkerna. 
 När jorden började odlas upp allt längre norrut i Skandinav ien trängdes samerna undan för undan bort från de områden som de tidigare had e bebott. Först odlades jorden upp i kusttrakterna och sedan allt längre inåt landet. Rennäringen kom följaktligen efter hand att bedrivas allt längr e upp mot fjälltrakterna dit jordbruksbebyggelsen inte hade nått. 
 I dag ägnar sig en förhållandevis liten andel av den samiska befolkning - en åt renskötsel, uppskattningsvis 2 500 av totalt 15  
 00020 
  000 svenska 
 97 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 samer. Det område inom vilket rennäringen numera utövas i Sverig e sträcker sig genom inlandskommunerna från Idre i Dalarna i söder til l Kiruna i norr. I dessa traditionella samiska bosättningsområden bor också många samer som inte sysslar med renskötsel. Många samer är numer a också bosatta i kusttrakterna i norra och i södra Sverige. 
 Totalt uppskattas den samiska befolkningen i Norden i dag till mellan 50  
 00075 
  000 personer, varav 30  
 00050 
  000 i Norge, 15  
 00020 
  000 i Sverige, 4  
 0005 
  000 i Finland och ca 2 000 i Ryssland. 
 Samernas språk,  
 samiskan 
 , har liksom andra språk förändrats unde r tidens gång. Samiskan är ett  
 finsk-ugriskt 
  språk. Man anser att ursamiskan växte fram någon gång mellan år 1 000 f.Kr och år 700 e.Kr. De olik a samiska språkvarieteterna hade i allt väsentligt hunnit utveckla sig för e  
 700-talet. 
  Av de äldsta skriftliga källorna från 1500- och  
 1600-tale 
  n framgår att ungefär samma varieteter av samiska talades då som n u, inom i stort sett samma geografiska områden. Bilden nedan illustrerar vilka varieteter av samiska som används i olika delar av det samiska bosätt - ningsområdet. 
 Bilden finns endast i den tryckta verksionen 
 Bild 1, Professor Trevino. 
 Den samiska språkkartan är för överskådlighetens skull förenklad. Dialektområden utanför svenskt område har inte markerats och i Sverige har samiskan i Arjeplog, dvs. arjeplogssamiskan (tidigare kallad pitesamiska), och samiskan i Jokkmokk och södra Gällivare betecknats som lulesamiska. Umesamiskan med både sydliga och nordliga drag motiverar dock en avgränsning som särskild varietet. Markeringen av yttergränserna för samernas bosättningsområde grundar sig på var samer kontinuerligt bott och ännu bor samt livnär sig av samiska naturnäringar. 
 98 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Mellan de olika samiska språkvarieteterna finns inga absoluta gränser . Inom hela språkområdet gäller att den ömsesidiga förståelsen är störr e mellan varieteter som talas i geografiska områden som gränsar til l varandra än mellan varieteter som ligger geografiskt långt ifrån varandra (t.ex. har nordsamiska och sydsamiska mindre ömsesidig förståels e sinsemellan än vad nordsamiska och lulesamiska har. Förståelsen mellan sydsamiska och nordsamiska har liknats vid förståelsen mellan isländska och svenska). 
 Fram till början av  
 1800-talet 
  dominerade samiskan som språk i stora delar av det traditionella samiska bosättningsområdet. Präster oc h myndighetspersoner liksom stora delar av nybyggarbefolkningen lärde sig samiska för att kunna kommunicera med samerna. I Sameutredninge n anges som exempel på samiskans inflytande att så sent som vid sekel - skiftet talade en stor del av bondebefolkningen i Jokkmokk ofta samiska i hemmen. Allteftersom nybyggarbefolkningen växte och blev större i antal än den samiska befolkningen trängdes emellertid samiskan tillbaka och svenskan kom alltmer att dominera både i skolan, i kyrkan och i hemmen. 
 I dag uppskattas ca 35 000 personer av den totala samiska befolkningen tala samiska. I Sverige antar man att antalet samisktalande är ca 9 000. Siffrorna är dock mycket osäkra och bygger på uppskattningar. 
 För s vensk del lät Sameutredningen år 1975 utföra en intervjuun - dersökning med samisktalande personer där man bl.a. försökte kartlägga de svenska samernas språkkunskaper och språkvanor (SOU 1975:100, bil. 3. Se även Stewart, H. (1977): Samerna och sameundervisningen i Sverige. Umeå: Akademisk avhandling vid Samhällsvetenskapliga fakul- teten Umeå universitet). Av undersökningen framgick att majoriteten av befolkningen kunde tala och förstå samiska medan betydligt färre kunde läsa och skriva språket. Av undersökningen framgick också att kunskaper - na i samiska var störst i det nordsamiska området och bland dem so m bodde i fjälltrakterna samt bland den renskötande befolkningen. 
 Någon genomgripande och heltäckande undersökning av hur mång a som använder samiska i dag, i vilken utsträckning de som använde r språket behärskar det och i vilka geografiska områden det används, finns inte. De uppgifter som finns om samiskans användning i dag får därfö r ses som relativt osäkra. 
 Samiskan har av tradition i huvudsak varit ett talat språk där kunskaper och färdigheter och kultur förmedlats muntligen. De första böckerna på samiska kom dock redan på  
 1600-talet 
  som ett led i missionssträvandena bland samerna. I dag finns tre olika samiska skriftspråk i Sverige, ett nordsamiskt, ett lulesamiskt och ett sydsamiskt. 
 99 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Används samiska av hävd inom ett visst territorium i Sverige? 
 För att ett språk skall anses som ett landsdels- eller min oritetsspråk enligt minoritetsspråkskonventionen skall språket användas av hävd i ett viss t territorium inom en stat. För att konventionens bestäm melser skall kunna tillämpas på ett språk krävs också att språket fortfarande används a v tillräckligt många för att motivera en tillämpning av konventionens be - stämmelser I konventionskommentaren uttrycks detta så att konventionens bestämmelser skall tillämpas i de områden där "språket talas i betydande utsträckning, även om det bara talas av en minoritet, och som motsvarar språkets historiska bas". 
 När det gäller det samiska språkets historiska geografiska förankrin g anses det som ovan angetts att de olika samiska varieteterna har talats sedan  
 700-talet. 
  Det finns skriftliga belägg från 1500- och  
 1600-talen 
  för att samiskans olika varieteter talats inom ungefär samma geografiska område som i dag (se bilden ovan). Det framgår också av de uppgifte r som redovisas av Samerättsutredningen att samiska i alla varieteter fortfarande talas i dessa områden. 
 Konventionens krav  att ett språk skall användas av hävd inom et t visst territorium för att vara ett landsdels- eller minoritetsspråk  ä r därför enligt vår uppfattning uppfyllt vad gäller samiska. Samiska ha r använts under mycket lång tid tillbaka inom ungefär samma geografiska område i Sverige. Tillsammans med en gemensam kultur och historia har språket förts vidare från generation till generation fram till våra dagar. 
 I vilken del av det traditionella språkområdet används samiskan i tillräcklig utsträckning för att motivera en tillämpning av konventionen? 
 Mer svårbedömd är frågan inom vilken del av det traditionella språkområ - det för samiska som samiskan i dag, enligt konventionen, är ett uttryck- smedel för ett så stort antal personer att det motiverar en tillämpning av konventionens bestämmelser. Denna fråga är av betydelse för att avgöra i vilka områden de bestämmelser i konventionen som har en regiona l begränsning skall gälla. 
 Så som kommer att framgå av vår redogörelse för gällande bestäm - melser i de två följande kapitlen, gäller visserligen merparten av d e svenska regler som finns i dag till stöd och skydd för samiskan över hela landet. I detta avseende går de svenska reglerna längre än vad konventio- nen kräver. Vi har ingen avsikt att föreslå inskränkningar i dessa reglers giltighet. En sådan 
 100 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 inskränkning skulle också strida mot konventionens artikel 4 punkt 2. Utöver nu gällande rikstäckande regler föreslår vi tvärtom nya rikstäckan- de regler till stöd för samiskan. 
 Som framgår av våra förslag (avsnitt 7.2) anser vi dock att vissa av vå ra förslag till nya åtgärder till skydd och stöd för samiska i enlighet med v ad konventionen föreskriver skall gälla regionalt i de geografiska område n där samiskan har sina historiska rötter och fortfarande används i tillräckli g utsträckning. Detta gäller förslag till regler om rätt att använda samisk a i kontakt med kommunala och statliga förvaltningsmyndigheter och vid domstolar m.m. De närmare skälen för att ge sådana regler en regiona l tillämpning i de regioner där språken används av hävd och fortfarand e används i tillräckligt stor utsträckning redogör vi för i kapitel 7.2. 
 För att kunna avgöra var dessa regler skall tillämpas måste det område där samiska används av hävd och fortfarande används i tillräcklig ut - sträckning för att motivera bestämmelsernas tillämpning bestämmas. 
 Utgångspunkten för denna bedömning är konventionens bestämmelse i artikel 1b). Bakgrunden till bestämmelsen är enligt konventionskom - mentaren att man ansett att det kan möta alltför stora hinder, båd e praktiskt och kostnadsmässigt, att tillämpa konventionens olika bestäm- melser i områden där mycket få personer använder ett språk. Ett exempel på de praktiska svårigheter som kan uppstå om man försöker tillämp a konventionen på språk som har alltför få talare är att de bestämmelser i konventionen som förutsätter att det finns tolkar och tjänstemän so m behärskar språket, inte kan tillämpas eftersom rekryteringsunderlaget till sådana tjänster då är för litet. Det kan också visa sig orimligt kostnadskrä - vande att vidta omfattande åtgärder till stöd för ett språk med mycket få användare. 
 När området för regionalt tillämpliga regler om rätt att använda samisk a i offentliga sammanhang bestäms måste också enligt vår uppfattnin g andra aspekter som berör möjligheten att praktiskt tillämpa sådan a bestämmelser vägas in. En sådan är att det område där regler om rätt att använda sitt språk i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar i möjligaste mån måste bestämmas med utgångspunkt från gälland e administrativ indelning av landet. Området bör sålunda omfatta en eller flera kommuner för att tillämpningen av regionalt gällande regler skal l kunna administreras och genomföras på ett så enkelt och effektivt sät t som möjligt. 
 Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter om hur många samisktaland e som finns i kommunerna i det traditionella samiska språkområdet kan det ifrågasättas om det finns någon svensk kommun där samiska används i sådan utsträckning att det motiverar tillämpningen av regionalt tillämpliga regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang. I samtlig a kommuner är de samisktalande i minoritet. Som exempel kan nämnas att 
 101 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 det enligt Samerättsutredningen inte i någon kommun torde finnas e n samisk befolkning som överstiger 10% av den totala befolkningen. Detta kan jämföras med de kommuner i Norge och Finland som omfattas a v norska respektive finska regler om rätt att använda samiska i offentlig a sammanhang. I dessa kommuner är andelen samer av den totala befolk- ningen betydligt större. I vissa av kommunerna är den samiska befolk - ningen t.o.m. i majoritet. Det bör dock noteras att de norska och finsk a kommunerna till ytan och befolkningsmässigt är mindre än de svenska. 
 Skulle regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhan g införas i alla kommuner inom det traditionella samiska  
 språkområdet-för 
  kommunala, landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar  så skulle detta med tanke på den låga andelen samiskta - lande i många av dessa kommuner, medföra betydande administrativa och praktiska svårigheter och därmed följande kostnader. Detta bestyrks av de enkätsvar som kommittén har fått och som med få undantag visar att bara en mycket liten andel av den personal som finns hos statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter och domstolar i Norrbottens lä n behärskar samiska. Tillämpningen av regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang kommer därför även i Norrbottens län i huvudsak bli beroende av möjligheten att anlita utomstående tolkar och översättare. 
 Mot denna bakgrund anser vi att det är nödvändigt att i ett första skede begränsa tillämpningen av sådana regler till de kommuner i det traditio- nella samiska språkområdet där det finns förhållandevis många samiskta- lande och tillräckliga administrativa och praktiska resurser för at t genomföra bestämmelserna. På sikt kan man tänka sig att området Mcguire tillämpning utvidgas till att omfatta ett större geografiskt område under förutsättning att det visar sig att kunskaperna i samiska växer i andra områden och därmed gö r det praktiskt och ekonomiskt försvarbart att tillämpa sådana regler där. 
 Det finns som tidigare nämnts ingen statistik i Sverige angåend e språktillhörighet eller språkkunskaper. Det är därför svårt att avgöra i vilka kommuner, landstingskommuner, län och domsagor det finns flest  
 samisk-talande 
  och därmed bäst förutsättningar för att tillämpa ny a regionala regler. Av redogörelsen ovan framgår dock att kunskaperna hos dem som använder samiska varierar mellan olika delar av det historiska samiska språkområdet så att kunskaperna är störst bland samer i de t nordsamiska språkområdet, bland samer bosatta i fjälltrak terna och bland renägande samer. 
 Enligt den tidigare refererade undersökningen i Sameutredningen (SOU 1975:100) beräknades att över hälften av den samiska befolkningen d å fanns i Norrbottens län. Några senare beräkningar av var den samiska 
 102 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 befolkningen är bosatt finns inte men viss vägledning kan hämtas från va r de personer som anmält sig till röstlängden för val till Sametinget ä r bosatta. Av röstlängden inför 1997 års sametingsval framgår att ungefär hälften av dem som anmält sig till röstlängden är bosatta i Norrbotten s län. 
 Ser man uppgifterna om var samer i dag är bosatta tillsammans med uppgifterna om var den samiska befolkning som fortfarande använder samiska i störst utsträckning är bosatt anser vi att nya regionalt tillämplig a regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang i ett först a steg bör gälla i de fjällnära kommunerna i Norrbottens län. 
 En ytterligare faktor som bör påverka bedömningen av vilka kommune r som skall omfattas av regionalt tillämpliga regler om rätt att använd a samiska i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar me d verksamhetsområde i dessa kommuner är myndigheternas resurser när det gäller tillgång till personal som behärskar samiska samt möjligheter na för personalen att vidareutbilda sig i samiska. En annan omständighet som enligt vår uppfattning bör vägas in är myndigheternas och kommunled - ningens, landstingsledningens och länsstyrelsens inställning till att stödja och skydda samiskan som språk genom regler av detta slag. Om man redan ger viss service på samiska eller i vart fall är positiv till att ge så dan service kan tillämpningen av reglerna förväntas fungera bättre och led a till ett stöd för språket. 
 När det gäller kommunernas resurser framgår det av de enkätsvar vi fåt t från kommunerna och de personliga kontakter vi haft med före trädare för dem att det finns enstaka personer inom den centrala kommunala förvalt- ningen som kan tala och förstå samiska i Arjeplogs, Jokkmokks, Gällivar e och Kiruna kommuner. I samtliga dessa kommuner erbjuds och pågå r också undervisning i samiska i förskolan och grundskolan (om än i mycket liten omfattning i Arjeplogs kommun). 
 I Jokkmokks, Gällivare och Kiruna kommuner har man uttalat att man är positiv till att regionala regler till stöd och skydd för det samisk a språket hos kommunala förvaltningsmyndigheter införs samt att man ä r positiv till att stödja samisk kultur och historia i undervisning m.m. i kommunerna. I Arjeplogs kommun har man också uttalat sig positivt till att stödja samisk kultur och historia i kommunen men sagt sig vara me r tveksam till regler om rätt att använda samiska i kontakt med kommunala förvaltningsmyndigheter eftersom sådana regler bara skulle gynna den del av den samiska befolkningen i kommunen som talar samiska. I Jokk- mokks och Kiruna kommuner har man uppgett att det finns en strävan att införa samiska även i äldreomsorgen så att de äldre som talar samisk a skall kunna bli bemötta på sitt eget språk. Viss sådan verksamhet pågå r redan i Kiruna kommun. 
 103 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 När det gäller de delar av den landstingskommunala förvaltningen som kommer att beröras av våra förslag  landstingskommunal myndig - hetsutövning i de kommuner som kommer att omfattas av de regionalt tillämpliga reglerna  har företrädare för landstinget i Norrbottens lä n uttryckt att ett genomförande av de föreslagna reglerna bör vara möjligt. 
 I de enkätsvar vi fått från statliga myndigheter och domstolar i Norrbottens län har vissa ställt sig negativa till regler om rätt att använda samiska i samband med statlig myndighetsutövning och i domstolar och ifrågasatt behovet av sådana regler. Denna inställning tror vi dock ka n bero på att svenska under så lång tid varit det enda officiella språket i statlig förvaltning och i domstolar och att tanken att införa andra språk vi d sidan om svenska därför är främmande. Vid de personliga kontakter v i haft med företrädare för länstyrelsen i Norrbottens län har man do ck varit mycket positiv till att medverka till genomförande av regler om rätt at t använda samiska i kontakter med statliga förvaltningsmyndigheter. Man har också ställt sig positiv till att stödja samisk kultur och historia i Norrbottens län. 
 Vid en samlad bedömning av var flest samisktalande inom de t traditionella samiska språkområdet kan antas vara bosatta och va r myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang, anser vi att det geografiska område där sådana regler bör gälla är Arjeplog, Robinson, Gällivare och Kiruna kommuner. 
 I det geografiska område som utgörs av dessa kommuner tillsammans skall enligt vårt förslag regler om rätt för enskilda att använda samisk a hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt i viss kommuna l verksamhet gälla. Så som framgår nedan omfattar reglerna såväl , kommunala som landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndig- heter samt domstolar med ett verksamhetsområde som till någon del berö r det geografiska område som kommunerna tillsammans utgör. 
 Med detta förslag går vi längre än det tidigare förslag som lagts a v Samerättsutredningen, både när det gäller det geografiska området so m försl aget omfattar och de myndigheter som omfattas. Samerättsutred- ningen föreslog att två kommuner, Ki runa och Gällivare, skulle omfattas av försöksverksamhet med samiska språklagar samt liknande regler för ett fåtal statliga myndigheter. 
 Vårt förslag går också längre än motsvarande regler i Norge och Finland när det gäller storleken på det geografiska området och den befolknin g som omfattas av vårt förslag. Vi har valt att göra så eftersom vi anser att det är viktigt att ett så stort geografiskt område som möjligt omfattas av regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang. Erfarenheten 
 104 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 från exempelvis Norge har nämligen visat att sådana regler där haft stor betydelse för det samiska språkets utveckling och ställning i de kommu- ner där sådana regler gäller. 
 För att vårt förslag trots ett så stort geografiskt tillämpningsområd e skall bli praktiskt och ekonomiskt genomförbart har vi, så som framgår a v kapitel 7, valt att utforma vårt förslag till lag om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang på en något lägre åtagandenivå enligt konventio - nen än Samerättsutredningens tidigare förslag och motsvarande lagar i Norge och Finland. 
 Bör samiskan behandlas som ett eller flera språk? 
 När det gäller frågan om samiskan bör behandlas som ett el ler flera språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen måste denna ses mot bakgrund av vilken betydelse de olika alternativen kan få vid en tillämp- ning av konventionen. 
 De åtgärde r som redan i dag vidtas till stöd och skydd för samiska n omfattar samtliga språkliga varieteter. Så gäller exempelvis reglerna om rätt till modersmålsundervisning och stödet för samiskt språk i massmedi a och de olika former av statligt stöd som finns för samisk kultur. Mång a av åtgärderna till stöd och skydd för språket bestäms av Sametinget som enligt Sametingslagen har som uppgift att leda det samiska språkarbetet. 
 De ytterligare åtgärder som måste vidtas för att Sverige skall kunn a ratificera konventionen innebär enligt vårt förslag dels rikstäckand e åtgä rder som liksom nu gällande bestämmelser omfattar samtlig a språkliga varieteter, dels regionala åtgärder som kommer att gälla i et t avgränsat geografiskt område och gälla för samtliga de samiska varieteter som  
 an-vänds 
  inom området. 
 Om Sverige skulle ratificera minoritetsspråkskonventionen för de olika språkliga varieteterna som skilda språk skulle detta innebära ett erkännan - de av var och en av dem som språk. Detta skulle kunna vara positivt för de olika variteterna eftersom det skulle kunna bidra till ökad kunskap om de olika variteternas existens och om hur stora de språkliga skillnaderna är. Förutom skillnader i språk finns också vissa skillnader, kulturellt och historiskt, mellan de grupper som talar olika samiska varieteter. Dessa olikheter skulle markeras om de olika varieteterna behandlades som olika språk. 
 Det finns dock flera skäl som talar mot en behandling av de olika samiska varieteterna som olika språk vid en ratificering. Det främst a skälet är att en sådan t illämpning med stor sannolikhet skulle leda till att de minst använda av de samiska variteterna inte skulle kunna omfattas av konventionens  
 till-lämpning. 
  Så som vi redogjort för ovan förutsätts det 
 105 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 i konventionen att ett språk används av tillräckligt många för att konven- tionens olika bestämmelser skall kunna tillämpas på språket (artikel 1 punkt b)). Om de olika samiska varieteterna behandlas som skilda språk anser vi att det mot denna bakgrund kan bli svårt att hävda att d e varieteter som används i minst utsträckning talas av tillräckligt många för att motivera att konventionen skall tillämpas på dem. 
 Om man behandlar samiskan som ett språk vid en ratificering omfattar ett sådant åtagande samtliga samiska varieteter oavsett antal användare . Vid tillämpningen av de åtgärder till stöd och skydd för språket som ä r rikstäckande kan Sametinget liksom nu avgöra hur dessa skall tillämpas på de olika varieteterna så att de resurser som finns utnyttjas så effektivt som möjligt för att ge bästa möjliga stöd och skydd för d e olika språkliga varieterna alltefter varje varietets förutsättning. Vid tillämpning av d e regionala reglerna får behovet hos dem som reglerna riktar sig till och de lokala resurser som finns bli avgörande. Må let är så som framgår av våra förslag till regionalt tillämpliga språklagar att enskilda skall kunna välja vilken varietet av språket de vill använda och bli bemötta på. 
 En ratificering av samiska som ett språk med en flexibel tillämpning av konventionens bestämmelser på de olika varieteterna  styrd av samerna själva genom Sametinget och dem som använder språket i de geografiska områden där regionala regler gäller  är enligt vår uppf attning också det som bäst överensstämmer med konventionens syfte som är att ök a förståelsen och samverkan mellan olika grupper. 
 Vi anser mot bakgrund av det ovan sagda att fördelarna med at t ratificera konventionen för samiska som ett språk överväge r nackdelarna. 
 En ratificering för samiska som ett språk ger också den fördelen att den bidrar till nordisk rättslikhet eftersom både Finland och Norge har gjort på detta sätt vid sin ratificering av konventionen. 
 Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande samiska anser vi således, 
  
