Till statsrådet och chefen för Försvars- departementet 
 Regeringen beslutade den 10 december 1998 att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över reglerna för hantering av pyrotekniska varor. Utredaren skulle kartlägga arten och omfattningen av de skador och olägenheter som sådana varor kan orsaka samt ta ställning till om nuvarande regler borde skärpas. Översynen skulle dessutom omfatta frå- gor om produktkontroll, tillsyn, information. Slutligen skulle även de oklarheter som kunde finnas när det gäller möjligheterna att ta varorna i beslag och förvaring av dessa belysas. 
 Samma dag förordnades generaldirektören Bradley som särskild utredare. 
 Den 11 mars 1999 förordnades som sakkunniga hovrättsassessorn Hurst (Försvarsdepartementet), hovrättsassessorn Parker (Justitiedepartementet), departementssekreteraren Kennedy (Jordbruksdepartementet) och departementssekreteraren Wilson (Försvarsdepartementet). Samtidigt förordnades som experter redaktören Harris (Sveriges Djurskyddsföreningars Riksförbund), sprängämneskonsulten Tanner (Rikspolisstyrelsen), brand- ingenjören Wagner (Svenska Kommunförbundet), direktören Williams (Sveriges  
 Fyrverkeribransch-Förbund), 
  direktören Walker (Svenska Kennelklubben), generaldirektören Foster (Sprängämnesinspektionen), stf avdelningschefen Simpson (Statens Räddningsverk), färghandlaren Palmer (Svensk Handel) och avdelningsdirektören Mays (Socialstyrelsen). 
 Hovrättsassessorn Gonzalez förordnades som sekreterare den 11 januari 1999. 
 Utredningen har antagit namnet Pyroteknikutredningen (N 1998:07). 
 Härmed överlämnar utredningen sitt betänkande Ja till fyrverkerier - men med färre skador (SOU 1999:128). 
 Utredningens arbete är härmed avslutat. 
 Stockholm den 1 november 1999. 
 Bradley 
 Hernandez 
  
 SOU 1999:128 
  
 Innehåll  
 5 
  
 Innehåll 
  
 Sammanfattning.................................................................................... 
  
 13 
  
 Författningsförslag ............................................................................... 
  
 19 
  
 1 
  
 Förslag till Förordning om ändring i förordningen 
  
 (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor............ 
  
 19 
  
 2 
  
 Förslag till Förordning om ändring i förordningen (1996:62) med instruktion för Spräng ämnes- 
  
 inspektionen.................................................................... 
  
 21 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och uppläggning ...................................... 
  
 23 
  
 1.1 
  
 Direktiven....................................................................... 
  
 23 
  
 1.1.1 
  
 Kartläggning av skador och 
  
 olägenheter...................................................... 
  
 23 
  
 1.1.2 
  
 Överväganden ................................................. 
  
 23 
  
 1.2 
  
 Utredningens uppläggning ............................................... 
  
 24 
  
 1.2.1 
  
 Kartläggning av skador och 
  
 olägenheter...................................................... 
  
 24 
  
 1.2.2 
  
 Annan kartläggning ......................................... 
  
 26 
  
 1.2.3 
  
 Inhämtande av utländska erfarenheter .............. 
  
 26 
  
 1.3 
  
 Betänkandets disposition ................................................. 
  
 27 
  
 2 
  
 Pyroteknikområdet ...................................................................... 
  
 29 
  
 2.1 
  
 Definitioner .................................................................... 
  
 29 
  
 2.2 
  
 Kategorier ...................................................................... 
  
 30 
  
 2.3 
  
 Användning .................................................................... 
  
 31 
  
 2.4 
  
 Tillverkning och import................................................... 
  
 31 
  
 2.4.1 
  
 Företag och anställda ...................................... 
  
 31 
  
 2.4.2 
  
 Import och användning .................................... 
  
 32 
  
 2.4.3 
  
 Sammanfattning .............................................. 
  
 36 
  
 2.5 
  
 Hemtillverkning .............................................................. 
  
 37 
  
 Innehåll 
  
 6 
  
 SOU 1999:128 
  
 3 
  
 Gällande regelverk 
  
 ....................................................................... 39 
  
 3.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och 
  
 explosiva varor ............................................................... 
  
 39 
  
 3.1.1 
  
 Allmänt........................................................... 
  
 39 
  
 3.1.2 
  
 Avgränsning till annan lagstiftning .................. 
  
 40 
  
 3.1.3 
  
 Skyddsprinciperna........................................... 
  
 40 
  
 3.1.4 
  
 Tillstånd ......................................................... 
  
 41 
  
 3.1.5 
  
 Tillsyn ............................................................ 
  
 42 
  
 3.1.6 
  
 Bemyndiganden............................................... 
  
 42 
  
 3.1.7 
  
 Ansvar............................................................ 
  
 43 
  
 3.1.8 
  
 Förverkande .................................................... 
  
 43 
  
 3.1.9 
  
 Sekretess......................................................... 
  
 43 
  
 3.1.10 
  
 Överklagande .................................................. 
  
 44 
  
 3.2 
  
 Förordningen (1988:1145) om brandfarliga 
  
 och explosiva varor......................................................... 
  
 44 
  
 3.3 
  
 Sprängämnesinspektionens föreskrifter ............................ 
  
 45 
  
 3.3.1 
  
 Allmänt........................................................... 
  
 45 
  
 3.3.2 
  
 Föreskrifter om hantering och import 
  
 av explosiva varor (SÄIFS 1989:8) ................. 
  
 45 
  
 3.3.3 
  
 Föreskrifter om godkännande av 
  
 fyrverkeripjäser och pyrotekniska 
  
 sceneffekter (SÄIFS 1992:2) ........................... 
  
 46 
  
 3.3.4 
  
 Föreskrifter om tillsyn och om olycks- 
  
 rapportering i anslutning till lagen 
  
 (1988:868) om brandfarliga och 
  
 explosiva varor (SÄIFS 1994:5) ...................... 
  
 46 
  
 3.3.5 
  
 Föreskrifter om import och om över- 
  
 föring av explosiva varor (SÄIFS 1997:5) ....... 
  
 46 
  
 3.3.6 
  
 Föreskrifter om tillverkning av 
  
 explosiva varor (SÄIFS 1998:4) ...................... 
  
 47 
  
 3.4 
  
 Ordningslagen (1993:1617)............................................. 
  
 47 
  
 3.5 
  
 Sammanfattning och bedömning ...................................... 
  
 48 
  
 4 
  
 Tillämpningen av regelverket ...................................................... 
  
 51 
  
 4.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva 
  
 varor med tillhörande förordning och föreskrifter ............. 
  
 51 
  
 4.1.1 
  
 Tillståndskravet .............................................. 
  
 51 
  
 4.1.2 
  
 Produktgodkännande ....................................... 
  
 53 
  
 4.1.3 
  
 Tillsyn ............................................................ 
  
 54 
  
 4.1.4 
  
 Åtgärder under senare år ................................. 
  
 54 
  
 SOU 1999:128 
  
 Innehåll  
 7 
  
 4.2 
  
 Ordningslagen (1993:1617)............................................. 
  
 56 
  
 4.2.1 
  
 Tillstånd enligt 3 kap. 7 § 
  
 ordningslagen.................................................. 
  
 56 
  
 4.2.2 
  
 Kommunernas möjlighet att meddela 
  
 ytterligare föreskrifter ..................................... 
  
 57 
  
 5 
  
 Förändringar i regelverket .......................................................... 
  
 61 
  
 5.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och 
  
 explosiva varor ............................................................... 
  
 61 
  
 5.1.1 
  
 1942 års utredning .......................................... 
  
 61 
  
 5.1.2 
  
 1972 års utredning .......................................... 
  
 62 
  
 5.1.3 
  
 Förändringar under  
 1980-talet ......................... 
  
 66 
  
 5.1.4 
  
 Sammanfattning och bedömning ...................... 
  
 66 
  
 5.2 
  
 Ordningslagen (1993:1617)............................................. 
  
 67 
  
 5.2.1 
  
 Förändringen 1994 .......................................... 
  
 67 
  
 5.2.2 
  
 Sammanfattning och bedömning ...................... 
  
 69 
  
 5.3 
  
 Frågans behandling i riksdagen under senare år ............... 
  
 70 
  
 6 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier ........... 
  
 73 
  
 6.1 
  
 Personskador exklusive hörselskador ............................... 
  
 73 
  
 6.1.1 
  
 Inledning......................................................... 
  
 73 
  
 6.1.2 
  
 Antalet dödsfall och skador orsakade 
  
 av fyrverkerier i Sverige .................................. 
  
 74 
  
 6.1.3 
  
 De skadades ålder och kön ............................... 
  
 75 
  
 6.1.4 
  
 Skadeorsaken från produktsynpunkt ................ 
  
 75 
  
 6.1.5 
  
 Dödsfallets eller skadans tidpunkt 
  
 och plats ......................................................... 
  
 77 
  
 6.1.6 
  
 Skadornas allvarlighetsgrad............................. 
  
 78 
  
 6.1.7 
  
 Utvecklingen över tiden ................................... 
  
 78 
  
 6.1.8 
  
 Internationella jämförelser ............................... 
  
 79 
  
 6.1.9 
  
 Samhällskostnader .......................................... 
  
 80 
  
 6.1.10 
  
 Sammanfattning .............................................. 
  
 81 
  
 6.2 
  
 Hörsel skador .................................................................. 
  
 81 
  
 6.2.1 
  
 Inledning......................................................... 
  
 81 
  
 6.2.2 
  
 Definitioner..................................................... 
  
 82 
  
 6.2.3 
  
 Hur uppstår hörselskador? ............................... 
  
 82 
  
 6.2.4 
  
 Fyrverkeriers ljudtrycksnivå ............................ 
  
 83 
  
 6.2.5 
  
 Ljudnormer ..................................................... 
  
 84 
  
 6.2.6 
  
 Smällares påverkan på hörseln ........................ 
  
 86 
  
 6.2.7 
  
 Problemets omfattning..................................... 
  
 86 
  
 6.2.8 
  
 Internationella erfarenheter .............................. 
  
 87 
  
 6.2.9 
  
 Sammanfattning .............................................. 
  
 88 
  
 Innehåll 
  
 8 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.3 
  
 Sakskador....................................................................... 
  
 89 
  
 6.3.1 
  
 Inledning ......................................................... 
  
 89 
  
 6.3.2 
  
 Totala antalet bränder i Sverige ....................... 
  
 90 
  
 6.3.3 
  
 Bränder orsakade av fyrverkerier 
  
 1996 - 1998 ...................................................... 
  
 92 
  
 6.3.4 
  
 Utvecklingen av antalet bränder 
  
 orsakade av pyrotekniska varor 
  
 under 1990 - talet .............................................. 
  
 93 
  
 6.3.5 
  
 Analys av bränder orsakade av 
  
 fyrverkerier 1996 - 1998 ................................... 
  
 94 
  
 6.3.6 
  
 Kostnader för bränder orsakade av 
  
 fyrverkerier ..................................................... 
  
 99 
  
 6.3.7 
  
 Sammanfattning ............................................ 
  
 100 
  
 6.4 
  
 Olägenheter för människor ............................................ 
  
 101 
  
 6.4.1 
  
 Inledning ....................................................... 
  
 101 
  
 6.4.2 
  
 Fyrverkeriers påverkan på människor 
  
 generellt ........................................................ 
  
 102 
  
 6.4.3 
  
 Fyrverkeriers påverkan på krigsskadade 
  
 personer ........................................................ 
  
 103 
  
 6.5 
  
 Olägenheter för djur ...................................................... 
  
 104 
  
 6.5.1 
  
 Inledning ....................................................... 
  
 104 
  
 6.5.2 
  
 Är höga ljud ett problem för hundar och 
  
 i så fall varför? .............................................. 
  
 105 
  
 6.5.3 
  
 Hur omfattande är problemet? ....................... 
  
 106 
  
 6.6 
  
 Fyrverkeriers påverkan på miljön .................................. 
  
 107 
  
 6.6.1 
  
 Inledning ....................................................... 
  
 107 
  
 6.6.2 
  
 Fyrverkeriers sammansättning ....................... 
  
 107 
  
 6.6.3 
  
 Utsläppsmängder från fyrverkerier och 
  
 andra källor ................................................... 
  
 108 
  
 6.6.4 
  
 Slutsatser - utsläpp av stoft och partiklar ....... 
  
 110 
  
 6.6.5 
  
 Slutsatser - gasformiga föreningar ................. 
  
 110 
  
 6.6.6 
  
 Slutsatser - emission av metaller .................... 
  
 110 
  
 7 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder ................................ 
  
 113 
  
 7.1 
  
 Danmark 
  
 ...................................................................... 
  
 113 
  
 7.1.1 ...................................................... 
  
 Bakgrund 
  
 113 
  
 7.1.2 ................................................... 
  
 Regelverket 
  
 114 
  
 7.1.3 ......................... 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 115 
  
 7.1.4 ............................................ 
  
 Sammanfattning 
  
 118 
  
 7.2 
  
 Finland ......................................................................... 
  
 119 
  
 7.2.1 ...................................................... 
  
 Bakgrund 
  
 119 
  
 7.2.2 ................................................... 
  
 Regelverket 
  
 121 
  
 SOU 1999:128 
  
 Innehåll  
 9 
  
 7.2.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter ......................... 
  
 122 
  
 7.2.4 
  
 Sammanfattning ............................................ 
  
 123 
  
 7.3 
  
 Norge ........................................................................... 
  
 124 
  
 7.3.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 124 
  
 7.3.2 
  
 Regelverket ................................................... 
  
 124 
  
 7.3.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter ......................... 
  
 125 
  
 7.3.4 
  
 Sammanfattning ............................................ 
  
 126 
  
 7.4 
  
 Storbritannien ............................................................... 
  
 126 
  
 7.4.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 126 
  
 7.4.2 
  
 Regelverket ................................................... 
  
 127 
  
 7.4.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter ......................... 
  
 127 
  
 7.4.4 
  
 Sammanfattning ............................................ 
  
 129 
  
 7.5 
  
 Tyskland....................................................................... 
  
 129 
  
 7.5.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 129 
  
 7.5.2 
  
 Regelverket ................................................... 
  
 130 
  
 7.5.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter ......................... 
  
 130 
  
 7.5.4 
  
 Sammanfattning ............................................ 
  
 131 
  
 7.6 
  
 USA ............................................................................. 
  
 132 
  
 7.7 
  
 Sammanfattande jämförelse mellan 
  
 studerade länder ............................................................ 
  
 133 
  
 7.7.1 
  
 Användning och produktion av 
  
 fyrverkerier i de olika länderna ...................... 
  
 133 
  
 7.7.2 
  
 Förändringar i regelverken under 
  
 senare år ....................................................... 
  
 134 
  
 7.7.3 
  
 Åldersgränser för förvärv av fyrverkerier ....... 
  
 135 
  
 7.7.4 
  
 Allmänhetens tillgång till smällare ................. 
  
 135 
  
 7.7.5 
  
 Begränsningar i tid för förvärv och 
  
 användning ................................................... 
  
 135 
  
 7.7.6 
  
 Informationsinsatser...................................... 
  
 136 
  
 7.7.7 
  
 Erfarenheter .................................................. 
  
 136 
  
 8 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden ...................... 
  
 137 
  
 8.1 
  
 Vissa allmänna överväganden ........................................ 
  
 137 
  
 8.2 
  
 Personskador exklusiva hörselskador ............................. 
  
 139 
  
 8.3 
  
 Hörselskador ................................................................ 
  
 141 
  
 8.4 
  
 Sakskador..................................................................... 
  
 142 
  
 8.5 
  
 Olägenheter för människor ............................................ 
  
 143 
  
 8.6 
  
 Olägenheter för djur ...................................................... 
  
 144 
  
 8.7 
  
 Fyrverkeriers påverkan på miljön .................................. 
  
 145 
  
 8.8 
  
 Sammanfattande problembedömning ............................. 
  
 145 
  
 Innehåll  
 10 
  
 SOU 1999:128 
  
 9 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 ........ 147 
  
 9.1 
  
 Varför uppstår problemen? ........................................... 
  
 148 
  
 9.2 
  
 Information om risker med fyrverkerier 
  
 och om korrekt användning ........................................... 
  
 149 
  
 9.3 
  
 Åtgärder som minskar eller förändrar 
  
 sortimentet på marknaden.............................................. 
  
 151 
  
 9.4 
  
 Åtgärder som minskar användargruppen ........................ 
  
 156 
  
 9.5 
  
 Åtgärder som inskränker tid för förvärv 
  
 och/eller användning ..................................................... 
  
 158 
  
 9.6 
  
 Sammanvägning av problemanalys och 
  
 tänkbara åtgärder .......................................................... 
  
 162 
  
 9.6.1 
  
 Fyrverkerier exklusive smällare ..................... 
  
 163 
  
 9.6.2 
  
 Smällare ....................................................... 
  
 165 
  
 9.7 
  
 Åtgärdernas effekter på fyrverkeribranschen .................. 
  
 168 
  
 10 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel ............................................ 
  
 171 
  
 10.1 
  
 Debatten om hemtillverkning i ett 
  
 historiskt perspektiv ...................................................... 
  
 172 
  
 10.2 
  
 Internationella erfarenheter om hem- 
  
 tillverkning och olaga införsel ........................................ 
  
 174 
  
 10.3 
  
 Sociologiska Institutionens rapport................................ 
  
 175 
  
 10.3.1 
  
 Inledning....................................................... 
  
 175 
  
 10.3.2 
  
 Framtida effekter av förbud mot smällare ...... 
  
 177 
  
 10.3.3 
  
 Framtida effekter av en höjning av 
  
 åldersgränsen för förvärv av smällare ............ 
  
 179 
  
 10.3.4 
  
 Sammanfattning av rapporten........................ 
  
 179 
  
 10.4 
  
 Enkätundersökning om skolelevers 
  
 erfarenheter av fyrverkerier ........................................... 
  
 180 
  
 10.5 
  
 Slutsatser om hemtillverkning........................................ 
  
 180 
  
 10.5.1 
  
 Hemtillverkning vid förbud mot 
  
 smällare ........................................................ 
  
 180 
  
 10.5.2 
  
 Hemtillverkning vid höjning av ålders- 
  
 gränsen för rätt till förvärv av smällare .......... 
  
 182 
  
 10.6 
  
 Slutsatser om olaga införsel .......................................... 
  
 183 
  
 10.6.1 
  
 Gray införsel vid förbud mot smällare .......... 
  
 183 
  
 10.6.2 
  
 Gray införsel vid höjning av 
  
 åldersgränsen ................................................ 
  
 183 
  
 SOU 1999:128 
  
 Innehåll  
 11 
  
 11 
  
 Utredningens förslag .................................................................. 
  
 185 
  
 11.1 
  
 Utgångspunkter............................................................. 
  
 185 
  
 11.2 
  
 Smällare ....................................................................... 
  
 186 
  
 11.3 
  
 Andra fyrverkerier ........................................................ 
  
 192 
  
 11.4 
  
 Information................................................................... 
  
 196 
  
 11.5 
  
 Fyrverkeriråd vid SÄI ................................................... 
  
 198 
  
 11.6 
  
 Kemikalier för hemtillverkning ...................................... 
  
 199 
  
 11.7 
  
 Konsekvenser för branschen och genom- 
  
 förande av utredningens förslag ..................................... 
  
 199 
  
 11.8 
  
 Förslagen och EU:s regler ............................................. 
  
 201 
  
 12 Övriga frågor - överväganden och slutsatser ............................ 
  
 203 
  
 12.1 
  
 Inledning....................................................................... 
  
 203 
  
 12.2 
  
 Produktkontroll............................................................. 
  
 204 
  
 12.2.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 204 
  
 12.2.2 
  
 Produktkontroll i internationellt 
  
 perspektiv ..................................................... 
  
 205 
  
 12.2.3 
  
 Tänkbara problem ......................................... 
  
 205 
  
 12.2.4 
  
 Överväganden ............................................... 
  
 206 
  
 12.3 
  
 Tillsyn över försäljning och förvaring ............................ 
  
 209 
  
 12.3.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 209 
  
 12.3.2 
  
 Internationella jämförelser ............................. 
  
 210 
  
 12.3.3 
  
 Tänkbara problem ......................................... 
  
 211 
  
 12.3.4 
  
 Överväganden ............................................... 
  
 211 
  
 12.4 
  
 Möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och 
  
 förverka dem ................................................................. 
  
 212 
  
 12.4.1 
  
 Bakgrund ...................................................... 
  
 212 
  
 12.4.2 
  
 Tänkbara problem ......................................... 
  
 213 
  
 12.4.3 
  
 Överväganden ............................................... 
  
 213 
  
 12.5 
  
 Tillgången till skadestatistik .......................................... 
  
 216 
  
 12.5.1 
  
 Personskador ................................................ 
  
 216 
  
 12.5.2 
  
 Sakskador ..................................................... 
  
 217 
  
 12.5.3 
  
 Övervägande ................................................. 
  
 217 
  
 12.6 
  
 Utredningens slutsatser ................................................. 
  
 218 
  
 13 
  
 Generella direktiv ...................................................................... 
  
 219 
  
 Bilaga .................................................................................................. 
  
 221 
  
 Bilaga 
  
 Kommittédirektiv 1998:88............................................. 
  
 221 
  
 SOU 1999:128 
  
 Sammanfattning  
 13 
  
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Utredningen skall enligt direktiven se över reglerna för hantering av pyrotekniska varor. Med sådana avses framförallt fyrverkerier inklu sive smällare. En grundläggande uppgift är att kartlägga arten och omfatt- ningen av de skador och olägenheter som fyrverkerier kan orsaka. På basis av kartläggningen skall utredningen ta ställning till om nuvarande regler bör skärpas med förbud eller andra begränsningar såvitt avser handel med och hantering av fyrverkerier särskilt när det gäl ler smällare. Vidare skall utredningen ta ställning till frågor om produktkontroll, tillsyn, information, förvaring och möjligheterna att ta fyr verkerier i beslag samt möjligheterna att inhämta skadestatistik. 
 Kartläggningen 
 Utredningen har med hjälp av expertis genomfört en omfattande kart- läggning av problemen. Utgångspunkten har därvid varit debatten om användningen av fyrverkerier i allmänhet och smällare i synnerhet, frå- gans behandling i riksdagen, tidigare utredningar m.m. Kartläggningen har med denna bakgrund inriktats på följande sex pro blemområden: 
  
 · 
  
 personskador exklusive hörselskador 
  
 · 
  
 hörselskador 
  
 · 
  
 sakskador 
  
 · 
  
 olägenheter för människor 
  
 · 
  
 olägenheter för djur 
  
 · 
  
 miljöeffekter 
  
 Kartläggningen visar att antalet  
 personskador exklusive hörselskador  
 orsakade av fyrverkerier i Sverige kan uppskattas till  
  
 400-500 
  
  om året och utgör därmed 0,07 procent av det totala antalet olyckor inom områ- det hem- och fritid. Skadenivån förefaller inte ha ökat under de senaste åren. Även om andelen fyrverkeriolyckor relativt andra typer av olyckor är låg förefaller det dock som Sverige vid en internationell jäm förelse ligger på en förhållandevis hög nivå räknat i antal olyckor per invånare. 
  
 14  
 Sammanfattning  
 SOU 1999:128 
 Vidare inträffar 60 procent av olyckorna i anslutning till nyår, påsk eller Valborg, vilket innebär att olycksfallsrisken är väsent ligt högre än vad det totala antalet olyckor på årsbasis utvisar. Ca hälf ten av de skadade är under 18 år, dvs. barn enligt FN:s konvention om barnens rättigheter, och många är under 15 år. Kartläggningen indi kerade vidare att hälften av skadorna orsakades av smällare. 
 Kartläggningen av  
 hörselskador  
 utvisade att det föreligger en sam- stämmig uppfattning bland experter såväl i Sverige som utomlands om att impulsljud som överstiger 140 dB (C) peak är farliga för hörseln och ett flertal ljudnormer är anpassade efter denna gräns. En smäl lare kan avge en ljudtrycksnivå upp till 160 dB (C) peak på en meters avstånd. För att användaren skall undgå risken för hörselskador måste denne därför hålla ett avstånd till smällaren om i vart fall åtta meter, vil ket kan framstå som ett oskäligt långt avstånd för den typiske använ daren som är ett barn eller ungdom. Slutsatsen blir därmed att använd ningen av smällare orsakar hörselskador. Skador kan uppstå efter expo nering av en enda smällare och effekten är inte bara hörselnedsättning utan kan även bli tinnitus. Skadan kan inte återställas medicinskt. Ofta uppstår symptomen först efter en lång period. I vilken omfattning smäl lare orsakar hörselskador är oklart, men det torde vara ett betydande antal. Den audiologiske experten Whitaker har uppskattat att så många som 3 000 ungdomar varje år drabbas av hörselskador till följd av användning av smällare, vilket vinner visst stöd av en omfattande, men äldre, dansk undersökning. Social styrelsen har anfört att det krävs omfattande undersökningar för att få fram en pålitlig skattning av antalet. 
 Med  
 sakskador  
 avses i sammanhanget främst bränder. Fyrverkerier orsakade enligt Räddningsverkets statistik under 1998 304 räddnings- tjänstingripanden i samband med bränder. Dessa utgör därmed en liten andel av det totala antalet bränder i Sverige eller 1,4 procent. Eftersom dessa bränder är mer begränsade till sin omfattning än övriga bränder och i genomsnitt drabbar mindre värdefull egendom är den procentuella brandkostnaden än lägre. Kalkyler indikerar att ett  
 par-tre 
  tiondelspro- cent av de totala kostnaderna för bränder härrör från fyr verkeribränder. Antalet förefaller varit relativt konstant under  
 90-talet. 
  Några per sonska- dor i samband med fyrverkeribränder finns ej rapporterade. Från övergripande brandbekämpningssynpunkt torde därmed bränder orsa- kade av fyrverkerier vara av relativ marginell betydelse. Det för håller sig dock på motsvarande sätt som för personskador att bränder orsa kade av fyrverkerier uppstår under en mycket kort tidsperiod. Över 75 procent av bränderna har anknytning till de traditionella helgerna, vilket innebär att risken för bränder är väsentligt högre än vad det totala antalet bränder på årsbasis indikerar. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Sammanfattning  
 15 
  
 Framförallt för äldre personer kan användningen av fyrverkerier utgöra en  
 olägenhet.  
 Problemet har beskrivits som att det under längre perioder före de traditionella helgerna ständigt smäller. Den tidsperiod som särskilt angetts är december månad. Enligt utredningens kart lägg- ning kan vidare upp till tio procent av den totala flyktingpopulationen eller, grovt uppskattat, 35 000 personer på grund av tidigare krigsupp- levelser orsakas påtagliga besvär av ljud som orsakas av fyrverkerier (s.k. posttraumatiskt stressyndrom, PTSD). Avgörande för problemet är att ljudet kommer oväntat. 
 Fyrverkerier kan vidare orsaka betydande  
 olägenheter för djur  
 , sär- skilt hundar. Statens lantbruksuniversitet drar i en studie, vilken dock i huvudsak bygger på enkäter till hundägare, slutsatsen om att så många som en tredjedel av landets 800 000 hundar påverkas negativt av fyrver- kerier. Det är de oväntade ljuden som är särskilt stressande. 
 Enligt utredningens kartläggning har användningen av fyrverkerier inte någon signifikant  
 påverkan på miljön  
 med undantag av utsläppet av bly. Detta har beräknats motsvara sju procent av det totala utsläppet till luft från punktkällor i Sverige. Utsläppet bedöms som ringa, men inte försumbart. Utsläppet beror på att bly fortfarande förekommer i pro duk- ter som tillverkas i Asien och det skulle kunna ersättas med vismutoxid. 
 Utredningens bedömning av problemen 
 Den samlade problembild som framkommit i utredningens kartläggning är sådan att åtgärder avseende användningen av fyrverkerier bör över- vägas. Avgörande är därvid de personskador, inklusive hörsel skador, samt de olägenheter för människor och framförallt hundar (och där med hundägare) som den nuvarande användningen av fyrverkerier orsakar. Det faktum att över hälften av olycksfallen och sannolikt huvud delen av hörselskadorna drabbar barn och ungdom måste enligt utred ningen till- mätas särskild vikt inte minst mot bakgrund av barnkonventionens krav. 
 Vad gäller bränder orsakade av fyrverkerier torde dessa kunna till- mätas relativt sett mindre betydelse mot bakgrund av den roll de spelar i det totala sammanhanget. Fyrverkeriers miljöpåverkan kan enligt utred - ningens uppfattning inte tillmätas någon signifikant betydelse i över - väganden om åtgärder. 
 Sett från produktsynpunkt kan konstateras att smällare i högre grad än övriga fyrverkeriprodukter orsakar problemen. Vad gäller hörsel ska- dor torde dessa helt vara orsakade av smällare. Kartläggningen indikerar att beträffande övriga personskador svarar smällare för ungefär hälf ten. Vidare orsakas en betydande del av bränderna av smällare. Olägen heter kan orsakas av såväl smällare som andra fyr verkeriprodukter. Här gäller 
  
 16  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:128 
  
 dock att det är de oväntade och överraskande ljuden som är huvud- orsaken, varför problemet med olägenheter för såväl män niskor som hundar framför allt är kopplade till smällare. 
 Utredningens förslag 
 Utredningens förslag grundas på att användningen av fyrverkerier har en lång tradition och är till glädje och nöje för många människor men att den också är förknippad med ett antal problem. Syftet med förslagen är att lägga grunden för en sund användning av fyrverkerier. En utgångs- punkt för utredningens bedömning har varit att nyttovärdet för smällare är relativt begränsat, men att det är högre för övriga fyr verke- rier. En annan utgångspunkt är att åtgärdernas effekter för fyr verkeri- branschen måste beaktas liksom erfarenheter andra länder gjort i sam- band med förändringar av regelverket. 
 Som framgår av problembedömningen står smällare för en stor andel av problemen som fyrverkerier orsakar. Ett förbud mot smällare skulle således kraftigt reducera problemen eller helt eliminera dem. Ett sådant förbud skulle vidare vara en anpassning till vad som gäller i många andra länder. Utredningen har under sin kartläggning inhämtat erfaren- heter från Danmark, Finland, Norge, Storbritannien, Tyskland och USA. Av dessa länder är det endast i Tyskland som smällare fritt får förvärvas. Förbud mot smällare har dock i Sverige övervägts sedan  
 1940-talet 
  och två tidigare utredningar har föreslagit begränsningar i till- gången för allmänheten. Mot sådana begränsningar har dock anförts att ett förbud skulle leda till bl.a. hemtillverkning av smällare, med allvarligare personskador som följd. 
 Frågan om vilken effekt ett restriktivare regelverk får vad gäller hemtillverkning och olaga införsel har varit av central vikt för utred- ningen och den har med hjälp av bl.a. rättssociologiska avdelningen vid Sociologiska Institutionen Lunds universitet analyserats så långt som varit möjligt. Den slutsats utredningen drar om hemtillverkning är att tillgången till legala smällare snarare är en inkörsport för hem tillverk- ning. Ett förbud mot smällare förväntas därmed snarare, åtminstone på lite sikt, minska hemtillverkningen. På kort sikt skulle dock ett förbud behöva kombineras med informationsinsatser. Sammanfattningsvis stan- nar därför utredningen för att föreslå ett förbud mot smällare. Den lag- tekniska lösningen som valts är att föreskriva att fyrverkerier med huvudsakligt syfte att avge knall inte får godkännas. Förbudet kommer även att omfatta knallskott, som skulle kunna beskrivas som en krafti- gare smällare. Det skall dock vara möjligt för SÄI att meddela undan tag. Avsikten är att i vart fall den professionella hanteringen av knallskott 
  
 SOU 1999:128 
  
 Sammanfattning  
 17 
  
 skall kunna undantas. Den nya reglerna bör gälla fr.o.m. den 1 december år 2000. 
 Andra fyrverkerier än smällare orsakar framförallt personskador och bränder. Åldersgränsen för förvärv och användning av fyrverkerier är i Sverige 15 år eller 18 år, endast de allra minsta produkterna såsom tomtebloss eller s.k partypoppers får hanteras utan ålderskrav. Samtliga länder i vårt närområde har gränsen 18 år utom för de allra minsta pro- dukterna. Utredningen bedömer att en höjning av åldersgränsen från 15 år till 18 år bör ha en positiv effekt såväl vad avser personskador som bränder. Utredningen föreslår därför att en sådan höjning av ålders grän- sen genomförs. 
 Ett förbud mot smällare och en höjning av åldersgränsen för övriga  
 15-årsprodukter 
  kan på kort sikt medföra vissa negativa effekter för branschen i form av minskad försäljning. För att underlätta branschens anpassning föreslår utredningen att höjningen av åldersgränsen skall gälla från den 1 december år 2001. 
 Utredningens förslag bör vidare kombineras med en ökad satsning på information om riskerna med fyrverkerier och om korrekt användning. Kostnaderna bör bäras av de som använder fyrverkerier. Det skulle kunna genomföras genom att de avgifter som SÄI tar ut av till verkare och importörer höjs. Avgiftshöjningen skulle genom över vältring få bäras av fyrverkerikonsumenterna. Utredningen föreslår vidare att det inrättas ett fyrverkeriråd vid SÄI. Slutligen föreslås även att rege ringen ger SÄI i uppdrag att göra en kartläggning av sådana kemi ska ämnen som typiskt sett används vid hemtillverkning och bedöma om det finns skäl föreslå begränsningar i tillgängligheten. 
 Övriga frågor 
 Utredningen finner sammantaget att det som framkommit om produkt- kontroll, möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och förverka dem samt tillgången till skadestatistik om person- eller sakskador inte utgör skäl för att överväga förslag till ändringar. 
 Vad gäller tillsyn av försäljning/förvaring har framkommit att det saknas precisa regler om brandsäkerhet. Detta kan bedömas som sär skilt allvarligt vad gäller stormarknader och kan innebära att sådana för sälj- ningsställen kan få tillstånd till förvaring/försäljning även om de kan vara olämpliga ur brand och explosionssynpunkt. Vidare blir följ den av att ett tydligt regelverk saknas att förut sättningarna för en effektiv och enhetlig tillsyn inte föreligger. Så som regel verket är uppbyggt bör regler om brandsäkerhet finnas i SÄI:s före skrifter. 
  