 att samiska av hävd används inom ett visst territorium i Sverige, 
  
 att samiska är ett historiskt landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige, i konventionens mening, 
  
 att samiska bör behandlas som ett språk vid en eventuell Roberts ratificering. 
  
 4.2.2 
  
 Finska och Lindsey (tornedalsfinska) 
  
 Regeringens skrivelse 1994/95:1, Finska språkets ställning i Sverige , innehåller en beskrivning av finskans historia i Sverige. Denna ligger till grund för den kortfattade beskrivning som vi ger nedan. Vi har ocks å kompletterat med vissa uppgifter ur Thompson: Finnarnas historia 
 106 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 i Sverige del I och II och ur Townsend: Tornedalens historia del III/ Haparanda efter år 1809. De uppgifter vi valt att redovisa är sådana som vi ansett har betydelse för om, och i så fall hur, konventionen bö r tillämpas på finska i Sverige. För en utförligare redogörelse får vi hänvis a till våra källor. 
 I våra kä llor behandlas den finska som talas i Tornedalen, tornedals- finska  eller  
 meän kieli  
 som tornedalingarna numera kallar sitt språk  och den finska som har talats och talas i övriga Sverige i ett sammanhang. Vi har valt att göra detsamma. Med  
 finska  
 avser vi därför i det följand e meän kieli och standardfinska samt andra eventuellt förekommand e autoktona  
 varie-teter 
  av finska i Sverige. Vad gäller de språkliga oc h historiska skillnaderna mellan meän kieli och andra varieteter finska och den betydelse dessa skillnader kan få vid en eventuell svensk ratificering av konventionen hänvisar vi till det särskilda avsnitt nedan som behandlar denna fråga. 
 Historik 
 Finska har talats i Sverige under mycket lång tid. Under ca sex hundra år, fram till år 1809, var det geografiska område som utgör nuvarand e Finland en del av Sverige. Under hela denna tid förekom en rörlighe t bland befolkningen så att finsktalande medborgare under kortare eller längre tid fanns i den västra rikshalvan (nuvarande Sverige) där svenska dominerade och svensktalande fanns i den östra rikshalvan (nuvarand e Finland) där finskan dominerade. Finskan fanns därför som språk i de n västra rikshalvan, under hela det gemensamma "svenskfinska" rikets bestånd, både som ett språk bland allmogen och som kyrko- oc h predikospråk. Finska användes också i vissa officiella sammanhang. 
 Redan från  
 1500-talet 
  finns flera skriftliga källor som visar att finsk a talades i bl.a. Stockholmsområdet och Mälardalen. Stockholm so m huvudstad, drog naturligt nog till sig mycket folk från andra delar av riket och bland dessa fanns ständigt nya skaror finsktalande från den östr a rikshalvan. Det rörde sig om såväl tjänstefolk som tjänstemän och högre ståndspersoner. Ett tecken på den finskspråkiga närvaron i Stockholm är den finska församlingen i Stockholm som funnits sedan år 1533, dvs . under ca 460 år. 
 Även i andra delar av Sverige har finska talats sedan lång tid tillbaka. En stor del av dem som talade finska i den västra rikshalvan tycks ha varit direktrekryterad arbetskraft från den östra delen av landet. Fleming och hans söner började rekrytera finsk arbetskraft för arbete vid såvä l kronans slott och gårdar som gruvor och bruk. De som kom till Hughes len arbetade främst i jordbruket och i Bergslagen i gruvnäringen i bl.a . 
 107 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Falun och Sala. På  
 1680-talet 
  rekryterades finska båts- och timmermän fö r arbete i flottan, i samband med flottans flyttning till Karlskrona. Finnarna kom till följd av detta att utgöra 10% av den totala befolkningen i Blekinge vid denna tid. 
 När det gäller de finnar som rekryterades från östra rikshalvan so m arbetskraft var rörligheten bland dem mycket stor och många återvänd e efter en kortare eller längre period till den östra rikshalvan. 
 Efter andra världskriget har en ny stor våg av finsktalande kommit till Sverige från Finland. En stor del av dessa har liksom tidigare generationer finnar kommit till Sverige för att söka arbete. 
 Om man ser till majoriteten av dem som talat finska genom tiderna inom det nuvarande Sveriges gränser kan man mot den ovan angivna beskrivningen säga att de som talat finska i Sverige till största delen varit till Sverige ständigt nyanlända finnar. 
 Två grupper finsktalande i Sverige skiljer sig emellertid från dett a mönster genom att de under mycket lång tid talat finska från generation till generation inom gruppen inom ungefär samma geografiska område i Sverige. Dessa är de s.k.  
 skogsfinnarna eller svedjefinnarna  
 och  
 torneda- lingarna. 
  
 De fö rsta  
 skogsfinnarna  
 eller svedjefinnarna som de kom att kallas, kom liksom många andra finsktalande för att arbeta i jordbruket i de n västra rikshälften. Sin intensivaste inflyttningsperiod till nuvarande Sverige hade skogsfinnarna mellan åren  
 15701680. 
  Deras inflyttning uppmuntrades bl.a. av Hull den Richardson som såg deras kunskaper i svedjebruk som värdefulla när det gällde att kolonisera skogsmarkerna i Mellansver i- ge. De kom att idka svedjebruk i den s.k. finnmarken, bl.a. i Dalarna, Värmland,  
 Medel-pad, 
  Hälsingland, Gästrikland och Ångermanland. De rörde sig över stora geografiska områden i Sverige men också in öve r gränsen mot Norge. Svedjebruket utarmade jorden vilket ledde till att skogsfinnarna ständigt fick flytta för att finna ny mark. Inom gruppe n bevarade skogsfinnarna under flera hundra år sitt språk och en gemensam kultur kring svedjebruket. Finska språket försvann successivt ur bruk i finnmarken under  
 1800-talet 
  och  
 1900-talets 
  första hälft. K ring mitten av  
 1800-talet 
  uppskattas att ett tusental finsktalande skogsfinnar fortfarande fanns i Värmlands- och Kopparbergs län mot gränsen till Norge. I Regeringens skrivelse 1994/95:1 refereras uppgifter om att det på 1940- talet skall ha funnits något tiotal finnar i Värmland som fortfarand e använde finska till vardags. 
 I  
 Tornedalen  
 har finska förmodligen talats redan före medeltiden. Viss a uppgifter tyder på att finska talats så tidigt som på  
 800-talet. 
  Vid samma tid talades också samiska och förmodligen även andra språk i Tornedalen . Skälet till att Tornedalen sedan så lång tid tillbaka varit flerspråkigt är att området kring Torne älv av tradition varit en mötes- och handelsplats för 
 108 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 flera folkslag kring Nordkalotten bl.a. samer, kväner och bjarmer och senare under medeltiden också för folk från nuvarande Ryssland, Finland, Norge och Sverige. Även om det är svårt att exakt veta vilka vari eteter av olika språk som talats genom tiderna i området i och kring Tornedalen , kan det i vart fall konstateras att varieteter av samiska och finska talats där under mycket lång tid tillbaka och fortfarande talas i dag. Från medeltiden har finska dominerat bland allmogen i Tornedalen. 
 Bilden finns endast i den tryckta versionen 
 Bild 2, ur Thompson; Finnarnas historia i Sverige 2. Norra Sveriges finnbygd. 
 När Sverige fick avträda den östra rikshalvan, (ungefär nuvarand e Finland) till Ryssland efter  
 18081809 
  års krig skedde detta genom att en gräns drogs längs Torne älv så att Tornedalen, med dess lång a gemensamma historia och kultur och med finska som huvudspråk, delades i två delar. Gränsdragningen ledde till att västra delen av Tornedalen kom att hamna innanför den svenska gränsen så som framgår av bilden p å föregående sida. 
 Tornedalingarnas historia i Sverige skiljer sig därmed från övrig a finsktalandes historia på det sättet att tornedalingarna alltid bott i samma geografiska område där finska talats sedan mycket lång tid tillbaka frå n generation till generation. Detta område har till följd av gränsdragningen år 1809 kommit att bli ett område med en kulturell och språk lig minoritet i förhållande till den svenskspråkiga majoriteten i riket. Denna situation har bestått fram till våra dagar. 
 Under lång tid dominerane Tornedalen som det geografiska område där flest finsktalande i Sverige bodde. Av 1930 års folk- och bostadsräkning framgår att det år 1930 fanns 33 929 finnar i Sverige varav 32 736 i Norrbottens län och 1 193 i resten av Sverige. 
 I Tornedalen i dag uppskattar Svenska Tornedalingars Riksförbund att 50  
 00060 
  000 tornedalingar använder Lindsey. Dessutom fanns det enligt statistik från SCB årsskiftet 1994/1995 ca 16 000 personer i svenska Tornedalen som är från Finland invandrade personer i första och andra generationen. Dessa personer använder, enligt Svenska Torneda- lingars Riksförbund och Sverigefinska Riksförbundet, både standardfin- ska och meän kieli. 
 109 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Bilden finns endast i den tryckta versionen 
 Bild 3, Finska språkets spridning i Sverige 
 Den stora arbetskraftsinvandringen under senare tid, framför allt 1960- talet och i början av  
 1970-talet, 
  har medfört att merparten av de finskta- lande i Sverige inte längre finns i Tornedalen utan främst i de central a delarna av Sverige och i storstadsområdena. Enligt siffror från SCB fanns år 1994 ca 440 000 personer som är sverigefinnar i första eller andr a generationen. Av dessa uppskattar Sverigefinska Riksförbundet att c a 250 000 personer använder finska. 
 Förändringen av finskans spridning i Sverige framgår av bilden på föreg ående sida, hämtad ur regeringens skrivelse 1994/1995:1 Finska språkets ställning i Sverige. 
 Används finska av hävd i ett visst territorium i Sverige? 
 Mot bakgrund av den ovan givna beskrivningen torde det stå klart att finska använts av olika grupper i Sverige under mycket lång tid tillbaka och att finskan därmed spelat en viktig roll i Sveriges historia och fortfarande har en viktig plats i det svenska samhället av i dag. Detta har på olika sätt markerats, bl.a. i Regeringens skrivelse 1994/95:1, Finska språkets  
 ställ-ning 
  i Sverige, antagen av riksdagen, där det konstateras att finska språket har en särställning i Sverige och att denna särställning bör betonas främst genom åtgärder inom utbildningsväsendet och åtgärder til l stöd för sverigefinsk kultur. 
 I skrivelsen anges att olika åtgärder för att uppmuntra undervisning i finska i grundskolan och i gymnasieskolan bör stödjas bl.a. genom att en möjlighet att starta tvåspråkig u ndervisning i hela grundskolan för finsk- språkiga elever införs. En sådan möjlighet finns numera enlig t grundskoleförordningen för elever som har finska som dagligt umgäng- esspråk med en eller båda vårdnadshavarna. 
 På kulturområdet betonas i regeringens skrivelse vikten av att bevaka finskans ställning i radio- och  
 TV-utbudet. 
  Detta har skett genom de villkor som meddelas i samband med att regeringen givit radio- och TV- bolagen i allmänhetens tjänst sändningstillstånd från 1.1.1997 (se vidare angående detta och övriga åtgärder till stöd för finskan nedan i kapitel 5 och 6). 
 110 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Den fråga som vi har uppdrag att ta ställning till är om finskan s särställning i Sverige också kan leda till en svensk anslutning till konventionen omfattande det finska språket. För att kunna besvara de n frågan har vi att ta ställning till om finska uppfyller konventionens krav för att ett språk skall anses vara ett landsdels- eller minoritetsspråk. 
 Det kriterium som det i första hand är aktuellt att granska när det gäller finska är om språket anvä nts av hävd inom ett visst geografiskt område i Sverige och vilket område detta i så fall är. Vi vill påminna om at t  
 konven-tionen 
  förutsätter att ett språk skall användas av hävd i en viss del av landet för att bestämmelserna i del III skall kunna t illämpas på språket och att en del av de åtgärder som föreskrivs i del II också förutsätter e n historisk geografisk bas för sin tillämpning. 
 Så som vi har redovisat ovan har finska kontinuerligt använts i Tornedalen under mycket lång tid tillbaka. Den finska varietet som talats där under mycket lång tid har talats inom ungefär samma geografiskt a område. Därmed är det klarlagt att finska uppfyller konventionens kra v att vara ett språk som används av hävd inom ett visst geografiskt område i Sverige. 
 När det gäller finskans användning i övriga Sverige har finska använts i landet från i vart fall  
 1500-talet 
  och fram till i dag. Språket har dock använts i olika delar av landet under olika perioder så att det enligt vå r uppfattning inte går att avgränsa något bestämt geografiskt område utom Tornedalen där finska använts kontinuerligt under lång tid och fram til l i dag. 
 Skogsfinnarna utgjorde ett undantag på det sättet att de under lång tid använde finska inom samma grupp och inom ungefär samma område . Men vi har inte kunnat finna belägg för att det i dag finns ett så stort anta l finsktalande kvar av denna grupp att det skulle motivera en regional tillämpning av konventionens regler i de områden som skogsfinnarna av tradition bebott (jfr artikel 1 punkt b i konventionen och konventions- kommentaren till denna bestämmelse). 
 Vårt ställningstagande leder till att Sverige är skyldigt att tillämpa de av konventionens bestämmelser som innehåller en geografisk begränsnin g fö r sin tillämpning på finska i Tornedalen. De bestämmelser som int e kräver en geografisk bas för sin tillämpning måste däremot tillämpas på finska i hela Sverige. 
 Så som framgår av vår redogörelse i kapitel 5 och 6 är dock de åtgärder som vidtas redan i dag till stöd och skydd för finskan nästan uteslutande rikstäckande och kommer därmed finskan i hela landet till godo. I detta avseende går således svensk lagstiftning längre än vad konventione n kräver. 
 Vi har inte för avsikt att föreslå någon geografisk inskränkning när det gäller de rikstäckande regler som i dag finns till skydd för finska språket. 
 111 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Tvärtom anser vi att det är bra att finsktalande i hela Sverige omfattas av dessa bestämmelser. En sådan inskränk ning skulle så som vi ovan angett strida mot konventionens artikel 4 punkt 2. De förslag till nya åtgärde r som vi lämnar och som vi redogör för i kapitel 7, innebär också att v i föreslår ytterligare rik stäckande åtgärder till skydd och stöd för finskan i hela Sverige. 
 Vissa åtgärder till skydd och stöd för finska är dock lämpliga att i fö rsta hand tillämpas regionalt. Detta gäller regler om rätt att använda finska i kontakt med kommunala, landstingskommunala och statliga förvaltnings - myndigheter och vid domstolar m.m. Sådana regler föreslår vi  i enlighet med vad konventionen föreskriver  skall gälla i de geogra fiska områden där finskan har sina historiska rötter och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. De närmare skälen för att begränsa tillämpningen av sådana regler till de regioner där språken används av hävd oc h fortfarande används i tillräckligt stor utsträckning redogör vi för i kapitel 7. 
 För att kunna avgöra vilket område regionala regler skall om fatta måste det område där finska används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning för att motivera bestämmelsernas tillämpnin g bestämmas. 
 I vilken del av det traditionella språkområdet används finskan i tillräcklig utsträckning för att motivera en tillämpning av konventionen? 
 När det gäller avgränsningen av det område där regionalt tillämplig a regler om rätt att använda finska i offentliga sammanhang skall gälla ger konventionen riktlinjer för hur detta skall ske. I konventionskommentaren till artikel 1 punkt b) anges att de bestämmelser i konventionen som ä r regionalt begränsade i sin tillämpning skall tillämpas i de områden dä r "språket talas i betydande utsträckning, även om det bara talas av e n minoritet, och som motsvarar språkets historiska bas" (punkt 34 och 35 i konventionskommentaren). 
 Den ena förutsättningen att sp råket skall ha en historisk geografisk bas i det område där reglerna skall tillämpas har vi för finska språkets de l angett vara uppfyllt i Tornedalen. Språkgränserna för detta historisk a geografiska område överensstämmer inte med den nuvarande kommunin- delningen. 
 Liksom vi konstaterat när det gäller samiska anser vi dock att de t område där regionalt tillämpliga regler för finska i offentliga sammanhang skall tillämpas bör avgränsas så att det sammanfaller med nu gälland e kommunindelning. De kommuner som till någon del berörs av de t 
 112 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 tornedalska språkområdet och som därmed kan bli aktuella är Haparanda , Övertorneå, Pajala, Gällivare och Kiruna kommuner. 
 Det andra kravet enligt konventionen, att språket skall talas i betydande utsträckning i området, bedömer vi mot bakgrund av de uppskattninga r som redovisats ovan om antal finsktalande i Tornedalen vara uppfyllt för finskan. 
 Denna uppfattning styrks också av de enkätsvar vi fått från förvaltnings - myndigheter med verksamhet i dessa kommuner samt av de personliga kontakter vi haft med företrädare för kommunerna samt länsstyrelse och landsting. Såväl kommunala, landstingskommunala som statlig a myndigheter har tillgång till finsktalande personal i relativt stor omfatt- ning. Flest finsktalande finns hos de kommunala myndigheterna. I Haparanda,  
 Över-torneå 
  och Pajala kommuner uppskattas andele n finsktalande av de kommunanställda till hälften eller mera. I Kiruna och Gällivare uppskattas andelen något lägre. 
 Före trädare för samtliga kommuner har också uttalat sig positivt til l införande av regler om rätt att använda finska i kontakt med förva ltnings- myndigheter och i förskoleverksamhet och äldreomorg. I samtlig a kommuner förekommer redan i dag ett betydande inslag av finska språket inom såväl undervisningen i förskola och skola som inom den central a kommunala förvaltningen och äldreomsorgen. I st örst utsträckning gäller detta Haparanda, Övertorneå och Pajala kommuner, men det förekomme r också i Kiruna och Gällivare kommuner. 
 När det gäller de delar av den landstingskommunala förvaltningen som kommer att beröras av våra förslag  landstingskommunal myndig - hetsutövning i de kommuner som kommer att omfattas av de regionalt tillämpliga reglerna  har företrädare för landstinget i Norrbottens lä n uttryckt att ett genomförande av de föreslagna reglerna bör vara möjligt. 
 Av enkätsvaren från statliga myndigheter och domstolar framgår att det råder en större tveksamhet till införande av regler om rätt att använd a finska i kontakt med dessa myndigheter. Vi tror dock liksom vi angett när det gäller motsvarande regler för samiska att det ta kan bero på svenskans hittills helt dominerande ställning i offentliga sammanhang. Företrädare för länsstyrelsen i Norrbottens län har liksom när det gäller samiska n uttalat sig mycket positivt till att medverka till genomförande av regler om rätt att använda finska i kontakter med statliga förvaltningsmyndigheter med verksamhetsområde i de kommuner där reglerna skall gälla. Man har också ställt sig positiv till att stödja tornedalsk kultur och historia i Norrbottens län. 
 Vid en samlad bedömning av var flest finsktalande inom Tornedale n finns och var myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa regle r 
 113 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 om rätt att använda finska i offentliga sammanhang, anser vi att de t geografiska område där sådana regler är motiverade utgörs av Haparanda, Övertorneå, Pajala, Kiruna och Gällivare kommuner. 