 18  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningen bedömer det som angeläget att klara regler vad gäller brandsäkerhet i  
 förvarings-/försäljningslokaler 
  tas fram, framförallt vad avser stormarknader och liknande försäljningsställen, varför SÄI enligt utredningens uppfattning bör ge detta arbete hög prioritet. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Författningsförslag  
 19 
  
 Författningsförslag 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 Förordning om ändring i förordningen 
  
 (1988:1145) om brandfarliga och explosiva 
  
 varor 
  
 Härigenom föreskrivs att  
 8-10 
  §§ förordningen (1988:1145) om brand- farliga och explosiva varor skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 8 § 
  
 Till explosiva varor hänförs varor som består av eller innehåller 
  
 explosivämnen. 
  
 Med 
  
 explosivämnen 
  
 avses 
  
 Med 
  
 explosivämnen 
  
 avses 
  
 fasta eller flytande ämnen eller 
  
 fasta eller flytande ämnen eller 
  
 blandningar 
  
 av 
  
 sådana 
  
 ämnen 
  
 blandningar av 
  
 sådana 
  
 ämnen 
  
 som kan bringas till snabb 
  
 som kan bringas till snabb 
  
 kemisk 
  
 reaktion, 
  
 varvid 
  
 energi 
  
 kemisk 
  
 reaktion, 
  
 varvid 
  
 energi 
  
 frigörs i form av tryck volym- 
  
 frigörs i form av tryck volym- 
  
 arbete eller värme. 
  
 arbete eller värme.  
 Med fyrver- 
  
 keripjä ser avses explosiva varor 
  
 som 
  
 innehål ler 
  
 pyrotekniska 
  
 ämnen och som avger ljus- eller 
  
 ljudeffekter enbart för nöjes- 
  
 ända mål. 
  
 Explosiva 
  
 varor klassificeras 
  
 enligt de 
  
 närmare föreskrifter som 
  
 Sprängämnesinspektionen meddelar. Bestämmelser om vilka explosiva varor som utgör krigsmateriel finns i förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. 
 Sprängämnesinspektionen meddelar beslut om ett ämne är att anse som explosivämne. 
  
 20  
 Författningsförslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 9 § 
 Explosiva varor får hanteras eller importeras endast av den som fyllt 18 år. 
 Sprängämnesinspektionen får föreskriva om undantag för sådana explosiva varor som är fyrverkeripjäser avsedda för såväl inomhusbruk som utom- husbruk. 
 10 § 
 För att en explosiv vara skall få hanteras eller importeras, krävs att den är godkänd av Sprängämnesinspektionen eller har gått igenom någon annan form av bedömning av överensstämmelse som skall godtas enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
 (EES-avtalet). 
  
 För att en explosiv vara som är en fyrverkeripjäs skall få godkännas av Sprängämnes- inspektionen krävs att varan har annat huvudsakligt syfte än att avge knall eller att den är 
  
 avsedd 
  
 för såväl inomhusbruk 
  
 som 
  
 utomhusbruk. 
  
 Spräng- 
  
 ämnes inspektionen 
  
 får före- 
  
 skriva om undantag från kra ven. 
 Sprängämnesinspektionen skall upprätta en förteckning över god- kända explosiva varor och över varor som införts till landet efter sådan bedömning av överensstämmelse som avses i första stycket. 
 ___________________ 
 Denna förordning träder i kraft den 1 december 2001 i fråga om 9 § och i övrigt den 1 december 2000. 
  
 SOU 1999:128  
 Författningsförslag  
 21 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 Förordning om ändring i förordningen 
  
 (1996:62) med instruktion för Spräng ämnes- 
  
 inspektionen 
  
 Härigenom föreskrivs, 
  
 dels  
 att nuvarande 7 § skall betecknas 8 §, 
  
 dels  
 att rubriken närmast före 7 § skall sättas närmast före 8 §, 
  
 dels  
 att 7 § samt rubriken närmast 7 § skall ha följande lydelse. 
  
 Nuvarande lydelse 
  
 Föreslagen lydelse 
  
 Personalföreträdare 
  
 Fyrverkeriråd 
  
 7 § 
  
 Personalföreträdareför ordningen 
  
 Till 
  
 Sprängämnesinspektionen 
  
 (1987:1101) 
  
 skall tillämpas på 
  
 är knutet ett fyrverkeriråd med 
  
 inspektionen. 
  
 representanter från 
  
 berörda 
  
 myndigheter, närings livsorgani- 
  
 sationer och andra intresseorga- 
  
 nisationer. Rådet har till uppgift 
  
 att bistå inspek tionen vid hand- 
  
 lägg ningen av frågor om fyr ver- 
  
 kerier. 
  
 Ledamöterna 
  
 utses 
  
 av 
  
 Spräng ämnesinspektionen för en 
  
 bestämd tid. 
  
 Rådet består av general direk- 
  
 tören, som är ordförande, och 
  
 högst tio andra ledamöter. 
  
 Personalföreträdare 
  
 8 § 
  
 Personalföreträdareför ordningen 
  
 (1987:1101) skall tillämpas 
  
 på 
  
 inspektionen. 
  
 ___________________ 
  
 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 2000. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens uppdrag och uppläggning  
 23 
  
 1 
  
 Utredningens uppdrag och upp- läggning 
  
 1.1 
  
 Direktiven 
  
 Utredningen skall enligt direktiven se över reglerna för hantering av pyrotekniska varor. Härmed avses sådana pyrotekniska varor som är avsedda för nöjesändamål, s.k. nöjesfyrverkerier. Innebörden är att upp- draget avser fyrverkerier, inklusive smällare, men att nyttoprodukter såsom militära knallskott och nödraketer faller utanför. 
 Problem kopplade till smällare betonas och det så kallade okynnes- smällandet nämns särskilt. 
  
 1.1.1 
  
 Kartläggning av skador och olägenheter 
  
 En grundläggande uppgift är att kartlägga arten och omfattningen av de skador och olägenheter som fyrverkerier kan orsaka. Med skador avses skador på människor, egendom och djur. För människor nämns särskilt brännskador och nedsatt hörsel. Beträffande egendom anges bränder som ett särskilt problem. Med djur avses i första hand sällskapsdjur. Det betonas att de förorsakas stort lidande genom den höga ljudnivån hos vissa produkter samt att dessa används under långa tidsperioder. Vidare pekar direktiven på miljöproblem samt olägenheter i övrigt som främst okynnessmällandet orsakar. 
  
 1.1.2 
  
 Överväganden 
  
 Sedan kartläggningen gjorts skall utredningen ta ställning till om nuvarande regler bör skärpas med förbud eller andra begränsningar såvitt avser handel med och hantering av fyrverkerier särskilt när det gäller smällare och andra artiklar med knalleffekt. Vidare skall utred- ningen ta ställning till frågor om produktkontroll, tillsyn, information, för varing och möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag samt möj lig- heterna att inhämta skadestatistik. Utredningen skall lämna förslag till de författningsändringar som kan behövas till följd av översynen. 
  
 24  
 Utredningens uppdrag och uppläggning 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningen skall redovisa hur eventuella författningsändringar för- håller sig till de principer om fri rörlighet för varor som gäller inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Förslagens konsekvenser för nyetablering och tillväxt i småföretag skall analyseras. Förslagen skall kostnadsberäknas och finansiering skall redovisas. Vidare skall offent- liga åtaganden prövas samt de regionalpolitiska och jäm ställdhetspoliti- ska konsekvenserna redovisas. Slutligen skall konsekvenserna för brottsligheten och för det brottsförebyggandet arbetet anges. 
  
 1.2 
  
 Utredningens uppläggning 
  
 Utredningens arbete inleddes i januari 1999. Inledningsvis sammanträf- fade utredningen med ett antal myndigheter, organisationer och personer. Syftet var att få en överblick över det pyrotekniska området och dess problem samt att med olika intressenter diskutera dessa. Sålunda träffade utredningen företrädare för Spräng ämnesinspektionen, Svenska Kennelklubben, Svenska Kommunförbundet, Svensk Handel, Sveriges Djurskyddsföreningars Riksför bund, Sveriges Fyrverkeribranschför- bund, Räddningsverket, Hör selskadades Riksför bund m.fl. 
 Utredningen har vidare vid åtta tillfällen sammanträtt med sak kun- niga och experter. 
  
 1.2.1 
  
 Kartläggning av skador och olägenheter 
  
 Personskador 
 En viktig uppgift för utredningen har varit att kartlägga hur många människor som varje år skadas av fyrverkerier samt så långt som möj ligt ange arten av skadan och andra omständigheter. 
 Epidemiologiskt centrum (EPC) inom Socialstyrelsen (Hoffman och Peterson) har för utredningens räkning genomfört en kartläggning. Uppdraget redovisades i en rapport i maj 1999. 
 Hörselskador orsakade av fyrverkerier behandlas inte i EPC:s rap- port. Dessa uppstår ofta successivt, vilket innebär att när den skadade väl söker läkarvård är det inte säkert att den korrekta orsaken anges.  
 Roberts 
  White, audiologisk expert på hörselskador, har på utred- ningens uppdrag i två rapporter i maj 1999 redovisat fyrverkeriers påverkan på hörseln. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens uppdrag och uppläggning  
 25 
  
 Sakskador 
 Med sakskador avses i sammanhanget i första hand bränder. Rädd nings- verket har tillgång till kvalitetsgranskad statistik för 1996, 1997 och 1998 avseende bränder orsakade av fyrverkerier för hela Sverige. Vidare har den statistik som Svenska Försäkringsförbundet sam manställer och som är baserad på skadeanmälningar till försäkringsbolagen utnytt jats. 
 I syfte att få en bild av utvecklingen i ett något längre perspektiv har utredningen haft kontakt med ett antal kommunala räddningstjänster i Sverige. Det visade sig att endast Stockholms, Göte borg/Möln- dal/Kungsbacka och Malmös räddningstjänster hade möj lighet att till- handahålla relevanta uppgifter. 
 Räddningsverket har för utredningens räkning tillskrivit ett antal myndigheter i andra länder för att få fram ett underlag som kunde ställa de svenska siffrorna i ett internationellt perspektiv. Det underlag som inkommit är dock inte sådant att det möjliggör en internationell jäm- förelse. 
 Analysen av statistiken över bränder har utförts av utredningen. 
 Olägenheter för människor 
 Krigsskadade personer anses särskilt utsatta för de olägenheter fyr verk- erier kan orsaka. Chefsöverläkaren vid Centrum för tortyr- och trauma- skadade, Karolinska sjukhuset, Moran har för utred- ningens räkning i en rapport i maj 1999 beskrivit den påverkan fyr- verkerier kan ha på krigsskadade personer. Uppdraget redovisades i en rapport i maj 1999. 
 Någon statistik över arten och omfattningen av övriga olägenheter för människor finns inte. I den mån olägenheten orsakas av ett brotts ligt förfarande kan statistik över polisanmälningar vara av intresse. Läns kri- minalpolisen i Stockholms län (Hammond) har för utred ningens räkning tagit fram material över fyrverkerirelaterade anmäl ningar under perioden  
 1995-1998. 
  
 Olägenheter för djur 
 För att få kunskap om arten och omfattningen av de skador och det lidande som fyrverkerier orsakar i första hand sällskapsdjur ansåg utred- ningen att ett utlåtande från medicinsk expertis borde inhämtas. Sve riges Lantbruksuniversitet (Travis) åtog sig att beskriva den påverkan fyrverkerier kan ha på sällskapsdjur. Vidare åtog sig Apo teksbolaget AB 
  
 26  
 Utredningens uppdrag och uppläggning 
  
 SOU 1999:128 
  
 (Hernandez) att försöka utröna i vilken omfatt ning lugnande medicin skrivs ut till hundar. Uppdragen redovisades i två rapporter i maj 1999. 
 Miljöproblem 
 Institutet för Vatten och Luftvårdsforskning (Holmes) har på utredningens uppdrag analyserat och beskrivit den påverkan fyrverkerier kan ha på miljön. Uppdraget redovisades i en rapport i maj 1999. 
  
 1.2.2 
  
 Annan kartläggning 
  
 Enligt ordningslagen har kommunerna möjlighet att lokalt införa begränsningar om användningen av fyrverkerier. Utredningen har inhäm- tat kommunernas erfarenheter. Av särskilt intresse har varit om använd- ningen av fyrverkerier upplevs som ett problem och om kommunerna använder sina möjligheter att begränsa användningen. SIFO (Castaneda och Anderson) har på uppdrag av utredningen genomfört en enkätundersökning omfattande samtliga kommuner i Sve rige. Resultatet redovisades i en rapport i maj 1999. 
 En central fråga för utredningen har varit risken för ökad hem tillverk- ning och olaga införsel vid eventuell skärpt lagstiftning. Rätts sociologi- ska avdelningen vid Sociologiska Institutionen, Lunds universitet (Anderson) har på utredningens uppdrag gjort en riskanalys, som redovisades i en rapport i september 1999. 
  
 1.2.3 
  
 Inhämtande av utländska erfarenheter 
  
 Utredningen har genomfört studiebesök i Danmark, Finland, Norge, Storbritannien och Tyskland. Att ta del av erfarenheterna i våra nordiska grannländer har bedömts som naturligt. Tyskland och Stor britannien har spelat en roll i den svenska debatten. Vidare har man i Tyskland sedan lång tid tillbaka ett regelverk som man anser fungerar bra. I Storbritannien har man under senare delen av  
 90-talet 
  upplevt problem med användningen av fyrverkerier och framförallt smällare och man har relativt nyligen skärpt regelverket. I Storbritannien sammanträffade utredningen med företrädare för ansvarigt departement, den pyro tekniska branschen och djurskyddsföreningen och i övriga län der med företrädare för den nationella tillsynsmyndigheten och med ansvarigt departement. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens uppdrag och uppläggning  
 27 
  
 Vissa översiktliga uppgifter om situationen i USA har också inhäm- tats, framförallt via kontakter med U.S. Consumer Safety Commission. 
  
 1.3 
  
 Betänkandets disposition 
  
 Den fortsatta framställningen har disponerats på följande sätt. I  
 kapitel 2  
 lämnas en redogörelse över det pyrotekniska området. Kapit let innehåller vissa definitioner och utgör särskilt en beskrivning av den pyro tekniska branschen, samt utvecklingen av import och förbrukning av fyrverkerier. I  
 kapitel  
  
 3-5 
  
 redovisas det pyrotekniska regelverket.  
 Kapitel 3  
 är en beskrivning av gällande rätt.  
 Kapitel 4  
 handlar om tillämpningen av regelverket och bl.a. redovisas SIFO:s rapport om hur kommunerna använder sina möjligheter att begränsa användningen av fyr verkerier.  
 Kapitel 5  
 är en redogörelse över regelverket ur historiskt per spektiv.  
 Kapitel 6  
 redovisar de problem, som är förknippade med fyr verkerier. Sålunda behandlas personskador, hörselskador, sak skador, olägenhet för människor och djur samt fyrverkeriers miljöeffekter i detta kapitel. Underlaget är i huvudsak de expertrapporter som tagits fram på utred- ningens uppdrag. I  
 kapitel 7  
 lämnas en redogörelse över regel verken och de erfarenheter som utredningen inhämtat från ansvariga departement, tillsynsmyndigheter eller andra i Danmark, Finland, Norge, Storbritan- nien, Tyskland och USA. I  
 kapitel 8  
 redovisas utredningens bedömning av de problem fyrverkerier orsakar och i  
 kapitel 9  
 diskuteras olika åtgärders effekter på problemen.  
 Kapitel 10  
 behandlar risken för ökad hemtillverkning och olaga införsel vid ett för bud mot smällare eller en åldershöjning av rätten att förvärva smäl lare. I  
 kapitel 11  
 presenteras utredningens förslag vad gäller utred ningens huvuduppgifter.  
 Kapitel 12  
 behandlar de övriga frågor som utred ningen skall behandla, dvs frågorna om produktkontroll, tillsyn och information samt de oklarheter och problem som kan finnas när det gäller förvaring av fyrverkerier, möjligheterna att ta varorna i beslag samt möj ligheterna att inhämta skadestatistik. I  
 kapitel 13  
 redovisas utredningens förslag med hänsyn taget till de generella direktiven. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Pyroteknikområdet  
 29 
  
 2 Pyroteknikområdet 
 I detta kapitel presenteras inledningsvis i avsnitt 2.1 vissa definitioner och i avsnitt 2.2 redogörs för Sprängämnesinspektionens indel ning av fyrverkeriprodukter i kategorier. I avsnitt 2.3 beskrivs kortfattat traditionerna att använda fyrverkerier i Sverige. Huvuddelen av kapitlet behandlar i avsnitt 2.4 fyrverkeribranschen samt utvecklingen av import och förbrukning av fyr verkeriprodukter i Sverige under  
 90-talet. 
  Avslutningsvis berörs i avsnitt 2.5 frågan om hemtillverkning. 
  
 2.1 
  
 Definitioner 
  
 Inom området pyrotekniska varor faller dels nyttoprodukter såsom exem- pelvis militära knallskott och nödraketer, dels varor som är avsedda för nöje. Med sistnämnda avses produkter som i första hand rik tar sig till konsumenter, samt även produkter som är avsedda för pro fessionellt bruk. I båda grupperna återfinns fyrverkerier. Till kate gorin produkter som är avsedda för professionellt bruk hör även exem pelvis konstgjorda blixtar och andra effekter som används på teaterscener. Sådana produkter benämns pyrotekniska sceneffekter och inryms inte i begreppet fyrverkeri. Enligt Sprängämnesinspektionen (SÄI) definieras fyrverkerier på följande sätt: Med fyrverkerier avses varor som inne håller pyrotekniska ämnen och som avger ljus- eller ljudeffekter för nöje. 
 Det finns för närvarande cirka 3 500 olika godkända fyrverkeriartik- lar och pyrotekniska sceneffekter. Utredningen kommer endast att behandla fyrverkerier. Nyttoprodukter samt pyrotekniska sceneffekter kommer inte att beröras. Huvudsakligen kommer fyrverkerier avsedda för konsumenter att behandlas. 
 En typ av fyrverkeri är smällare, som definieras som ett icke metalliskt hölje innehållande svartkrut vars huvudsakliga syfte är att avge knall. En annan typ är raket, vilken definieras som en behållare som är fylld med pyroteknisk sats och/eller effekter, försedd med raketmotor samt styrpinne. Dess funktion är uppstigning och skapande av visuella effekter eller ljudeffekter. Det finns vidare andra produkter såsom knallskott, fyrverkeritårtor, romerska ljus och s.k. bomber. Knallskott får beskrivas som en smällare med kraftigare knalleffekt. 
  
 30  
 Pyroteknikområdet 
  
 SOU 1999:128 
  
 Knallskott definieras av SÄI som en produkt med ett icke metalliskt hölje innehållande metallbaserad pyroteknisk sats, vars huvudsakliga syfte är att avge knall. I den allmänna debatten som föregått utred- ningens tillsättande har framförallt smällare haft en framträdande roll. 
  
 2.2 
  
 Kategorier 
  
 Den centrala tillsynsmyndigheten för fyrverkerier är Spräng ämnes- inspektionen (SÄI). Endast sådana fyrverkerier som godkänts av SÄI får överlåtas, förvärvas, användas eller innehas, (se avsnitt 4.1.2). Vid god- kännandet bestämmer inspektionen vem som får förvärva och inneha produkten. Utifrån villkoren delar SÄI in fyrverkeriprodukterna i fyra kategorier. 
 Artiklar som fritt får förvärvas 
 I denna grupp ingår små artiklar som normalt sett är avsedda för inom- husbruk, såsom s.k. partypoppers, smällkarameller, tomtebloss och isfacklor. Dessa får fritt förvärvas. 
 Artiklar som får köpas och innehas endast av person som fyllt 15 år 
 I denna grupp ingår mindre artiklar som normalt är avsedda för utom- husbruk. Smällare återfinns i denna grupp. I Sverige får smällare inne- hålla högst 0,8 gram svartkrut. I gruppen ingår vidare spinners och marksnurror samt exempelvis de enklare varianterna av produkterna bengalisk eld, fontän, eldbägare, romerska ljus, fyrverkeritårtor och fyr- verkerisolar. De raketer som ingår i gruppen får ha en pyroteknisk sats om högst 25 gram. Slutligen ingår de leksaksliknande produkterna som kan se ut som exempelvis tanks eller racerbilar. 
 Artiklar som får köpas och innehas endast av person som fyllt 18 år 
 I denna grupp ingår större artiklar som normalt är avsedda för utom hus- bruk. I gruppen ingår bomber med en maximal vikt om 500 gram och raketer om högst 250 gram samt de större varianterna av bengalisk eld, fontän, eldbägare, romerskt ljus, fyrverkeritårtor och fyr verkerisolar. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Pyroteknikområdet  
 31 
  
 Professionella artiklar som kräver polistillstånd för inköp och innehav 
 I denna grupp ingår dels större artiklar, dels artiklar med eltänd ning. I kategorin återfinns bland annat knallskott, s.k. lösa bomber, raketer med en vikt överstigande 250 gram och bomber som väger mer än 500 gram samt de största varianterna av fontän, eldbägare, romerska ljus och fyr- verkeritårtor. 
  
 2.3 
  
 Användning 
  
 Fyrverkerier används i Sverige framförallt vid nyårshelgen, men även under påsk och Valborg. Stora lokala variationer förekommer. I Stock- holm och Skåne är användningen starkt koncentrerad till nyårs natten, medan t.ex. en del av förbrukningen i västra Sverige sker till påsk. Sär- skilt benämningen påsksmällare är där ett välkänt begrepp. I norra Sve- rige används fyrverkerier även vid Valborg. Enligt uppgift från fyr verke- ribranschen äger dock uppskattningsvis omkring 80 procent av allmän- hetens förbrukning av fyrverkerier rum i anslutning till nyårs helgen. 
 I den allmänna debatten har särskilt framförts att användningen av smällare inte bara äger rum på nyårsafton, påsk afton eller Fernandez soafton utan även veckorna dessförinnan och sär skilt i december månad, vilket upplevs som störande. För denna använd ning, det så kallade okynnessmällandet, pekas vanligtvis ungdomar ut som ansvariga. I begreppet okynnessmällande tycks även ligga ett medvetet felaktigt handlingssätt, som i viss mån är brottsligt. Exem pelvis har klagomål framförts om att smällare kastas på män niskor och djur och att brev- lådor sprängs sönder. 
 Även vad gäller raketer påstås att felaktigt användningssätt utgör ett problem. Det har anförts att det är fråga om ett vårdslöst handhavande som ger personskador och sakskador. 
  
 2.4 
  
 Tillverkning och import 
  
 2.4.1 
  
 Företag och anställda 
  
 I Sverige består den pyrotekniska branschen i huvudsak av importörer. Före tagen kan delas upp i två grupper. Den ena gruppen ägnar sig huvudsakligen åt att importera sådana fyr verkeriprodukter som får för- värvas och innehas av allmänheten utan polistillstånd. Den andra gruppen koncentrerar sig på import dels av produkter som är avsedda för 
  
 32  
 Pyroteknikområdet 
  
 SOU 1999:128 
  
 professionellt bruk och som kräver polistillstånd dels av pyrotekniska sceneffekter. Utifrån denna uppdelning kan antal företag och anställda samt utvecklingen beskrivas enligt tabell 1 nedan. Underlag för tabellen har utgjorts av uppgifter från fyrverkeribranschen samt av uppskatt- ningar från SÄI. 
 Före tagsgruppen A avser företag som huvudsakligen importerar fyr- verkerier som ej kräver polistillstånd. Gruppen B består av företag vars produkter utgörs av pyrotekniska sceneffekter eller fyrverkerier vars användning kräver polistillstånd. Siffran inom parentes anger antal före- tag med minst tio anställda. Antal anställda efter plustecknet i tabellen är antal säsongsanställda. Av tabellen framgår inte antalet per soner som på uppdragsbasis arbetar åt företagen. Det är vanligt att före tag som sysslar med produkter som kräver polistillstånd anlitar sådana per soner för att utföra uppskjutningar av fyrverkerier. Det har anförts att exem- pelvis ett företag tecknat ansvarsförsäkring åt cirka 50 upp dragstagare. 
  
 Tabell 1.  
 Uppskattat antal företag och anställda inom fyr verkeribran- schen  
 1988-1998. 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Antal 
  
 Antal 
  
 Antal 
  
 företag 
  
 anställda i 
  
 företag 
  
 anställda i 
  
 grupp A 
  
 grupp A 
  
 grupp B 
  
 grupp B 
  
 1988 
  
 9 
  
 (4) 
  
 78 + 15 
  
 4 
  
 5 
  
 1993 
  
 13 
  
 (3) 
  
 74 + 31 
  
 10 
  
 14 
  
 1998 
  
 13 
  
 (3) 
  
 58 + 27 
  
 12 
  
 38 
  
 Ett skäl till att antal anställda i företagsgrupp A minskat skulle kunna vara att arbetsuppgifter flyttats till leverantörer. 1988 var det till exem- pel vanligt att fyrverkerisatserna packades i Sverige, idag görs det av leverantörerna. Vidare förekom i början av perioden även viss pro duk- tion i Sverige. Om de företag i grupp B som sysslar enbart med pyrotekniska sceneffekter lyfts ut skulle antal företag i grupp B för 1998 uppgå till 7 och antalet anställda till knappt 20. 
  
 2.4.2 
  
 Import och användning 
  
 Tabell 2 redovisar statistik över total import av fyrverkeripjäser till Horne rige enligt importstatistik från Statistiska centralbyrån (SCB). Upp gif- terna avser bruttovikt, vilket innebär att även varans emballage ingår. Med begreppet nettovikt avses enbart den pyrotekniska satsens vikt. 
  
 SOU 1999:128  
 Pyroteknikområdet  
 33 
  
 Nettoviktens andel av bruttovikten varierar grovt mellan  
 10-25 
  procent beroende på produkt. Med värde förstås i sammanhanget inköpspris. 
 Vidare anges i tabell 2 (kolumn 10) även statistik från SÄI. Inspek- tionen tar ut avgifter av tillverkare och importö rer av brandfarliga och explosiva varor. En importör eller till verkare erlägger en årlig avgift till SÄI om 20 000 kr och därutöver 3 900 kr per ton, (avgiftsnivå 1999). För att inspektionen skall kunna fastställa avgifterna måste varje till ver- kare eller importör inge en deklaration. Eftersom det är fråga om pyro- tekniska varor och inte fyrverkerier ingår i uppgifterna från SÄI (kolumn 12), i motsats till vad som gäller för SCB:s statistik, för utom fyrverke- rier även pyrotekniska sceneffekter och nödsignaler. Mili tära pyrotekniska varor har i huvudsak lyfts bort. 
 Uppgifterna i tabell 2 över importen (kolumn  
 1-9) 
  före 1995 är inte helt jämförbara med uppgifterna för åren därefter. Sedan Sverige gått med i EU upphörde skyldigheten för företag som importerar från andra  
 EU-länder 
  eller via andra  
 EU-länder 
  att redovisa importen om den understeg ett värde om 900 000 kr. Detta värde höjdes 1998 till 1 500 000 kr. Detta innebär att det kan finnas ett mör kertal vad gäller importen från  
 EU-länderna 
  från och med 1995 jäm fört med perioden innan. Den faktiska importen för perioden efter 1995 skulle i så fall ligga något högre än vad som framgår av tabellen. Detta mörkertal kan dock bedömas vara relativt marginellt. 
 Den totala importvolymen (ton) ökade starkt under perioden. Genom- snittet under de tre sista åren låg 83 procent högre än under de tre första. Ökningen låg praktiskt taget helt på åren  
 1989-1995. 
  Under de senaste fyra åren har nivån varit relativt konstant. Importen från Asien dominerar helt och andelen har ökat från ca 80 procent till nära 100 procent. Även räknat i absoluta tal har importen från övriga världen minskat och är i det närmaste för sumbar i sammanhanget. 
 Importvärdet har ökat betydligt långsammare än voly men och låg ca 30 procent högre under de tre senaste åren jämfört med de tre första under perioden. Värdet ökade fram till 1993 varefter det i stort sett legat på oförändrad nivå. I början av perioden kom ungefär hälften av impor- ten mätt i värde från Asien medan andelen i slutet av perioden låg nära 100 procent. 
 Importpriset mätt i kr per ton har under perioden fallit med ca 30 procent räknat på de tre senaste åren jämfört med de tre första. Hansen gången i priset för importen som helhet för klaras praktiskt taget helt av uppgången av importandelen för Asien efter som priset på importen från Asien är väsentligt lägre än priset för övrig import. För respektive grupp har prisnivån varit relativt konstant under perioden. Tonpriset på impor- ten från Asien ligger på nivån  
 20-25 
  procent av priset för impor ten från övriga världen. 
  
 34  
 Pyroteknikområdet 
  
 SOU 1999:128 
  
 Även statstiken från SÄI över av företagen deklarerade mäng 
  
 der 
  
 (nettovikt dvs. enbart pyroteknisk sats) visar på en ökning under perio- den men i väsentligt lägre takt. Nivån låg de tre sen aste åren i genomsnitt ca 10 procent högre än nivån de tre första vilket alltså skall jäm föras med ca 80 procent i SCB:s statstik. De båda uppgifterna sammanfaller relativt väl vad gäller utvecklingen under de senaste åren  
 (1995-1998), 
  dvs nivån tycks ha stabiliserats. 
  
 Tabell 2 
 : Data över importen av fyrverkeriprodukter enligt SCB:s importstatistik (kolumn  
 1-9), 
  samt deklarerade nettovikter enligt SÄI (kolumn 10),  
 1989-1998. 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 4 
  
 6 
  
 7 
  
 8 
  
 9 
  
 10 
  
 År 
  
 Totalt 
  
 Asien 
  
 Andel 
  
 Totalt 
  
 As.tkr 
  
 Andel Tkr/ton tkr/ton tkr/ton  
 N-ton 
  
 ton 
  
 ton 
  
 As. 
  
 tkr 
  
 As 
  
 tot 
  
 As. 
  