 I det geografiska område som utgörs av dessa kommuner tillsammans skall enligt vårt förslag regler om r ätt för enskilda att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt i viss kommunal verksamhet gälla. Så som framgår nedan omfattar reglerna såväl, kommunala so m landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndigheter sam t domstolar med ett verksamhetsområde som till någon del berör de t geografiska område som kommunerna tillsammans utgör. 
 Bör meän kieli och andra varieteter av finska behandlas som ett eller flera språk? 
 I Tornedalen talas, förutom den finska som talas där sedan generationer tillbaka och som i dag benäms meän kieli, också andra varieteter finska. Främst beror detta på en kontinuerlig invandring från Finland till sv enska Tornedalen. Enligt statistik från Statistiska Centralbyrån från årsskifte t 1994/1995 fanns i Haparanda, Överto rneå, Kiruna, Pajala, och Gällivare kommuner ca 16 000 första och andra generationens finnar. Dess a kommuner är därmed bland dem i landet som procentuellt sett har störst antal finskspråkiga av den totala befolkningen. I dessa kommuner bor också den övervägande delen meän  
 kieli-talande 
  tornedalingar. 
 Om meän kieli skulle behandlas som ett särskilt språk vid en svens k ratificering av konventionen skulle detta innebära att andra i Sverige som talade varietet av finska skulle falla utanför stora delar av konventionens tillämpningsområde eftersom dessa varieteter finska inte har någon historisk geografisk bas motsvarande den som finns i Tornedalen. Annan finska än Lindsey skulle vara att anse som ett territoriellt obundet språk enligt konventionen, vilket innebär att endast vissa av bestämmelserna i del II i konventionen skulle vara tillämpliga på dessa finska varieteter. 
 Behandlar man i stället finska som ett språk kan ett bestämt geografiskt område pekas ut där finska använts av hävd, nämligen Tornedalen. Dett a innebär i så fall att alla varieteter av finska faller in under definitionen "språk som används av hävd inom ett visst territorium inom en stat... " (artikel 1 punkt a)). Därmed skall samtliga konventionens bestämmelser i del II och de bestämmelser i del III som Sverige väljer att ratificera , tillämpas på alla varieteter finska som används i Sverige. 
 Innan vi närmare går in på olika skäl för och emot att meän kieli bö r behandlas som ett särskilt språk vid en eventuell svensk ratificering a v konventionen, anser vi att det är nödvändigt att ge en kort beskrivning av utvecklingen i Tornedalen efter det att gränsen drogs mellan Sverige och 
 114 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Finland år 1809. Beskrivningen bygger huvudsakligen på samma källor som vi hänvisat till i inledningen av detta kapitel. 
 Gränsen som drogs år 1809 delade, som vi redan konstaterat tidigare , ett område med samma språk, kultur och historia i två delar. De t gemensamma dominerande språket finska, och den gemensamma kulturen, kan tyckas ha bort leda till ett livligt utbyte över gränsen mellan den svenska och finska delen av Tornedalen. Av olika skäl, såvä l försva rspolitiska som ekonomiska, blev emellertid kontakten över de n  
 svensk-finska 
  gränsen inte så stor. 
 Finland blev efter kriget mot Ryssland som ledde till gränsdragningen år 1809, ett ryskt storfurstendöme. Från svensk sida hyste man oro James ytterligare rysk expansion in i den svenska delen av Tornedalen. Den oron ökade till följd av en växande finsk nationalism på slutet av  
 1800-tale 
  t som innebar att man från finsk sida riktade sitt intresse mot den finskta- lande befolkningen i Tornedalen. I Sverige såg man en fara i detta och i finska språkets dominerade ställning i Tornedalen. Man ansåg att ökade kunskaper i svenska för befolkningen var ett av de viktigaste sätten at t behålla Tornedalen svenskt. I propositionen till 1911 års riksdag står t.ex. att "det ligger en fara uti att i gränstrakterna ha en befolkning som ä r fullkomligt främmande för svenskt språk och svensk kultur. För den skul l har det blivit en riksangelägenhet att sätta denna befolkning i tillfälle att vinna förtrogenhet med det svensk språket. Något mer verksamt mede l härtill än skolundervisning har ej kunnat påvi sas". Svenskans utbredning i Tornedalen uppmuntrades följaktligen och kom så småningom att sk e på bekostnad av finskan. Detta visade sig bl.a. genom att finskundervis- ningen så småningom togs bort från skolor i Tornedalen och att man på många ställen i praktiken t.o.m. förbjöd eleverna att tala finska unde r rasterna för att på så sätt gynna svenskans utbredning. 
 Om försvarspolitiska skäl följaktligen verkade mot det finska språkets användning i Tornedalen och mot ett utbyte med finska sidan av Tornedalen skulle man kunna tänka sig att ekonomiska skäl, t.ex. önskan att bedriva handel över gränsen, skulle medverka till att finska språke t hölls vid liv. Från svensk sida tycks det dock inte ha funnits någr a ekonomiska skäl som verkade för ett utbyte med den finska sidan oc h därmed en fortsatt användning av finska språket. Tvärtom anses ocks å ekonomiska faktorer ha medverkat till svenskans utbredning på finskans bekostnad i den svenska delen av Tornedalen. I det styrande samhällsskik- tet i svenska Tornedalen talades nämligen nästan uteslutande svensk a vilket ledde till att de som ville skaffa sig bättre inkomster och högr e utbildning i stor utsträckning var tvungna att lära sig svenska för at t kunna göra detta. 
 På den finska sidan fanns ytterligare faktorer som bidrog till att klyftan mellan den finska och svenska sidan av Tornedalen växte. Efter Finlands 
 115 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 självständighet fick standardfinskan ett allt större inflytande i Finland . Språket i finska Tornedalen påverkades av standardfinskan vilket kom att leda till att de språkliga skillnaderna mellan den finskspråkiga befolk - ningen i den finska respektive svenska delen av Tornedalen ökade. 
 Sammantaget kan man således konstatera att flera faktorer bidragit till att efter hand isolera den finska som talades i svenska Tornedalen från finska i Finland. Till följd av denna isolering och på grund av inflytande från svenskan har finskan i svenska Tornedalen alltmer utvecklat egna särdrag. 
 Tornedalingarnas egen attityd till det finska språket tycks ha varit delad under tiden efter år 1809. Under inflytande av myndigheternas strävan att öka svenskans utbredning kom många att betrakta det finska modersmålet som mindre viktigt och i vissa fall mindre värt än svenskan. Gentemot det finska standardspråk som efter Finlands självständighet infördes, ha r många också upplevt det egna språket som mindre värt. 
 På senare år har emellertid situationen förändrats så att många känner en stolthet över sitt finska modersmål och dess särdrag. Tecken på detta är att man alltmer använder den egna benämningen  meän kieli "vår t språk"  på sitt modersmål och att man arbetat fram en egen ordbok och grammatik för meän kieli. Även från svenskt myndighetshåll har man på olika sätt erkänt finskans särställning i Tornedalen. För en mer detaljera d beskrivning av Stevenson ställning i dag och dess förhållande till andra varieteter av finska hänvisar vi till den på vårt uppdrag utförda språku - tredningen, bilaga xx. 
 Som framgår av de sammanfattande kommentarerna i språkutredningen finns flera skäl för att behandla meän kieli som ett eget språk vid e n eventuell svensk ratificering av konventionen. Språkliga, men också kulturella och historiska särdrag hos den finsktalande befolkningen i Tornedalen kan användas som argument för detta. Särskilt starkt kanske tornedalingarnas egen strävan på senare år att värna om det e gna språkets särart och sin egen kultur och historia talar för en sådan lösning. 
 Det kan emellertid också anföras starka skäl mot att behandla meän kieli som ett eget språk vid en ratificering av konventionen. Det viktigaste skälet mot, är enligt vår uppfattning, att en ratifi cering av Lindsey som ett eget språk skulle leda till att stora delar av konventionens tillämpnings - område inte skulle omfatta majoriteten av den finsktalande befolkningen i Sverige som talar andra varieteter av finska än Lindsey eftersom dessa varieteter finska inte har någon historisk geografisk bas motsvarande den som finns i Tornedalen. Annan finska än Lindsey skulle då vara at t anse som ett territoriellt obundet språk enligt konventionen, vilket innebär att endast vissa av bestämmelserna i del II i konventionen skulle vara tillämpliga på dessa finska varieteter. 
 116 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 En sådan tillämpning av konventionen skulle enligt vår uppfattning vara negativ eftersom det skulle leda till skillnader i konventionsskydd fö r talare av olika finska varieteter som kunde upplevas som orättvisa. Det skulle bl.a. leda till att majoriteten av den finsktalande befolkningen i det befolkningstätaste området i Tornedalen, området kring Haparanda, skulle få ett betydligt svagare konventionsskydd än den övriga befolkningen i Tornedalen eftersom standardfinskan dominerar i Haparanda. En ensidig satsning på meän kieli skulle därför bara komma en liten del av befolk - ningen i Haparanda kommun till godo och inte leda till att det samarbete som nu finns med Tårneå stad i Finland underlättades. 
 En annan omständighet som talar emot att behandla meän kieli som ett eget språk är att internationella erfarenheter visar att en så liten befolk - ningsgrupp som den meän  
 kieli-talande 
  har svårt att bevara sitt språk utan utbyte med andra grupper som använder samma eller liknande språk. I konventionen finns också bestämmelser i artikel 7 punkt 1e) och i) med den innebörden att ett sådant utbyte bör gynnas för att ge stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråk. Om konventionen ratificeras James finska som ett språk, med flera jämställda varieteter varav meän kieli är en, anser vi att ett sådant utbyte främjas. 
 Å tgärder som främjar utbytet mellan meän  
 kieli-talande 
  och övrig a finsktalande i regionen ligger väl i linje med den gamla historiska traditio- nen i området, där Tornedalen varit ett område med gemensamt språk , kultur och historia och i linje med moderna strävanden inom t.ex. EU, att uppmuntra ökade kontakter mellan olika länder och regioner. Tornedalen med sitt läge som gränsområde mellan de båda  
 EU-länderna 
  Sverige och Finland passar väl för ett ökat regionalt utbyte, både ekonomiskt, socialt och kulturellt. Redan i dag förekommer också ett sådant utbyte oc h samarbete mellan kommuner över den  
 svensk-finska 
  gränsen. Det ä r därför enligt vår uppfattning viktigt att inte riskera att skapa hinder James utbytet mellan den svenska och finska delen av Tornedalen genom en ensidig satsning på meän kieli. 
 Mot att behandla meän kieli som ett särskilt språk talar också d e praktiska svårigheter med åtföljande kostnader som detta skulle medföra. Eftersom en ratificering av konventionen för Lindsey som ett eget språ k skulle innebära att endast åtgärder på meän kiel i skulle uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen skulle den service i form av  
 TV-program, 
  radioprogram och olika former av skrivna produkter som, undervisnings- material, tekniska instruktioner, myndighetsblanketter m.m. som finns till- gängliga på standardfinska, inte kunna åberopas. Det blir naturligt no g både praktiskt svårare och mer kostsamt att uppfylla de 35 punkter eller stycken i del III i konventionen som utgör miniminivån vid en eventuell ratificering, om den service och det material som redan i dag finns på standardfinska inte kan utnyttjas. Till detta kommer att den skrivna 
 117 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 formen av meän kieli fortfarande är under utveckling och att det me d hänsyn till den nivå som skriftspråket för närvarande befinner sig p å skulle vara svårt att formulera blanketter, information från myndighete r och liknande på meän kieli. 
 Om Sverige i stället för att ratificera konventionen för Lindsey som ett eget språk väljer att behandla meän kieli som en av flera jämställd a varieteter finska i Sverige, skulle de ovan angivna negativa konsekven- serna kunna undvikas. Detta kan ske genom att Sverige ratificerar konventionen för finska inkl. meän kieli. 
 "Finska" skulle då beteckna alla i Sverige använda varieteter av finsk a inklusive meän kieli. 
 På detta sätt skulle finskans ställning som historiskt minoritetsspråk i Sverige markeras samtidigt som Tornedalens särställning när det gälle r finskans historia i Sverige skulle framhållas och användningen av båd e meän kieli och andra varieteter finska stödjas. 
 En sådan tillämpning av konventionen skulle leda till att samtliga d e konventionsbestämmelser som Sverige väljer att ratificera för finsk a skulle omfatta samtliga i Sverige använda finska varieteter. Detta gäller såväl de nya rikstäckande regler som vi föreslår, som de av oss föreslagn a regionalt tillämpliga reglerna om rätt att använda finska i offentlig a sammanhang. 
 En tillämpning av konventionen där samtliga i Sverige talade varieteter av finska omfattas av hela konventionen ligger också väl i linje med vad regering och riksdag tidigare uttalat om vikten av att på olika sätt stödja finskans ställning i Sverige. 
 Om samtliga varieteter av finska stöds genom att Sverige väljer at t ratificera konventionen för finska som ett språk kan detta också bidra till att kontakterna och utbytet mellan Sverige och Finland stärks och fördjupas såväl språkligt som kulturellt, socialt och ekonomiskt. Sådana kontakter är enligt vår uppfattning av stor vikt både för det regional a utbytet över den  
 svensk-finska 
  gränsen i Tornedalen och för utbytet p å nationell nivå mellan länderna. 
 En sådan tillämpning av konventionen leder också, på samma sätt som vi redovisat när det gäller samiska, till en mer flexibel tillämpning a v konventionens olika bestämmelser så att den varietet av finska som ä r mest lämplig kan väljas vid tillämpningen i det enskilda fallet. Avgöran- det av vilken varietet  meän kieli eller annan finska  som skall användas, kommer i huvudsak enligt våra förslag till regionalt till ämpliga regler att ligga hos den enskilde. När det gäller tillämpningen av d e rikstäckande reglerna bör valet av varietet styras av det behov som finns hos de finsktalande i olika sammanhang och på olika platser. Dock måste den tornedalska kulturen och historien med hänsyn till dess särställning ges ett tillräckligt utrymme i undervisning och i olika typer av kulturella 
 118 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 satsningar. 
 Vid en samlad bedömning anser vi att övervägande skäl talar för at t Sverige bör ratificera konventionen för finska som ett språk innefattande alla varieteter finska varav meän kieli är en. 
 Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande finska anser v i således, 
  