 övr 
  
 1989 
  
 788 
  
 613 
  
 77,8 
  
 27 396 
  
 14 953 
  
 54,6 
  
 35 
  
 24 
  
 71 
  
 200 
  
 1990 
  
 1145 
  
 Salas 
  
 82,2 
  
 35 419 
  
 19 011 
  
 53,7 
  
 31 
  
 20 
  
 80 
  
 229 
  
 1991 
  
 1221 
  
 1026 
  
 84,0 
  
 39 658 
  
 24 098 
  
 60,8 
  
 32 
  
 23 
  
 80 
  
 241 
  
 1992 
  
 1540 
  
 1210 
  
 78,6 
  
 44 275 
  
 22 534 
  
 50,9 
  
 29 
  
 19 
  
 66 
  
 255 
  
 1993 
  
 1449 
  
 1335 
  
 92,1 
  
 47 601 
  
 32 910 
  
 69,1 
  
 33 
  
 25 
  
 129 
  
 194 
  
 1994 
  
 1389 
  
 1264 
  
 91,0 
  
 39 990 
  
 28 612 
  
 71,5 
  
 29 
  
 23 
  
 91 
  
 237 
  
 1995 
  
 1862 
  
 1782 
  
 95,7 
  
 45 002 
  
 38 469 
  
 85,5 
  
 24 
  
 22 
  
 82 
  
 300 
  
 1996 
  
 2045 
  
 2008 
  
 98,2 
  
 48 888 
  
 44 935 
  
 91,9 
  
 24 
  
 22 
  
 107 
  
 246 
  
 1997 
  
 1763 
  
 1746 
  
 99,0 
  
 43272 
  
 42 099 
  
 97,3 
  
 25 
  
 24 
  
 69 
  
 228 
  
 1998 
  
 1960 
  
 1912 
  
 97,6 
  
 40 608 
  
 39 062 
  
 96,2 
  
 21 
  
 20 
  
 32 
  
 254 
  
 Övr = övriga länder, As = Asien,  
 N-ton 
  = Nettoton 
 Eftersom SCB:s importstatistik avser bruttovikter och SÄI:s statistik nettovikter skiljer sig nivåerna åt. Vad gäller utvecklingen över tiden skulle man dock kunna förvänta sig en likartad bild. Här finns dock vissa skillnader. Medan SCB:s siffror visar att importen kraftigt ökat under tidsperioden (ca 80 procent) anger siffrorna från SÄI en mindre ökning under perioden (ca 10 procents ökning). 
 De förklaringar som lämnats från fyrverkeribranschen och SÄI är följande. 
 SÄI:s statistik avser såväl tillverkning som import medan SCB:s siff- ror endast avser import. Under de aktuella åren har importen ökat, men 
  
 SOU 1999:128 
  
 Pyroteknikområdet  
 35 
  
 samtidigt har den rena tillverkningen i Sverige minskat och i dag i princip upphört. Ökningen av importen är synbar i SCB:s statistik, men motverkas i SÄI:s statistik till stor del av den minskade till verkningen. Vidare är förädlingsgraden i de importerade varorna högre i dag jäm fört med för tio år sedan, eftersom vissa arbetsuppgifter flyttats över till underleverantör. Således packades fyrverkerier vid slutet av  
 80-talet 
  i Sverige, i dag görs det i Kina. Vidare slut monterades bomberna av sven- ska företag vid början av  
 90-talet 
  medan detta i dag sker hos under leve- rantörerna. Slutligen fanns fram till 1993 viss inhemsk pro duktion av hela produkter. Innebörden av dessa för ändringar är bl.a. att varorna blivit tyngre, vilket ger utslag i SCB:s statistik i form av en ökning i ton, eftersom den avser bruttovikt. SÄI:s sta tistik påverkas dock inte, eftersom den avser nettovikt. Denna för klaring ligger i linje med att antalet anställda i före tag som importerar produkter till allmänheten minskat. Slutsatsen torde bli att användningen av fyrverkeriprodukter ökat sedan slutet av  
 80-talet 
  men att SCB:s import statistik överdriver denna ökning. Sedan 1995 tycks använd ningen såväl enligt SCB:s statistik som SÄI:s legat på rela tiv konstant nivå. 
 Någon samlad statistik över försäljningen eller användningen av fyr- verkerier i Sverige finns inte. Från fyrverkeribranschens sida har föl- jande uppgifter lämnats om omsättningen för sådana fyrverkerier som säljs till allmänheten utan krav på polistillstånd. Försäljningens värde i detaljhandeln för 1998 uppskattas till ca 230 mkr inklusive moms eller drygt 180 mkr exklusive moms. Motsvarande siffra i importledet är 105 mkr. 1990 uppgick denna summa till ca 90 mkr. Därefter ökade omsätt- ningen och den uppgick 1994 till ca 115 mkr, för att efter 1996 åter falla. 
 Försäljningsvärdet av smällare i importledet har uppskattats till ca  
 fem-sex 
  mkr eller fem procent av totala försäljningsvärdet i import ledet. Värdet av andra fyrverkerier än smällare för vilka en  
 15-årsgräns 
  gäl ler har uppskattats till ca 12 mkr eller 11 procent. Det sammanlagda värdet av smällare och andra produkter med en  
 15-årsgräns 
  skulle där med motsvara ca 17 mkr eller 16 procent av försäljningsvärdet. 
 Prisnivån på fyrverkerier har med hänsyn tagit till konsu mentprisindex sjunkit sedan 1990. Prisnivån på smällare har enligt uppgift från branschen halverats och för andra fyrverkerier har den minskat med 20 procent. Skä- len härför är ökad kon kurrens och att import från Tyskland ersatts med import från Asien. 
  
 36  
 Pyroteknikområdet 
  
 SOU 1999:128 
  
 2.4.3 
  
 Sammanfattning 
  
 I Sverige består den pyrotekniska branschen i huvudsak av importö rer. Importen kommer nästan uteslutande ifrån Hongkong och Kina. Under 1998 uppgick antalet företag i branschen till cirka 25 stycken. De hade tillsammans cirka 125 anställda, varav ca 25 var säsongs anställda. Endast tre företag hade fler än tio anställda. Sam manfattningsvis utgörs alltså branschen till stor del av mindre företag. 
 Knappt hälften av företagen ägnade sig huvudsakligen åt varor avsedda för allmänheten som inte kräver polistillstånd för användning. Den andra hälften importerade varor för professionell användning som kräver polistillstånd och pyrotekniska sceneffekter. Totalt har antalet anställda ökat sedan 1988. Ökningen har dock skett i den grupp av före- tag som sysslar med de kraftigare fyrverkerierna och pyrotekniska scen- effekter, medan antalet anställda i den andra kategorien minskat. Det kan förklaras med att arbetsuppgifter, exempelvis packning, över förts till leverantörerna. 
 Importstatistiken från SCB visar att importen mätt i bruttoton ökat med cirka 80 procent under den senaste  
 10-årsperioden. 
  Ökningen låg praktiskt taget helt på åren  
 1989-1995. 
  Under de senaste fyra åren har nivån legat ungefär konstant. Importen från Asien dominerar helt. Även SÄI:s siffror om import och till verkning uttryckt i nettoton visar att det skett en ökning, men i väsentligt lägre takt. Vidare tyder dessa siffror på att importen/tillverkningen under  
 90-talet 
  legat mellan 200 och 250 ton per år med undantag av 1995 när den uppgick till 300 ton. 
 Eftersom statistik över försäljning av fyrverkerier saknas måste slut- satser om hur denna utvecklats baseras på SCB:s importstatistik och SÄI:s data. En förklaring till att importstatistiken indikerar en större ökning av förbrukningen kan vara att det i början av perioden före kom viss inhemsk produktion i Sverige som upphörde några år inpå  
 90-talet 
  och då ersattes med import. Vidare har en utveckling mot att mer av förpackningen etc. förläggs till utlandet ägt rum under  
 90-talet. 
  För äd- lingsvärdet på importen har således höjts. Detta styrks av att anta let anställda i den del av branschen som importerar produkter för all män- heten minskat. Utredningens slutsats är att en ökning av använd ningen ägt rum under  
 90-talet, 
  men att SCB:s importstatistik över skattar denna ökning. Sedan 1995 synes användningen legat på unge fär oförändrad nivå. 
 Under 1998 uppgick enligt uppgift från branschen värdet av för sälj- ningen av fyrverkerier i detaljistledet till drygt 180 mkr exklusive moms, vilket motsvarar 105 mkr i importledet. Andelen smällare uppgick till fem procent och övriga produkter med en  
 15-årsgräns 
  till 11 procent. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Pyroteknikområdet  
 37 
  
 Prisnivån för fyrverkerier har med hänsyn tagit till konsu mentpris- index minskat sedan 1990. För smällare har priset halverats och för andra fyrverkerier har prisnivån minskat med 20 procent. 
  
 2.5 
  
 Hemtillverkning 
  
 Som framgått av ovanstående framställning är nöjesfyrverkerierna som finns för försäljning kontrollerade i Sverige. Det förekommer dock även viss så kallad hemtillverkning (jämför kapitel 10). SÄI:s defi nition på hemtillverkning är otillåten tillverkning och bearbetning av explosiva varor. Explosiva varor kan tillverkas av en mängd olika kemikalier. De vanligaste ämnen torde vara klorex och socker, triacetoncykloperoxid (TACP) samt krut och pyrotekniska ämnen från fabrikstillverkade pjäser. Klorex kan köpas i färghandeln. Det som från risk synpunkt kännetecknar de hemtillverkade explosiva varorna är att de lätt kan fås att reagera. Exempelvis har TACP på grund av sin extrema friktionskänslighet inte fått någon kommersiell användning. Den vanligaste företeelsen är till verkning av egna rörbomber, dvs. det explo- siva ämnet placeras i ett metallrör. Även ombyggnad av en fabriks till- verkade produkter förekommer. 
 Hur tillverkningen går till och vilka kemikalier som behövs kan utlä - sas ur kemisk litteratur. Vidare finns lättillgänglig information utan för- behåll om riskerna på Internet. 
 Kunskap saknas om hur vanligt förekommande hemtillverkning är. Utmärkande för skadorna med hemtillverkade produkter är dock att de är allvarligare än skador på grund av fabrikstillverkade produkter. De drabbar främst pojkar i den övre tonåren. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 39 
  
 3 Gällande regelverk 
 Fyrverkerier regleras i huvudsak i två skilda regelverk. Hantering och import regleras i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor med tillhörande förordning (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor samt tillämpningsbestämmelser utfärdade av SÄI. Ordnings lagen (1993:1617) reglerar användningen av pyrotekniska varor. I avsnitt 3.1 redovisas lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. För- ordningen och SÄI:s föreskrifter beskrivs i avsnitt 3.2 respektive 3.3. 
 Ordningslagen behandlas i avsnitt 3.4 och i avsnitt 3.5 görs en sam man- fattning och vissa bedömningar. 
  
 3.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor 
  
 3.1.1 
  
 Allmänt 
  
 Den nu gällande lagen trädde i kraft 1989 (prop. 1987/88:101, Ds I 1987:4, Ny lagstiftning om brandfarliga och explosiva varor). Avsikten var att med bibehållande av skyddsnivåerna skapa ett modernt och lättillgängligt regelsystem. Man valde att göra en ramlag och låta lagen få sitt konkreta innehåll genom bestämmelser som meddelats/utfärdats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Den myndighet som kom i fråga var SÄI, eftersom den hade den tekniska kompetensen för att meddela de nödvändiga detalj bestämmelserna med utpräglat tekniskt innehåll. Sedan ikraftträdandet har mindre förändringar genomförts. 
 Lagen reglerar hantering och import av brandfarliga och explosiva varor. Fyrverkerier är explosiva varor. Begreppet hantering har enligt 3 § en vid innebörd och omfattar t.ex. även användning och innehav. Avsikten är att allt som går att göra med en brandfarlig eller explosiv vara skall omfattas av begreppet (jfr. prop. 1987/88:101 s. 29). Lagen anger ett syfte och hänvisar till annan lagstiftning. Den innehåller vidare allmänna bestämmelser som anger skyddsprinciperna för hanteringen av varorna och bestämmelser om tillstånd och tillsyn av lagens efterlevnad samt ett stort antal bemyndiganden för regeringen eller den myndighet 
  
 40  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 som regeringen bestämmer. Den avslutas med bestämmelser om avgifter, ansvar, sekretess och överklaganden. 
  
 3.1.2 
  
 Avgränsning till annan lagstiftning 
  
 I 1 § anges att lagens syfte är att förhindra att de brandfarliga och explo- siva varorna orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egen dom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. 
 Meningen med att definiera syftet är att göra en avgränsning i förhållande till annan lagstiftning. Åtgär der för att förebygga andra skador som kan uppkomma vid hanteringen av dessa varor skall regleras genom någon annan för ända målet avsedd lagstiftning (prop. 1987/88:101 s. 16 ff). Hänvisningen till miljö tillkom först i januari 1999 i samband med att lagstiftningen anpassades till den nya miljöbalken. Man valde vid tillfället att låta lagen och inte miljöbalken omfatta förebyggande och begränsande ska dor på miljön som uppkommer genom brand eller explosion (prop. 1997/1998:90 s. 283). 
 I förtydligande syfte finns en uttrycklig hänvisning till annan lag stift- ning i 4 §. Det erinras om att det i miljöbalken finns bestämmelser avsedda att förebygga andra skador än sådana som kan uppkomma genom brand eller explosion. Vidare påminns om att det i räddnings- tjänstlagen (1986:1102) finns bestämmelser om skyldighet för ägare eller innehavare av byggnad eller andra anläggningar att vidta olycks- och skadeförebyggande åtgärder vid brand och att det i arbetsmiljölagen (1977:1160) finns bestämmelser om skyldighet för arbetsgivare och arbetstagare att vidta skyddsåtgärder mot skador som kan uppkomma genom brand eller explosion vid hantering av brandfarliga eller explosiva varor. Där anges också att lagen om transport av farligt gods gäller vid transport av brandfarliga eller explosiva varor. Med transport avses i sammanhanget förflyttning med transportmedel samt sådan lastning, lossning, förvaring och annan hantering av det farliga godset som utgör ett led i förflyttningen. Slutligen hän visas i fråga om sprängning och användning av pyrotekniska varor till bestämmelser i ordningslagen. 
  
 3.1.3 
  
 Skyddsprinciperna 
  
 Lagen innehåller grundläggande bestämmelser om skyddsåtgärder i fråga om platsen där de brandfarliga och explosiva varorna hanteras och i fråga om dem som hanterar sådana varor samt bestämmelser om kom pe- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 41 
  
 tenskrav, utredningsskyldighet och informationsplikt, vilka i huvudsak riktar sig till dem som yrkesmässigt hanterar varorna. 
 I 6 § anges att byggnader och andra anläggningar där brandfarliga eller explosiva varor hanteras skall vara så inrättade och förlagda att de är betryggande från brand- och explosionssynpunkt. Paragrafen omfattar all hantering, dvs. även sådan som inte inryms under en yrkesmässig verksamhet. Kraven begränsas i stället på ett sådant sätt att de skall avvägas mot behovet av skyddsåtgärder, med hänsyn tagen till arten och omfattningen av hanteringen (prop. 1987/88:101 s.  
 31-32). 
  
 I 7 § finns intagen en allmän försiktighetsregel. Den som hanterar brandfarliga eller explosiva varor skall vidta de åtgärder och för siktig- hetsmått som behövs för att förhindra brand eller explosion som inte är avsedd och för att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion. Denna grundregel för han- teringen av de brandfarliga och explosiva varorna riktar sig till alla som på ett eller annat sätt befattar sig med hanteringen av en sådan vara (prop. 1987/88:101 s. 32). 
 Av 8 och 9 §§ följer bland annat att den som bedriver yrkesmässig verksamhet med bland annat brandfarliga eller explosiva varor skall ha tillgång till nödvändig kompetens och skall se till att det finns till freds- ställande utredning om riskerna för brand eller explosion i verksamheten och om de skador som därvid kan uppkomma. 
 Slutligen anges i 10 § att den som tillverkar, importerar eller överlå- ter brandfarliga eller explosiva varor skall genom märkning eller på annat sätt lämna de uppgifter som är av betydelse från brand- och explo - sionssynpunkt (varuinformation). 
  
 3.1.4 
  
 Tillstånd 
  
 Av  
 11-15 
  §§ framgår följande. Den som hanterar eller importerar explo- siva varor skall ha tillstånd till det. SÄI eller polismyndigheten prövar frågor om tillstånd beträffande explo siva varor. Ett tillstånd får begränsas till viss tid och innehålla villkor samt får återkallas. 
 Med hänsyn till den vida definitionen av begreppet hantering i 3 § innebär det att alla tänkbara förfaranden med de explo siva varorna är tillståndspliktiga. Så är t.ex. förvärv, innehav, saluhållande, försäljning m.m. tillståndspliktig hantering. Det medför självfallet inte, att det skall krävas särskilda tillstånd för varje led i en hantering av de explosiva varorna när det är fråga om samma tillståndshavare och samma varu- slag. I varje ansökan om till stånd till en viss hantering skall däremot varje led av hanteringen redovisas, så att berörd tillståndsmy ndighet kan ta ställning till vilka villkor som bör ställas för de olika hanteringsleden 
  
 42  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 (prop. 1987/88:101 s. 34). Om den tillståndspliktiga verksamheten bedrivs i bolagsform, blir innebörden att berörda anställda i bolaget får rätt att hantera varorna. Det är arbetsgivaren som svarar för att de skyldigheter som följer av tillståndet iakttas (prop. 1987/88:101 s. 35). 
  
 3.1.5 
  
 Tillsyn 
  
 Av  
 16-19 
  §§ följer att SÄI utövar den centrala och, såvida inte regeringen bestämmer annat, polismyndigheten den lokala tillsynen över explosiva varor. Tillsynsmyndigheten har rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Den får med dela nödvändiga före- lägganden och förbud som behövs och dessa får förenas med vite. Till- synsmyndigheten får också förordna om rät telse på de försumligas bekostnad och har tillträde till verksamheterna. 
  
 3.1.6 
  
 Bemyndiganden 
  
 I lagen finns intaget ett stort antal bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Om följande frågor får regeringen meddela eller låta annan myndighet meddela föreskrifter om. 
  
 1. 
  
 Ange vilka varor som skall anses explosiva (2§). 
  
 2. 
  
 Meddela undantag från lagens tillämpning i fråga om viss vara eller viss hantering eller import (5§). 
  
 3. 
  
 Ange om byggnaderna m.m. skall omfattas av särskilda krav och att de t.ex. inte får användas om de inte befunnits vara betryggande från skyddssynpunkt (6§). 
  
 4. 
  
 Meddela åtgärder och försiktighetsmått som anges i 7 §. 
  
 5. 
  
 Meddela närmare föreskrifter om sådan kompetens som åsyftas i 8 §. 
  
 6. 
  
 Meddela närmare föreskrifter om utredning som avses i 9 §. 
  
 7. 
  
 Meddela föreskrifter om varuinformation som avses i 10 §. 
  
 8. 
  
 Vid behov utifrån brand- eller explosionssynpunkt meddela före skrif- 
  
 ter om annat särskilt krav för hantering eller import av explo siva varor (11). 
 9. Vid särskild betydelse från brand- eller explosionssynpunkt förbjuda hantering eller import av en explosiv vara (12§). 
 10.Närmare föreskriva om tillstånd (13§). 
 11.Meddela föreskrifter om skyldighet att ersätta en tillsynsmyndighet kostnader för p rovtagning och undersökning av prov (19§). 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 43 
  
 12.Meddela föreskrifter om avgifter för statliga myndigheters verk sam- het enligt denna lag (20§). 
  
 3.1.7 
  
 Ansvar 
  
 I 21 § anges att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot försiktighetsregeln i 7 § eller den som med uppsåt eller oaktsamhet bry- ter mot tillståndsregeln i 11 §, föreskrift, villkor eller förbud som med - delats med stöd av punkterna  
 3-9 
  ovan eller tillsynsmyndighetens före- skrifter om villkor för tillstånd döms till böter eller fängelse i högst ett år. Detsamma gäller underlåtenhet att efterkomma en begäran av till- synsmyndigheten att få de handlingar eller upplysningar som behövs för tillsynen. I ringa fall döms inte till ansvar. Till ansvar döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas enligt brottsbalken eller enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. 
 Av 23 § framgår att den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse i en ansökan eller annan handling som avges enligt lagen eller enligt föreskrifter som har med- delats med stöd av lagen döms till böter. 
  
 3.1.8 
  
 Förverkande 
  
 Explosiva varor som varit föremål för brott enligt lagen skall enligt 24 § förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäl ler värdet av varorna samt utbytet av sådant brott och varans förpackning. Även anord ningar för hantering av explosiva varor som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet av anordningarna skall enligt 25 § för kla- ras förverkade, om den brottsliga gärningen har medfört uppenbar risk för en betydande skada genom brand eller explosion och för verkande inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller anordningens förpackning. 
  
 3.1.9 
  
 Sekretess 
  
 Den som tagit befattning med ett ärende som avses i lagen får enligt 26 § inte obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid erfarit om någons affärs- eller driftför hållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen. 
  
 44  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 3.1.10 
  
 Överklagande 
  
 Av  
 27-28 
  §§ följer att polismyndigheternas beslut i tillstånds- och till- synsärenden får överklagas hos SÄI. Inspektionens beslut får inte över- klagas. Utgör denna första instans i beslut om till stånd, tillsyn eller annat får beslutet överklagas hos allmän för valtningsdomstol. Pröv ningstill- stånd krävs hos kammarrätten. Beslut om före skrifter som har meddelats med stöd av bemyndigande får inte över klagas. 
  
 3.2 
  
 Förordningen (1988:1145) om brand far- liga och explosiva varor 
  
 I förordningen har regeringen meddelat ytterligare bestämmelser. Enligt 9 § får explosiva varor endast hanteras eller importeras av den som fyllt 18 år. Enligt 10 § får endast sådan explosiv vara som god känts av SÄI eller undergått annan form av bedömning som skall god tas enligt EES- avtalet (rätteligen bör  
 EG-fördraget 
  avses) hanteras eller impor teras. SÄI skall enligt samma paragraf upprätta en förteckning över godkända varor. Ett beslut om godkännande skall, som anges i 11 §, innehålla upp- gifter om hur varan skall klassificeras och de villkor som gäller för varan. SÄI får enligt 12 § återkalla ett god kännande om ändrade förhållanden föranleder att varan inte längre bör vara godkänd. 
 Explosiva varor får enligt 15 § inte förvaras i större mängd än att för varingen är betryggande från brand- och explosionssynpunkt. 
 SÄI får enligt 21 § medge att kravet på tillstånd till han tering ersätts med en anmälan till tillsynsmyndigheten eller med annat särskilt krav. Av 23 § följer att det är inspektionen som prövar frågor om till stånd till bland annat tillverkning och hantering eller import i anslutning till till- verkningen, medan frågor om tillstånd till hantering eller import i övrigt prövas av polismyndigheten. Den som har tillstånd att över låta vara skall enligt 33 § förvissa sig om att förvärvaren har rätt att inneha den. SÄI får vidare enligt 38 och 40 §§ meddela föreskrifter om hur till synen skall organiseras och om avgifter. Förordningen avslutas med ytter ligare bemyndiganden. Sammantaget har regeringen bemyndigat SÄI att att vidta åtgärder inom samtliga områden som regeringen har bemyndiganden för. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 45 
  
 3.3 
  
 Sprängämnesinspektionens föreskrifter 
  
 3.3.1 
  
 Allmänt 
  
 På grundval av sina bemyndiganden har SÄI såvitt avser fyrverkerier meddelat föreskrifter på fem olika områden. Före skrifterna är rubri- cerade enligt följande: 
 1. Föreskrifter om hantering och import av explosiva varor (SÄIFS 1989:8) 
  
 2. 
  
 Föreskrifter om godkännande av fyrverkeripjäser och pyrotekniska sceneffekter (SÄIFS 1992:2) 
  
 3. 
  
 Föreskrifter om tillsyn och om olycksrapportering i anslutning till 
  
 lagen 
  
 (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor 
  
 (SÄIFS 
  
 1994:5) 
  
 4. 
  
 Föreskrifter om import och om överföring av explosiva varor (SÄIFS 1997:5) 
  
 5. 
  
 Föreskrifter om tillverkning av explosiva varor (SÄIFS 1998:4) 
  
 3.3.2 
  
 Föreskrifter om hantering och import av explo- siva varor (SÄIFS 1989:8) 
  
 Dessa föreskrifter reglerar handel, innehav och förvaring. Det anges att för nöjesfyrverkerier finns upprättad en särskild förteckning. Av för teck- ningarna framgår även de särskilda villkor som är förenade med god kän- nande av respektive vara. Tillstånd att bedriva handel med fyrverkerier får endast meddelas den som är behörig i allmänhet och som prö vas lämplig. Explosiva varor får inte säljas mot postbefordran utan SÄI:s medgivande. Även innehav och förvaring kräver tillstånd. Sådant krävs inte om det redan finns tillstånd till tillverkning eller handel. För- varingsutrymme skall vara försett med lås och så utfört, inrett och belä- get att det föreligger tillfredställande säkerhet. Ett handelsförråd får innehålla högst 100 kg pyrotekniska varor. Försäljningsdisk och öppna utrymmen får inte användas för förvaring av explosiva varor. Fyrverk- erier får dock läggas in i olåst utrymme i försäljningsdisk eller hylla under tid då försäljningslokalen är öppen för allmänheten under förut- sättning att varorna hålls under uppsikt och inte är lätt åtkomliga för obehöriga. Av det sistnämnda framgår enligt SÄI att fyrverkerier inte får säljas genom självplockning av varan från kundens sida. Med obehöriga åsyftas enligt SÄI kunder. Föreskrifterna är under omarbet- ning. 
  
 46  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 3.3.3 
  
 Föreskrifter om godkännande av fyr verkeri- pjäser och pyrotekniska sceneffekter (SÄIFS 1992:2) 
  
 Dessa föreskrifter reglerar produktgodkännande. Fyrverkerier skall ha godkänts av SÄI innan de får saluhållas eller för säljas om inte inspek- tionen meddelat undantag. Godkännandet gäller för viss bestämd tid eller tills vidare och kan förenas med villkor. Godkänt fyrverkeri skall vara försett med märkning och bruks anvisning, vilket om möjligt skall anbringas på produkten. 
  
 3.3.4 
  
 Föreskrifter om tillsyn och om olycks rapporte- ring i anslutning till lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor 
  
 (SÄIFS 1994:5) 
 Dessa föreskrifter reglerar bland annat tillsynen. Enligt förordningen skall SÄI organisera tillsynen. I dessa föreskrifter har inspek tionen bestämt att den som är tillståndsmyndighet även är till synsmyndighet. Det innebär att SÄI svarar för till synen av bland annat tillverkning och hantering samt import i anslutning till tillverkning medan polismyndig- heten handhar den övriga tillsynen. 
  
 3.3.5 
  
 Föreskrifter om import och om överföring av explosiva varor (SÄIFS 1997:5) 
  
 Dessa föreskrifter reglerar import och överföring inom EU. Av lagen föl- jer att den som importerar explosiva varor skall ha särskilt tillstånd till det. Däremot krävs enligt föreskriften inte tillstånd för att överföra fyr- verkerier inom EU. Tillverkare får som huvudregel importera sådana godkända varor som denne redan har tillstånd att hantera. Motsvarande regel finns inte för den som bedriver handel. Motsatsvis följer där med att den som har tillstånd att driva handel behöver ett separat till stånd för import. 
 Av förordningen följer att en föreståndare skall utses för verk sam- heten och att SÄI får föreskriva om särskilda krav på kompetens hos föreståndaren. Detta har inspektionen gjort genom att föreskriva att en föreståndare bland annat skall ha kunskap och erfarenhet om märknings- bestämmelser och kunna ge varuinformation och vägledning till användarna. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 47 
  
 3.3.6 
  
 Föreskrifter om tillverkning av explosiva varor (SÄIFS 1998:4) 
  
 Dessa föreskrifter reglerar tillverkning. För att få tillstånd till till verk- ning skall sökanden vara lämplig och bland annat inte vara i konkurs. Ett tillverkningsställe skall ha förbudsanslag, skyltning och lokalerna skall vara lämpligt utformade. Det skall finnas en föreståndare med doku men- terade kunskaper, som godkänts av inspektionen. En riskutredning skall göras. 
  