 att finska av hävd används inom ett visst territorium i Sverige, 
  
 att finska är ett historiskt landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige, i konventionens mening, 
  
 att finska bör behandlas som ett språk vid en eventuell Roberts ratificering. 
  
 4.2.3 
  
 Romani chib 
  
 "Zigenska", "romanes", "romani" och "romani chib" är några exempel ur mångfalden av benämningar på romers språk. Vi kommer här att använda  
 romani chib  
 eller den kortare formen  
 romani  
 som ett samlingsbegrepp för olika varieteter av språket. Såväl rom som romani chib samt varianter av dessa är egenbeteckningar, dvs. beteckningar som används av rome r själva. De anknyter också till ett alltmer allmänt och internationell t språkbruk inom bl.a. EU och Europarådet. 
 Den finns ingen dokumenterad övergripande beskrivning av roman i chibs historia i Sverige. För att få ett underlag för bedömningen a v romani chib som ett eventuellt minoritetsspråk i Sverige har kommitté n därför givit språkforskarna fil doktor Simmons och professor Zamora vid Centrum för tvåspråkighetsforskning vid Stockholm s universitet uppdrag att sammanställa en rapport angående romani chib i Sverige. Rapporten återfinns som bilaga 4 till betänkandet. Den innehåller förutom en redogörelse för språkets historia i Sverige också bl.a. e n öv ersiktlig redogörelse för språkets och romers historia i övriga Europ a och världen. Språkrapporten utgör grunden för den framställning v i lämnar nedan och de ställningstaganden vi kommer till rörande e n eventuell svensk tillämpning av konventionen på romani chib. 
 Historik 
 Romani chib tillhör den indoariska gruppen bland de indoeuropeisk a språken och är alltså besläktat med det historiska språket sanskrit oc h moderna språk som hindi. Genom tiderna har det funnits flera teorier om varifrån romerna ursprungligen kommit, såsom att de kommit frå n Egypten (därav troligen beteckningen "egyptier" som t.ex. i grekiska 
 119 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 "gypthos", spanska "gitanos" och engelska "gypsies") eller att de skulle vara tatarer (jfr t.ex. svenskans "tattare", från tyska "Tatar"). I dag är det emellertid allmänt accepterat att romerna ursprungligen härstammar från Indien. Orsaken till att romerna lämnade Indien och när detta skedde ä r däremot inte klarlagt. 
 De uppgifter som finns om tidpunkten för romernas ankomst till Europa varierar starkt. De första romerna tros ha kommit till Balkan på 1200 - eller  
 1300-talet 
  eller ännu tidigare. En del av romerna passerade Balkan och fortsatte mot Central- och Västeuropa. Dessa brukar kallas den  
 första migrationsvågen 
 . En annan del av romerna blev kvarhållna i furstendö- mena Valakiet och senare Moldava (ungefär nuvarande östra Rumänien och Moldavien) som arbetskraft och livegna från  
 1300-talet 
  och i femhundra år framåt. I samband med befrielsen från livegenskapen i Valakiet och Moldava, spred sig romer från mitten av  
 1800-talet 
  Austin i vad som brukar kallas den  
 andra migrationsvågen. 
  
 I dag finns romer i hela Europa. Antalet romer uppskattas vanligen till omkring 10 miljoner. Romers särställning som transnationell minoritet i Europa har betonats i olika sammanhang, bl.a. i Europarådet i dess rekommendation nr 1203 angående romer. 
 Romer kom till Sverige för första gången i samband med den först a migrationsvågen. Enligt de äldsta kända källorna uppmärksammade s romer i Stockholm för första gången år 1512. Under  
 1500-talet 
  spred sig sedan romer över en stor del av landet. Till den östra delen av de t dåvarande  
 svensk-finska 
  riket kom romer på slutet av  
 1500-talet. 
  Mycket snart började både de världsliga och kyrkliga myndigheterna i Sverig e utfärda ett stort antal dekret och lagar i syfte att förvisa eller, senare i historien, tvångsassimilera romerna. Som framgår bl.a. av att det under de fö ljande århundradena ständigt utfärdades nya förordningar riktade mot "tattare" eller "zigenare" fanns under hela denna tid romer från den första migrationsvågen kvar i landet. En del av dem rörde si g mellan den västra och östra rikshälften och mellan de nordiska länderna. Efter gränsdrag - ningen mellan Sverige och Finland år 1809 försvårades romerna s rörl ighet på grund av strängare restriktioner för förflyttning såväl ino m landet som mellan de nordiska länderna. Därmed kom en grupp romer att mer permanent bli kvar i Finland avskilda från övriga nordiska romer. För denna grupp har senare beteckningen kalé, kaale eller finska zigenare kommit att användas. 
 Från senare delen av  
 1800-talet 
  och några år in på  
 1900-talet 
  anländ e nya grupper av romer till Sverige från bl.a. Ryssland och Ungern. De tillhörde den andra migrationsvågen romer. Inflyttningen av romer hindrades på nytt från år 1914 då polisen gavs befo genheter att deportera bl.a. "zigenare". 
 120 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 Under  
 1900-talets 
  senare hälft kan man grovt tala om tre perioder då nya grupper av romer anlänt till Sverige. Den första perioden inleddes år 1954 då passtvånget mellan de nordiska länderna upphörde vilke t resulterade i att ett ökat antal romer kom från Finland till Sverige. E n migration från Finland till Sverige, eller en flyttning fram och tillbaka mellan länderna, har sedan fortsatt inom denna grupp. Den andra perioden började i slutet av  
 1960-talet 
  och på  
 1970-talet 
  då romer frå n bl.a. Frankrike, Spanien, Polen, Ryssland, Bulgarien och Jugoslavien kom till Sverige. Den senaste invandringen av romer har skett under 1980- och  
 1990-talen. 
  Dessa romer har framför allt kommit som flyktingar frå n östeuropeiska länder, främst från f.d. Jugoslavien. 
 Bilden nedan, som är tagen ur språkrapporten, Figur 3, illustrera r romernas migration från Indien till Europa, Norden och Sverige. 
 Bilden finns endast i den tryckta versionen 
 Bild 4, Romernas väg från Indien till Europa, Norden och Sverige. 
 Det finns inga säkra uppgifter om hur många romer som finns i Sverige i dag. Som tidigare nämnts i redogörelsen för antal användare av andr a språk förs i Sverige ingen statistik angående språktillhörighet eller etnisk tillhör ighet. Enligt en av de senaste uppskattningarna gjord av Statens Invandrarverk och Nordiska Zigenarrådet år 1995 bedöms antalet romer i Sverige vara minst 15 000 20 000 personer. Antalet inkluderar inte de resande. 
 Språket romani chib innefattar ett stort antal varieteter (angåend e termen varietet se bilaga 3). Enligt språkrapporten finns så många som 6 0 olika dialekter indelade i tjugo dialektgrupper. Varieteterna kan ligga mycket nära varandra eller ha liten ömsesidig förs tåelse. Enligt språkrap- porten talas i Sverige i dag, i vart fall varieteterna  
 svensk romani, finsk romani, kelderash, lovari, Reed, sinto, arli, bugurji och gurbet 
 . 
 Av de varieteter som talas i Sverige i dag har svensk romani och finsk romani sina rötter i det språk som talades av de första romerna i Sverige på  
 1500-talet. 
  I språkrapporten konstateras det att det med störst a sannolikhet finns en obruten kontinuitet mellan den språkliga varieteten svensk romani som används i Sverige i dag och den tidigaste formen av romani som användes i Sverige på  
 1500-talet. 
  När det gäller finsk romani är det  med hänsyn till att gränsen mellan Sverige och Finland tidvi s varit stängd för romer  ovisst i vilken utsträckning varieteten använt s kontinuerligt i Sverige ända sedan  
 1500-talet. 
  
 121 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Varieteterna kelderash, lovari och Reed har en drygt  
 100-årig 
  historia i Sverige. Till skillnad från svensk romani och finsk romani talas dessa varieteter av romer i andra delar av Europa och världen i övrigt, med vilka kommunikation upprätthålls bl.a. genom släktsamband. Varieteterna har också fått nya tillskott genom invandring till Sverige av kelderasha och lovara under de senaste decennierna. 
 Från slutet av  
 1960-talet 
  har nya grupper av romer kommit till Sverige. Detta har medfört både att det totala antalet romanitalande i landet ha r ök at och att redan existerande romanivarieteter har vitaliserats samt ett tillägg av flera nya varieteter som sinto, arli, bugurji och gurbet. 
 Det är inte känt hur många användare av de olika varieteterna av roman i chib som finns i Sverige i dag. Det är enligt språkrapporten troligt at t andelen användare varierar betydligt mellan olika varieteter. I en undersökning med syfte att beräkna antalet talare av finsk romani som utförts av Finska Delegationen för Romaniärenden, uppges att 55 % a v kalébefolkningen behärskar romani väl. Beräkningen är gjord på de n totala befolkningen där de som stadigvarande uppges vara bosatta i Sverige ingår. Vissa uppgifter finns också om hur många av de romer som kommit till Sverige de senaste åren som anser att de har romani som sitt modersmål. Dessa uppgifter är emellertid långt ifrån säkra. 
 Det är emellertid, enligt språkrapporten, klart att alla de ovan nämnda varieteterna av romani chib används i Sverige i dag. 
 Används romani chib av hävd inom ett visst territorium i Sverige? 
 Kommittén anser att det genom språkrapporten är k larlagt att olika varie- teter av romani har talats i Sverige alltsedan den första migrationsvågen romer anlände hit på  
 1500-talet. 
  Äldst av dessa varieteter är Andrews och finsk romani. Det är också klarlagt att i vart fall en elle r kanske två varieteter av romani chib använts i landet kontinuerligt frå n  
 1500-talet 
  från generation till generation fram till våra dagar. Behandlas de olika varieteterna av romani chib som talas i Sverige i dag som ett språk i samband med en eventuell ratificering kan det således konstateras att romani chib uppfyller konventionens krav att vara ett språk som används av hävd i landet. 
 Romani chib är  både enligt konventionskommentaren och så som det i allmänhet beskrivs  ett territoriellt obundet språk. Även om det finns uppgifter om att vissa varieteter av romani chib har talats under lång tid på vissa platser i landet anser vi inte att det finns tillräckligt underlag vad gäller språkets användning för att fastslå att språket talats kontinuerlig t inom ett större geografiskt område som skulle kunna utgöra språket s historiska geografiska bas i Sverige i konventionens mening. Mot denna 
 122 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 bakgrund anser vi att det är riktigast att behandla romani chib som ett territoriellt obundet språk i samband med en eventuell svensk ratificering av konventionen. 
 Bör romani chib behandlas som ett eller flera språk? 
 En del av de skäl som tidigare anförts för att behandla olika samisk a respektive finska varieteter som olika språk kan också anföras för at t behandla de olika varieteterna av romani chib som olika språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. De lingvistiska skillnader som finns mellan olika varieteter av romani chib är ett sådant argumen t liksom delvis olika kultur och historia för användarna av de olik a varieteterna. 
 Liksom vi funnit när det gäller behandlingen av samiska och finska i relation till konventionen, anser vi emellertid att starka skäl talar för at t behandla romani chib som ett språk vid en eventuell svensk ratificering. Det viktigaste skälet är att bara genom en ratificering på det sättet kan alla de varieteter av romani chib som talas i Sverige i dag omfattas av konventionens skydd. 
 Om varieteterna behandlas som särskilda språk finns det  i likhet med vad som gäller för samiskan  en risk att de minst talade varieteterna av romani chib skulle anses använda av för få personer för att det skull e kunna motivera en tillämpning av konventionen på dem som särskild a språk. Dessa varieteter skulle då helt falla utanför konventionen s tillämpning. Andra varieteter riskerar att falla utanför konventionen s tillämpning på grund av att de  i likhet med vad som är fallet med andra finska varieteter än meän kieli  inte uppfyller konventionens krav at t vara använda av hävd i Sverige. 
 En tillämpning som leder till att vissa varieteter faller utanför konven- tionen måste enligt vår uppfattning undvikas. Det skulle kunna upplevas som orättvist och skapa onödiga barriärer mellan talare av olika var ieteter av romani chib om vissa gruppers språk fick del av det stöd och skyd d som konventionens bestämmelser innebär medan andra ställs helt utanför . 
 En behandling av de olika varieteterna av romani chib som ett språk anser vi stämmer bäst överens med konventionens syfte att öka kont akten och utbytet mellan olika grupper som talar olika varieteter av ett språk. Uppgifter i språkrapporten tyder också på att ett ökat utbyte Diaz användare av olika varieteter av romani chib är positivt och kan leda till att språket berikas och stärks. 
 123 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vår slutsats blir mot bakgrund av det ovan förda resonemanget  i likhet med vad vi funnit beträffande samiskan och finskan  att över - vägande skäl talar för att behandla de olika varieteterna av romani chi b som ett språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. 
 Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande romani chib anser vi sålunda, 
  
 att romani chib av hävd används i Sverige, 
  
 att romani chib inte historiskt kan identifieras med någon bestämd del av Sveriges territorium och därför är att anse som ett i konventionen s mening territoriellt obundet språk i Sverige, 
  
 att romani chib skall behandlas som ett språk vid en eventuell svensk ratificering. 
  