 3.4 
  
 Ordningslagen (1993:1617) 
  
 Av 3 kap. 7 § ordningslagen följer att pyrotekniska varor inte får använ- das utan tillstånd av polismyndigheten, om användningen med hän syn till tidpunkten, platsens belägenhet och övriga omständigheter inne bär risk för skada på eller någon beaktansvärd olägenhet för person eller egen- dom. 
 I propositionen 1992/1993:210 s.  
 282-283 
  anförs bl.a. följande: 
 Med skada avses såväl fysisk som psykisk skada, t.ex. att ett barn eller ett djur blir skrämt. Begreppet olägenhet tar sikte på att använd ningen av pyrotekniska varor måste anses som störande för omgiv ningen. Skadan eller olägenheten måste emellertid vara så påtaglig att den är beaktansvärd. Denna riskbedömning är naturligtvis beroende av beskaf- fenheten av de pyrotekniska varor som är avsedda att användas. I bestäm- melsen anges särskilt tidpunkten och platsens belägenhet som omstän dig- heter som i övrigt påverkar riskbedömningen... ...I de fall då de när var- ande är inställda på att pyrotekniska varor kommer att använ das, t.ex. om det sker på en nyårs afton, får emellertid i vart fall risken för olägen heten anses mindre än annars. Det bör emellertid påpekas att bestäm melsen inte innebär något gen erellt undantag från tillståndskravet vid detta och andra tillfällen då använd ning av pyrotekniska varor förekommer utbrett hos all- mänheten. Avsikten med bestämmelsen är att särskilt anordnade arrangemang där en större mängd pyro tekniska varor av kvalificerat slag kommer till användning för nöjes ändamål, s.k. jubileumsfyrverkerier och liknande evenemang, vanligtvis kommer att kräva tillstånd, om de anord- nas i närheten av någon bebyg gelse av betydelse eller där ett större antal människor uppehåller sig. 
 I 3 kap. 9 § anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en kommun får meddela de ytterligare före skrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att förhindra att män niskors hälsa eller 
  
 48  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 egendom skadas till följd av användningen av pyrotekniska varor. Regeringen har bemyndigat kommunerna att meddela sådana före- skrifter. Föreskrifterna får enligt 3 kap. 12 § inte lägga onödigt tvång på allmänheten eller annars göra obefogade inskränk ningar i den enskildes frihet. Föreskrifterna får inte heller angå för hållanden som är reglerade i denna lag eller annan författning eller som enligt lagen eller annan författning kan regleras på något annat sätt. 
 Departementschefen anförde bl.a. följande i propositionen 1992/93:210 s. 123: 
 Mitt förslag till utformning av tillståndskravet vid använd ning av pyro- tekniska varor innebär att det kan finnas ett låt vara begrän sat behov av att genom lokala föreskrifter utvidga kravet till att gälla generellt i vissa avse- enden. Exempelvis bör det vara möjligt för en kommun att föreskriva att pyroteknika varor inte får användas utan till stånd inom områden som är särskilt känsliga med hänsyn till risken för att användningen inne bär olägenhet för omgivningen, t.ex. vid sjuk hus eller vårdhem. I undantags- fall bör som jag ser det kommunen även ha möjlighet att helt för bjuda användningen av pyrotekniska varor. Vad jag tänker på är s.k. innetorg och liknande offentliga platser, där användningen av pyro tekniska varor - även om den i normala fall med hänsyn till varans beskaffenhet är harmlös - över huvud inte bör få före komma. 
 Av 3 kap. 22 § följer att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bry ter mot 7 § eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av 9 § i samma kapitel döms till penningböter. Det är inte möjligt att förverka fyrverkerier med stöd av ordningslagen. 
 Kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva föreskrifter skall enligt 13 § omedelbart anmälas till länsstyrelsen. Denna skall upphäva en föreskrift som strider mot ordningslagen. Beslutet skall som huvud- regel fattas inom tre veckor. Av 3 kap.  
 26-27 
  §§ följer att om läns- styrelsen upphäver en föreskrift får beslu tet överklagas av kommunen till länsrätten. Vidare får polismyndighetens beslut överklagas till länsrätten. Slutligen har varje medlem av en kommun enligt kommunallagen rätt att få lagligheten av kommunens beslut prövad genom att överklaga hos länsrätten. Länsrättens beslut kan i samtliga fallen överklagas av parterna till kammarrätten och därifrån till regeringsrät ten. Prövningstillstånd krävs i regeringsrätten. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Gällande regelverk  
 49 
  
 3.5 
  
 Sammanfattning och bedömning 
  
 Fyrverkerier regleras huvudsakligen i två skilda regelverk. Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor behandlar hantering och import av sådana varor. Ordningslagen reglerar användningen av sådana varor. 
 Lagen om brandfarliga och explosiva varor är en ramlag och med stöd av lagen har regeringen bemyndigat SÄI att meddela det kon kreta innehållet. Lagen anger ett syfte, som skall avgränsa lagen från annan lagstiftning. Syftet är att förhindra att varor som fyr verkerier orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att före bygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. En oklarhet i 1 § skulle enligt vad som anförts till utredningen vara om även andra ledet i paragrafen syftar på brand eller explosion som  
 inte är avsedd  
 eller om lagen syftar till att förebygga och begränsa skador till följd av såväl avsiktlig som oavsiktlig brand eller explosion. Förstnämnda tolkning tycks vara i strid med lagtexten, men den får ett visst stöd av propositionen som för klarar paragrafen så här. Syftet med lagstiftningen är således att före bygga olyckor eller skadegörelse genom brand eller explosion (olycksförebyg- gande) men också att förebygga eller begränsa de ska dor som uppstår om en brand eller explosion  
 ändå  
 skulle inträffa (skadeförebyggande) (prop. 1987/88:101 s. 29). 
 Slutsatsen måste dock bli att skadeförebyggande avser brand eller explosion oavsett avsikt. Det skall vidare beaktas att om den motsatta tolkningen skulle vara riktig hade lagstiftningen endast kunnat användas för fyrverkerier som gick av (exploderade) av misstag, vilket framstår som omöjligt. Slutligen skall anmärkas att lagen inte tillämpas på detta sätt. 
 Till utredningen har vidare påståtts att en brist i lagen skulle vara att syftet endast anges till att förebygga eller begränsa skada, men att olägenheter inte nämns. Det skulle ha till följd att olägenheter faller utanför lagen. Denna fråga diskuteras i avsnitt 12.2. 
 Av lagen följer att alla tänkbara förfaranden med fyrverkerier är till- ståndsbelagda. Enligt förordningen kan dock SÄI medge att kravet på tillstånd ersätts med anmälan eller annat sär skilt krav. Inspektionen har också för en mängd olika fyrverkerier ersatt till ståndskravet för för värv och innehav med generella ålderskrav, se vidare härom avsnitt 2.1 och 4.1.1. 
 I förtydligande syfte finns en hänvisning vad gäller användning av fyrverkerier till ordningslagen. Det är fråga om en hänvisning utan angivelse av företräde. Innebörden är att användningen av fyrverkerier är reglerat såväl i ordningslagen som i lagen om brandfarliga och explosiva 
  
 50  
 Gällande regelverk 
  
 SOU 1999:128 
  
 varor. Av ordningslagen följer att fyrverkerier inte får använ das utan till- stånd av polismyndigheten om användningen med hänsyn till tid punkten, platsens belägenhet och övriga omständigheter innebär risk för skada på eller beaktansvärd olägenhet för person eller egen dom. Det innebär att det är upp till den enskilde att göra en för handsbedömning av effekterna av sin användning. Skulle den enskilde bedöma att ska dor eller beaktansvärd olägenhet kan uppstå är han skyl dig att söka till stånd. SÄI och polismyndigheten är tillståndsmyndigheter enligt lag om brandfarliga och explosiva varor, polismyndigheten är tillståndsmyndighet enligt ordningslagen. Kommunen kan meddela ytterligare begränsningar enligt ordningslagen, men inte enligt lag om brandfarliga och explosiva varor. 
 Ett pedagogiskt exempel om gränsdragningen mellan lagarna utgör Justitiekanslerns beslut den 3 oktober 1997 (ärende dnr  
 570-96-40). 
  Ären det gällde ett bolag som ansökte om tillstånd enligt 11 § lagen om brandfarliga och explosiva varor att sälja pyrotekniska varor från en butik. Polismyndigheten i Malmöhus län beviljade tillståndet, men ställde som villkor att försäljning endast fick ske under tiden  
 27-31 
  december. Villkoret meddelades med stöd av 14 § samma lag, där det anges att vill- kor får meddelas om det är erforderligt från brand eller explosionssyn- punkt. Polismyndighetens beslut innehöll inte någon särskild moti vering. I ett yttrande till SÄI framhöll emellertid polis myndigheten att använd- ningen av pyrotekniska varor är spektakulärt och turbulent och att klagomålen från allmänheten är många och omfat tande. Enligt JK:s mening pekade detta på att beslutet förestavats av ord ningsskäl och inte säkerhetsskäl. JK pekade i sitt beslut på det angivna syftet med lagen om brandfarliga och explosiva varor, vilket enligt honom skulle innebära att de villkor som får ställas av till ståndsmyndigheten enligt den lagen måste vara påkallade från brand eller explosionssynpunkt. Justitiekanslerns beslut blev därför att polis myndigheten inte haft stöd i lag för att uppställa villkoret. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tillämpningen av regelverket  
 51 
  
 4 Tillämpningen av regelverket 
 I detta kapitel beskrivs i avsnitt 4.1 hur vissa delar av lagen om brand- farliga och explosiva varor med underliggande regelverk tillämpas i praktiken. I avsnitt 4.1.1 redovisas hur tillståndskravet hanteras. I avsnitt 4.1.2 beskrivs hur SÄI:s pro duktgodkännande går till och i avsnitt 4.1.3 hur tillsynen är organiserad. De åtgär der som SÄI vidtagit under senare år för att komma till rätta med oönskade effekter av fyr- verkerier redovisas i avsnitt 4.1.4. 
 I avsnitt 4.2 redovisas vissa uppgifter om hur ordningslagen tilläm- pas. I avsnitt 4.2.1 beskrivs tillståndsförfarandet vid användning av fyr- verkerier. För att få en bild av hur kommunerna utnyttjat möj ligheterna att medelst lokala föreskrifter reglera användningen av fyr verkerier sam- manfattas i avsnitt 4.2.2 resultatet av den undersökning som SIFO utfört på utredningens uppdrag. 
  
 4.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor med tillhörande för ord- ning och föreskrifter 
  
 4.1.1 
  
 Tillståndskravet 
  
 Som framgått av kapitel 3 följer av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor att den som hanterar eller importerar explosiva varor skall ha tillstånd till det. Med hantering avses allt man kan göra med varan, exempelvis även användning. Om hanteringen har anknyt- ning till tillverkning/bearbetning ges tillstånd av SÄI, i övrigt är det polismyndigheten i den ort hanteringen sker som är tillståndsmyndighet. 
 Ovanstående innebär att allmänhetens för värv, användning och inne- hav är tillståndsbelagd enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Därtill kommer att användningen dessutom i vissa fall är till ståndsbelagd enligt ordningslagen. I praktiken är dock produktgodkännandet av central betydelse för tillståndskravet enligt lagen om brand farliga och explosiva varor. Endast sådana produkter som godkänts av SÄI får överlåtas, an vändas eller innehas. I samband med att SÄI god känner en 
  
 52  
 Tillämpningen av regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 produkt ersätter den för många produkter tillståndsplikten med krav om ålder för förvärv, innehav och användning. Endast för de stör sta produkterna finns tillståndskravet kvar. Följden härav är att de flesta produkter som används av allmänheten fritt får förvärvas, inne has och användas av den som fyllt 18 år. Vidare får vissa pro dukter, som exempelvis smällare, fritt förvärvas, innehas och användas av den som fyllt 15 år och vissa mindre produkter fritt förvärvas utan ålders krav, (jämför kategoriindelningen i avsnitt 2.2.). 
 En brist utgör enligt utredningens bedömning det förhållande att dessa ålderskrav inte kan utläsas av regelsystemet. Lagstödet för SÄI att ersätta det generella tillståndskravet enligt lagen följer av 21 § för ord- ningen. Enligt denna får SÄI medge att kravet på tillstånd till hantering ersätts med en anmälan till tillsynsmyndigheten eller annat sär skilt krav. Dessa andra krav, dvs. åldersgränserna, är dock inte intagna i SÄI:s föreskrifter. Av 10 § förordningen följer att SÄI skall upp rätta en förteckning över godkända explosiva varor. I SÄIFS 1993:4 finns en sådan förteckning. I denna hänvisas för godkända fyrverkerier till en särskild förteckning. Att det för fyrverkerier skall upprättas en sär skild förteckning framgår även i SÄIFS 1989:8. Av denna skall även de särskilda villkor som är förenade med godkännande av respektive vara framgå. SÄI har om detta anfört att de för närvarande arbetar med att ta fram en sådan förteckning. Enligt SÄI utgör förteckningen dock endast en sammanställning, det juridiska underlaget för ålderskrav skulle endast utgöras av beslut om produktgodkännande i de enskilda fallen. Dessa beslut är ställda till den som ansökt om pro duktgodkännande. Vidare framgår enligt SÄI åldersgränserna av märkningen på pro dukten. Den angivna ordningen framstår som tveksam. Enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor kan den enskilde dömas till böter eller fängelse vid exempelvis ett innehav i strid mot åldersgränserna. Inte minst med hänsyn härtill är det angeläget att de krav som gäller kan utläsas av regelsystemet. 
 De flesta fyrverkeriprodukter som kräver tillstånd används endast av dem som har professionell anknytning till produkterna. I praktiken för- håller det sig nämligen på det sättet att den som tillverkar eller bearbe tar professionella produkter även anlitas för att skjuta upp pro dukterna. Denna grupp måste redan ha tillstånd och det kan då utsträckas till att avse även användning. Sådant tillstånd ges av SÄI, efter som hanteringen har anknytning till tillverkning. 
 Vad som därefter återstår är ett fåtal produkter som kräver tillstånd och vilka hanteras av allmänheten. För att kunna förvärva en sådan pro- dukt måste man ha ett tillstånd som efter ansökan kan beviljas av polis- myndigheten på den ort där förvaringen skall ske. Uppstår ingen för var- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tillämpningen av regelverket  
 53 
  
 ing blir användningsorten avgörande. Tillståndet ges i ett skrift ligt beslut och kan överklagas till SÄI. 
 Även försäljning och/eller förvaring kräver tillstånd. Polis myndig- heten skall innan tillstånd meddelas, om det inte är uppenbart onödigt, samråda med Räddningsnämnden, Byggnadsnämnden, SÄI samt andra kommunala och statliga myndigheter, vars verksamheter berörs av ären- det. 
 SÄI har gjort en sammanställning av vissa regler och praxis, som distribuerats till bl.a. polismyndigheter  
 (SÄI-INFO 
  1997:3). Enligt denna skall för försäljning gälla att tillgången till en fast, varaktig butikslokal är en förutsättning för för säljning av fyrverkerier. Exempel på olämpliga försäljningsställen är bensinstationer, ambulerande för sälj- ningsställen eller försäljning vid inne torg och dylikt. All personal som arbetar med artiklarna skall vara 18 år och ha så goda kunskaper att de kan avgöra om artiklarna är god kända samt kunna ge kunderna råd. 
  
 4.1.2 
  
 Produktgodkännande 
  
 Endast sådana explosiva varor som godkänts av SÄI får hanteras eller importeras. En ansökan härom till inspektionen skall innehålla uppgift om bland annat förslag till bruksanvisning, sam mansättning av pyrotek- niska satser och rapport över genomförd prov ning om sådan utförts. 
 Inspektionen utför därefter en teknisk granskning av produkten. Granskningen är inriktad på kvalitet och säkerhet. Vid granskningen använder sig SÄI av förslag till en standard (jämför 4.1.4). Utgångs- punkten för bedömningen är syftet i 1 § lagen om brandfarliga och ex- plosiva varor. Bland annat följande kontrolleras. 
  
 1. 
  
 Att pjäsen har avsedd funktion, t.ex. att raketer stiger till väders på avsett och säkert sätt. 
  
 2. 
  
 Att pjäsen ej uppvisar effekter som kan anses farliga vid före skri- ven hantering. 
  
 3. 
  
 Att funktionssäkerheten är godtagbar, t.ex. att stubinen ej slock- nar. 
  
 4. 
  
 Att märkning och bruksanvisning är lämpligt utformade med hän - syn till pjäsens funktion. 
  
 5. 
  
 Att stubinen i förekommande fall är skyddad på betryggande sätt. 
  
 6. 
  
 Att stubinen är utförd så att den med eller utan en i pjäsen 
  
 inbyggd fördröjningsanordning utlöser pjäsen i ett visst tids inter- vall. 
 SÄI avgör därefter om produkten skall god kännas eller inte. Bland annat följande produkter har tidigare under känts: s.k. grodor och andra pyro- 
  
 54  
 Tillämpningen av regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 tekniska pjäser såsom gräshoppor, häx pipor och svärmare, vilka vid användning förflyttar sig på eller invid mar ken på sätt som inte kan kon- trolleras, raketer med knall med sats över stigande ett gram, pjäser och puffskott med sats av enbart svartkrut till en mängd överstigande 0,8 gram samt s.k. ryska smällare, knallärter och dylikt med friktions- tändning och som innehåller silverfulminat. 
  
 4.1.3 
  
 Tillsyn 
  
 SÄI ansvarar för den centrala tillsynen och polis myndigheten för den lokala. Det ankommer på inspektionen att för dela arbetet. Som tidigare framgått har inspektionen bestämt att den som är till ståndsmyndighet även är tillsynsmyndighet. Det innebär att det är polis myndigheterna som skall utöva tillsynen över försäljningsställena. SÄI:s roll som cen tral tillsynsmyndighet utövas vidare på följ ande sätt. 
  
 1. 
  
 Polismyndigheterna sänder ärenden på remiss till inspektionen. 
  
 2. 
  
 Polismyndigheterna tar kontakt med inspektionen per telefon i de enskilda ärendena. 
  
 3. 
  
 På begäran av polismyndigheterna biträder inspektionen i mån av tid denna vid tillsynen. 
  
 4. 
  
 Inspektionen tar fram underlag för polismyndigheternas tillsyn. 
  
 5. 
  
 Inspektionen utbildar i viss omfattning polisens personal. 
  
 6. 
  
 Polismyndigheterna sänder en årlig rapport om tillsynsaktiviteter till inspektionen. 
  
 4.1.4 
  
 Åtgärder under senare år 
  
 De åtgärder som vidare vidtagits under de senaste åren för att komma tillrätta med oönskade effekter av fyrverkerier kan enligt inspektionen redovisas enligt följande: 
  
 1. 
  
 Återkallande av godkännandet för vissa produkter. 
  
 2. 
  
 Nya godkännanderutiner. 
  
 3. 
  
 Information till allmänheten. 
  
 4. 
  
 Ökad tillsyn och utbildning. 
  
 5. 
  
 Medverkan till ny lagstiftning. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tillämpningen av regelverket  
 55 
  
 Återkallande av godkännandet för vissa produkter 
 Under december månad 1996 försökte ett antal fyrverkeriimportörer ta marknadsandelar från varandra genom att kraftigt sänka priserna på några produkter, bland andra på flygande skott, så kallade Good. Smällandet under nyårshelgen 1996/1997 medförde ökade olägen- heter och skador. SÄI beslöt därefter att flygande skott inte fick säl jas till eller innehas av allmänheten. Den 1 juli 1998 drog SÄI till baka godkännandet för smatterband och de s.k. ett- och treöres smällarna, sedan det visat sig att dessa pjäser inte längre uppfyllde kraven på stubinens brinntid. 
 Nya godkännanderutiner 
 Sedan tidigt  
 90-tal 
  har SÄI deltagit i ett euro peiskt samarbete om fram- tagning av en europeisk standard för fyr verkeriartiklar. Arbetet har dra- git ut på tiden. Inspektionen har emellertid delvis börjat tillämpa nor- merna trots att dessa ännu inte har antagits. Detta har medfört högre krav på produkterna. Exempel på sådana krav är: 
  
 · 
  
 Krav på säkerhetsstubin. 
  
 · 
  
 Större provuttag i samband med typgodkännande. 
  
 · 
  
 Nyare och tydligare produktkrav. Som exempel kan nämnas att man använder s.k.  
  
 AQL-värden 
  (Acceptance Quality Levels) för att fast- ställa om en produkt skall godkännas eller underkännas. AQL inne- bär i korthet att beroende på om bristen i varan är liten, allvarlig eller kritisk så kan vissa fel accepteras. SÄI har angi vit vilka fel som är små, allvarliga eller kritiska. 
 Information till allmänheten 
 SÄI går inför varje nyårshelg ut med ett press meddelande. Syftet är att ge underlag till journalister. Pressmeddelandet för 1998 lades in på inspektionens webbplats. Vidare har man i samarbete med andra myn- digheter spritt information genom  
 TV-programmet 
  Anslagstavlan. En informationsbroschyr har tagits fram i samråd med Rikspolisstyrelsen, Barnmiljörådet och  
 Trygg-Hansa 
  och en video som behandlar riskerna med hemtillverkning har distribuerats till cirka 1 000 skolor, samtliga polismyndigheter och ett antal räddningstjänster. Mål sättningen med informationen är att minska olyckorna. De till SÄI rap porterade olyckorna har antalsmässigt gått ned under senare år. 
  
 56  
 Tillämpningen av regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 Ökad tillsyn och utbildning 
 SÄI har under de senaste åren uppmanat polis myndigheterna att bedriva en aktiv kontroll av försäljningsställena och med verkat i utbildning av polisens tillstånds- och tillsynspersonal. Vidare har inspektionen tagit fram en kontrollista för tillsyn av för säljningsställena. 
 Enligt vad SÄI erfarit har tillsynen förbättrats. 
 Medverkan till ny lagstiftning 
 1994 ändrades 33 § i förordningen om explosiva varor på inspektionens inrådan. Efter ändringen krävs det av den som har tillstånd att överlåta explosiva varor att han förvissar sig om att förvärvaren har rätt att inneha varan. Lagändringen bedöms av SÄI ha haft en preventiv effekt. 
  
 4.2 
  
 Ordningslagen (1993:1617) 
  
 4.2.1 
  
 Tillstånd enligt 3 kap. 7 § ordningslagen. 
  
 Som framgått av kapitel 3 ankommer det enligt ordningslagen på den enskilde att göra en för handsbedömning av de effekter som uppstår vid användningen av fyrverkerier. I den mån skador eller beaktansvärd olägenhet kan uppstå är man skyldig att söka tillstånd. Med skador avses även psykiska skador, t.ex. att barn eller djur blir skrämda. 
 Tillstånd söks skriftligen hos polismyndighet i den ort där använd- ningen skall ske. En avgift om 475 kr tas ut. Myndigheten samråder eller begär yttrande från i första hand den kommunala rädd ningstjänsten. Skall fyrverkeriet användas på kommunal mark sker vanligen samråd med kommunen i dess egenskap av markägare. Saknas beskrivning av platsen görs en besiktning av denna. Därefter meddelas ett skriftligt beslut, vilket kan överklagas hos länsrätten. Beslutet får förenas med villkor. 
 Det ankommer på varje polismyndighet att avgöra vem som inom myndigheten har ansvaret för dessa tillståndsärenden. Inom Polis myndig- heten i Stockholms län fattas beslutet av en polisinspektör. Enligt upp- gift från polismyndigheten, city polismästardistrikt, är det ytterst säl lan som privatpersoner ansö ker om tillstånd för användning vid de tradi- tionella fyrverkerihelgerna. De flesta ansökningar som kommer in avser jubileumsfyrverkerier, där kvalificerade fyrverkerier skjuts av. Skälet till att så få använ dare ansöker om tillstånd kan vara flera. Ett skäl kan vara att allmänheten saknar kännedom om den skyldighet som åvilar 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tillämpningen av regelverket  
 57 
  
 användaren, ett annat kan vara att det är svårt att bedöma i vilka fall till- stånd erfordras. Ytterligare ett skäl skulle kunna vara att avgiften för tillståndet framstår som hög. 
  
 4.2.2 
  
 Kommunernas möjlighet att meddela ytter li- gare föreskrifter 
  
 Bakgrund 
 Enligt 3 kap. 9 § ordningslagen har kommunerna möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter som behövs för att förhindra att människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen. Föreskrifterna får inte lägga onödigt tvång på allmänheten eller annars göra obefogade inskränkningar i den enskildes frihet. 
 Rättspraxis 
 Kommunfullmäktige i Växjö har i sina ordningsföreskrifter beslutat att pyrotekniska varor bara får användas på påskafton, Evans mässoafton och nyårsafton. Under övriga tider på året krävs tillstånd. Före skrifterna är tillämpliga på alla offentliga platser och därmed jäm ställda sådana, nämligen parker, idrottsplatser, friluftsanläggningar samt gator och torg. På begäran av  
 Lewis 
  Krutbruk AB prö vade först läns rätten och sedan kammarrätten i Jönköping lagligheten av före skriften. Ingen av instanserna ansåg att föreskriften lade onö digt tvång på allmänheten eller att den utgjorde en obefogad inskränkning i den enskildes frihet. Föreskriften ansågs därmed laglig. Kam marrättens dom som meddelades den 16 februari 1999 överklagades inte och har därmed vun nit laga kraft (mål nr  
 1334-1998). 
  
 Kommunfullmäktige i Södertälje beslöt den 26 oktober 1998 att bland annat anta samma föreskrift som kommunfullmäktige i Växjö, men med den skillnaden att föreskriften inte bara skulle gälla på offent- liga platser utan i hela kommunen samt att även nyårsdagen skulle vara tillståndsfri. Länsstyrelsen fann att föreskriften givits en alltför generell och långtgående utformning och upphävde därför bestämmelsen. Kom- munen överklagade till länsrätten, som avslog överklagandet med moti- veringen att den omständigheten att ett visst förfarande medför olägen- heter inom vissa områden i kommunen inte bör medföra krav på att till- stånd skall gälla generellt. Föreskriften ansågs därmed lägga onödigt tvång på allmänheten eller vara en obefogad inskränkning i den enskil des 
  
 58  
 Tillämpningen av regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 frihet. Domen har överklagats till kammarrätten och kan enligt upp gift förväntas bli avgjord inom de närmaste månaderna, (mål nr  
 2635-99). 
  
 Omfattningen av lokala föreskrifter 
 På uppdrag av utredningen har SIFO undersökt i vad mån och på vilket sätt kommunerna i Sverige använder möjligheten att ytterligare reglera användningen av fyrverkerier och vilka effekter detta haft. Undersök- ningen har omfattat samtliga 289 kommuner i Sverige. Av undersök- ningen framkom att 45 procent av alla kommuner i Sverige har lokala föreskrifter om fyrverkerier. Skälet till att man i övriga kommuner inte har föreskrifter uppgavs av 57 procent av dessa kommuner vara att det inte förelåg något behov av sådana föreskrifter och av 31 procent att föreskrifter bedömdes som verkningslösa. 
 Om de kommuner som på förhand bedömt föreskrifterna som verk- ningslösa haft rätt i sina farhågor eller inte kan följande siffror indi kera. Av dem som infört föreskrifter ansåg 18 procent att de i huvudsak kom- mit till rätta med problemen genom föreskrifterna, lika många häv dade att de inte haft någon effekt och 40 procent ansåg att de haft viss effekt. Det skäl till utebliven effekt som oftast redovisas i enkäten är dålig övervakning och bristande laglydnad. Av dem som infört före skrifter ansåg vidare 49 procent att lagstiftningen om användning av fyrverkerier behövde skärpas. Endast hälften av dem hade informerat all mänheten om ordningslagen. 
 De produkter som i första hand motiverade införande av föreskrifter var smällare. För 62 procent hade störningar stor betydelse för beslu tet att införa lokala föreskrifter och för 40 procent var olyckor till följd av fyrverkerier av stor betydelse. Bränder och skadegörelse var av stor betydelse endast för drygt en fjärdedel. 
 Av de kommuner som infört lokala ordningsföreskrifter hade 36 pro- cent infört för bud och 70 procent tillståndsplikt. Av dem som infört förbud hade 88 procent kopplat förbudet till vissa platser medan endast 17 procent hade infört för bud under vissa tidsperioder. Den vanligaste platsen för förbud var utan för sjuk hem/vårdhem. 63 procent av dem som infört för bud hade förbjudit använd ning av fyrverkerier på sådana platser. Samtliga som infört förbud i tiden hade för bjudit användningen av fyrverkerier under annan tid än nyårsafton, påskafton eller Valborg. Av dem som infört tillståndsplikt hade 83 procent kopplat tillståndskravet till platser och 37 procent till tiden. Den vanligaste platsen som omfattade tillståndskravet var torg och liknande och samt- liga som infört tillståndskrav i tiden hade infört tillståndskrav för 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tillämpningen av regelverket  
 59 
  
 användning av fyrverkerier under all tid utom nyårsafton, påsk och Valborg. 
 Analys 
 Utredningens syfte med undersökningen har varit att klarlägga i vad mån och på vilket sätt kommunerna använder sina möjligheter att med dela föreskrifter om användningen av fyrverkerier och effekterna härav. Det visade sig att mindre än hälften av kommunerna infört lokala ord nings- föreskrifter. För 31 procent av dem som underlåtit att införa lokala före- skrifter var dock skälet att man bedömde sådana föreskrifter som verk- ningslösa. Sammantaget indikerar detta att det i 62 procent av kom- munerna bedöms föreligga ett behov av ordningsföreskrifter. Använd - ningen av fyrverkerier skulle därmed inte utgöra något problem i 109 kommuner i Sverige, men väl i 179. Skälet till att det finns ett behov av ordningsföreskrifter tycks i första hand vara att smällare orsakar störningar, men även personskador. 
 En fråga är om de kommuner som på förhand dömt ut de lokala före - skrifterna har haft rätt i sin bedömning. Av dem som infört före skrifter ansåg 40 procent att dessa hade haft viss effekt, medan vardera 18 procent bedömde att föreskrifterna haft ingen effekt eller full effekt. Sammantaget tyder detta på att lokala föreskrifter inte löser de problem som kan finnas med fyrverkerier, men att de minskar dessa. De kom- muner som bedömt dem som verkningslösa förefaller därför ha gjort en alltför pessi mistisk bedömning. 
 Varför löser då de lokala ordningsföreskrifter inte de problem som fyrverkerier kan orsaka? Det kan finnas många svar på den frågan. Det skäl kommunerna lämnat är att övervakningen inte fungerar. Ett annat skäl skulle kunna vara att kommunerna inte meddelat adekvata före skrif- ter. De föreskrifter kommunerna meddelat är i huvudsak inrik tade på att undanta användningen på vissa platser som exempelvis sjukhus. Vidare kan konstateras att ytterst få använder sig av tidsinskränkningar. De pro- blem som framskymtar i undersökningen är dock i huvud sak kopplade till stör ningar med smällare. I den allmänna debatten anges ofta att det är den långvariga användningen av smällare som orsakar stör ningar. Med denna utgångspunkt kan det förefalla mer ända målsmässigt att använda begränsningar i tid. Ett skäl till att kommunerna inte gjort detta kan bero på att rättsläget har varit oklart och att rätts praxis först under den närmaste tiden kommer att klarlägga kommunernas handlingsutrymme. Ytterligare ett skäl till att effekten av föreskrifterna är begränsade kan vara att många kommuninvånare inte känner till före skrifterna. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 61 
  
 5 Förändringar i regelverket 
 I detta kapitel redovisas förändringar som genomförts i regelverket och bakgrunden till dessa. De problem som är förknippade med användningen av s.k. knallfyrverkeri har vid två tidigare tillfällen varit föremål för omfattande u tredningar. Den första utredningen tillsattes 1942. Vid denna tidpunkt gällde 1928 års förordning angående explo siva varor. Enligt denna fick envar utan tillstånd förvärva och inneha 100 kg fyrverkeripjäser, som inte innehöll självantändande bestånds delar, samt explosiva leksaker och andra pyrotekniska varor. 
 I avsnitt 5.1.1 sammanfattas förslagen från den utredning som till sat- tes 1942 för att se över regelverket för explosiva varor och som arbe tade i sex år, samt de förändringar i regelverket som beslutades som en följd av utredningen. I avsnitt 5.1.2 redovisas resonemang och för slag i det betänkande som 1978 lämnades av 1975 års pyro teknikutredning samt remissutfall och statsmakternas ställningstagande. I avsnitt 5.1.3 sammanfattas de överväganden som under mitten av 80  
 -talet 
  ledde fram till den nuvarande lydelsen av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. 
 Den nu gällande ordningslagen (1993:1617) fick sin utformning 1994. I avsnitt 5.2 redovisas de förändringar som gjordes 1994 och bakgrunden till dessa. 
 I avsnitt 5.3 redovisas den debatt om pyrotekniska varor som ägt rum i riksdagen under senare år. 
  
 5.1 
  
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor 
  
 5.1.1 
  
 1942 års utredning 
  
 1948 presenterade 1942 års utredning sitt betänkande med förslag till ny förordning angående explosiva varor m.m. (Betänkande med förslag till ny Kungl. Maj:ts förordning angående explosiva varor m.m. SOU 1948:8). Principerna som förslaget utgick ifrån var att endast ofarliga varor som smällkarameller fritt skulle få förvärvas. Den som fyllt 16 år skulle få köpa vad som benämndes vara explosiva leksaker såsom 
  
 62  
 Förändringar i regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 bengaliska eldar. Ordinära fyrverkeripjäser skulle i huvudsak få för- värvas fritt av den som fyllt 18 år. För förvärv av vissa spräng kraftiga produkter samt alla lösa knallskott skulle i regel tillstånd erfor dras. Ryska smällare skulle överhuvudtaget inte få tillverkas eller säl jas. 
 Skälet för inskränkningar mot knallprodukterna var att man försökte komma till rätta med okynnesskjutandet. I betänkandet anförs bland annat följande: 
 "Syftet med dessa restriktioner är att försöka komma till rätta med de all- varliga missförhållanden, som sammanhänga med den på åtskilliga håll i 
 landet grasserande oseden att skjuta påsksmällar och dylikt i samband med firandet av vissa högtider. Genom skjutandet störes den allmänna ordningen i betänklig  
 grad----- 
  På sina håll pågår skjutandet flera dygn i följd och icke minst nattron störes. Särskilt prövande är detsamma för äldre, nervösa och sjuka personer. Icke sällan vållas skada å egendom. Den allvarligaste konsekvensen av oseden är emellertid de många olyckshändelserna, som varje år inträffa, ofta med mer eller mindre höggradig invaliditet för de agerande 
 som  
 påföljd----- 
  Det har från fabri kanthåll gjorts gällande, at t de 
 fabrikstillverkade knallskotten med relativt liten laddning skulle icke endast vara helt ofarliga utan dessutom medverka till osedens mildrande. De svåra olyckshändelserna vållas av laddningar, som ung domarna själva tillverka av olovligt åtkommen dynamit eller andra spräng ämnen. Tillgången till oskyldiga fabrikstillverkade smällare skulle minska frestelsen att själv tillverka farligare pjäser. De sakkunniga äro av rakt motsatt upp fattning... (SOU 1948:8 s. 142- 143, jämför även avsnitt 10.1 om hem tillverkning). 
 Vid riksdagsbehandlingen av förslaget framhöll föredragande statsråd att det syntes olämpligt med två åldersgränser. De varor som föreslagits fritt fick köpas av dem som fyllt 16 år erhöll därför åldersgränsen 18 år. I övrigt följdes förslaget och det utgjorde grunden för Kommerskollegi- kungörelse av den 17 november 1949 med tillämpningsbestämmelser. Redan några år senare frångick dock Kom merskollegium principen om en åldersgräns och sänkte då ålders gränsen från 18 år til l 15 år för för- värv av bland annat vissa knallpjäser. (Pyrotekniska varor, risker och regler, Ds I 1975:2). 
  