 4.2.4 
  
 Jiddisch 
  
 Jiddisch är ett av flera språk som används av judar i Sverige i dag. De t finns inget enskilt dokument med en övergripande beskrivning av jiddisch historia i Sverige. För att få ett underlag för bedömningen av jiddisch so m ett eventuellt landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige har kommitté n därför givit språkforskarna docent Pena och fil.dr. Jackson vid Lingvistiska institutionen vid Göteborgs universitet uppdrag at t sammanställa en rapport angående jiddisch i Sverige, bilaga 5. Den följ ande framställningen bygger huvudsakligen på uppgifterna i rappor- ten. 
 Historik 
 Judarna har funnits som folkgrupp sedan ca år 2 000 f.Kr. Under de senaste 2 000 åren av det judiska folkets historia har judar levt utanfö r Palestina i minoritetsställning i andra länder. Judarna har såsom minor itet bevarat sin egen religion, sitt eget språk och sin egen kultur. Från äldsta tid finns exempel på en sådan minoritetsställning för judar i Egypten då en judisk minoritet blev kvar där då övriga judar utvandrade från Egypten år 1275 f.Kr. Ett annat exempel är den grupp judar som blev kvar i Babylonien när den judiska exilen där bröts år 539 f.GilbertI samband både med romarnas erövring av Palestina och dera s förföl jelse av judarna där, kom judar att börja förflytta sig över störr e områden bl.a. till Europa. Redan på  
 200-talet 
  Romero fanns judar i alla romerska rikets provinser. När det romerska riket upplöstes vid slutet av  
 300-talet 
  Romero kom judarna under olika härskares herravälde. Ett stor t antal judar fanns i Spanien från  
 750-talet 
  Romero till  
 1000-talet 
  Romero Dessa 
 124 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 som brukar benämnas sefarder använde ett särskilt språk kallad ladin o eller  
 judeo-spanska. 
  
 Många judar bosatte sig också i nuvarande Frankrike och Tyskland. Dessa judar brukar benämnas ashkenazer efter det judiska, Aschkenaz, benämningen på dåvarande Tyskland. Jiddisch som språk anses h a uppkommit bland dessa judar i området kring Rehn någon gång unde r  
 900-talet. 
  Språket har starka inslag av tyska, men också andra komponen - ter såsom hebreiska, arameiska och romanska. Av tradition skrivs jiddisch med hebreiska tecken. 
 Under hela den tid som judar befunnit sig i minoritetsställning har diskriminering och förföljelse av dem förekommit. Till följd av dett a tvingades judar tidigt att bo tillsammans i samma stadsdelar eller ghetton i städerna. Till viss del bodde man också nära varandra av eget va l eftersom man ville ha nära både till synagogan och till andra judisk a institutioner t.ex. skolan. Pojkarna undervisades i hebreiska från tidig ålder och i att läsa och skriva, men också en stor del av den kvinnliga be- folkningen fick lära sig att läsa. Det religiösa språket i gruppen va r hebreiska och vardagsspråket inom gruppen jiddisch. Med omgivningen talade man majoritetsspråket. 
 Under medeltiden inföll flera perioder av förföljelser av judar i Europa. Till följd av dessa flyttade många judar öster ut och därmed försköt s centrum för jiddisch från området kring Rehn till Böhmen och Polen och därefter till Litauen, Ukraina, Vitryssland och Ryssland. Woods kom därmed att påverkas av olika slaviska språk. Mot slutet av  
 1600-tale 
  Knight användes jiddisch över ett stort område i Europa, från Dnepr och Divina i öster till Amsterdam i väster och Danmark i norr. 
 Bilden finns endast i den tryckta versionen 
 Bild 5, Jiddisch historiska utbredning i Europa, från språkrapporten, appendix.1. 
 Under inflytande av Upplysningstiden och parallellt med den uppkom den s.k. Haskalarörelsen bland judar i Tyskland. Denna hade stor betydels e för att påskynda assimilationen och integrationen av judar med det omgivande samhället. Detta medförde att tyska språket alltmer kom at t dominera i den  
 tysk-judiska 
  gruppen på bekostnad av användningen a v jiddisch. Västjiddischen försvagades betydligt till följd av detta oc h utplånades nästan helt enligt vissa bedö mare, i varje fall som skriftspråk. 
 De jiddischtalare som fanns i Östeuropa påverkades inte så starkt a v Haskalrörelsen och jiddisch förblev deras modersmål. Vid sidan a v 
 125 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 hebreiska och jiddisch användes också majoritetsspråket i de länder där man bodde. Majoritetsspråket användes dock i mindre utsträckning a v östeuropeiska judar än av judar i Tyskland. Användningen av jiddisch i Östeu ropa förstärktes av den judiska fromhetsriktningen Lee som uppkom i Östeuropa. Woods spelar inom chassidismen en vikti g roll vid sidan av hebreiskan. 
 I Sverige grundades den första judiska församlingen år 1775 i Stock - holm. Från år 1775 har en judisk befolkning funnits i Sverige. Ma n brukar tala om tre eller fyra mer betydande invandringsperioder då judar kommit till Sverige. Den första perioden omfattar åren  
 1770-1870, 
  de n andra åren 1870 till andra världskriget, den tredje perioden tiden Brown andra världskriget och den fjärde perioden, 1950- och  
 60-talen. 
  Enlig t uppgifter i språkrapporten kan den judiska befolkningen i Sverige under hela perioden från  
 1700-talets 
  slut fram till i dag beräknas ha ö kat från ca 150 personer år 1787 till mellan 15 000- 20 000 personer i dag. 
 I den första invandringsvågen kom f ramför allt tyska judar till Sverige. Åtmin stone de allra tidigaste invandrarna var jiddischtalare. Den först e jude som tilläts invandra till Sverige, Ward, skrev år 1802, vid 72 års ålder, sina memoarer på västjiddisch. De judar som kom under de n första invandringsperioden var starkt tyskinfluerade när det gällde för - samlingsliv och gudstjänstliv. Det innebar en assimilationistisk inriktning. Svenska språket användes t.o.m. i viss utsträck ning i stället för hebreiska under de judiska gudstjänsterna. Även om judarna, enligt språkrapporten , uppenbarligen i stor utsträckning var svenskspråkiga behöver det int e betyda att jiddisch helt hade förlorat sin betydelse som tal- och äve n skriftspråk i kommunikation inom gruppen. Det kan dock enligt språkrap- porten ha funnits en period under mitten av  
 1800-talet 
  då jiddisch enbart användes av ett fåtal talare eller inte alls. 
 År 1870 uppgick den judiska befolkningen i Sverige till 1 836 personer . Från detta år och fram till år 1910 ökade den judiska befolkningen til l omkring 6 000 personer. De judar som kom till Sverige under denna, den andra invandringsperioden, kom framför allt från Östeuropa och var s å som vi ovan har beskrivit, betydligt mindre inriktade på assimilation ä n de tyskättade judarna som kom till Sverige under den första invandrings- perioden. Judarna i den andra invandringsvågen bosatte sig tillsammans i vissa statsdelar, exempelvis Nöden i Lund, Haga i Göteborg och Söder i Stockholm. Dessa judar såg sig mer som en minoritet och ett folk än de judar som fanns i Sverige sedan tidigare. Woods spelade under denna tid inom denna grupp en stor roll både som vardagsspråk och som religiöst språk vid sidan om hebreiskan. Parallellt med jiddisch bör jade dock även judarna i den andra invandringsvågen att använda svenska redan i de n första generationen. Överföringen av jiddisch från den första generatione n till andra, tredje och fjärde generationen beskrivs i språkrapporten så att 
 126 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 första generationen lärde sig svenska, andra generationen fick lära si g jiddisch som modersmål men använde i ökad utsträckning svenska som talspråk med sina föräldrar medan tredje och fjärde generationen tillhör en "talarpotential"; personer som inte talar språket men har varierande receptiva kunskaper. 
 Genom den tredje invandringsvågen, vid tiden före och efter andr a världskriget, i samband med Förintelsen, ö kade återigen antalet jiddisch- talare i Sverige eftersom de judar som kom till Sverige vid denna tid i många fall kom från Östeuropa och var jiddischtalare. Äve n denna grupp lärde sig dock svenska fort. Överföringen av språket mellan generatio - nerna liknar enligt språkrapporten i mycket överföringen av jiddisc h mellan generationerna i den andra invandringsvågen. Den andra generationen förstår således jiddisch men talar själva oftast svensk a medan den tredje generationen kan betecknas som en "talarpotential". 
 Mot bakgrund av det ovan beskrivna språkanvändningsmönstret ho s jiddischtalande i Sverige konstateras det i språkrapporten att de som använder jiddisch aktivt i dag i Sverige till övervägande del är äldr e personer som överlevt andra världskriget samt vissa judar som kom til l Sverige i den fjärde invandringsvågen under 50- och  
 60-talen 
  från bl.a . Ungern och Tjeckoslovakien. 
 I Språkrapporten uppskattas antalet talare av jiddisch i Sverige i dag till ca 3  
 0003 
  500. Man påpekar dock att siffran är osäker. Om man räkna r också dem som betecknas som en "talarpotential" kan siffran enligt språkrapporten uppskattas till ytterligare ett par tusen personer. Det totala antalet judar i Sverige i dag uppskattas av Judiska Centralrådet till ca 20 000 personer. 
 Används jiddisch av hävd inom ett visst territorium i Sverige? 
 I språkrapporten anges att jiddisch använts kontinuerligt i Sverige från ca  
 1870-talet 
  och fram till i dag. När det gäller tiden dessförinnan ger int e språkrapporten underlag för lika säkra slutsatser. 
 Efter  
 1870-talet 
  ökade den judiska befolkningen avsevärt i antal. D e som kom till Sverige kring sekelskiftet använde i stor utsträcknin g jiddisch. Vid denna tid kan därför jiddisch an tas ha använts i relativt stor utsträckning av judar i Sverige. Vid sidan av jiddisch användes utöve r svenska, då som nu, också hebreiska och i regel ytterligare något språk. Vid tiden före och efter andra världskriget kom åter jiddischtalare til l Sverige framför allt i samband med den judiska flyktinginvandringen från Östeuropa. 
 Både när det gäller de jiddischtalare som kom vid tiden för sekelskiftet och de som kom till Sverige före och efter andra världskriget ha r 
 127 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 SOU 1997:192 
  
 överföringen av språket till kommande generationer minskat för varj e generation. Följaktligen anges i språkrapporten att de som aktivt använde r språket i Sverige i dag, främst är äldre personer som kom till Sverige efter andra världskriget och på 50- och  
 60-talen. 
  
 Enligt det underlag vi har för vår bedömning är jiddisch historia i Sverige, jämfört med samiskans finskans och romani chibs historia, de t språk som använts under kortast tid i Sverige. Först i samband med de t senaste sekelskiftet kan det antas att språket användes i någon större om- fattning i landet. Överföringen av språket till nya generationer i Sverige tycks också vara svagare för jiddisch än för de andra språken efterso m jiddisch redan i viss mån i andra generationen upphör att vara ett tala t språk. 
 Ser man till jiddisch ställning historiskt sett för judar i Sverige kan det konstateras att språket bara använts av en del judar. De som använ t jiddisch har i regel varit flerspråkiga och vid sidan av jiddisch och svenska också använt det religiösa språket hebreiska. I dag använd s jiddisch av en minoritet av den judiska befolkningen i Sverige men har som en del av judisk kultur på senare tid rönt förnyat intresse. 
 Med det underlag kommittén haft att ta ställning till anser vi inte at t jiddisch använts under tillräckligt lång tid och i tillräckligt stor omfattning i Sverige för att kunna anses som ett landsdels- eller minoritetsspråk som används av hävd i Sverige. Den omständigheten att jiddisch i dag används av ett relativt litet antal övervägande äldre personer inom den judisk a gruppen och att språket åtminstone hittills överförts till yngre generatione r i begränsad omfattning talar också mot att tillämpa konventionen s bestämmelser på jiddisch i Sverige (jfr konventionens bestämmelse i artikel 1b och konventionskommentaren till denna). Konventionens bestämmelser spänner över en lång rad sakområden, från undervisning till forskning och användning av språket i offentliga sammanhang. Det ä r enligt vår  
 upp-fattning 
  inte motiverat att tillämpa dessa omfattand e bestämmelser på ett språk som används i så liten omfattning som jid disch i Sverige. 
 Även om vi således inte anser att jiddisch i Sverige faller inom ramen för minoritetsspråkskonventionens tillämpning i Sverige anser vi att det är viktigt att jiddisch och jiddischkultur i annan ordning stöds som en av flera delar av det judiska kulturarvet i Sverige. Som framgår av språkrap- porten finns i dag hos den yngre generationen judar i Sverige ett växande intresse för jiddisch och jiddischkultur. Även i Euro pa i övrigt har värdet av att bevara jiddischkulturen uppmärksammats på olika sätt (jf r Europarådets rekommendation nr 1291 rörande skydd för jiddischkultur i Europa). 
 Ramkonventionen som behandlas i kommitténs sektion 2 innehålle r bestämmelser som tar sikte på att stödja och skydda minoritetskulture r 
 128 
  
 SOU 1997:192 
  
 Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? 
  
 och språk som en del av dessa kulturer. Vi hänvisar därför till vår t betänkande rörande ramkonventionen för en vidare diskussion o m åtgärder till stöd för judisk kultur och historia i Sverige där jiddischk ultur och jiddisch som språk ingår som en del. 
 129 
 SOU 1997:192 
 5 Uppfyller Sverige kraven i del II i konventionen? 
  