 5.1.2 
  
 1972 års utredning 
  
 1972 tillsattes en ny utredning om användning av pyrotekniska produkter. Utredningens uppdrag var att undersöka omfattningen och karaktären av de olägenheter, som hänger samman med användningen av pyrotekniska varor och vid behov föreslå förändringar. Bakgrunden var 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 63 
  
 att bruket av fyrverkerier ansågs medföra risker för skador och andra olägenheter. I direktiven konstaterades att det inte var ovanligt att minderåriga hade tillgång till produkterna och använde dessa på ett sätt som var ägnat att orsaka skada och irritation. Särskilt det omfattande bruket i anslutning till helgerna ansågs vålla olägenheter. I uppdraget ingick att beakta risken för ökad hemtillverkning. 
 Utredningen överlämnade sitt betänkande i mars 1975 (Pyrotekniska varor, risker och regler, Ds I 1975:2). I detta framhölls att fyrverkerier orsakade såväl oacceptabla störningar som allvarliga person- och sakskador. De produkter som främst ansågs orsaka skador och olägen- heter var smällare och svärmare. Omfattningen av klagomålen över stör- ningar förklarade utredningen med det mycket stora antal knallpjäser som såldes per år och den kraftiga knalleffekt som många av dessa hade. Sakskadorna orsakades av bränder eller sprängning av exempelvis brevlådor. Personskadorna drabbade i hög utsträckning dem som var under 15 år. Utredningen fann vidare att uppenbara risker för hörselskador förelåg även vid hanteringen av små pjäser med knalleffekt. Utredningen hade med hjälp av FOA mätt knalleffekterna på fem knallprodukter, varav en var sådan att den fick köpas av  
 15-åringar. 
  Slutsatsen blev därefter att om man använde arbetarskyddsstyrelsens rekommendation för maximalt impulsljud borde man hålla ett avstånd om  
 9-34 
  meter från produkterna. Skulle man kräva att smäl lare var ofarliga på armlängds avstånd kunde t.o.m. en ettöressmällare tänkas räcka till för att ge alltför hög knalleffekt. 
 Utredningen ansåg med hänsyn till vad som hade framkommit att allmänhetens bruk av smällare borde förbjudas. Detsamma borde gälla för andra pjäser med knalleffekt. Det enda undantag från denna regel skulle vara rena leksaker som smällkarameller. 
 Utredningen hade under sitt arbete beaktat risken för hemtillverkning. Den hade analyserat begreppet hemtillverkning och kommit fram till att två olika vägar för hemtillverkning av smällare används. Den vanligaste skulle vara att legala smällare används och exempelvis buntas ihop för att få en kraftigare smäll. Denna del av hemtillverkningen menade man skulle upphöra om legala smällare försvann från marknaden. Den andra vägen skulle vara att sammanblanda olika kemikalier till pyroteknisk sats. Risken för ökad hemtill verkning vid ett förbud mot smällare sku lle därmed enligt utredningen bestå i en risk för att tillblandningen av olika kemikalier skulle öka. Utredningen bedömde att denna risk var liten. 
 Utredningen drog den slutsatsen att smällare utan tvekan kunde förbjudas, men att man för säkerhets skull samtidigt skulle försvåra tillgången till vissa kemikalier. 
 Det förslag utredningen lade fram innebar sammanfattningsvis följande. Endast av Statens industriverk godkända pyrotekniska varor 
  
 64  
 Förändringar i regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 skulle få tillverkas och importeras, och en skärpt specificering och kontroll av dessa varor skulle införas. Vara vars hantering innebar uppenbar risk eller som medförde allvarlig olägenhet skulle ej få godkännas, såvida inte till följd av begränsning av rätten till förvärv, innehav och nyttjande sådan risk eller olägenhet ej längre kunde anses föreligga. Med stöd av detta förbjöds enligt förslaget till kungörelse godkännande av puffskott, knallskott och andra pjäser med knalleffekt liksom av svärmare för allmänt bruk. För all tillverkning och import skulle, för att tillfredställande tillsyn skulle möjliggöras, begäras särskilt tillstånd. För rätten till förvärv, innehav och nyttjande föreslogs nya regler. Grundprinciperna för inskränkningen av dessa rättigheter borde enligt utredningen regleras i särskild lag. Endast i undantagsfall och under i lagen angivna omständigheter skulle en lindring av inskränk- ningarna få ske genom kungörelse eller tillämp ningsbestämmelser. Däremot skulle en skärpning kunna ske. En åldersgräns om 18 skulle gälla. Varorna hade i förslaget uppdelats i sex klasser med hänsyn till användningsområde och farlighet vid nyttjandet. 
 Utredningens uppfattning att en skärpning av reglerna var nödvändig biträddes av praktiskt taget alla remissinstanser. Förbudet mot smällare och svärmare kritiserades dock av bl.a. Statens industriverk med hänvisning till risken för ökad olaga hemtillverkning, vilken skulle kunna medföra svårare skador eller t.o.m. dödsfall. Enligt verket hade utredningen underskattat risken. Denna uppfattning delades dock inte av bland andra Rikspolisstyrelsen, som hänvisade till Danmarks positiva erfarenheter av den restriktiva lagstiftningen som infördes 1972. Med hänsyn till likheterna i samhällsstruktur mellan Danmark och Sverige borde man enligt Rikspolisstyrelsen inte behöva riskera en annan utveckling. 
 Utredningens förslag om en höjning av lägsta åldersgränsen till 18 år hade flertalet remissinstanser inget att invända emot. Det ansågs att en sådan åldersgräns skulle kunna motverka olägenheterna. Statens industriverk föreslog, om än med tvekan, att knallpjäser med ringa effekt skulle få tillverkas och dessutom skulle de få förvärvas, innehas och nyttjas av den som fyllt 15 år. Utredningens förslag till författ nings- mässig reglering av det pyrotekniska området kritiserades av så gott som samtliga remissinstanser. Hovrätten över Skåne och Blekinge ansåg att lagstiftningen skulle bli mera svåröverskådlig om det vid sidan av en författning om explosiva och brandfarliga varor skulle finnas ytterligare en lag, förordning och tillämpningsbestämmelser om pyrotekniska varor. Vidare skulle svåra gränsdragningsproblem kunna uppstå. 
 Ett gemensamt yttrande avgavs av två företag, Hammar- gren  Co AB och Hanssons Pyrotekniska AB. Företagen uttalade att det inom ramen för existerande lagstiftning fanns utrymme för åtgärder 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 65 
  
 för att komma till rätta med störningar. Företagen ansåg vidare att de hittills vunna erfarenheterna inom Sverige och Danmark visade att det, om restriktioner infördes, uppstod skaderisker för allmänheten, därigenom att främst unga människor försåg sig med pyrotekniska varor genom hemtillverkning, stölder, olovlig import och inköp från illegala källor. Åtgärder under  
 1950-talet 
  om att göra vissa mindre pyrotekniska varor tillgängliga för  
 15-åringar 
  hade gett omedelbar effekt genom minskning i form av skador, stölder och störningar. 
 Regeringen tog i maj 1977 i ett beslut ställning till den pyrotekniska utredningen. Redan dessförinnan, i april 1975, hade dock lagen (1975:69) om explosiva och brandfarliga varor trätt i kraft. Detta var dock endast en följd av den nya regeringsformens krav på särskilda bemyndiganden i lag för att meddela bl.a. föreskrifter som innebar ålägganden för enskilda. Lagen innehöll därför i huvudsak endast nödvändiga bemyndiganden. 
 I regeringens beslut anfördes följande: 
 En skärpning av bestämmelserna om pyrotekniska varor var påkallad med hänsyn till risken för skador och olägenheter. Denna skärpning kunde lämpligen ske genom ändringar i Statens industriverks före- skrifter. Verket fick i uppdrag att se över föreskr ifterna enligt föl jande riktlinjer. De pjästyper beträffande vilka bestämmelserna borde skär pas var i första hand större smäl lare (kanonskott, knallraketer och dylikt) och svärmare för nöjes bruk. Före skrifterna borde ändras så att sådana pjäser inte längre blev tillåtna för all mänt bruk. Beträffande mindre smällare (puffskott och dylikt) borde över vägas kompletterande föreskrifter ägnade att begränsa knall effekten hos dessa pjäser, t.ex. genom skärpta krav i fråga om tillåten sats mängd, höl jets beskaffenhet m.m. Därutöver borde övervägas behovet av skärp ning av de ålders- begränsningar som nu gällde för förvärv och inne hav av pyrotekniska satser och större pjä ser. 
 Statens industriverk meddelade som en följd av regeringens beslut en ny tillämpningskungörelse som bl.a. förbjöd svärmare och raketer med knalleffekt för allmänt bruk. Vidare infördes ett allmänt förbud mot förvärv och innehav av större knallpjäser om ej polismyndigheten givit tillstånd. De mindre smällarna som puffskott skulle dock även i fortsätt- ningen kunna förvärvas och åldersgränsen om 15 år skulle kvarstå. För att okynnesanvändningens effekt skulle minskas begränsades mäng den svartkrut från 1,2 till 0,8 gram. 
  
 66  
 Förändringar i regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 5.1.3 
  
 Förändringar under  
  
 1980-talet 
  
 1981 överfördes det centrala myndighetsansvaret för tillämpningen av bestämmelserna om explosiva och brandfarliga varor till SÄI. 
 1985 tillsatte regeringen en utredning med uppgift att förenkla regelsystemet om hanteringen av explosiva och brandfarliga varor. Regelverket utgjordes då av fyra äldre förordningar, en i efterhand till- skapad lag samt tillämpningsföreskrifter till förordningarna. Dessa innehöll såväl allmänna bestämmelser om skyddsnivån som detaljerade föreskrifter av utpräglad teknisk natur. Tillämpningsföreskrifter hade utfärdats, förutom av SÄI även av andra myndigheter, såsom Kommerskollegium och Statens industriverk. Resultatet blev ett detaljrikt, otidsenligt och inte alltför sammanhängande regelsystem, som med tiden blev allt svårare att överblicka både för statliga och kommunala myndigheter och för näringslivet. 
 Den nu gällande lagen om brandfarliga och explosiva varor trädde i kraft 1989. Avsikten var att med bibehållande av skyddsnivåerna skapa ett modernt och lättillgängligt regelsystem. Man valde att göra en ramlag och låta lagen få sitt konkreta innehåll genom bestämmelser som meddelats/utfärdats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Den myndighet som kom i fråga var SÄI, eftersom den besatt den tekniska kompetensen för att meddela de nödvändiga detaljbestämmelserna av utpräglat tekniskt innehåll. Sedan ikraft- trädandet har endast mindre förändringar genomförts. 
  
 5.1.4 
  
 Sammanfattning och bedömning 
  
 Den historiska tillbakablicken visar att okynneshanteringen med framförallt knallfyrverkeri alltsedan  
 1940-talet 
  varit ett problem. Två utredningar har funnit skäl att föreslå begränsningar i tillgången på knallfyrverkeri för minderåriga. I 1948 års betänkande föreslogs ett generellt förbud mot knallpjäsers försäljning till minderåriga och i betänkandet 1975 föreslogs att allmänhetens bruk av smällare skulle förbjudas. Den första utredningens förslag lades till grund för lagstiftning, men några år senare frångicks förslaget av Kommers- kollegiet och knallprodukter var därefter tillgängliga för underåriga. Skälet härför har inte kunnat utrönas. En hypotes skulle kunna vara att åtgärden syftade till att uppnå den effekt som den pyrotekniska branschen i sitt remissyttrande till 1975 års betänkande hänvisar till. Hammargren  Co och Hanssons Pyrotekniska AB hävdar i detta att åtgärderna under  
 1950-talet 
  att göra vissa mindre pyrotekniska varor 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 67 
  
 tillgängliga för  
 15-åringar 
  gav omedelbar effekt genom minskning i skador, stölder och störningar, (jämför 5.1.2). 
  
 1975-års 
  förslag om totalförbud för allmänheten att förvärva smällare genomfördes inte. Ett skäl härför synes ha varit att den dåvarande centrala tillsynsmyndigheten varnade för att en sådan åtgärd skulle medföra ökad hemtillverkning med allvarligare personskador som följd. 
  
 5.2 
  
 Ordningslagen (1993:1617) 
  
 5.2.1 
  
 Förändringen 1994 
  
 Den nu gällande lagen trädde i kraft under 1994 och ersatte bland annat allmänna ordningsstadgan. Enligt denna fick fyrverkerier inte utan tillstånd användas inom stadsplanelagt område, dvs. numera område som omfattas av detaljplan, inom vilket kommunen är huvudman för allmänna platser. Genom lokala ordningsstadgor kunde tillståndskravet utökas till byggnadsplanelagt område, dvs. numera områden som omfattas av detaljplan, inom vilket annan än kommunen är huvudman för allmänna platser. 
 Lagstiftningen bedömdes ha flera brister. En sådan ansågs vara att det var oklart vad som avsågs med begreppet fyrverkeri. Utformningen medförde vidare att en stor del av fyrverkerier som förekom hos allmänheten vid exempelvis nyår ansågs kräva tillstånd av polisen. I praktiken var det dock ytterst få som ansökte om tillstånd. Vidare var det omöjligt för polisen att kontrollera efterlevnaden av tillstånds kravet. Den ordningen fann det föredragande statsrådet inte tillfredställande och anförde därför i propositionen (prop. 1992/1993 s. 121) att det saknades skäl att generellt kräva tillstånd för fyrverkerier som av tradition anordnas av en stor del av allmänheten, eftersom användningen som regel sker på ett ansvarsfullt sätt. Dessutom menade det föredragande statsrådet att det från kriminalpolitisk synpunkt inte var godtagbart med en ordning som innebar att ett stort antal personer vid ett och samma tillfälle medvetet eller omedvetet bröt mot ett straff sanktionerat krav på tillstånd, vars efterlevnad polisen med hänsyn till omständigheterna saknade praktiska möjligheter att övervaka och som det från det allmännas sida inte fanns någon anledning att ingripa mot. 
 Utgångspunkten för den nya lagen skulle i stället vara att det inte förelåg skäl att motverka användning i sig av fyrverkerier och att något generellt förbud därför inte borde övervägas. Däremot ansågs det ange- läget att användning och annan hantering av dessa varor blev föremål för kontroll så att risken för skador och andra olägenheter motverkades. 
  
 68  
 Förändringar i regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 I samma proposition (s. 120) påpekades vidare att hanteringen av fyrverkerier redan genom lagen om brandfarliga och explosiva varor med tillhörande förordning och föreskrifter är kringgärdad av begräns- ningar i olika avseenden. Även om den lagens syfte är att förhindra brand eller explosion som inte är avsedd och att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion, så innebar det ändå enligt uttalande från det föredragande statsrådet att det regelverket i stor utsträckning var avsett att motverka även rena ordningsstörningar. Trots det ansågs det även fortsättningsvis finnas ett behov av en särskild reglering i ordningshänseende som innebar en begränsning av användningen av fyrverkerier. 
 Det föredragande statsrådet fann i samma proposition (s. 120) att man vid utformningen av en begränsning från ordningssynpunkt av användning av fyrverkerier behövde göra en avvägning mellan olika motstående intressen och hänsyn. En reglering i syfte att motverka ordningsstörningar borde själv fallet utformas så att detta syfte blev tillgodosett i så hög grad som möjligt. Samtidigt var det angeläget att regleringen inte sträckte sig så långt att detta syfte i själva verket riskerade att motverkas genom att t.ex. ungdomar i ökad omfattning använde hemtillverkade bomber av olika slag. Den begränsning på området som regleringen innebar borde vidare vara så klart avgränsad som möjligt. Inte minst viktigt var att regleringen utformades så att den ledde till efterlevnad utan att skapa onödig byråkrati för allmänheten och administrativt krångel för myndigheten. 
 Den utredning som sett över lagstiftningen hade föreslagit att fyrverkerier inte skulle få användas utan tillstånd av polisen inom område som omfattas av detaljplan, om det inte var fråga om varor som fritt får förvärvas av den som fyllt 15 år. Under remiss behandlingen påpekades dock att även sådana varor kunde ge upphov till påtagliga olägenheter för t.ex. den som är gammal och sjuk eller för djur. Vidare anfördes att det kunde tänkas förekomma publikdragande evenemang med fyrverkeri på områden som inte omfattas av detaljplan och för vilka det fanns skäl att upprätthålla ett tillståndskrav. 
 I stället förordade det föredragande statsrådet (a. prop. s.  
 121-123) 
  en regel med krav på tillstånd när användningen i det enskilda fallet medförde risker för att någon beaktansvärd olägenhet för omgivningen skulle uppkomma. Inte bara störninger av den allmänna ordningen avsågs härmed utan även risk för skada på eller någon annan beaktansvärd olägenhet för personer eller egendom. Därutöver ansågs det att det fanns ett begränsat behov av att genom lokala föreskrifter utvidga tillståndskravet till att gälla generellt i vissa avseenden och i undantagsfall en möjlighet att helt förbjuda användningen. Vad man tänkte sig var att det skulle vara möjligt för en kommun att föreskriva att 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 69 
  
 tillstånd krävdes utanför särskilt känsliga platser som sjukhus. En bestämmelse med bemyndigande för regeringen och, efter regeringens bestämmande, kommunerna att meddela föreskrifter skulle därför tas in i lagen. 
 I sammanhanget ventilerades även följande. Spräng ämnesinspek- tionen och Rikspolisstyrelsen hade tagit upp frågan om tillstånd att sälja fyrverkerier inom vissa bostadsområden när användningen av dessa kunde förväntas medföra betydande obehag för de omkring boende. Dessa myndigheter ansåg det angeläget att man i genom lagstiftning kunde förhindra försäljning. Det föredragande statsrådet erinrade (a.prop.s.  
 124-125) 
  om att enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor skall den som säljer fyrverkerier ha tillstånd till det och att villkor kan uppställas för tillståndet. Dessa villkor skall dock i enlighet med lagens syfte vara påkallade från brand- eller explosionssynpunkt. Att begränsa möjligheten för den som uppfyller kraven för tillstånd att sälja fyrverkerier endast på grund av att varorna kan komma till användning på ett sätt som vållar olägenhet från ordningssynpunkt framstod enligt Justitieministern som tveksamt. Det ansågs förenat med stora svårigheter att utforma kriterier för när tillstånd till försäljning skulle kunna vägras på grund av ordningsskäl, vilka inte samtidigt medförde en oacceptabel inskränkning i näringsfriheten och även i konkurrens friheten inom handeln. Inte heller framstod en sådan bestämmelse som effektiv. Dessutom kunde ett sådant förbud medföra en inte försumbar risk för att hemtillverkning i de områden skulle komma att öka. Ställningstagandet blev därför att ett sådant förbud inte skulle införas. 
  
 5.2.2 
  
 Sammanfattning och bedömning 
  
 Före införandet av ordningslagen krävde användningen av fyrverkerier inom i vart fall stadsplanelagt område alltid polistillstånd. Kommunerna hade möjlighet att utsträcka detta område. 1994 ändrades lagen så att tillstånd bara krävs i det fall då användningen innebär risk för skada på eller någon beaktansvärd olägenhet för person eller egen dom. Kommunerna fick samtidigt möjlighet att genom lokala före skrifter utvidga kravet till att gälla generellt i vissa avseenden. Vad man tänkte sig var att det skulle vara möjligt för kommunerna att kräva generella tillstånd utanför särskilt känsliga platser som sjukhus. 
 Förändringen som gjordes 1994 innebar alltså av att man ersatte ett ständigt tillståndskrav med ett krav om tillstånd när det verkligen är nödvändigt. Förändringen utgjorde formellt sett utan tvekan en liberalisering av lagstiftningen. Det skall dock samtidigt beaktas att den tidigare lagstiftningen inte fungerade i praktiken. Sammantaget får syftet 
  
 70  
 Förändringar i regelverket 
  
 SOU 1999:128 
  
 med den nya lagstiftningen anses ha varit dels att liberalisera lagstift- ningen genom att befria den breda allmänheten från krav på tillstånd vid sedvanlig och ofarlig användning på nyårsnatten, dels att effektivisera lagstiftningen genom att bara kräva tillstånd när det finns ett reellt behov. 
  
 5.3 
  
 Frågans behandling i riksdagen under senare år 
  
 Riksdagen har vid skilda tillfällen sedan lång tid tillbaka behandlat och avslagit motioner med krav på skärpta regler för inköp och innehav av pyrotekniska varor (se t.ex. betänkanden NU 1977/78:2, NU 1981/82:33, NU 1987/88:39 och 1993/1994:JuU1). 
 1993/1994 behandlade näringsutskottet en motion om krav på införande av en enhetlig åldersgräns på 18 år för förvärv och innehav av pyrotekniska varor (bet.1993/94:Nu15). Utskottet redogjorde kort för gällande lagstiftning och avstyrkte motionen med hänvisning till att ingripande mot störningar av fyrverkerier kan ske med stöd av den nya ordningslagen, som skulle träda i kraft och att det bedömts att denna lag tillsammans med ökad information och effektivare kontroll skulle skapa förutsättningar för att ytterligare begränsa risken för skador och andra olägenheter vid användningen. 
 1995/1996 tog näringsutskottet upp frågan på nytt (bet. 1995/96:NU 16) och ägnade frågan en grundligare behandling. Tre motioner hade väckts med krav om bland annat att en utredning skulle tillsättas. En fjärde motion avsåg ett krav på införande av förbud mot ämnena barium och strontium i fyrverkerier. Utskottet inhämtade remiss- yttranden från åtta instanser. Därefter avstyrkte utskottet motionerna med hänvisning till att gällande lagstiftning var tillräcklig. Det kunde dock enligt utskottet inte uteslutas att viss uppstramning av tillsynen och kontrollen var erforderlig och utskottet förutsatte att frågan uppmärk- sammades. 
 Under 1996/1997 väcktes en ny motion med krav på lagändringar för att komma tillrätta med missbruket av pyrotekniska varor. Utskottet (bet. 1996/97: NU10 ) hänvisade till sin tidigare grundliga genomgång av frågan och till det ställningstagande utskottet därvid gjort. Det uttalade vidare att kommunerna genom ordningslagen har stöd för att ingripa mot avarter när det gäller hanteringen av pyrotekniska varor och ett mer aktivt agerande härvidlag kan vara befogat. 
 Under den allmänna motionstiden 1997 väcktes nio motioner om pyrotekniska varor. Gemensamt för dem var att krav framställdes om att 
  
 SOU 1999:128 
  
 Förändringar i regelverket  
 71 
  
 åtgärder skulle vidtas för att komma tillrätta med de problem som hanteringen av fyrverkerier ger. Det problem som i första hand kom i fråga var effekterna av smällare och då framförallt det så kallade okynnessmällandet, men även personskador och miljöeffekter togs upp. På inbjudan av utskottet yttrade sig 15 remissinstanser. 
 I sitt betänkande (bet. 1997/98:NU 11) konstaterade utskottet inled- ningsvis att användning av fyrverkerier är en tradition i Sverige och ett nöje för många människor, men att användningen samtidigt skapar problem. Av de femton remissinstanserna ansåg sju att ett förbud mot smällare borde införas och många ansåg att reglerna borde ses över. Den senaste genomgripande översynen av bestämmelserna om pyro tekniska varor genomfördes som framgått 1975. Enligt utskottets mening var en förnyad översyn motiverad varför Riksdagen nu borde anmoda regeringen och tillse att en översyn kom till stånd. Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 1997/98:211). 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 73 
  
 6 
  
 Problem förknippade med använd- ningen av fyrverkerier 
  
 En grundläggande uppgift för utredningen är att så långt som möjligt söka skapa en bild av de problem som är förknippade med användningen av fyrverkerier. Utredningen har därför med hjälp av expertis på olika områden (se avsnitt 1.2) kartlagt omfattningen och arten av personskador (inklusive hörselskador), sakskador och då framförallt bränder orsakade av fyrverkeriprodukter, störningar och andra olägenheter för såväl människor som för djur samt slutligen eventuella miljöproblem. I avsnitt 6.1 behandlas personskador exklu sive hörselskador och i avsnitt 6.2 hörselskador. Bränder orsakade av fyr- verkerier behandlas i avsnitt 6.3. Kartläggningen avseende olägenheter för människor och djur redovisas i avsnitt 6.4 respektive 6.5. Avsnitt 6.6 slutligen behandlar den påverkan användningen av fyrverkerier kan ha på miljön. 
  
 6.1 
  
 Personskador exklusive hörselskador 
  
 6.1.1 
  
 Inledning 
  
 Epidemiologiskt centrum (EPC) vid Socialstyrelsen har på utredningens uppdrag analyserat omfattningen och arten av personskador orsakade av fyrverkerier. Analysen har omfattat en lång rad frågeställningar och baseras i huvudsak på tre register; dödsorsaksregistret, patientregistret och  
 EHLASS-databasen. 
  Vidare har man kompletterat sökning i register med material från Södersjukhuset i Stockholm och Universitetssjukhuset i Linköping. 
 Dödsorsaksregistret omfattar samtliga avlidna under ett år som vid tidpunkten för dödsfallet var folkbokförda i Sverige och patientregistret avser samtliga patienter som skrivits ut från sluten vård vid något av landets offentliga sjukhus. Med sluten vård avses vård som innefattat inläggning på sjukhus. Båda registren innehåller information om bland annat den avlidnes/patientens kön, ålder,  
 döds-/inskrivningsdatum 
  samt medicinsk information om dödsorsak eller yttre orsak till skadan. 
  
 74  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 EHLASS-databasen 
  har initierats av EU för att förbättra underlaget för det konsumentpolitiska arbetet. I den svenska delen finns data från såväl den slutna som den öppna vården vid svenska sjukhus. Till skill nad från de andra två registren är den inte grundad på heltäckande nationellt insamlade data utan insamling har skett från Norrlands Universitetssjukhus, Hudiksvalls sjukhus, Skaraborgs sjukhus med sjukhusen i Skövde, Lidköping, Falköping och Mariestad. EHLASS ger samma information som övriga två register samt kunskap om produkten som orsakat olyckan. 
  
 6.1.2 
  
 Antalet dödsfall och skador orsakade av fyrverkerier i Sverige 
  
 Av Ellis rapport framgår att minst sex och högst 12 personer avlidit under perioden  
 1987-1997 
  till följd av olyckor med fyrverkerier, vilket i genomsnitt innebär att  
 0,6-1,2 
  dödsfall inträffar per år. Till SÄI:s kännedom har under motsvarande period kommit åtta dödsfall varav fyra i samband med hemtillverkning/hemtillverkade produkter. Olyckor med fyrverkerier är därmed en mycket ovanlig dödsorsak. Som en jäm förelse kan nämnas att enbart under 1996 avled totalt 1 733 personer på grund av olycka i hem- och fritidsmiljö. 
 Eftersom patientregistret bara avser sluten vård och EHLASS- databasen inte är nationellt täckande har Perez gjort beräkningar för att uppskatta totala antalet skadade personer. Man har använt sig av två alternativa beräkningsmetoder. De två metoderna har gett samstämmigt resultat, vilket indikerar att resultatet är tillför litligt. Resultatet avser antalet skadade på grund av fyrverkerier som behandlats i öppen eller sluten vård vid sjukhus. Utanför faller de skadade som enbart erhåller vård på en vårdcentral eller inom skola. 
 Den första metoden innebär att resultaten från  
 EHLASS-databasen 
  räknas upp till nationell nivå. Denna beräkning ger som resultat 460 olyckor orsakade av fyrverkerier per år. 
 Den andra metoden bygger på att utifrån inläggningsfrekvensen i  
 EHLASS-databasen 
  räkna fram vilken andel de registrerade olyckorna i patientregistret utgör av det totala antalet olyckor i såväl sluten som öppen vård vid sjukhus. Inläggningsfrekvensen för fyrverkeriskador har utifrån  
 EHLASS-data 
  uppskattats till 15 procent. I patientregistret för 1997 fanns 69 personer som skadats på grund av fyrverkerier, vilket ger ett resultat om 460 skadade totalt. (69x1/0,15 ) På grundval av dessa siffror finner Perez att antal skadade på grund av fyrverkerier som erhåller öppen eller sluten vård vid sjukhus årligen uppgår till  
 400-500 
  personer. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 75 
  
 EHLASS-databasen 
  innehåller 28 200 olycksfall som inträffat inom hem- och fritidssektorn under 1998. I 21 av dessa fall var fyrverkeripro- dukter inblandade. Det innebär att fyrverkeriolyckorna utgjorde 0,07 procent av olyckorna inom hem- och fritidssektorn. 
  
 6.1.3 
  
 De skadades ålder och kön 
  
 I samtliga kända dödsfall under perioden  
 1987-1997 
  var offren män. En tredjedel var under 20 år. 
 Av rapporten framgår vidare att ungefär hälften av de skadade var yngre än 18 år och att kvinnor eller flickor bara undantagsvis före kom- mer i statistiken. En stor andel av de skadade var barn under 15 år, exempelvis uppgick andelen skadade i  
 EHLASS-databasen 
 1996-1998 
  under 15 år till 34 procent. I patientregistret var motsvarande andel 21 procent. 
  
 6.1.4 
  
 Skadeorsaken från produktsynpunkt 
  
 Perez studerade samtliga 49 fyrverkeriolyckor under åren  
 1996-1998 
  i  
 EHLASS-databasen 
  samt ytterligare sju fall för att få kunskap om vilken produkt som orsakade skadorna. Uppgifterna i databasen bygger på patienternas egna berättelser, vilka måste ha accepterats av ansvarig läkare. Det bör emellertid vara så att det för en del patienter kan finnas skäl att förtiga att man ägnat sig åt hemtillverkning. 
 Det visade sig att 13 procent av skadorna orsakades av hemtillver- kade produkter samt att övriga skador till lika stor del orsakades av smällare som andra fyrverkerier. Materialet är för litet och osäkert för att man skall kunna dra några säkra slutsater, men det indikerar att smällare orsakar lika många skador som övriga fabrikstillverkade p ro- dukter och - med reservation för ett mörkertal - att hemtillverkade pro- dukter står för en begränsad andel av skadorna. Med hänsyn till att användningen av hemtillverkade produkter är relativt begränsad kan dock risken att de som använder sådana skadas bedömas vara relativ hög. Fördelningen framgår även av nedanstående tabell. 
  
 76  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tabell 1.  
 Andel skadade individer under 18 år enligt Ellis utredning 
  
 Underlag 
  
 Andel under 18 år 
  
 Andel under 15 år 
  
 Patientregistret 1997, Sverige 
  
 35 procent 
  
 21 procent 
  
 utom Skåne, 52 fall 
  
 EHLASS 1998, 21 fall 
  
 48 procent 
  
 43 procent 
  
 EHLASS  
 1996-1998, 
  
 57 procent 
  
 34 procent 
  
 universitetssjukhuset 
  
 Linköping, Söder sjukhuset 
 Stockholm, 67 fall 
 Figur 1 Fyrverkerirelaterade olycksfall hämtade från EHLASS  
 1996-98, 
  samt från Södersjukhuset 1997/98, fördelade efter typ av inblandad pyroteknisk produkt. 
 Hemmagjord 
 13% 
 Smällare 
 44% 
 Raket m.m. 43% 
 Nedan (tabell 2) följer en sammanställning av de olyckor på grund av hemtillverkning som SÄI erhållit kännedom om. En förklaring till den höga siffran för 1996 skulle kunna vara att det under det året var van ligt att man försökte bygga om produkten Thunder King, vilken i dag inte är godkänd. Siffrorna kan jämföras med att Ellis siffror som indi kerar att 13 % av alla fyrverkeriskador orsakades av hemtillverkade produkter vilket grovt uppskattat skulle motsvara drygt 50 skadade om året. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 77 
  
 Tabell 2.  
 Antal olyckor med hemtillverkade produkter som SÄI erhållit kännedom om. 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Kommentar 
  
 1993 
  
 4 
  
 1 död, 2 skadade, varav 1 mycket allvarligt 
  
 1994 
  
 0 
  
 1995 
  
 3 
  
 2 allvarliga handskador 
  
 1996 
  
 17 
  
 2 döda, 21 skadade, varav 5 allvarligt 
  
 1997 
  
 5 
  
 8 skadade 
  
 1998 
  
 2 
  
 2 skadade, varav 1 allvarligt 
  
 EPC:s utredning visar vidare att hälften av skadorna var brännskador och att mer än tre fjärdedelar av skadorna hänförde sig till huvud eller händer. Smällare orsakade i första hand skador på händer och armar medan 65 procent av skadorna från andra fyrverkerier än smällare var lokaliserade till huvudregionen. I materialet återfanns endast två fall av bortsprängda kroppsdelar, vilka båda orsakats av hemtillverkade pro- dukter. Detta skulle kunna ge stöd för den allmänna uppfattningen att hemtillverkade produkter orsakar allvarligare skador än de fabrikstillver- kade. Den närmare fördelningen framgår av tabell 3. 
  