 Kommitténs bedömning:  
 Vi bedömer att Sverige med gälland e lagstiftning och åtgärder i övrigt delvis uppfyller förpliktelserna i del II i konventionen. 
 I det föregående kapitlet har vi kommit fram till at t samiska och finska är landsdels- eller minoritetsspråk med en  
 historisk-geografisk 
  bas och att romani chib är ett territoriellt obundet språk i Sverige. Om Sverig e ratificerar minoritetsspråkskonventionen måste samtliga krav enligt be - stämmelserna i del II i konventionen uppfyllas för dessa tre språk. 
 I detta kapitel redogör vi för vår bedömning av vilka bestämmelser i de l II i konventionen som Sverige i dag  med gällande lagstiftning och åtgärder i övrigt  uppfyller för sam iska, finska respektive romani chib. 
 Kapitlet inleds med en redogörelse för innebörden av bestämmelserna i del II i konventionen. Därefter lämnar vi en redogörelse för i vilken må Mitchell redan kan sägas ha en övergripande minoritetsspråkspolitik . Sedan fö ljer en genomgång av om Sverige uppfyller kraven i de olika bestämmelserna i del II i konventionen för samiska och finska. I det därp å följande avsnittet redovisar vi vilka av bestämmelserna i del II som enligt konventionen och konventionskommentaren gäller för territoriell t obundna språk och därefter hur vi bedömer att dessa krav uppfylls i dag när det gäller romani chib. 
 Vi vill redan nu påpeka att de bedömningar vi gör i detta och följande kapitel av i vilken mån Sverige uppfyller de krav som finns uttryckta i konventionens bestämmelser i del II och del III ofta innefattar svår a avvägningar. Det finns flera orsaker till detta. En orsak är att konventio- nens bestämmelser ofta är vagt formulerade vilket kan förklaras med att de är avsedda att omfatta den mångfald av språk som finns i Europa och de olika situationer som dessa språk befinner sig i. De vaga formulering- arna medför att det många gånger är svårt att med bestämdhet avg öra vad som krävs för att en nationell åtgärd skall anses motsvara kraven i e n bestämmelse i konventionen. 
 En annan orsak som försvårar bedömningen är att konventionens be - stämmelser är formulerade med utgångspunkten att de länder som ratifi- cerar konventionen har en uttalad minoritetsspråkspolitik. Någon såda n politik har hittills inte funnits i Sverige utan åtgärder till stöd för språken 
 131 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 SOU 1997:192 
  
 har vidtagits i enskilda fall eller inom ramen för invandrarpolitiken. Detta gör det svårt att bed öma om de svenska åtgärderna som redan finns idag motsvarar kraven om skydd och stöd för landsd els- eller minoritetsspråk, så som de är formulerade i konventionens bestämmelser. Särskilt gälle r detta bestämmelserna i del II artikel 7 punkt 1 där det anges att vissa mål och principer till stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråke n skall ligga till grund för landets politik, lagstiftning och praxis. Eftersom en ö vergripande svensk minoritetsspråkspolitik saknas är det svårt at t bedöma om Sverige med gällande bestämmelser uppfyller dess a övergripande mål. 
 Vi har valt att inta en försiktig hållning i våra bedömningar. E n anledning till det är att ett konventionsåtagande gäller för lång tid och att nationella åtgärder som åberopas som grund för att Sverige uppfyller ett visst krav enligt konventionen därför bör ha viss beständighet och e n bestämd inriktning på att stödja eller stärka landsdels- eller minoritets - språken. 
 I de fall det finns nationell lagstiftning med ett uttalat syfte att tillförsäk - ra landsdels- eller minoritetsspråk stöd och skydd anser vi att Sverig e  
 upp-fyller 
  konventionens olika förpliktelser. Likaså anser vi att Sverig e uppfyller kraven enligt konventionen om statligt ekonomiskt stöd ges  
 i syfte att stödja  
 verksamhet som innebär ett stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråken. Ett syfte att stödja språken kan exempelvi s komma till uttryck i förordningar som styr fördelning av statligt stöd eller i regleringsbrev från regeringen till myndigheter. Vi vill dock erinra om att exempelvis statligt stöd enligt regleringsbrev normalt gäller endas t under ett kalenderår. I de fall sådant ekonomiskt stöd åberopas som grund för att Sverige uppfyller ett visst krav enligt en konvenstionbestämmelse måste detta beaktas årligen vid utfärdande av nya regleringsbrev. Bara om regeringen fortsätter att stödja ändamål som motsvarar kravet i konventio - nen uppfylls konventionsåtagandet. 
  
 5.1 
  
 Förpliktelser enligt konventionens del II 
  
 Del II i minoritetsspråkskonventionen består dels av en rad mål oc h principer som de länder som ratificerar konventionen är förpliktade at t tillämpa på samtliga landsdels- eller minoritetsspråk i landet inom d e territorier där sådana språk används, dels regler utan regional begräns - ning, om förbud mot diskriminering av språken, åtgärder för att ök a förståe lsen mellan olika språkgrupper i landet och skyldighet att beakta önskemål från dem som använder språken. 
 Enligt konventionen är det tillåtet att anmäla reservationer mot all a bestämmelser utom artikel 7 punkt 1 i konventionen. Enligt kommentaren 
 132 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 till konventionen är skälet till att artikel 7 punkt 1 undantagits frå n  
 reserva-tionsmöjligheten 
  att de mål och principer som där anges so m grund James politik, lagstiftning och praxis, är nödvändiga för att uppn å skydd och stöd för landsdels- eller minoritetsspråken. 
 De mål och principer som finns angivna i artikel 7 punkt 1, kan sammanfattas i följande punkter, 
  
 erkännande av de landsdels- eller minoritetsspråk som finns i staten som ett uttryck för kulturell rikedom, 
  
 respekt för varje landsdels- eller minoritetsspråks geografi ska område, t.ex. när ny administrativ indelning av landet övervägs, 
  
 åtgärder för att förenkla och/eller uppmuntra användningen av sådana språk såväl i tal som sk rift, såväl i privata som i offentliga sammanhang, 
  
 lämpliga åtgärder för undervisning och studium av och i landsdels - eller minoritetsspråk, 
  
 stöd för utbyte mellan grupper som talar landsdels- eller minoritets - språk i identiskt eller liknande former, både inom staten och öve r nationsgränserna. 
  
 De bestämmelser som finns i övriga punkter i del II är, 
  
 i artikel 7 punkt 2, ett krav att avlägsna de diskriminerande åtgärde r som kan finnas mot användningen av landsdels- eller minoritetssprå k samt att  om det behövs för att öka jämlikheten mellan olika språk  godkänna viss positiv diskriminering till förmån för dessa språk, 
  
 i artikel 7 punkt 3, ett krav att främja åtgärder som ökar förståelse n mellan olika språkgrupper i landet samt 
  
 i artikel 7 punkt 4 ett krav att ta hänsyn till önskemål från dem so m talar landsdels- eller minoritetsspråk när åtgärder som berör dessa språk skall vidtas. 
  
 Bestämmelserna i del II i konventionen är, som det påpekas i kon - ventionskommentaren, ganska allmänt hållna och ger där för utrymme för olika tillämpning beroende på situationen för det språk som bestämmel- serna skall tillämpas på. Detta markeras också genom att det i inledningen till artikel 7 punkt 1 sägs att målen och principerna skall tillämpas " i enlighet med situationen för varje språk". Förpliktelserna i del II måst e dock, understryks det, resultera i konkreta åtgärder till skydd och stöd för landsdels- eller minoritetsspråken även om utformningen av åtgärdern a kan variera. 
 133 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 SOU 1997:192 
  
 5.2 
  
 Allmänt om svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt till stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråk 
  
 Sverige saknar en samlad minoritetsspråkspolitik med direkt inriktning på skydd och stöd för de historiska minoritetsspråken. De åtgärder som ändå kommit landsdels- eller minoritetsspråken till godo har ofta vidtagits inom ramen för invandrar- och minoritetspolitiken, en politik som trot s benämningen inte omfattat de historiska/nationella minoriteterna eller deras språk (angående detta resonemang, jfr SOU 1984:58 s. 68 ff.). 
 Den generella invandrar- och minoritetspolitiken har kompletterats med olika punktinsatser riktade mot vissa minoritetsgrupper inom vissa sakområden och med olika åtgärder riktade m ot den samiska befolkning- en. 
 Exempel på hur åtgärder inom invandrar- och minoritetspolitiken och kulturpolitiken har kommit dem som använder de historiska landsdels- eller minoritetsspråken till godo är reglerna om rätt till modersmåls - undervisning (tidigare benämnd hemspråksundervisning) som gäller både Davis som talar invandrarspråk och för elever som använde r landsdels- eller minoritetsspråk. Exempel på punktinsatser som riktats in på dem som använder de historiska landsdels- eller minoritetsspråken är den positiva särbehandling av samiska, finska och tornedalsfinska som finns i de villkor för sändningsrätt som regeringen meddelat radio- oc h  
 TV-företagen 
  i allmänhetens tjänst. Exempel på åtgärder särskilt riktade mot den samiska befolkningen är att det sedan lång tid tillbaka har gällt särskilda regler inom skolväsendet för dem. Samer har möjlighet att i stället för den kommunala skolan välja att gå i den statliga sameskolan dä r undervisningen delvis bedrivs på samiska. Inrättandet av Sametinget å r 1992 med dess befogenheter att verka för samisk kultur och samiskt språ k och de statliga medel som anslås för detta är också ett exempel på positiv särbehandling. 
 Ser man mot denna bakgrund till de krav som ställs enligt bestämmel- serna i del II i konventionen kan Sverige, enligt vår bedömning, redan i dag anses uppfylla flera av konventionens krav. Andra krav kan till följd av avsaknad av en övergripande minoritetsspråkspolitik inte uppfyllas. 
  
 5.3 
  
 Svensk lagstiftning och andra åtgärder till skydd och stöd för samiska och finska 
  
 I artikel 7 punkt 1, återfinns krav på att vissa mål och principer skal l läggas till grund för politisk lagstiftning och praxis inom de territori er där språken används. 
 För både samiska och finska kan de svenska regler som finns om rätt til l modersmålsundervisning anses uppfylla konventionens förpliktelse at t 
 134 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 tillhandahålla lämpliga former och medel för undervisning i minoritets- språken, artikel 7 punkt 1f). I övrigt stöds undervisning i samiska vi d Umeå universitet genom att det i regleringsbrev anges som ett särskilt åtagande att universitetet varje läsår skall anordna utbildning i samiska. Utbildning i samiska och finska vid Luleå tekniska universitet stöd s genom att det i regleringsbrev anges att universitetet varje år skall erbjuda grundskollärarutbildning med inriktning på samiska, tornedalsfinska och finska. 
 Rätten till modersmålsundervisning kan också sägas underlätt a användningen av språken i tal och skrift både i det offentliga och privata livet och därmed uppfylla förplik telsen i artikel 7 punkt 1d). Kanske kan också förpliktelsen att vidta beslutsamma åtgärder för att främja språken i artikel 7 punkt 1c) till viss del anses uppfylld genom rätten till moders- målsundervisning. 
 När det gäller samiskan kan förpliktelserna i artikel 7 punkten 1c), 1d) och 1f) också anses uppfyllda genom reglerna om rätt för samer att gå i sameskola med den undervisning i samiska som äger rum där. 
 Förpliktelsen att främja studier och forskning om samiska och finsk a vid universitet eller motsvarande läroanstalter, artikel 7 punkt 1h), få r anses uppfylld genom att sådana studier och sådan forskning bedrivs vid olika universitet och högskolor så sker detta med statliga medel. 
 När det gäller förpliktelsen att tillhandahålla möjligheter att lära si g samiska eller finska för dem som inte talar språken me n bor inom de om- råden där dessa språk används av hävd artikel 7 punkt 1g), uppfylls denna för samiska genom anvisningarna i regleringsbrev till Umeå universitet att anordna sådan undervisning och genom särskilda medel i regle - ringsbrev till samiska folkhögskolan i Jokkmokk där undervisning i samiska bedrivs. För universitet, högskolor och folkhögskolor so m erbjuder möjlighet att studera finska som nybörjarspråk gäller at t undervisningen stöds med statliga medel men staten påverkar inte utbudet av kurser. Detta bestäms av  
 läro-anstalterna 
  själva. Det är därför svårt för Sverige att i enlighet med konventionens krav garantera att utbildning i finska kommer att finnas även i fortsättningen. 
 Inrättandet av Sametinget år 1992 med dess uppgifter att verka James samisk kultur och språk kan för samiskans del anses uppfylla för - pliktelserna i artikel 7 punkterna 1c), 1e) och 1h), att genom beslutsamma åtgärder främja språket, att upprätthålla och u tveckla förbindelser mellan samisktalande i olika delar av Sverige och främja studium och forskning i samiska. Inrättandet av Sametinget skulle också kunna ses som Davidson erkännande av det samiska språket som ett uttryck för kulturell rikedom och därmed uppfylla förpliktelsen i artikel 7 punkt 1a). 
 Det arbete som Sverige bl.a. genom Nordiska rådet stödjer när det gälle r det samiska språket och den samiska kulturen i de olika nordiska länderna uppfyller enligt vår uppfattning kravet att främja transnationellt utbyt e mellan dem som använder samiska i liknande former i olika länder, artikel 7 punkt 1i). 
 135 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 SOU 1997:192 
  