 Tabell 3.  
 Fördelning av olika typer av skador från olika produkttyper enligt Perez. 
  
 Typ av skada 
  
 Raketer m.m. 
  
 Smällare 
  
 Hemmagjorda 
  
 Mills 
  
 61,5 
  
 42,3 
  
 22,2 
  
 Sårskada 
  
 23,1 
  
 19,2 
  
 22,2 
  
 Hörselskada 
  
 3,8 
  
 0,0 
  
 22,2 
  
 Traumatisk 
  
 amputation 
  
 - 
  
 - 
  
 22,2 
  
 Fraktur 
  
 7,7 
  
 - 
  
 - 
  
 Övriga skador 
  
 3,8 
  
 23,1 
  
 - 
  
 Ingen skada 
  
 - 
  
 - 
  
 - 
  
 Uppgift saknas 
  
 - 
  
 15,4 
  
 11,1 
  
 Totalt 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 100,0 
  
 6.1.5 
  
 Dödsfallets eller skadans tidpunkt och plats 
  
 Fyra av sex dödsfall som Perez identifierat inträffade i samband med nyårshelgen. Utav skadorna uppstod 60 procent under de tre helgerna fyrverkerier särskilt används, nyår, påsk och Valborg. Helgen har i sammanhanget definierats som tio dagar före och efter den aktuella 
  
 78  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 aftonen. Övriga skador har uppstått under annan tid på året. Den i särklass vanligaste olycksplatsen var bostadsområden, därefter kom skola eller offentlig lokal. 
  
 6.1.6 
  
 Skadornas allvarlighetsgrad 
  
 De 69 personer som under 1997 lades in på sjukhus hade en genomsnitt- lig vårdtid om 8,58 dagar. Inskrivningsbenägenheten var som ovan redo- visats 15 procent. Med hänsyn taget till åldersfördelningen var inskriv- ningsbenägenheten dubbelt så hög som för andra hem- och fritids olycks- fall, vilket indikerar att fyrverkeriolyckorna är allvarligare än andra olyckor. Perez uppskattar att mindre än 10 procent fick bestå ende men. 
  
 6.1.7 
  
 Utvecklingen över tiden 
  
 Det enda registret som medger en jämförelse över tiden är patient- registret. Som tidigare nämns började man först 1997 redovisa fyr ver- keriolyckorna separat. Det innebär att en jämförelse under en längre period måste avse samtliga olyckor med explosiv vara. EPC:s utgångs- punkt har varit att olyckor i samband med explosion förutom fyr verkeri- olyckor huvudsakligen är olyckor som inträffar i arbetslivet eller inom försvaret. Med ett antagande om att sistnämnda olyckor i mycket ringa utsträckning drabbar personer under 18 år skulle olyckorna med explo- siva varor i åldersgruppen under 18 år kunna utgöra en approximation av utvecklingen av fyrverkeriolyckorna. Utvecklingen framgår av nedanstående figur 2. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 79 
  
 Figur 2 
 . Antal personer  
 0-18 
  år, vårdade/inskrivna på sjukhus till följd av skada av explosiv vara  
 1987-1997. 
  
 80 
  
 70 
  
 60 
  
 50 
  
 40 
  
 30 
  
 20 
  
 10 
  
 0 
  
 1987 
  
 1988 
  
 1989 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 Antalet skadade varierar något över perioden med som lägst 42 fall och högst 79 fall per år. Någon trendmässig nivåförändring under perioden framkommer ej. 
  
 6.1.8 
  
 Internationella jämförelser 
  
 Perez har utifrån huvudsakligen  
 EHLASS-databasen 
  sammanställt en internationell jämförelse. Av tabell 4 framgår att Sverige har färre ska- dor per invånare än Danmark, men betydligt fler än övriga länder i tabel- len. Huruvida detta återspeglar en faktisk skillnad i olycksfallsfrekvens eller skillnader i kvaliteten i rapporteringssystemen går inte med säkerhet att avgöra. 
  
 80  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tabell 4.  
 Internationella uppgifter insamlade av Perez våren 1999. 
  
 Land 
  
 Källa 
  
 År 
  
 Antal 
  
 Nat. 
  
 Befolkn. 
  
 Schwartz 
  
 estimat 
  
 milj. inv. 
  
 100.000 
  
 inv. 
  
 Sverige 
  
 EHLASS 
  
 1998 
  
 21 
  
 460 
  
 8,8 
  
 5,2 
  
 Danmark 
  
 EHLASS 
  
 1998 
  
 102 
  
 713 
  
 5,3 
  
 13,5 
  
 Holland 
  
 EHLASS 
  
 1996 
  
 68 
  
 ? 
  
 15,6 
  
 ? 
  
 Portugal 
  
 EHLASS 
  
 1997 
  
 18 
  
 200 
  
 9,9 
  
 2,0 
  
 Storbri- 
  
 DTI Fire- 
  
 1998 
  
 831 
  
 58,8 
  
 1,5 
  
 tannien 
  
 work Census 
  
 Österrike 
  
 EHLASS 
  
 1997 
  
 6 
  
 200 
  
 8,1 
  
 2,5 
  
 Frankrike 
  
 EHLASS 
  
 1997 
  
 17 
  
 570 
  
 58,6 
  
 1,0 
  
 USA 
  
 US CPSC 
  
 1996 
  
 7 600 
  
 270,9 
  
 2,8 
  
 Nat. = Nationellt, Befolkn. = Befolkning, inv. = invånare 
  
 6.1.9 
  
 Samhällskostnader 
  
 Perez har med hjälp av uppgifter från landstingsförbundet om genom- snittliga kostnader per vårddag gjort ett försök att uppskatta sjuk vårdens kostnader för fyrverkeriskador. Det har därefter använt sig av en stan- dardmodell för kostnader för personskador i allmänhet, där sjuk vårdens andel utgör 14,8 procent av den totala samhällskostnaden. Uti från denna beräkningsmetod kan samhällskostnaden för 400 fyrverkeri skador om året beräknas till cirka 44 miljoner kronor och för 500 fyrverkeriskador till cirka 55 miljoner kronor. 
 Ett annat sätt att uppskatta kostnaderna är att utgå från den studie över samhällets kostnader för olyckor som Carr 1977 gjorde för Räddningsverkets räkning (Samhällets kostnader fö r olyckor 1997, Räddningsverket  
 P21-/97). 
  I denna rapport uppskattas de totala kostna- derna (medicinska kostnader, rehabiliteringskostnader, produktionsbort- fall, materiella kostnader, administrativa kostnader) för olyckor i bostad, idrott och fritid till 18.765 miljoner kronor år 1995. Utgår man ifrån att fyrverkeriolyckorna utgjorde 0,07 procent (enligt EHLASS) och generaliseras fyrverkeriskadorna till att motsvara ett genomsnitt av alla olyckor på fritid skulle kostnaderna för fyrverkeri olyckor kunna upp- skattas till storleksordningen  
 10-15 
  miljoner kronor. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 81 
  
 6.1.10 
  
 Sammanfattning 
  
 Av Ellis rapport framgår att minst sex personer och högst 12 personer avled under åren  
 1987-1997 
  till följd av fyrverkeriolyckor, vilket inne bär att i genomsnitt  
 0,6-1,2 
  dödsfall inträffar per år. Enligt uppgift från SÄI är det fråga om åtta dödsfall, varav fyra i samband med hem tillverk- ning/hemtillverkade produkter. Olyckor med fyrverkerier är där med en mycket ovanlig dödsorsak. Som en jämförelse kan nämnas att under 1996 avled 1733 personer på grund av olycka i hem- och fritidsmiljö. 
 Antal skadade på grund av fyrverkerier som erhåller öppen eller slu- ten vård på sjukhus uppgår årligen till  
 400-500 
  personer. Fyrverkeri- olyckorna uppgår uppskattningsvis till 0,07 procent av olyckorna i hem- och fritidsmiljö. Offret är nästan alltid en man eller en pojke och i hälf - ten av fallen är han under 18 år. Det är inte ovanligt att han är under 15 år. 
 EPC:s utredning indikerar att smällare orsakar ungefär lika många skador som andra fabrikstillverkade produkter och att hemtillverkade varor förefaller stå för en begränsad andel av skadorna. Smällare drab- bar främst händer och armar, medan andra fyrverkerier skadar huvud- regionen. Skador i samband med hemtillverkade produkter förefaller vara allvarligare än andra skador. 
 60 procent av skadorna inträffar under de tre kända fyrverkerihel- gerna och den vanligaste olycksplatsen är bostadsområden. Underlaget tyder vidare på att fyrverkeriskador är allvarligare än en genomsnittlig hem- eller fritidsolycka. 
 Antalet fyrverkeriolyckor som lett till sluten vård har enligt Perez varierat mellan ca 40 och ca 80 fall per år under perioden  
 1987-1998. 
  Någon tendens till förändring av nivån under perioden fram kommer ej. I ett internationellt perspektiv har Sverige färre skador per invånare än Danmark, men fler än andra jämförda länder. Samhälls kostnaden för fyrverkeriolyckor kan beräknas uppgå till mellan 10 och 50 miljoner kronor per år beroende på vilken beräkningsmodell som läggs till grund för beräkningen. 
  
 6.2 
  
 Hörselskador 
  
 6.2.1 
  
 Inledning 
  
 Utredningen har gett doktor  
 Roberts 
  White i uppdrag att kart- lägga arten och omfattningen av den påverkan fyrverkerier kan ha på hör seln. Uppdraget har redovisats i två rapporter. Enheten för hälso- skydd och samhällsmedicin vid Socialstyrelsen har yttrat sig över rap- 
  
 82  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 porterna. Vidare har utredningen tagit del av olika ljudnormer, en ljud- mätning av smällare som utfördes 1993 av Försvarets Materielverk samt den tidigare pyroteknikutredningens betänkande, Ds I 1975:2, Pyrotekni- ska varor, risker och regler och Marknadsdomstolens dom den 7 april 1994, (Dnr B 20/92). 
  
 6.2.2 
  
 Definitioner 
  
 Ljudtrycksnivån mäts i decibel (dB). Vid bedömningen av risken för hörselskador måste ljudtrycksnivåer ställas i relation till avståndet från ljudföremålet, ljudets varaktighet och dess frekvenser. 
 Ljudtrycksnivån minskar med sex decibel varje gång avståndet till ljudkällan fördubblas. 
 Människor kan uppfatta ljud som har en varaktighet av 0,5 sekunder. Ljudet från en smällare har en varaktighet som är 5 000 gånger kortare och definieras därmed som ett impulsljud. Innebörden är att män niskan på ett medvetet plan bara uppfattar en liten del av knallen. Däremot når den rätta ljudnivån våra öron. 
 Örat uppfattar inte alla frekvenser lika kraftigt. Djupa toner upplevs svagare. Ljudnivåer mäts därför oftast i en skala där alla frekvenser är sammanvägda till ett värde inom det hörbara frekvensområdet och där låga frekvenser ges ett lägre värde, den så kallade dB  
 (A)-skalan. 
  Denna svarar någorlunda mot den subjektiva uppfattningen av ljudstyrkan. Impulsljud mäts i Sverige dock i dB (C), vilket betyder att de lägsta och högsta frekvenserna vägs högre. När det gäller smällares ljud trycksnivå är dock måtten dB (A) och dB (C) jämförbara, eftersom en smällare inte avger lågfrekventa ljud. 
 För buller i allmänhet används vidare mätinstrument som anger ljud- trycksnivåns medelvärde. Eftersom impulsljud har så kort varaktighet är detta medelvärde ointressant. I stället mäts impulsljud i peak eller impulse. Peak anger det maximala toppvärdet av ljudnivån, vilket mät- ningen i impulse inte förmår. Angivelser i peak respektive impulse är inte jämförbara. 
  
 6.2.3 
  
 Hur uppstår hörselskador? 
  
 Hörselskador kan vara medfödda eller uppstå till följd av sjukdomar, skallskador eller genom bullerexponering. Det kan vara fråga om att någon utsätts för buller under en längre period eller för ett mycket kraftigt ljudtryck vid ett enstaka tillfälle. I innerörats mellankanal sitter 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 83 
  
 ett membran. På detta sitter tre rader med cirka 20 000 celler som löper parallellt från basen på snäckan till dess topp. På varje cell sitter ett antal mycket tunna strån, vilka har kontakt med ett annat membran. När ljudtrycksnivån blir för hög överbelastas dessa strån och cellerna de sitter på. Stråna böjs allt mer och cellerna svullnar. Vid upprepad sådan påverkan dör cellen. Vid exponering för ett mycket kraftigt ljudtryck vid ett enda tillfälle kan de tunna stråna helt eller delvis komma att knäckas och cellerna kan få en omedelbar och obotlig skada. 
 De symptom som uppstår vid ovan beskrivna skador är hörsel ned- sättning och/eller tinnitus. Med sistnämnda beteckning avses att den ska- dade uppfattar ljud utan att de existerar. Dessa ljud kan vara av olika karaktär och nivå. Vanligen beskrivs de som ett högfrekvent pip eller skrik, ofta i kombination med brusljud. Dessa ljud är för många patienter alltid hörbara, vilket i första hand påverkar sömnen, men även kraftigt sänker livskvaliteten i övrigt. 
 Ett inte ovanligt scenario är att den skadade efter att ha utsatts för ett mycket kraftigt ljudtryck inte upplever några symptom, eftersom endast en del av de tunna stråna knäckts. Skulle personen under sin livstid dock på nytt utsättas för ett kraftigt ljud eller långvarig buller påverkan knäcks emellertid de återstående stråna och cellen dör med följ den att symptomen då uppstår. En skadad hörsel kan inte återställas på medicinsk väg. 
 Slutsatsen av det anförda är att hörselskador är ett dolt, men poten- tiellt allvarligt problem bland barn eller ungdomar. 
  
 6.2.4 
  
 Fyrverkeriers ljudtrycksnivå 
  
 Enligt White avger den minsta smällaren som finns på marknaden i Sverige och som innehåller 0,06 gram svartkrut 143 dB (C) peak på en meters avstånd. En större variant med 0,5 gram svartkrut (Mini Kina) avger 146 dB (C) peak på samma avstånd. Den största smällaren med 0,8 gram svartkrut (Kina Special, Tigerskott) avger 162 dB (C) peak på en meters avstånd. Det är fråga om ett impulsljud. 
 Under 1993 mätte Försvarets Materielverk (FMV) på uppdrag av ett företag i fyrverkeribranschen smällares ljudnivåer. Mätningen gjordes i dB (A) peak. Smällarna placerades 20 cm ovan mark på grov pelare och hårt underlag. Ljudnivåmätaren placerades åtta meter längre bort och 1,8 meter ovan mark. 
 Resultatet av mätningen framgår av nedanstående tabell. Med FM avses varumärket Fyrverkerimästarna. 
  
 84  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tabell 1.  
 Mätningar av smällares ljudnivåer utförda av FMV året 1993. 
  
 Fabrikat 
  
 Antal skott 
  
 Medelvärde 
  
 Minivärde Maxvärde 
  
 Fm-tigerskott 
  
 50 
  
 140 
  
 135 
  
 143 
  
 Hanssons "Kinaskott" 
  
 35 
  
 132 
  
 128 
  
 137 
  
 Mckenzie "Kina special" 
  
 35 
  
 136 
  
 132 
  
 140 
  
 Hammargrens "Maxiskott" 
  
 40 
  
 135 
  
 128 
  
 139 
  
 Hammargrens "Magnum" 
  
 18 
  
 133 
  
 130 
  
 137 
  
 Hanssons "Ryss smällare" 
  
 21 
  
 123 
  
 110 
  
 131 
  
 Mckenzie "Ryssar" 
  
 20 
  
 128 
  
 124 
  
 131 
  
 Hammargrens "Ryssar" 
  
 20 
  
 125 
  
 118 
  
 130 
  
 Av denna mätning framgår att de större smällarna (tigerskott, Kina skott, Kina special, Maxiskott och Magnum) avgav ett genomsnittligt medel- värde om 135 dB (A) peak på ett avstånd om åtta meter med viss nivå- skillnad mellan mätföremålet och mätinstrumentet. Det skulle mot svara 153 dB (A) peak på ett avstånd om en meter, vilket skulle vara nio dB mindre än vad White uppgett. Skillnaden förklaras av att det är ett medelvärde. Utgår man i stället från mätningens maxvärde om 143 dB motsvarar det 161 dB (A) peak vid en meters avstånd. SÄI har upp gett att Fyrverkerimästarnas tigerskott inte längre finns på mark naden. Bortser man från den produkten visar mätningen ett maximalt värde om 140 dB, vilket motsvarar 158 dB (A) peak vid en meter. 
 De mindre smällarnas genomsnittliga medelvärde i mätningen är 125 dB (A) peak på åtta meters avstånd, vilket motsvarar 143 dB (A) peak på en meters avstånd, vilket stämmer överens med Buchanan upp gifter. Sammantaget skulle därmed FMV:s mätning ge stöd för Armstrong ströms uppgifter. Det förbehållet som skulle kunna göras är att de största smällarna kan som han uppger avge cirka 160 dB (C) peak på en meters avstånd, men att de i genomsnitt skulle ligga runt 153 dB (C) peak. 
 Andra produkter som avger impulsljud i jämförbar nivå är knall pul- verpistoler som avger 150 dB (C) peak på ett avstånd om 0,2 meter. 
  
 6.2.5 
  
 Ljudnormer 
  
 I Sverige gäller sedan 1992 inom arbetslivet Arbetarskyddsstyrelsens för fattningssamling Buller, AFS 1992:10. I denna har lagts fast ett impulsstoppvärde avseende hörselskaderisk på 140 dB (C) peak. Det anges att en särskild risk för hörselskada kan vara de s.k. impulsljuden och att enstaka tillräckligt starka knallar kan ge upphov till bestående hör selskada. Den skaderiskbedömning som kommer till uttryck i Arbe- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 85 
  
 tarskyddsstyrelsens föreskrifter har sin motsvarighet i föreskrifterna om impulsstoppvärden i EG:s arbetsplatsdirektiv. 
 Sommaren 1998 antog det europeiska standardiseringsorganet CEN en reviderad leksaksstandard med regler för ljud. När det gäller knall pul- verpistoler får dessa under en övergångsperiod på tre år ha en ljud nivå om 140 dB (C) peak mätt på en halv meters avstånd. Därefter skall nivån sänkas till 125 dB (C) peak vid samma avstånd. Det pågår dock diskussioner om att sänka ljudtrycksnivån till 120 dB (C) peak. EU- kommissionen har uttalat att den nuvarande kraven inte är tillräcklig för att skydda mot hälsorisker hos användarna. Skälen härför skulle enligt  
 EU-kommissionen 
  vara att det föreskrivna maximala värdet om 140 decibel på 50 centimeters avstånd motsvarar  
 150-160 
  decibel på 2,5 centimeters avstånd och eftersom det med tanke på barnens naturliga beteende är rimligt att förutse att barn skulle använda lek saken i när- heten av örat finns risk för akuta hörselskador (Europeiska gemen ska- pernas officiella tidning, 1999/C 259/05). 
 Sedan tidigt  
 90-tal 
  pågår ett europeiskt samarbete om standard för fyrverkerier. I det förslag som föreligger är den maximala ljudnivån för en mindre smällare angiven till 125 dB (A) impulse på ett avstånd om en meter och för en större smällare till 120 dB (A) impulse på ett avstånd om åtta meter. Eftersom ljudnivån här anges i impulse är detta inte jämförbart med uppmätta ljudnivåer i peak. Som en jämförelse kan dock följande anföras. En smällare av typ "Kina Special " med 0,8 gram svartkrut avger knappt 120 dB (A) impulse på åtta meter och skulle därmed bli godkänd. Samma smällare avger i genomsnitt 136 dB (C) peak på samma avstånd eller 154 dB (C) peak på en meters avstånd, respektive 141 dB (C) peak på fyra meters avstånd. Sam mantaget skulle därmed denna norm mätt i peak kräva att användaren håller ett avstånd om cirka åtta meter till smällaren för att användaren inte skulle utsättas för högre decibel än det Arbetarskyddsstyrelsen har som norm. Normen skulle vidare tillåta de smällare som finns på den Wilson ska marknaden att avge de ljudtrycksnivåer som de gör i dag. Det framgår dock av förslaget att länderna hade stora svårigheter att enas om en gräns. Vissa länder ville sätta ljudgränsen för de större smäl larna till en lägre nivå. Enligt uppgift från SÄI fanns det även krav om en högre gräns för ljudnivån. 
 1994 förbjöd Marknadsdomstolen på yrkande av Konsument ombuds- mannen (KO) enligt produktsäkerhetslagen en importör och detaljist av leksaker att sälja produkter med knalltuggummi och knallpulverskott eller liknande som kan avge impulsljud som överstiger 140 dB på ett avstånd av 2,5 centimeter. Grunden härför var bland annat att Marknadsdomstolen ansåg det med tillräcklig säkerhet vara visat att varaktiga hörselskador kan bli följden av, även enstaka, impuls ljud som når örat med ett ljudtryck om cirka 140 dB I ärendet hade KO inhämtat 
  
 86  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 yttrande från docenten Morales, laboratoriechef, avdelning för Akustik vid dåvarande Statens Provningsanstalt, professorn Mosley, regeringens särskilde utredare för att utarbeta en samlad handlingsplan mot buller samt professorn Miles, Öronkliniken vid Sahlgrenska sjukhuset. Deras samstämmiga uppfattningar var att ljudtrycksnivåer överstigande 140 dB (C) peak var farliga. 
  
 6.2.6 
  
 Smällares påverkan på hörseln 
  
 White har anfört följande. Den exakta decibelgränsen som orsakar hörselskador kan inte anges. Det är dock klarlagt att impulsljud på 150- 160 dB (C) peak orsakar hörselskador. För att ljudet skall vara ofarligt bör det understiga 140 dB (C) peak. Eftersom de kraftigaste smällarna avger 160 dB (C) peak på en meters avstånd är det vedertaget att dessa orsakar hörselskador. För att komma under gränsvärdet 140 dB (C) peak krävs det att användaren håller ett avstånd om 16 meter till en sådan smällare, vilket är ett orealististiskt långt avstånd. Det skall anmärkas att om man i stället utgår från de genomsnittliga värden som uppmättes av Försvarets Materielverk för de största smäl larna, 153 dB (A) peak på en meter, skulle användaren inte som White anför behöva hålla ett avstånd om sexton meter till smällaren för att komma under 140 dB utan det skulle räcka med åtta meter. 
 Enligt White räcker en enda exponering för att en bestående hörselskada skall uppstå. Anledningen är att hörselsystemet inte är kon- struerat för att hinna registrera dessa ljud, vilket medför att människor utsätter sig för sådana ljud utan att förstå eller bli varnade för dess skad- lighet. Ett annat skäl är tryckförloppets snabba k araktär. Den snärtiga ljudpulsen sliter sönder innerörats cellstruktur. Ljud trycksnivån från en sådan smällare kan jämföras med skjutvapen. Det är enligt White klarlagt att skjutvapen varje år orsakar hörselskador hos såväl jägare som rekryter. Sju procent av dem som gör militärtjänstgöring får hörselskador, i 90 procent av fallen har skadan orsakats av ett skott. 
  
 6.2.7 
  
 Problemets omfattning 
  
 White har vidare om problemets omfattning anfört följande. I Horne rige har cirka 10 procent av befolkningen hörselskador. Drygt hälften av de skadade torde ha fått skadan på grund av att de under en längre period utsatts för buller. För den återstående gruppen kan olika orsaker vara tänkbara. Det är inte möjligt att ange andelen skador som orsakats av smällare, eftersom tillgänglig statistik saknas. Det är dock vanligt att 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 87 
  
 människor söker vård sedan de exponerats för smällare. Det är de höga impulsljuden som i första hand orsakar hörselskador hos barn och ung- domar. Det impulsljud barn eller ungdomar främst utsätter sig för kom- mer enligt White från smällare. Alternativa skade produkter skulle endast kunna vara knallpulverprodukter eller vapen. Barn och ungdomar saknar i allmänhet tillgång till vapen och bruket av knallpulver är mindre utbrett än bruket av smällare. Det är även välkänt att det i huvud sak är pojkar och inte flickor som använder smällare. 
 Under 20 års tid har  
 16-åriga 
  ungdomars hörsel kontrollerats i Göte- borg. Undersökningen har visat att i genomsnitt 15 procent av pojkarna och åtta procent av flickorna haft signifikant nedsatt hörsel. Skillnaden skulle enligt White förklaras av bruket av smällare och därmed skulle upp mot sju procent av alla  
 16-åringar 
  ha hörselskador som orsa- kats av smällare. En försiktig uppskattning skulle därmed enligt Hell- ström vara att minst 3 000 ungdomar varje år hörselskadas av smällare. En majoritet av dessa är omedveten om skadan, eftersom symptomen oftast uppstår senare i livet. 
 Socialstyrelsen har om det av White uppskattade antalet hör sel- skadade på grund av smällare anfört att antalet personer som får över- gående eller permanenta symptom/skador efter en smällarexposition är okänt och att det krävs omfattande undersökningar få fram en pålit lig skattning av såväl de övergående som de bestående ska dorna/sympto- men. 
  
 6.2.8 
  
 Internationella erfarenheter 
  
 I Danmark förbjöds redan 1958 artiklar med starka knalleffekter. Trots detta visade därefter en rad hörselundersökningar att cirka fem procent av barnen uppvisade hörselnedsättningar efter nyårshelgen. Repre sentan- ter för regeringen och sundhetsstyrelsen beslöt därför att effekterna av smällandet vid årsskiftet 1964/1965 skulle undersökas på ett repre senta- tivt urval av pojkar i åldern  
 10-16 
  år. Undersökningen kom att omfatta nära 6 000 pojkar. 
 Pojkarna undersöktes före och efter nyår. Det framgick att 89,2 pro- cent hade deltagit i avfyrandet av fyrverkerier, av dessa 84,8 procent som aktiva deltagare. 9,7 procent av samtliga hade omedelbart efter hel- gen hörselskador på båda öronen. Vid den under sökning som skedde i form av efterkontroll i  
 april-maj 
  1965 av dem som fått hörselskador hade fortfarande 73,5 procent kvarstående hörsel defekt medan 26,5 procent hade återfått normal hörsel. Av samt liga undersökta poj kar hade 4,7 procent fortfarande  
 fyra-fem 
  månader efter nyår en hör selför lust på 40 
  
 88  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 dB eller däröver, dvs. en nedsättning av sådan karaktär att veder börande ansågs vara mindre lämplig för vissa yrken. 
 Resultatet av hörselundersökningen medförde att det i Danmark infördes ett generellt förbud mot överlåtelse, förvärv och användning av fyrverkeri med knalleffekt utan polisens tillstånd. 
 I Norge genomfördes under  
 60-talet 
  undersökningar om smällares effekt på hörseln och man fann det belagt att dessa orsakade hörsel- skador. Följden blev att så kallade farligt smällande produkter förbjöds 1975. Endast mindre smällartiklar med 0,075 gram svartkrut som avgav en ljudeffekt om högst 125 dB (A) var därefter tillåtna. 
 I Tyskland är den allmänna uppfattningen att smällare kan orsaka hör selskador om användaren utsätts för högre decibel än 135. Ljud nivån mäts dock i impulse. Regelverket föreskriver att en smällare får avge högst 120 dB (A) impulse vid ett avstånd om åtta meter, vilket mot- svarar 132 (A) impulse vid två meter. Gränsvärden är samma som före- slås gälla i den internationella standarden för smällare. Värdet om 120 dB (A) impulse om åtta meter skulle alltså som anförts ovan mot svara 135 dB (C) peak på åtta meter. Därmed skulle regelverket i Tysk land acceptera den ljudnivån som smällare avger i Sverige. 
 I Finland och Storbritannien förefaller hörselskadorna inte ha något större utrymme i debatten om smällare. 
  
 6.2.9 
  
 Sammanfattning 
  
 Av ovan anförda framgår att det föreligger en samstämmig uppfattning bland experter såväl i Sverige som utomlands om att impulsljud som överstiger 140 dB (C) peak är farliga för hörseln. En smällare kan avge en ljudtrycksnivå på upp till 160 dB (C) peak på en meters avstånd. För att användaren skall undvika risken för hörselskador måste denne där för hålla ett avstånd från smällaren om i vart fall åtta meter. Det torde vara tveksamt om den typiske användaren håller detta avstånd. Slut satsen skulle därmed vara att användningen av smällare kan orsaka hör selska- dor. Den omfattande undersökningen från Danmark och Armstrong ströms rap- porter tyder på att så också sker. Det kan vidare anmärkas att den tidi- gare pyrotekniska utredningen 1975 drog den slutsatsen att alla smällare, utom rena leksaker som smällkarameller, borde förbjudas med hänsyn till att risk föreligger för att hörselskador kan uppstå. (Betänkande avgivet av pyroteknikutredningen år 1975, Pyrotekniska varor, risker och regler, sidan 242) 
 I vilken omfattning smällare orsakar hörselskador är enligt utred- ningens underlag mer oklart. Buchanan uppskattar att 3 000 ungdomar skadas varje år. Socialstyrelsen har anfört att det krävs omfattande 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 89 
  
 undersökningar för att få fram en pålitlig skattning. Buchanan upp skatt- ning kan förefalla hög, men sam tidigt indikerar även den danska under- sökningen att så många som sju procent (73,5 procent av 9,7 procent) av de undersökta pojkarna hade kvarstående hörseldefekt  
 tre-fyra 
  Brooks efter nyårshelgen. 
  
 6.3 
  
 Sakskador 
  
 6.3.1 
  
 Inledning 
  
 De sakskador som uppstår vid användningen av fyrverkerier är i första hand bränder. Det har anförts att användningen även orsakar andra typer av sakskador, exempelvis skadegörelse av brevlådor. Det har inte varit möjligt för utredningen att kartlägga omfattningen av dessa ska dor, men sett från total ekonomisk synpunkt får det dock antas att dessa skador är begränsade, även om de givetvis kan vara väl så störande för de som drabbas. 
 Av intresse är såväl antalet bränder idag som utvecklingen under senare år. För att ge en uppfattning om utvecklingen under  
 1990-talet 
  vad gäller det totala antalet bränder redovisas i avsnitt 6.3.2 vissa data från den statistik som Svenska Försäkringsförbundet sammanställer och som är baserad på skadeanmälningar till försäkringsbolagen samt upp- gifter ur Räddningsverkets statistik för perioden  
 1996-1998. 
  I avsnitt 6.3.3 redovisas uppgifter om antalet bränder orsakade av fyrverkerier  
 1996-1998. 
  I avsnitt 6.3.4 görs ett försök att ge en bild av utvecklingen av antalet bränder orsakade av fyrverkerier under  
 90-talet 
  baserat på data som utredningen erhållit från räddningstjänsten i Stockholm, Malmö och Göteborg/Mölndal/Kungsbacka. I avsnitt 6.3.5 analyseras statistiken över bränder orsakade av fyrverkerier. I avsnitt 6.3.6 görs ett för sök att grov t uppskatta kostnaderna för fyrverkeribränder. Utred- ningen har haft ambitionen att göra vissa internationella jämförelser av statistiken över bränder orsak ade av fyrverkerier. Räddningsverket har på uppdrag av utredningen tillskrivit ett antal länder i syfte att erhålla statistik. Det underlag som inkommit möjliggör dock enligt utred ningens uppfattning inte några meningsfulla jämförelser. I avsnitt 6.3.7 görs en sammanfattning. 
 Analysen har utförts av utredningen. 
  