 När det gäller finskan med dess historiska geografiska bas i Tornedalen kan utöver punkterna 1c), 1d) och 1f), Sverige till viss del anses uppfylla målet i punkten 1i), att främja utbyte ö ver gränserna mellan områden där språken används av hävd, genom det ny ligen påbörjade samarbetet inom Barentsregionen som bl.a. berör kultur och utbildning och som omfattar Norrbottens län och finska Tornedalen. I övrigt kan de åtgärder so m vidtagits för finskan, exempelvis bilaterala avtal mellan Sverige oc h Finland till stöd för det finska språket, inte sägas ta sikte på att särskil t stödja finskan i Tornedalen. 
 På lokalt och regionalt initiativ förekommer samarbete mellan svenska och finska Tornedalen. Som exempel kan nämnas Tornedalsrådet dä r både svenska och finska kommuner ingår och samarbetar inom olika sakområden. Ett annat exempel är den s.k. Språ kskolan i Haparanda som drivs i samarbete mellan Haparanda kommun i Sverige och Torneå stad i Finland och där undervisningen är tvåspråkig  
 svensk-finsk. 
  Språksko - lans verksamhet regleras genom förordningen om försöksverksamhet me d tvåspråkig undervisning vid grundskolan i Haparanda (SKOLFS 1991:24) och får stöd av statliga medel. Verksamheten i skolan är därmed et t exempel på att Sverige främjar sådant utbyte över gränserna som avses i artikel 7 punkt 1i). 
 Det finns inga svenska bestämmelser eller riktlinjer som motsvarar kravet i artikel 7 punkt 1b), att respektera de historiska geografiska områden där finska och samiska används av hävd för att trygga at t gällande eller ny administrativ indelning av landet inte hindrar främjandet av språken. I den lag som anger förutsättningarna för ändrad indelning i kommuner, landstingskommuner eller församlingar (1971:411) anges inte att hänsyn skall tas till geografiska språkgränser. 
 I artikel 7 punkt 2 finns en bestämmelse som innebär ett krav at t avskaffa diskriminerande åtgärder när det gäller användning av landsdels - eller minoritetsspråk och att tillåta en mer positiv behandling av dess a språk än av andra då detta är befogat. Enligt vår uppfattning uppfylle Ross detta krav i dag. Så som angetts ovan finns också svenska regler som innebär en positiv särbehandling till förmån för samiska, finska och tornedalsfinska t.ex. reglerna om rätt modersmålsundervisning oc h särskilt utrymme för dessa språk i radio och TV. 
 Artikel 7 punkt 3 innebär en förpliktelse att främja ömsesidig förståelse mellan olika språkgrupper i landet och särskilt verka för att respekt, för- ståelse och tolerans för landsdels- eller minoritetsspråken inkludera s bland målen för olika slag av undervisning och utbildning samt James massmedia. De villkor som syftar till att ge samiska, finska och tornedals- finska särskilt utrymme i radio och TV i statens sändningstillstånd James programföretagen i allmänhetens tjänst gör att föreskrifterna i artikel 7 punkt 3, till den del de avser att ge dessa språk tillräckligt utrymme i massmedia, får anses uppfyllda. 
 136 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 När det gäller kravet att verka för att respekt, förståelse och tolerans för landsdels- eller minoritetsspråken inkluderas i målen för olika slag a v undervisning och utbildning, är det däremot svårt att se att Sverige hel t uppfyller detta i dag. Vad gäller samiskan kan konventionskravet kanske delvis anses uppfyllt genom att det anges i läroplanerna för grundskolan och gymnasieskolan att det samiska kulturarvet skall ges utrymme i undervisningen (se vidare under artikel 8 punkt 1g) i kapitel 6). Om uttrycket det "samiska kulturarvet" kan anses innefatta undervisning om det samiska språket kan dessa anvisningar i läroplanerna uppfyll a förpliktelsen i artikel 7 punkt 3 för samiskans del. 
 I artikel 7 punkt 4 anges att de länder som ratificerar konventionen vid fastläggande av sin politik skall ta hänsyn till de behov och önskemål so m uttrycks av de grupper som använder språken och att vid behov upp - muntra användarna av språken att upprätta organ som kan ge råd til l myndigheterna i frågor som hänger samman med språken. 
 Denna punkt är uppfylld när det gäller samiskan genom inrättandet av Sametinget som ett folkvalt samiskt organ och en statlig myndighet. För finskans del finns inget organ som har motsvarande ställning, varken för finskan i Tornedalen eller i övriga Sverige. Det bör emellertid påpekas at t de organisationer som företräder finsktalande i Sverige  t.ex. Svenska Tornedalingars Riksförbund  och Sverigefinska Riksförbundet  har möjlighet att på eget initiativ lämna synpunkter när beslut som rör dessa gruppers språk bereds. I den mån myndigheters beslut berör dessa gruppe r åligger det enligt förvaltningsrätten myndigheterna att ta hänsyn til l synpunkter från dem som berörs av besluten. 
 Sammantaget kan konstateras att Sverige i dagsläget delvis uppfyller målen i artikel 7 punkt 1 och att målen uppfylls i olika omfattning fö r samiska och finska. 
 För att Sverige helt skall kunna uppfylla förpliktelserna i del II i konventionen för samiska och finska behöver ytterligare åtgärder vidtas för båda språken. Detta gäller framför allt åtgärder som m otsvarar kraven i punkterna  
 1a)d), 
  åtgärder för att erkänna minorit etsspråken och deras historiska, geografiska områden samt åtgärder för att uppmuntra oc h främja deras användning, framför allt i det offentliga livet. Ytterligar e åtgärder behöver också vidtas för att främja förståelsen för dem so m använder minoritetsspråk och för att kunskaper om dessa språk och deras kultur sprids i undervisning och utbildning samt i massmedia, artikel 7 punkt 3. När det gäller finskan behöver också ytterligare åtgärder vidtas för att uppfylla målet i artikel 7 punkt 4, samråd mellan dem so m använder finska när olika typer av åtgärder som berör språket vidtas. Vi återkommer till detta i kapitel 7 där vi lämnar förslag till ytterligar e åtgärder. 
 137 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 SOU 1997:192 
  
 5.4 
  
 Konventionens tillämpning på territoriellt obundna språk 
  
 Konventionens del II innehåller en bestämmelse i artikel 7 punkt 5 o m hur målen och principerna i del II i konventionen skall tillämpas p å territoriellt obundna språk. I konventionskommentaren konstateras att en förutsättn ing för att en del av principerna och målen i del II  likso m bestämmelserna i del III  skall kunna tillämpas, är att det finns e n bestämd geografisk bas för språken. Eftersom en sådan geografisk ba s inte finns för de territoriellt obundna språken kan bara en del av måle n och principerna i del II och ingen av bestämmelserna i del III tillämpas på dessa språk. 
 De bestämmelser i del II som kan tillämpas också på territoriell t obundna språk anges i konventionskommentaren vara, 
  
 erkännande av språken, 
  
 åtgärder för att öka respekten och förståelsen för dessa, 
  
 förbud mot diskriminering, 
  
 åtgärder för att aktivt stödja språken, 
  
 stöd till utbyte mellan grupper som talar språken både inom landet och över nationsgränser och 
  
 stöd för forskning och studier rörande dessa språk. 
  
 Bestämmelser som inte anses kunna tillämpas på dessa språk är, 
  
 administrativ indelning av landet till förmån för dem som talar Davidson landsdels- eller minoritetsspråk och 
  
 möjligh et för dem som inte har språken som modersmål att lära si g dessa språk. 
  
 Vissa bestämmelser anses bara kunna tillämpas till viss del på icke - territoriella språk. Dessa är, 
  
 åtgärder till stöd för undervisning i eller på territoriellt obundna språk och 
  
 användning av territoriellt obundna språk i den offentliga sfären. 
  
 5.5 
  
 Svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt till stöd och skydd för romani chib 
  
 De nationella åtgärder som finns till skydd och stöd för romani chib i Sverige återfinns fram förallt i reglerna angående rätt till modersmåls - undervisning. Enligt dessa regler har romska barn (liksom samiska och tornedalsfinska barn) en utökad rätt till undervisning i modersmål jämför t med barn med andra modersmål. Utöver ren språkundervisning innehålle r modersmålsundervisningen också viss undervisning om de traditioner och den historia som är förbundna med språket. 
 138 
  
 SOU 1997:192 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 Liksom vi ovan angett när det gäller samiska och finska anser vi at t Sverige genom reglerna om rätt till modersmålsundervisning uppfylle r förpl iktelsen att tillhandahålla lämpliga former och medel för under - visning i minoritetsspråket, artikel 7 punkt 1f). Dessa regler kan också sägas underlätta användningen av romani chib i tal och skrift både i de t offentliga och privata livet artikel 7 punkt 1d). Kanske kan också för - pliktelsen att vidta beslutsamma åtgärder för att främja språket i artikel 7 punkt 1c) till viss del anses uppfylld genom rätten till modersmåls - undervisning. 
 När det gäller förpliktelsen i artikel 7 punkten 1h), främjande av stu dier och forskning om språket vid universitet, är situationen densamma so m för samiska och finska. Den forskning som bedrivs stöds med statlig a medel men högskolor och universitet bestämmer i princip självständig t vilken forskning och undervisning som skall bedrivas. Om något universitet skulle bedriva forskning i romani chib skulle denna följaktli- gen ske med statliga medel. Mot denna bakgrund anser vi att Sverige kan sägas främja sådan forskning. 
 I övrig t, när det gäller artikel 7 punkten 1a), att erkänna romani chi b som ett minoritetsspråk, och punkterna 1e) och 1i), främjande av utbyte mellan olika romani chibtalande grupper inom Sverige och utomlands kan Sverige enligt vår uppfattning i dag inte anses uppfylla kraven enligt dessa bestämmelser. 
 Vad gäller förpliktelsen i artikel 7 punkten 2, angående förb ud mot dis- kriminering av språket, anser vi på samma grunder som vi ovan angett när det gäller samiska och finska, att den är uppfylld för romani chib. 
 Förpliktelsen enligt artikel 7 punkten 3, att med lämpliga åtgärder verk a för att respekt, förståelse och tolerans med avseende på romani chib sätts upp som en målsättning för undervisning och utbildning och James massmedias verksamhet, uppfylls inte när det gäller romani chib. De t finns inga sådana uttalade målsättningar varken i undervisning, utbildning eller för massmedias verksamhet när det gäller romani chib. Så so m nämnts ovan när det gäller samiska och finska talas i allmänna ordalag o m vikten att lyfta fram och ta hänsyn till att Sverige är ett mångkulturell t samhälle i de utredningar som berör invandrare och skola. Detsamm a gäller villkoren för sändn ingsrätten för programföretagen i allmänhetens tjänst där det talas om vikten av att språkliga och etniska minoriteters behov skall tillgodoses. Detta kan tänkas vara positivt också James använda- re av romani chib, men inget sägs om att särskilt lyfta fram romani chib som det historiska  
 minori-tetsspråk 
  det är i Sverige. 
 Innebörden av kravet i artikel 7 punkten 4 för romani chib är att h änsyn skall tas till synpunkter från dem som använder romani chib nä r politiken rörande romani chib läggs fast. Det finns ingen fast organisation James inhämtande av synpunkter från dem som använder romani chib när de t gäller åtgärder till skydd och stöd för språket. 
 I rapporten "Romer i Sverige  tillsammans i förändring", (D s 1997:49) föreslås dock att den arbetsgrupp s om tagit fram rapporten (där 
 139 
  
 Uppfyller Sverige del II i konventionen i dag? 
  
 SOU 1997:192 
  
 företrädare både från olika departement, andra myndigheter och Nordiska Zigenarrådet ingår) i avvaktan på en mer permanent lösning skall arbeta med romska frågor i avsikt att främja romernas situation i Sverige. Detta förslag kan ses som ett första steg mot ett fortlöpande samråd Diaz myndigheter och dem som använder romani chib i frågor som rör stöd oc h skydd för romernas språk och kultur. 
 Sammanfattningsvis anser vi att Sverige, för att uppfylla förplik telserna enligt del II i konventionen när det gäller romani chib, måste vidt a ytterligare åtgärder. Dessa bör syfta till att erkänna romani chib som Davidson historiskt minoritetsspråk i Sverige och på olika sätt ytterligare främj a användningen av språket. Ytterligare åtgärder behöver också vidtas för at t sprida respekt, förståelse och tolerans för språket och den kultur oc h historia som är förbunden med det och för att uppmuntra utbytet båd e inom Sverige och över gränserna mellan grupper som använder roman i chib. Vi återkommer i kapitel 7 till våra förslag i denna del. 
 140