 90  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.3.2 
  
 Totala antalet bränder i Sverige 
  
 För att få en bild av det totala antalet bränder i Sverige över en längre period är man hänvisad till flera källor, bl.a. den statistik som sam man- ställs av Sveriges Försäkringsförbund och som baseras på till för säk- ringsbolagen anmälda skadefall. Sådan statistik har sammanställts under lång tid. Eftersom rapporteringsrutiner m.m. successivt ändrats bör viss försiktighet iakttagas vid slutsatser för längre perioder. Sta tistiken påverkas även av sådana förhållanden som ändringar i själv risknivåer etc. 
 Enligt försäkringsstatistiken uppgick det totala antalet bränder under perioden  
 1990-1996 
  till i genomsnitt ca 34 000 per år varav nära 27 000 avsåg bränder i villor och lägenheter. Det totala brand skadebeloppet uppgår enligt statistiken under samma period i genomsnitt till drygt 2 800 mkr per år varav ca 700 mkr föll på bränder i villor och lägen- heter. Utvecklingen av antalet bränder under perioden framgår av nedan- stående figur. 
 Totala antalet bränder samt antalet bränder i bostäder 
  
 1990-1996 
  enligt försäkringsbolagens statistik 
  
 40000 
  
 35000 
  
 bränder 
  
 30000 
  
 25000 
  
 20000 
  
 Antalet 
  
 15000 
  
 10000 
  
 5000 
  
 0 
  
 1990 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1995 
  
 1996 
  
 År 
  
 Några möjligheter finns inte att ur försäkringsstatistiken utläsa hur många bränder som orsakades av fyrverkerier. 
 Räddningsverket har sedan länge sammanställt uppgifter från den kommunala räddningstjänsten om deras insatser. Sammanställningarna är dock mycket summariska och ger uppgifter om det totala antalet utryckningar samt deras fördelning på olika typer av olyckor där brän der i byggnader och i det fria samt trafikolyckor är dominerande händelser. 
  
 SOU 1999:128  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 91 
  
 Enligt dessa sammanställningar är det årliga antalet utryck ningar drygt 90 000 fördelat på drygt 20 000 brand i byggnad, knappt 20 000 brand ej i byggnad, 30 000 automatiska brandlarm - ej brand, 10 000 trafikolyckor och drygt 10 000 övriga insatser. Uppgifterna är inte kvalitetsgranskade och uppgifter om orsak saknas helt. 
 Räddningsverket sammanställer sedan 1996 en ny och mer omfat- tande kvalitetsgranskad statistik över bränder och andra olyckor där de kommunala räddningstjänsterna varit engagerade via utryckning. Enligt denna statistik uppgick det totala antalet bränder som föranlett rädd- ningstjänstens engagemang till ca 31 000 både 1996 och 1997. Utav det totala antalet bränder under dessa båda år klassas i Rädd ningsverkets statistik ca 40 procent som brand i byggnad och resten som brand ej i byggnad. Under 1998 uppgick det totala antalet bränder till cirka 22 000. Nedgången i antal jämfört med 1996/97 förklaras i huvud sak av en nedgång av bränder ej i byggnad (skog och mark) vilket torde för kla- ras av den regniga sommaren 1998. 
 Enligt försäkringsstatistiken uppgick antalet bränder i lägenheter och villor till ca 27 000 i genomsnitt per år  
 1990-1996. 
  Motsvarande antal i Räddningsverkets insatsstatistik är ca 7 000 bränder. Det finns flera förklaringar till denna skillnad av vilka några är följande. Vid en brand i ett flerbostadshus källare eller vind som innehåller lägen hetsför råd blir en och samma brand registrerad som lika många bränder som det finns lägenhetsförråd eftersom skadan belastar varje hyresgästs hem för säk- ring. Många elbränder i hushållsmaskiner föranleder ingen rädd nings- insats, men blir en brand i försäkringsstatistiken. Bränder i bilar, båtar och husvagnar drabbar oftast även lösöre som i sin tur belas tar hemförsäkringen förutom bil och båtförsäkringen. I äldre för säkringssta- tistik belastade även vattenskador brandför säkringen. 
 Räddningsverkets statistik bygger på insatsrapporteringen från den kommunala räddningstjänsten. När det gäller bedömning av brandorsak så är det den bedömning som räddningsledaren gjort vid skadetillfället som gäller. Då det inte föreligger någon skyldighet för räddnings tjänsten att utröna orsak till brand läggs ofta begränsade resurser på detta och därför anges ofta okänd orsak. Om å andra sidan orsaken angi vits som fyrverkeri så har det varit uppenbart att detta är orsaken. 
  
 92  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.3.3 
  
 Bränder orsakade av fyrverkerier  
  
 1996-1998 
  
 Ur Räddningsverkets statistik, som alltså finns tillgänglig för tre års- perioden  
 1996-1998 
  kan utläsas att det totala antalet bränder orsakade av fyrverkerier uppgick till 342 st, 484 st respektive 304 st. Detta bety- der att fyrverkerier svarade för 1,1 procent, 1,6 procent respektive 1,4 procent av det totala antalet bränder som krävde utryckning av rädd- ningstjänsten (tabell 1). 
  
 Tabell 1:  
 Totala antalet bränder samt bränder orsakade av fyrverkerier  
 1996-1998 
  enligt Räddningsverkets statistik 
  
 År 
  
 Totala antalet 
  
 Fyrverkeribränder 
  
 Andel fyrverkeribränder 
  
 1996 
  
 30 683 
  
 342 
  
 1,1 procent 
  
 1997 
  
 30 967 
  
 484 
  
 1,6 procent 
  
 1998 
  
 22 010 
  
 304 
  
 1,4 procent 
  
 Fyrverkeribränderna skiljer sig på ett par väsentliga punkter från grup- pen totala antalet bränder. En skillnad är att andelen bränder som inträf- far i byggnad är väsentligt lägre eller knappt 20 procent räknat på hela treårsperioden. För bränderna totalt är motsvarande andel drygt 40 pro- cent. Förklaringen är att fyrverkerier oftast används utomhus men att de felriktade eller på annat sätt felanvända kan antända bygg nader. En annan skillnad är att fyrverkeribränderna förefaller vara relativt sett av mer begränsad omfattning. Detta indikeras av att utav fyrverkeribrän- derna under perioden släcktes branden i startföremålet/startrummet i drygt 80 procent av fallen. Motsvarande andel för hela gruppen brän der i byggnad som helhet var drygt 70 procent. Vad gäller fyrverkeribränder i skog och mark (del av bränder ej i byggnad) så är dessa av väsent ligt mindre omfattning än vad som gäller bränder i skog och mark orsakade av andra faktorer. Således är den avbrunna arealen vad avser produktiv skogsmark i genomsnitt per brand endast  
 tre-fyra 
  procent av genomsnittet för bränder i skog och mark totalt. 
 Andelen och antalet gräs och skogsbränder är växlande från år till år beroende på hur långt våren kommit när påsk och Valborg inträffar. Detta kan givetvis även förklara en del av variationerna i det totala antalet fyrverkeribränder mellan enstaka år. Antalet bränder i bygg nader torde vara mindre påverkad av dessa förhållanden varför statistik över dessa torde ge en mer rättvisande bild vid jämförelse av utveck lingen mellan enstaka år. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 93 
  
 Tabell 2 
 : Brandorsaker brand i byggnad  
 1996-1998 
  enligt Räddnings- verkets statistik. 
  
 Soteld 
  
 11,2 % 
  
 Anlagd med uppsåt 
  
 10,3 % 
  
 Tekniskt fel 
  
 9,8 % 
  
 Glömd spis 
  
 7,3 % 
  
 Värmeöverföring 
  
 6,8 % 
  
 Gnistor 
  
 3,8 % 
  
 Levande ljus 
  
 2,7 % 
  
 Rökning 
  
 2,4 % 
  
 Barns lek med eld 
  
 1,9 % 
  
 Självantändning 
  
 1,8 % 
  
 Hantverkare 
  
 1,6 % 
  
 Återantändning 
  
 1,0 % 
  
 Blixtnedslag 
  
 1,0 % 
  
 Fyrverkerier 
  
 0,6 % 
  
 Explosion 
  
 0,4 % 
  
 Annan 
  
 7,6 % 
  
 Okänd 
  
 20,1 % 
  
 Orsak ej angiven 
  
 10,1 % 
  
 Summa 
  
 100 % 
  
 6.3.4 
  
 Utvecklingen av antalet bränder orsakade av pyrotekniska varor under  
  
 1990-talet 
  
 Räddningsverkets statistik ger en bra bild av brandsituationen 1996- 1998. Någon för landet heltäckande statistik avseende bränder orsakade av fyrverkerier finns inte för perioden före 1996. Sammanställningar för en längre period har dock gjorts av vissa räddningstjänster. Utred ningen har erhållit ett underlag från räddningstjänsterna i Stockholm, Göte- borg/Mölndal/Kungsbacka och Malmö. Befolk ningsmässigt omfattar detta underlag knappt 20 procent av landets befolkning. Utredningen bedömer att detta underlag kan ge vissa indikationer om utvecklingen i landet som helhet under perioden. 
  
 Tabell 3:  
 Antal fyrverkeribränder åren  
 1991-1994 
  Stockholm, Göte borg och Malmö. 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 43 
  
 46 
  
 41 
  
 41 
  
 94  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Uppgifterna i tabell 3 indikerar en relativt stabil nivå under perioden  
 1991-1994. 
  För Göteborg och Malmö finns jämförbara uppgifter för perioden  
 1991-1998 
  ( med undantag för 1995). 
  
 Tabell 4 
 : Antal fyrverkeribränder under åren  
 1991-1998 
  (exkl. år 1995) Göteborg och Malmö. 
  
 1991 
  
 1992 
  
 1993 
  
 1994 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 21 
  
 17 
  
 22 
  
 24 
  
 18 
  
 25 
  
 26 
  
 Serien i tabell 4 indikerar även den relativt stor stabilitet under perioden. En svagt ökande trend kan dock iakttagas. 
  
 6.3.5 
  
 Analys av bränder orsakade av fyrverkerier  
  
 1996-1998 
  
 Analysen i detta avsnitt görs på statistiken för 1996, 1997 och 1998 sammanslagen. 
 Brand i byggnad orsakad av fyrverkeri 
 Av det totala antalet bränder orsakade av fyrverkeri under perioden (totalt 1 130 stycken) klassificerades  
 209 stycken som brand i byggnad  
 vilket motsvarade knappt 0,6 procent av alla bränder i byggnad. Av dessa avsåg 23 stycken villor/radhus, 23 skolor samt 91 flerbostadshus. Detta motsvarar 0,2 procent, 2,0 procent respektive 0.9 procent av totala antalet motsvarande bränder. Resterande (72 stycken) var relativt jämnt fördelade på ett antal byggnadstyper (lager, rivningshus, avfall/avlopp/rening, hotell, lantbruk [ej bostad] m.m.). 
 Inom gruppen fyrverkeribränder är andelen villabränder betydligt lägre än vad den är i gruppen bränder i byggnader som helhet (11 pro- cent mot 23 procent). Omvänt är andelen bränder i skolor och i fler- bostadshus högre. 
 Vad gäller brändernas omfattning framgår av statistiken att 128 av de 209 bränderna släcktes i själva startföremålet varför branden i dessa fall har varit mycket begränsad, i vissa fall enbart med rökutveckling, vilket i och för sig kan orsaka betydande skador. Av resterande släcktes 42 bränder i startrummet. Övriga 39 bränder hann få en större omfatt ning innan de kunde släckas. 
 Utav de  
 91 bränderna i flerbostadshus  
 kunde 65 släckas i själva startföremålet (soptunnor i soprum, skräp på balkonger, trädgårds möb- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 95 
  
 ler etc). Av underlaget framgår att i  
 två-tre 
  fall fick branden en större omfattning och kom att omfatta del av, eller hel lägenhet. 
 Vad gäller de  
 23 bränderna i skolor  
 var nio av mycket ringa omfatt- ning och omfattade endast rökutveckling eller var släckta när rädd nings- tjänsten anlände. Huvuddelen av övriga släcktes i start föremålet (marshall, klädskåp, postlåda, kontorsstol etc). I en brand före faller skadorna ha blivit mer omfattande (förskola). 
 Utav de  
 23 bränderna i villor/radhus  
 tyder underlaget på att ingen av dessa orsakade totalskada. I ett par fall synes övervåningen förstörts och i  
 fem-sex 
  fall var bränderna i omfattningen ett eller två rum. Övriga bränder hade en mycket begränsad omfattning (brand i yttervägg, brand i garage, brand i torktumlare, mindre brand i pannrum, brand i madrass på balkong etc.). 
  
 Tabell 5 
 : Bränder i byggnad orsakade av fyrverkerier  
 1996-1998 
  samt andelen fyrverkeribränder av totala bränder i byggnad. 
  
 Typ av byggnad 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 Burns 
  
 6 
  
 3 
  
 8 
  
 Flerbostadshus 
  
 40 
  
 27 
  
 24 
  
 Rad-/par-/kedjehus 
  
 3 
  
 1 
  
 2 
  
 Lantbruk (ej bostad) 
  
 - 
  
 3 
  
 5 
  
 Lager 
  
 - 
  
 2 
  
 - 
  
 Skola 
  
 4 
  
 8 
  
 11 
  
 Fritidsgård 
  
 - 
  
 1 
  
 - 
  
 Övrigt 
  
 25 
  
 15 
  
 21 
  
 Totalt antal fyrverkeribränder 
  
 78 
  
 60 
  
 71 
  
 Bränder totalt byggnader 
  
 13 266 
  
 12 290 
  
 11 166 
  
 Andel fyrverkeribränder 
  
 0,6 % 
  
 0,5 % 
  
 0,6 % 
  
 Av tabell 5 framgår att flerbostadshus är den byggnadstyp som oftast drabbas av fyrverkeribränder samt att det totala antalet fyrverkeribrän- der i byggnader förefaller ligga på en relativt konstant nivå under perio- den  
 1996-1998. 
  
 Brand ej i byggnad orsakad av fyrverkeri 
 Utav de totalt 1130 bränder orsakade av fyrverkerier under  
 1996-1998 
  avsåg  
 921 stycken bränder ej i byggnad  
 vilket motsvarar 1,9 procent av totala antalet bränder ej i byggnad. Ca 40 procent eller 387 stycken av dessa avsåg bränder på ej trädbevuxen mark (gräsbränder). 
  
 96  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 20 stycken avsåg produktiv skogsmark inklusive hygge 
  
 samt 
  
 137 stycken annan trädbevuxen mark (icke produktiv skogsmark). Av resterande avsåg bl.a. 165 stycken brand i containrar (3,0 procent av alla containerbränder) och 45 stycken papperskorg/soptunna. 
 Går man vidare och analyserar enbart gruppen bränder i skog och mark framkommer vissa skillnader mellan fyrverkeribränder i skog och mark och gruppen som helhet. Således är andelen bränder på  
 ej trädbevuxen mark  
 (gräsbränder) väsentligt högre i gruppen fyrverkeri- bränder (ca 70 procent jämfört med knappt 55 procent). Detta återspeglar sig i att andelen bränder i  
 produktiv skogsmark  
 är väsentligt lägre vad avser fyrverkeribränder (knappt fyra procent jämfört med cirka 12 procent) vilket kan förklaras av att nöjesfyrverkerier fram för allt användes i tätorter. 
 Ett relevant mått på brändernas storlek ute i skog och mark är avbränd areal. Statistiken visar att fyrverkeribränderna motsvarade 0,6 procent av den totalt avbrända arealen medan den antalsmässiga andelen uppgick till 3,1 procent. Olika brandorsaker vid bränder i skog och mark framgår av tabell 6 nedan. 
  
 Tabell 6 
 : Brandorsak vid bränder i skog och mark  
 1997-1998 
  och deras procentuella fördelning enligt Räddningsverkets statistik. 
  
 Eldning av gräs 
  
 16,2 % 
  
 Barns lek med eld 
  
 12,1 % 
  
 Anlagd med uppsåt 
  
 6,7 % 
  
 Lägereld 
  
 4,9 % 
  
 Blixtnedslag 
  
 4,8 % 
  
 Fyrverkerier 
  
 3,9 % 
  
 Övriga gnistor 
  
 2,9 % 
  
 Återantändning 
  
 2,4 % 
  
 Tågbromsning 
  
 1,4 % 
  
 Rökning 
  
 1,4 % 
  
 Självantändning 
  
 0,7 % 
  
 Tekniskt fel 
  
 0,4 % 
  
 Värmeöverföring 
  
 0,4 % 
  
 Hantverkare 
  
 0,3 % 
  
 Explosion 
  
 0,1 % 
  
 Annan 
  
 9,0 % 
  
 Okänd 
  
 32,6 % 
  
 Summa 
  
 100 % 
  
 Ekonomiskt torde bränderna i  
 produktiv skogsmark  
 vara av särskilt intresse. Fyrverkeribrändernas andel av det totala antalet bränder i pro- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 97 
  
 duktiv skogsmark uppgick till ca 1,0 procent. Andelen avbränd areal var dock endast 0,03 procent. Fyrverkeribränderna i produktiv skogsmark är således relativt sett mycket små. Vidare kan nämnas att barns lek med eld orsakar fyra gånger fler bränder än fyrverkerier. Även eld ning av gräs och lägereld är vanligare brandorsaker än fyrverkerier (tabell 6). 
  
 Tabell 7:  
 Bränder ej i byggnad orsakade av fyrverkerier  
 1996-1998. 
  
 Brandplats 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 Papperskorg 
  
 8 
  
 10 
  
 2 
  
 Soptunna 
  
 9 
  
 9 
  
 7 
  
 Container 
  
 55 
  
 49 
  
 51 
  
 Personbil 
  
 1 
  
 1 
  
 7 
  
 Övriga vägfordon 
  
 1 
  
 2 
  
 2 
  
 Produktiv skogsmark 
  
 3 
  
 10 
  
 7 
  
 Annan trädbevuxen mark 
  
 42 
  
 71 
  
 24 
  
 Ej trädbevuxen mark 
  
 73 
  
 217 
  
 97 
  
 Annat 
  
 72 
  
 55 
  
 38 
  
 Totalt 
  
 264 
  
 424 
  
 235 
  
 Av tabell 7 framgår att antalet fyrverkeribränder ej i byggnad ökade starkt mellan 1996 och 1997 för att åter minska 1998. Sannolikt är vädersituationen en viktig förklaring eftersom dessa förändringar näs tan helt beror på förändringar av antalet bränder i skog och mark. 
 När på året inträffar bränderna? 
 Allmänhetens användning av fyrverkerier är kopplade till vissa helghögtider, framförallt till  
 nyårs-, 
  påsk- och Valborgsmässofirandet. Traditionerna varierar dock mellan olika delar av landet och följer i stort traditionen att göra större eldar. Sålunda är det påsken som gäller i västsverige där s.k. luntning är vanligt förekommande, i mellansverige och i norra Sverige är det vårfirandet vid Valborg. Att fira nyårsafton med fyrverkerier är vanligt över hela landet. 
 Tabell 8 bygger på det underlag utredningen erhållit från rädd nings- tjänsterna i Göteborg/Mölndal/Kungsbacka och Malmö och omfattar totalt ca 200 fyrverkeribränder  
 1990-1998: 
  
 98  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Tabell 8:  
 Brändernas procentuella fördelning över året baserat på upp- gifter från rädd ningstjänsten i Göteborg/Mölndal/Kungsbacka och Malmö (200 bränder). 
  
 25/12-5/1 
  
 påsk 
  
 Valborg 
  
 övrig tid 
  
 Göteborg 
  
 38 % 
  
 34 % 
  
 2 % 
  
 27 % 
  
 Malmö 
  
 78 % 
  
 1 % 
  
 0 % 
  
 21 % 
  
 Tabell 9 bygger på antalet fyrverkeribränder i byggnader under 1996- 1998 dvs. totalt 209 bränder i byggnad enligt Räddningsverkets statistik för hela landet. 
  
 Tabell 9:  
 Bränder i byggnad fördelad över året enligt räddningsverkets statistik för åren  
 1996-1998 
  (209 bränder), hela landet. 
  
 25/12-5/1 
  
 påsk 
  
 Valborg 
  
 övrig tid 
  
 54 % 
  
 16 % 
  
 7 % 
  
 23 % 
  
 I tabell 8 och 9 ovan har till Valborg hänförts bränder inträffade Val- borgsmässoafton +/- fem dagar. För påsken gäller påskafton +/- fem dagar. 
 Vilken typ av fyrverkerier orsakar bränder? 
 Underlaget för att bedöma vilken typ av pyrotekniska produkter som orsakar bränder är mycket begränsat. I räddni ngstjänsternas rapporter finns kortfattade beskrivningar av händelserna. Oftast går det inte att ur dessa beskrivningar utläsa exempelvis huruvida branden orsakats av smällare eller av raket. Tabell 10 bygger på en genomgång av redogörel- ser för 317 fyrverkeribränder (underlag från rädd ningstjänsterna i Göte- borg/Mölndal/Kungsbacka och Malmö  
 1990-1995 
  samt från rädd nings- verket avseende 209 bränder i byggnader  
 1996-1998): 
  
 Tabell 10 
 : Heath ur produkthänsyn. 
  
 Totala antalet fyrverkeribränder 
  
 317 
  
 härav smällare 
  
 62 
  
 raket 
  
 48 
  
 tomtebloss/marshaller 
  
 8 
  
 ej angivet 
  
 199 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 99 
  
 Även om underlaget är osäkert så indikerar ovanstående tabell att brän- der orsakas i ungefär lika hög grad av smällare som av raketer. 
  
 6.3.6 
  
 Kostnader för bränder orsakade av fyrverke rier 
  
 År 1997 gjorde Carr vid Högskolan i Karlstad på uppdrag av räddningsverket en studie av samhällets kostnader för olyckor ("Torres lets kostnader för olyckor", Räddningsverket, P21/97). I samband där- med gjordes en särskild beräkning av kostnaderna för bränder. I tabell nedan anges resultatet: 
  
 Tabell 11 
 : Kostnader för bränder under 1995. 
  
 Kostnadsslag 
  
 Kostnader för bränder (mkr) 
  
 Medicinska kostnader 
  
 107 
  
 Rehab. Kostnader 
  
 2 
  
 Produktionsbortfall 
  
 115 
  
 Materiella kostnader 
  
 3 103 
  
 Administr. Kostnader 
  
 1 024 
  
 Övriga kostnader 
  
 256 
  
 Totalkostnader 
  
 4 607 
  
 De materiella kostnaderna är hämtade från Försäkringsförbundets statistik. I studien har en viss uppjustering (fem procent) gjorts eftersom det antagits att en viss andel av bränderna inte omfattas av försäk ring. Administrativa kostnaderna avser kostnader för försäk ringsbolagen, vissa kostnader för socialförsäkringssystemets administration samt en uppskattad kostnad för polis- och rättsväsen. Övriga kostnader utgörs av beräknad kostnad för räddningstjänsten. 
 Sedan studien gjordes har Försäkringsförbundet justerat skade utfallet för 1995. Tas hänsyn till detta skulle kostnaderna uppgå till 4 234 mkr år 1995. 
 Under perioden  
 1996-1998 
  utgjorde fyrverkeribränderna 1 130/83 660 = 1,35 procent utav alla bränder. Appliceras denna andel på totalkostnaderna erhålls 57 mkr i kostnad för fyrverkeribränderna. 
 Ovanstående är dock en överskattning. De 1 130 fyrverkeribränderna innehåller 544 bränder i skog och mark. Detta är en betydligt större andel än för bränderna totalt. Vidare är dessa bränder av väsent ligt mindre omfattning mätt med genomsnittligt avbrunnen areal än för brän- der i skog och mark i allmänhet, framförallt vad gäller produktiv skogsmark som ur ekonomisk synvinkel ter sig mest intressant. Således 
  
 100  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 SOU 1999:128 
  
 är avbrunnen areal vid fyrverkeribränderna i produktiv skogsmark endast en trettiondedel av motsvarande areal för bränder i skog och mark orsakade av andra faktorer. En korrigering har därför gjorts på så sätt att genomsnittlig avbränd areal i gruppen bränder i produktiv skogsmark respektive övriga bränder i skog och mark har applicerats på den totala avbrunna ytan vid motsvarande bränder av fyrverkerier. Antal bränder i skog och mark orsakade av fyrverkerier skulle då uppgå till 96 stycken. Tillsammans med de 209 bränderna i byggnad skulle således antalet 305 bränder orsakade av fyrverkerier användas i kalkylen vilket motsvarar 0,36 procent. Appliceras denna andel på totalkostnaden ovan skulle det ge en kostnad på ca 15 mkr. 
 Med hänsyn till att även övriga bränder orsakade av fyrverkerier är av mer begränsad omfattning så är sannolikt även detta en över skattning. 
 Tilläggas kan att i ovannämnda rapport anges ett osäkerhetsintervall plus/minus 20 procent vid ett 95 procent konfidensintervall. Kostnaderna för fyrverkeribränderna skulle därmed enligt Appliceras detta på den kalkyl som gjorts här uppgå till som högst mellan 12 mkr och 18 mkr. 
  
 6.3.7 
  
 Sammanfattning 
  
 Räddningsverkets statistik ger möjlighet att för perioden  
 1996-1998 
  få en relativt detaljerad bild av antalet bränder orsakade av fyrverkerier. Statistiken omfattar sådana bränder där räddningstjänsten engagerats. Även om det förekommer bränder utöver detta så måste dessa bedömas vara av tämligen harmlös natur och man torde kunna bortse från dem i detta sammanhang. 
 Bränder orsakade av fyrverkerier utgör en ytterst begränsad del av det totala antalet bränder i Sverige eller i genomsnitt 1,4 procent under perioden  
 1996-1998. 
  Kostnaderna för dessa bränder kan grovt upp skat- tas till drygt 0,3 procent av de totala brandkostnaderna. 
 År  
 1996-1998 
  orsakade fyrverkerier totalt 1 130 räddningstjänst- ingripande varav 209 avsåg byggnader. Under 1998 uppgick antalet till 304 respektive 71. Bränder i byggnader torde i detta sammanhang vara av främst intresse dels p.g.a. risken för personskador, dels därför att de ekonomiskt sannolikt spelar större roll än övriga bränder. 
 Detta innebär att 0,6 procent av det totala antalet bränder i bygg na- der orsakades av fyrverkeriprodukter. Ser vi enbart till villor/radhus orsakades 23 bränder av fyrverkeri vilket motsvarar 0,2 procent av alla bränder i villor/radhus. 91 bränder i flerbostadshus orsakades av fyrver- keri vilket utgjorde 0,9 procent av alla bränder i flerbostadshus. 
 Bränder i skog och mark orsakade av fyrverkerier svarade för 0,6 procent av den totalt avbrunna arealen vid bränder i skog och mark 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 101 
  
 under treårsperioden. Ser man enbart till produktiv skogsmark som ur ekonomisk synvinkel torde vara intressantast uppgick andelen till endast 0,03 procent. Barns lek med eld orsakar fyra gånger så många brän der i skog och mark som fyrverkerier. 
 Underlaget antyder vidare att bränder orsakade av fyrverkeriproduk- ter till sin omfattning är mer begränsade än övriga bränder. Skill naden är relativt liten vad avser bränder i byggnader men däremot mycket stor vad gäller brand i skog och mark. 
 Möjligheten att bedöma utvecklingen av antalet bränder orsakade av fyrverkerier under  
 1990-talet 
  är begränsad. Den statistik utredningen haft tillgång till indikerar att nivån varit relativt konstant, möjligen kan en svag ökning spåras i statistiken. För åren  
 1996-1998 
  finns relativt bra statistik och denna tyder på oförändrad nivå under dessa år. Efter som andelen bränder i skog och mark i gruppen fyrverkeribränder är hög och dessa torde vara såväl väderberoende som beroende på när på året påsken infaller måste stor försiktighet iakttagas vid jämförelser mel lan enstaka år. 
 Omkring 75 procent av bränderna orsakade av fyrverkerier inträffar i samband med de tre stora "fyrverkerihelgerna" nyårsafton, påsk och Valborgsmässoafton och 60 procent av alla fyrverkeribränder har samband med nyårsfirandet. Betydande lokala variationer förekommer. Således är påskhelgen en stor " fyrverkerihelg" på västkusten. 
 Den tillgängliga statistiken indikerar att smällare och raketer är unge- fär lika vanliga brandstiftare. 
  
 6.4 
  
 Olägenheter för människor 
  
 6.4.1 
  
 Inledning 
  
 I debatten som föregått utredningens tillsättning har framhållits att fyr- verkerier, framförallt det så kallade okynnessmällandet, orsakar olika former av olägenheter för människor och att krigsskadade perso ner skulle vara särskilt drabbade. Någon statistik som belyser detta problem finns inte, men utredningen har försökt ta fram ett underlag som kan ge en uppfattning om arten och omfattningen av dessa olägenheter. I avsnitt 6.4.2 diskuteras den påverkan användningen av fyrverkerier kan ha på människor generellt och i 6.4.3 den påverkan den kan ha på krigs skadade personer. 
  
 102  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.4.2 
  
 Fyrverkeriers påverkan på människor generellt 
  
 I debatten om fyrverkerier har framhållits de olägenheter och stör ningar som okynnessmällandet orsakar allmänheten, inte minst äldre per soner. Främst torde dessa olägenheter bestå i det obehag som ovän tade och överraskande smällar på gator och torg orsakar. Det kan också handla om smällande i trappuppgångar, soprum etc. Även skadegörelse i form av smällare i brevlådor etc framhålls i debatten som ett problem. 
 Någon statistik som redovisar omfattningen av denna typ av problem finns inte. Av den enkät till kommunerna som SIFO utfört för utred- ningens räkning framgår emellertid att 45 procent av kommunerna har infört lokala föreskrifter om använd ningen av fyrverkerier i kommunen och att vad som benämnts "allmänna störningar" (för äldre, hör selska- dade, hundar) är den viktigaste orsaken (jämför avsnitt 4.2.2). 
 Vissa av de händelser som här avses torde anmälas till polisen. Läns- kriminalpolisen i Stockholms län har för utredningens räkning tagit fram viss statistik över sådana anmälningar där smällare och fyr verkerier varit inblandade under åren  
 1995-1998 
  (tabell 1). Anmälningarna avser brott såsom skadegörelse, ofredande, allmän vårdslöshet m.m. 
  
 Tabell 1 
 : Polisanmälningar relaterade till smällare och raketer i Stock- holms län  
 1995-1998. 
  
 Brottsgrupp 
  
 1995 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 Totalt 
  
 Skadegörelse 
  
 198 
  
 237 
  
 242 
  
 173 
  
 850 
  
 Ofredande 
  
 38 
  
 59 
  
 62 
  
 45 
  
 204 
  
 Allmän vårdslöshet 
  
 41 
  
 62 
  
 44 
  
 39 
  
 186 
  
 Misshandel 
  
 22 
  
 24 
  
 33 
  
 30 
  
 109 
  
 Övrigt 
  
 80 
  
 67 
  
 90 
  
 83 
  
 320 
  
 Totala fyrverkeri- 
  
 379 
  
 449 
  
 471 
  
 370 
  
 1669 
  
 brott 
  
 Total antal anmälningar 
  
 290 816 
  
 305 033 
  
 313 516 
  
 305 241 
  
 1 214 706 
  
 Statistiken har tagits fram via datasökning av anmälningar där orden smällare eller raketer eller del av dessa ingår. Detta innebär att ett visst antal icke relevanta anmälningar kommit med i underlaget. Manuella stickprov indikerar att siffrorna ligger  
 5-10 
  procent för högt. Detta bör dock ha mindre betydelse vad gäller utvecklingen över åren eftersom det inte finns någon anledning anta att felets storlek systematiskt varierar över tiden. Vidare kan vissa anmälningarna avse andra knall produkter än smällare. 
 I underlaget redovisas under de fyra åren  
 1995-1998 
  i genomsnitt ca 420 anmälningar som handlar om brott kopplade till smällare och rake- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 103 
  
 ter. Om man med hänsyn till ovanstående antar att detta är en överskatt- ning med 7,5 procent så skulle ett någorlunda riktigt antal vara ca 385 stycken. Ett nationellt estimat baserat på enbart befolkningsfördelningen skulle då indikera att  
 1900-1950 
  polisanmälningar kopplade till använd- ningen av smällare och fyrverkerier görs i landet som helhet varje år. 
 Det finns givetvis flera invändningar mot denna kalkyl, inte minst det faktum att den förutsätter samma användning av fyrverkerier i övriga delar av landet, såväl vad avser omfattning som använd ningsätt. Att så inte är fallet framgår av ovan nämnda enkät till kom munerna. Av denna framgår att en stor del av de 55 procent av kommunerna som ej infört lokala ordningsföreskrifter rörande fyrverkerier som skäl angett att problemen inte varit av den storleksordningen att sådana föreskrifter varit motiverade. Vidare kan toleransnivån och anmälningsbenägenheten variera. 
 Sett i relation till det totala antalet polisanmälningar är anmälningar kopplade till fyrverkerier ytterst få. Av tabellen framgår att andelen mot- svarar  
 0,01-0,02 
  procent. 
 Sett över perioden varierar antalet anmälningar mellan åren men under fyraårsperioden som helhet förefaller nivån vara reltivt konstant. Antalet anmälningar uppgick således till ca 370 såväl 1995 som 1998. 
 Av underlaget från Stockholms län framgår att det vanligaste fyrverkeribrottet är skadegörelse (ca 50 procent), ofredande (drygt 10 procent), allmän vårdslöshet (drygt 10 procent) samt misshandel (drygt 5 procent). Vidare gäller att ca 65 procent av anmälningarna gjor- des under perioden 15 december - 15 januari respektive år samt att ca 80 procent av anmälningarna avsåg smällare. 
 En intressant uppgift är att utav det totala antalet anmälningar under perioden, dvs. 1669 stycken, gjordes totalt 310 stycken under perioden 15  
 december-28 
  december respektive år. Utav dessa avsåg 95 procent smällare. 
  
 6.4.3 
  
 Fyrverkeriers påverkan på krigsskadade per so- ner 
  
 På utredningens uppdrag har chefsöverläkaren vid Centrum för tortyr- och traumaskadade, Moran, upprättat en promemoria om den påverkan fyrverkerier kan ha på krigsskadade personer. 
 I Sverige fanns den 1 januari 1999, enligt statistik från Statens Invan- drarverk, cirka en miljon människor som var födda utomlands. Det antal personer som sedan 1950 beviljats uppehållstillstånd av flyktingskäl uppgår enligt samma källa till cirka 350 000 personer. Många av dem har enligt promemorian upplevt krig antingen som civilt offer eller som 
  
 104  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 deltagare och en del av dem är krigsskadade. Den vanligaste psykiatriska åkomman uppges vara PTSD eller posttraumatiskt  
 stress-syndrom. 
  Starkt för enklat kan denna sjukdom enligt promemorian beskrivas på det sättet att en person återupplever en hotande händelse som störande minnesbilder/ mardrömmar/flashback eller upplever stark vånda i en situation som påminner om händelsen. 
 I sjukdomsbilden ingår vidare särskilda psykologiska reaktioner och symptom som sömnproblem, överspändhet, irritabilitet och en benä gen- het att överreagera på smärre oväntade stimuli (skotträdsla). För att en person skall anses lida av PTSD krävs att symptomen har en viss var- aktighet och att individen har svårigheter att fungera socialt eller i arbete. I ett pågående forskningsprojekt om hälsotillståndet bland nyanlända flyktingar uppger enligt promemorian 90 procent att de haft krigsupplevelser och hälften uppfyller kriterierna för PTSD. I en tredje- del av dessa fall kan sjukdomen bli kronisk. Med detta som utgångs- punkt skulle det enligt promemorian kunna uppskattas att minst 10 pro- cent av den totala flyktingpopulationen uppvisar symptom på PTSD, som gör det sannolikt att de riskerar att få påtagliga problem av ovän- tade ljud. För individer som lider av PTSD kan enligt rapporten fyr ver- kerier vara besvärande. Av stort intresse för utredningen är att det enligt promemorian är av avgörande betydelse om individen är för beredd. Det är de oväntade explosionerna som alltså i huvudsak orsakar lidande. 
  
 6.5 
  
 Olägenheter för djur 
  
 6.5.1 
  
 Inledning 
  
 I debatten om användning av fyrverkeri och därvid framförallt av smäl- lare har djurs och framförallt hundars rädsla för höga ljud intagit en framträdande roll. Utredningen har därför gett Sveriges lant bruksuniver- sitet i uppdrag att kartlägga arten och omfattningen av de skador och olägenheter som fyrverkerier kan orsaka hundar. I studien, som redo- visats i en särskild rapport, behandlas bland annat frågan om hundar reagerar på smällare och andra fyrverkerier och i så fall varför och på vilket sätt? Vidare görs ett försök att uppskatta hur många hundar som drabbas. 
 Rapporten är en genomgång av vetenskapliga artiklar samt av under - lag av mer populärvetenskaplig karaktär. Enligt rapporten har vidare under arbetets gång kontakt tagits med företrädare för yrken inom området såsom veterinärer och djursjukvårdare, forskare inom vete rinär- medicin, företrädare för Svenska Kennelklubben och Svenska Bruks- hundsklubben, hundpsykologer m.fl. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 105 
  
 På uppdrag av utredningen har vidare Apoteket AB sammanställt statistik om antal recept om lugnande medel som skrivits ut till hundar under tiden  
 1996-1998. 
  
 6.5.2 
  
 Är höga ljud ett problem för hundar och i så fall varför? 
  
 I rapporten konstateras att det vetenskapliga underlaget på detta område är begränsat, men att det råder stor samstämmighet bland dem som är verksamma inom området om att hundar kan reagera med rädsla och obehag på höga ljud t.ex. skott och smällare. Enligt rapporten är vissa hundars rädsla för höga ljud allmänt känd och genom erfarenhet belagd inom många yrkeskategorier såsom veterinärer, djursjukvårdare, tränare och instruktörer m.fl. Hundarnas reaktion på höga ljud som t ex smällare varierar. Reaktionen kan vara allt från tecken på mindre obehag till svårare fall då hunden uppvisar chock- eller paniktillstånd. 
 Att vissa hundar reagerar negativt på höga ljud styrks enligt rap por- ten av de mentaltester som under många år genomförts för att välja ut lämpliga tjänstehundar. Från resultaten av dessa tester framgår att olika individer reagerar olika på skott och att det finns vissa tydliga tendenser till att vissa raser överlag reagerar kraftigare. Den långa erfarenhet som finns från dessa tester visar enligt rapporten att reaktion på starka ljud som skott, smällare etc. är ett gammalt och välkänt problem när man vill använda hundar till olika funktioner i samhället. 
 I rapporten refereras ett forskningsprojekt i Holland som rörde hun- Hughes stressreaktioner då de utsattes för höga ljud, elstötar m.m.. I för sö- Kennedy användes ett flertal, olika s.k. stressorer, dvs. företeelser och situa- tioner som man förväntade sig skulle påverka hundarna. Graden av stress mättes genom kortisolhalten i blod och saliv. Av de använda stressorerna gav impulsljudet  
 (110-120 
  dB) de kraftigaste effekterna både vad gällde hundarnas beteende och kortisolhalten. 
 Av intresse för utredningen är att forskarna enligt rapporten menar att de stressorer som ger störst/kraftigast effekt på hundar är de som kommer utan förvarning. Enligt rapporten stämmer detta bra med den allmänt accepterade synen på hur djur reagerar vid händelser som leder till stressreaktioner. Det kan därför vara viktigt att skilja på olika typer av höga ljud, tex. skott, smällare, raketer och åska. När det gäller stress- reaktioner är det sannolikt att smällare kan vara värre än raketer och kanske även värre än skott. Skälen skulle vara att ljudet från smäl lare oftare kommer helt oförberett och oförklarligt för hunden och kan ske förekommer under en längre tidsperiod än ljudet från andra fyr verkerier. 
  
 106  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 I rapporten pekas på andra förklaringar till att höga ljud kan ge kraf- tiga stress- och rädslereaktioner hos hundar. Eftersom hundar har ett, jämfört med människor, bredare frekvensområde inom vilket de upp fat- tar ljud kan det vara så att de till skillnad från människan verkligen upp- lever hur högt ett impulsljud är. Detta skulle kunna betyda att de upp- lever en direkt smärta vid höga impulsljud. 
 Under nu pågående forskning i Holland har man undersökt vad som orsakar kronisk stress. Enligt rapporten visar hitintills opublicerade resultat att höga ljud under en begränsad tid inte ger kronisk stress hos hundar i den utsträckning som t.ex. social isolering och mycket begrän- sat utrymme ger. Vad gäller användningen av smällare indikerar detta att det är av stor betydelse hur länge hunden utsätts för detta. 
 I rapporten tas ytterligare ett problem upp nämligen det att en hund kan generalisera det ljud den är rädd för så att liknande ljud samt plat ser och händelser som hunden associerar med ljudet utlöser rädslan. Gene ra- liseringar och associationsinlärning av detta slag sker lätt enligt rappor- ten och kan vara mycket besvärliga. 
 I rapporten berörs även kortfattat frågan om hur katter reagerar på höga ljud. Här är bilden enligt rapporten dock oklar. Det går inte att ute- sluta att det kan vara ett problem med rädsla för höga ljud hos kat ter, men detta har inte undersökts. 
  
 6.5.3 
  
 Hur omfattande är problemet? 
  
 I rapporten konstateras att det inte finns många vetenskapligt genom- förda och väldokumenterade undersökningar av hur vanligt det är att hundar reagerar på höga ljud. Baserat på framförallt ett antal skriftliga enkäter till hundägare dras i rapporten slutsatsen att minst en tredjedel av hundägarna anser att deras hundar visar mer eller mindre stark rädsla för smällare och andra fyrverkerier. Antalet hundar i Sverige beräk nas totalt uppgå till ca 800 000. Enligt rapporten indikerar preliminära data på att fem procent av Sveriges hundar, dvs. drygt 35 000, påverkas så starkt att de medicineras varje år för att klara smällare och andra höga ljud. Samtidigt varnas i rapporten för att ägare med pro blemhundar har en högre benägenhet att besvara enkäter om detta pro blem, varför bortfallet i gruppen ägare utan problem kan vara större. 
 Av den sammanställning Apoteket AB gjort för utredningens räk ning avseende förskrivning av lugnande medel för hundar framgår att ca 17 800 recept skrevs ut under 1998 (1996 uppgick antalet till ca 15 800). Anledningen till förskrivningen framgår inte och den kan själv fallet variera. För två typer av lugnande medel, vilka särskilt rekom menderas för skotträdsla, sker 25 procent av årsförskrivningen under decem ber 
  
 SOU 1999:128  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 107 
  
 månad. Det kan antas att överutskrivningen till stor del är kopp lad till användningen av fyrverkerier under december. Dessa två läke medel stod dock endast för cirka 20 procent av den totala års för skrivningen och överutskrivningen i december motsvarade ca 1 000 recept. 
 Apoteket AB:s statistik stöder därmed inte att så många som 35 000 hundar årligen skulle medicineras på grund av fyrverkerier. En för klaring kan vara att hundar medicineras med enstaka tabletter som överlämnas utan recept av veterinärer eller med naturmedel som inte återfinns i receptstatistiken. Vidare kan ett recept täcka flera år. 
  
 6.6 
  
 Fyrverkeriers påverkan på miljön 
  
 6.6.1 
  
 Inledning 
  
 Utredningen har gett Institutet för Vatten- och Luftvårdsforskning (IVL) i uppdrag att kartlägga arten och omfattningen av den miljö påverkan som fyrverkerier kan orsaka och att värdera denna påverkan. Studien utgörs dels av en internationell litteraturstudie, dels av en bedöm ning av den miljö- och hälsopåverkan fyrverkerier i Sverige kan ha utifrån en uppskattning av använd mängd fyrverkerier. Nedan följer en sammanfattning av institutets rapport. 
  
 6.6.2 
  
 Fyrverkeriers sammansättning 
  
 En fyrverkeripjäs består av ett flertal komponenter och den förpackas i ett hölje av plast eller papper. De vanligaste ämnena i effektdelarna är strontiumnitrat och strontiumkarbonat; bariumnitrat; Quinn; kopparoxid och kopparkarbonat; järn och järnoxid; ammoniumnitrat och ammoniumperklorat; kaliumnitrat och kaliumperklorat; aluminium; magnesium; titan och svartkrut. 
 I produkter som tillverkas i västvärlden ingår numera inte ämnen som bly, kvicksilver och arsenikföreningar. I vissa produkter från Asien återfinns dock fortfarande bly och det är från Asien som mer parten av importen kommer. Kemikalier som används vid tillverkningen av fyrverkeriartiklar kan vidare vara förorenade, varför miljö skadliga metaller oavsiktligt kan ingå. De restprodukter från fyrverkerier som kan orsaka hälso- eller miljöproblem är partiklar samt utsläpp av metal ler. Emissioner av gasformiga föreningar såsom kväve- och sva veloxider eller organiska föreningar i olika former kan förekomma, men utsläp pen betraktas, i den mån de föreligger, som försumbara. 
  
 108  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.6.3 
  
 Utsläppsmängder från fyrverkerier och andra källor 
  
 I tabell 1 nedan, kolumn 1, som hämtats från IVL:s rapport, redovisas den beräknade utsläppsmängden av olika ämnen vid användningen av fyrverkerier under ett år i Sverige. Beräkningen har utförts inom ramen för ett projekt som initierats av Miljöförvaltningen i Göteborg och utgår ifrån att fyrverkerier till ett värde av ca 250 Mkr årligen används i Sverige. (Det skall beaktas att enligt utredningens kartläggning används i Sverige årligen fyrverkerier till ett värde av 230 miljoner kronor inklusive moms och inte 250, jämför avsnitt 2.4.2. Det förhållande att den beräknade användningen som lagts till grund för rapporten över vär- derats något saknar betydelse för slutsatserna). På basis av för säljnings- för delningen har analyser av mängden ingående olika ämnen utförts på vad som bedömts vara ett representativt urval. Mäng den ingående ämnen har sedan räknats upp till riksnivå. 
 I kolumn  
 2-4 
  i tabell 1 redovisas beräknade totala utsläppsmängder via punktkällor till luft och vatten år 1995 (källa: SCB) respektive via s.k. våtdepositioner (källa: IVL). 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 109 
  
 Tabell 1 
 : Beräknade årliga utsläpp från fyrverkerier i Sverige i jäm för- else med utsläpp till luft och vatten från punktkällor i Sverige 1995 och storleksordningen av våtdepositionen av vissa metaller i Sverige. 
  
 1 
  
 2 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 Metall 
  
 Utsläpp från 
  
 Utsläpp till 
  
 Utsläpp till 
  
 Våtdeposition 
  
 Ingen 
  
 fyrverkerier 
  
 luft 1995 
  
 vatten 1995 
  
 ¤¤kg/år upp- 
  
 applika- 
  
 kg/år 
  
 kg/år 
  
 kg/år 
  
 skattad stor- 
  
 tion i 
  
 leksordning 
  
 moderna 
  
 fyrverke- 
  
 rier (IA)** 
  
 Aluminium 
  
 12 000 
  
 Antimon 
  
 (400-1 
  000)* 
  
 Arsenik 
  
 5 
  
 1 300 
  
 830 
  
 30-40 
  000 
  
 IA 
  
 Barium 
  
 9 750 
  
 >20- 
  
 110 000 
 $ 
  
 Bly 
  
 2 750 
  
 38 000 
  
 13 000 
  
 ca 400 000 
  
 ¤ 
  
 Bor 
  
 Fosfor 
  
 IA 
  
 Järn 
  
 550 
  
 Kadmium 
  
 2,3 
  
 780 
  
 1 800 
  
 ca 15 000 
  
 IA 
  
 Kalcium 
  
 375 
  
 IA 
  
 Kalium 
  
 41 750 
  
 Simmons 
  
 ca 5 000 
  
 IA 
  
 Koppar 
  
 1 925 
  
 9 800 
  
 50 000 
  
 ca 500 000 
  
 Krom 
  
 62,5 
  
 14 000 
  
 11 000 
  
 40-50 
  000 
  
 Kvicksilver 
  
 0,08 
  
 880 
  
 920 
  
 ca  
 2-3 
  000 
  
 IA 
  
 Magnesium 
  
 7 250 
  
 Mangan 
  
 55 
  
 Nickel 
  
 37,5 
  
 32 000 
  
 15 000 
  
 ca  
 50-60 
  000 
  
 IA 
  
 Strontium 
  
 725 
  
 Titan 
  
 Vanadin 
  
 ca 100 000 
  
 IA 
  
 Zink 
  
 325 
  
 140 000 
  
 580 000 
  
 ca 3 300 000 
  
 IA 
  
 *Utifrån beräkningar från Vattenfestivalen då 20 kg Sb beräknades emitteras. Detta har räknats upp enligt analogin att Vattenfestivalens utsläpp motsvarade ca  
 2-5% 
  av de totala utsläppen från konsumentfyrverkerier i Sverige. 
  
 $ 
 Uppskattat från Hines och Payne (1999), >20  
 000-110 
  000 kg. **IA=förekommer som förorening eller legeringstillsats e.d. 
 ¤Bly förekommer enligt uppgift inte i västvärldens fyrverkeritillverkning, men förekommer förmodligen fortfarande i Kina. 
 ¤¤ Med våtdeposition avses uttvättning med nederbörd 
  
 110  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 6.6.4 
  
 Slutsatser - utsläpp av stoft och partiklar 
  
 I IVL:s rapport konstateras att luften innehåller partiklar av olika stor- lekar, olika kemiska sammansättningar och med olika ursprung. Utsläpp av partiklar förekommer från olika typer av förbrännings processer, indu- strier, bilavgaser, avfallsupplag, lagring av råmaterial etc. Partiklar kan dessutom härröra från uppvirvlat damm från körbanor och "natur ligt" stoft från mark och hav. Det kan förekomma relativt stora kort tidsvaria- tioner i partikelhalt beroende på meteorologiska faktorer såsom vindhastighet, vindriktning, temperatur och nederbörd. 
 Enligt IVL är effekter av fyrverkerier i form av kortvarigt ökade stofthalter eller ökade halter av partikulära metaller i luft klart mätbara, men förhöjningen är av förhållandevis kortvarig natur. Förhöjda halter i omgivningen av metaller, kortvarigt eller långvarigt, kan också vara mätbara men generellt sett sprids enligt rapporten utsläppen från fyr ver- kerier så effektivt att förhöjningen av halter eller deponerade mäng der blir små. För metallernas del är det emellertid den långsiktiga upp lag- ringen i miljön som sannolikt är den viktigaste miljöeffekten (se 6.6.6). De kortvariga haltökningarna av metaller i luft bedöms enligt rap porten vara försumbara. 
 Risken för akuta hälsoeffekter till följd av kortvarigt förhöjda par ti- kelhalter i samband med utomhusfyrverkerier bedöms vara för sumbara. Vid inomhusfyrverkerier finns emellertid risken att känsliga personer, eller personer som exponeras upprepade gånger, kan uppleva obehag eller besvär. Negativa effekter av utsläpp från pyroteknik inom hus kan emellertid lindras av lämplig ventilation eller av att de pyrotekniska pro- dukter som bedöms innehålla minst giftiga komponenter och väljs. 
  
 6.6.5 
  
 Slutsatser - gasformiga föreningar 
  
 Miljö- eller hälsopåverkan från bildade gasformiga föreningar som kväve- och svaveloxider, eller eventuella bildade organiska föreningar från utomhusfyrverkerier bedöms enligt rapporten vara försumbara i för- hållande till bidrag från andra källor. 
  
 6.6.6 
  
 Slutsatser - emission av metaller 
  
 I rapporten konstateras att metaller emitteras till luft främst i partikel- bunden form dels i samband med utvinning och bearbetning av metaller, dels då metaller används som råvara vid tillverkning av olika pro dukter. Även förbränning av ved, torv, kol och olja leder till spridning av 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier  
 111 
  
 metaller. Utsläpp och nedfall av metaller har enligt rapporten minskat kraftigt sedan början av  
 1970-talet. 
  För flera metaller har nedfallet mer än halverats över Sverige. 
 Enligt rapporten bedöms den långsiktiga upplagringen i miljön av metaller som den sannolikt viktigaste miljöeffekten. Den kortvariga halt- ökningen av metaller i luft till följd av utomhusfyrverkerier bedöms mot bakgrund av den litteraturgenomgång som gjorts som försumbar. 
 Flertalet av de metaller som emitteras från fyrverkerier som allmän- heten använder bedöms, i de mängder de emitteras, inte ha någon signi fi- kant negativ påverkan på miljön, antingen på grund av att de är van ligt naturligt förekommande, eller på grund av att utsläppen från fyr verkerier bedöms vara små i jämförelse med andra källor. Endast till skottet av  
 bly  
 bedöms kunna vara av signifikant betydelse. Utsläppet mot svarar sju procent av det totala utsläppet till luft från punktkällor i Sverige. Bidraget tycks därmed inte vara försumbart. Lufthalter och depo sition av bly har på grund av utsläppsreduktioner i industrin och införandet av blyfri bensin minskat kraftigt i Sverige under senare år, vilket gör att varje annan källa får relativt större betydelse. Bly i fyr verkerier skulle emellertid kunna ersättas av vismutoxid. 
 De metaller som i övrigt i sammanhanget skulle kunna vara av intresse är  
 barium, koppar och antimon 
  
 .  
  
 Barium  
 kan i vissa former vara mycket toxiskt, men förekommer sällan i sådana halter att det utgör en miljö- eller hälsorisk. Utsläppen av barium från fyrverkerier i Sverige har beräknats till 9,75 ton. Emissioner från biltrafiken i Sverige har upp- skattats till  
 5-37 
  ton årligen och emissioner från avfallsförbränning är sannolikt jämförbara med biltrafiken, medan emissionerna från kol för- bränning beräknas vara något högre. Trots de relativt stora utslä ppen av barium från fyrverkerier tycks de enligt tillgängliga kunskaper inte inne- bära någon miljörisk. 
  
 Koppar  
 är ett essentiellt mikronäringsämne för alla organismer som en ingrediens i metalloenzymer. Vid högre koncentrationer är koppar emellertid toxiskt för flertalet organismer. De beräknade utsläppen av koppar från fyrverkerier, nämligen 1925 kg, uppgår till 20 procent av de årliga utsläppen till luft från punktkällor i Sverige och till tre procent av de samlade utsläppen från punktkällor till luft och vatten. Kop par är emellertid en metall som förekommer mycket spritt i samhället och de diffusa utsläppen är betydande. Det beräknas enligt rapporten att t.ex. i Stockholm släpps ca fem ton koppar ut årligen från bilarnas bromsbelägg och den frigjorda mängden från tapp vattensystemet har beräknats till cirka sex ton/år. Om man beräknar att 1/8 av Sveriges befolkning bor i Stockholm, och att 1/8 av utsläppen från konsumentfyr- verkerier sker där, skulle området tillföras högst ca 240 kg årligen. I Stockholm pågår för närvarande en studie om bland annat metall före- 
  
 112  
 Problem förknippade med användningen av fyrverkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 komst och metallomsättning. Om man i denna kommer fram till att hal- terna i mark är så kraftigt förhöjda att det inverkar signifikant på mark- organismerna, kan enligt rapporten åtgärder mot utsläpp av koppar behöva vidtas på lång sikt. I sådana fall kan alla utsläppskällor, även de mindre, ha betydelse. 
 Kunskapsunderlaget om  
 antimon  
 (Sb) är enligt rapporten för knapp- händigt för att man på ett tillfredsställande sätt skall kunna utvär dera eventuell miljöpåverkan från fyrverkeriutsläpp. 
 Uppenbarligen innehåller fyrverkerier inte enbart de metaller som är avsedda att ingå. Mängden av andra metaller som förekommer som föro- reningar eller som legeringar i ingående material kan vara för hållandevis betydande. Bland dessa metaller ingår  
 kadmium  
 (Cd) och  
 kvicksilver  
 (Hg) som har välkända negativa miljö- och hälsoeffekter. Bidra gen av Cd och Hg från fyrverkerier är dock små i jämförelse med bidra gen från andra källor. 
 Slutsatserna i rapporten är grundade på beräkningar av utsläpp från fyrverkerier som allmänheten har tillgång till. Därutöver förekommer utsläpp från evenemangsfyrverkerier. Det kan dock enligt IVL uppskat- tas att dessa endast bidrar med en mindre del. Exempelvis beräknas Vattenfestivalen i Stockholm utsläpp av barium och koppar under 1995 motsvara  
 två-fem 
  procent av utsläppen från fyrverkerier som används av allmänheten. Sammantaget bedöms av IVL utsläpp från evene mangs- fyrverkerier inte ha någon påverkan på slutsatserna. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 113 
  
 7 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 Utredningen har genomfört studiebesök i fem länder och där haft över- läggningar med ansvariga departement och myndigheter samt i något fall även med branschföreträdare och företrädare för djurskyddsorgani- sationer. Vissa översiktliga uppgifter om situationen i USA har också inhämtats, framförallt via kontakter med U.S. Consumer Product Safety Commission (CPSC). 
 Att ta del av erfarenheterna i våra nordiska grannländer har bedömts som naturligt. Vidare har utredningen besökt Tyskland och Stor britan- nien. Ett skäl för valet av dessa länder är att de spelat en roll i den sven- ska debatten. Ett annat skäl är att Tyskland sedan länge har ett r egelverk som man anser fungerar bra, medan man i Storbritannien under senare delen av  
 90-talet 
  upplevt problem med användningen av fyrverkerier och framförallt smällare och relativt nyligen genomfört betydande skärpningar av regelverket. 
 I avsnitt  
 7.1-7.6 
  redogörs för regelverk och erfarenheter i Danmark, Finland, Norge, Storbritannien, Tyskland och USA. I avsnitt 7.7 görs en sammanfattande jämförelse mellan de studerade länderna. 
  
 7.1 
  
 Danmark 
  
 7.1.1 
  
 Bakgrund 
  
 1958 infördes förbud mot vissa fyrverkeriartiklar, bland annat förbjöds artiklar med starka knalleffekter. Under åren  
 1960-1964 
  visade flera undersökningar att hörselskador kunde orsakas av fyrverkerier. Detta ledde till att man 1966 i en ny lag införde ett generellt tillståndskrav för överlåtelse, förvärv och användning av fyrverkeri med knalleffekt. Vissa artiklar kunde dock undantas. Under nyåret  
 1969-1970 
  orsakade raketer flera bränder och det uppstod ett behov att även lagreglera dessa produkter. Regelverket arbetades därför om och den nu gällande lagen om fyrverkeri trädde i kraft den 1 juli 1972. 
  
 114  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 7.1.2 
  
 Regelverket 
  
 Lagen om fyrverkeri är en ramlag och den bemyndigar inrikesministern att utfärda närmare bestämmelser. Dessa finns i Bekendtgörelsen från 1992, vilken är under revidering. Ett utkast till en ny Bekendtgörelse föreligger. Genom bemyndigande i denna har tillsynsmyndigheten, Beredskabsstyrelsen, utfärdat förslag till tekniska före skrifter. 
 Lagen om fyrverkeri 
 I lagen anges bland annat att fyrverkerier inte får tillverkas eller importeras utan tillstånd av inrikesministern eller den han bemyndigar. De får inte överlåtas, förvärvas, förvaras eller användas utan pol isens tillstånd, undantag kan dock meddelas av ministern. Denne kan vidare förbjuda försäljning av ämnen som kan användas för tillver kning av fyrverkerier och meddela bestämmelser om förvaring. Öve rträdelse av lagen straffas med böter eller fängelse. Även en juridisk person kan åläggas böter. 
 Bekendtgörelse om fyrverkeri 
 Bekendtgörelsen från 1992 innehåller regler om överlåtelse, förvärv, användning, tillverkning och import av fyrverkerier. Den reglerar vidare märkning och lagring samt tillsyn. Slutligen innehåller den bestämmelser om försäljning av kemikalier. Eftersom det efterhand upp stod behov av mer detaljerade regler är denna nu under revidering. Några större ändringar i sak planeras ej. I utkastet är förutsättningarna för polisens tillståndsgivning för användning av fyrverkeri beskrivna för att praxis i landet skall bli mer enhetligt. Vidare har de pyrotekniska varorna delats upp i följande fyra kategorier. 
  
 1. 
  
 Konsumentfyrverkeri med begränsad effekt som beräknas kunna säljas i detaljhandeln. I denna kategori ingår bland annat produkter med knallpulver, ryska smällare, bordsfyrverkerier och tomtebloss. 
  
 2. 
  
 Konsumentfyrverkeri som beräknas kunna säljas i detaljhandeln. I denna kategori ingår varor som är upptagna på den så kallade posi- tivlistan, vilken Beredskabsstyrelsen ger ut varje år. På listan finns en mängd olika produkter inklusive olika sorters raketer. 
  
 3. 
  
 Professionellt fyrverkeri för användning inomhus och som tänds med elektrisk tändning. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 115 
  
 4. 
  
 Professionellt fyrverkeri för användning utomhus. I denna kategori ingår det så kallade knallfyrverkeriet. En definition på knall fyrverkeri är fyrverkeri vars enda funktion är att avge en kraftig ljudeffekt, som primärt utlöses på marken. Inom begreppet faller olika sorters knal l- skott och militära sprängämnen, men även vad som i Sverige kal las smällare. 
  
 Fyrverkerierna skall antingen uppfylla givna krav som utfärdas av Beredskabsstyrelsen eller godkännas av styrelsen. Varor i kategori ett får inte säljas till personer under 15 år såvida det inte är fråga om knall pul- ver, ryska smällare eller smällkarameller. Varor i kategori två får inte säljas till personer under 18 år. Dessa och ryska smällare får inte säl jas vid självbetjäning. Postorderförsäljning får bara ske efter till stånd. 
 För att få överlåta varor i kategori tre och fyra krävs tillstånd av polismästaren. Även förvärvaren och användaren måste ha polis tillstånd. Sådant meddelas arrangören av fest eller liknande. Endast den som har kunskaper om sådana fyrverkerier eller genomgått utbildning får använda dessa varor. 
 Användning av varor i kategori två och fyra skall ske på visst avstånd från brännbar vegetation och vissa byggnader. Kommunal besty- relsen kan ange närmre bestämmelser om det är nödvändigt för att för- hindra brand. 
 För att framställa eller importera pyrotekniska varor krävs tillstånd av Beredskabsstyrelsen. Ansökan om tillstånd skall innehålla upp lysning om bland annat varornas art, förväntad årsomsättning, för varingsmöjlig- heter och sökandens kvalifikationer. Importör som erhåller till stånd skall som huvudregel anmäla varje import till styrelsen. Villkor för förvaring bestäms av polisen efter yttrande av kommunalbestyrelsen eller Beredskabsstyrelsen. Styrelsen och polisen är tillsynsmyndigheter och har i denna egenskap tillträde till verksamheter som tillverkar, importerar, förvarar eller säljer fyrverkeriartiklar. 
 Vissa kemikalier som typiskt sett används för att tillverka pyro tekni- ska varor får inte säljas till personer under 18 år. 
  
 7.1.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 Allmänt 
 I Danmark används fyrverkerier huvudsakligen vid nyår. Produktionen är mycket liten och större delen av importen sker från As ien. Den legala förbrukningen uppgår till ca  
 45-50 
  mkr per miljon invånare. 
  
 116  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 Det förekommer en omfattande smuggling av knallfyrverkeri till Dan- mark. Någon statistik finns inte att tillgå, men polismyndigheterna har gjort stora beslag. Tidigare skedde smugglingen genom att medborgarna själva förde in varor från Tyskland eller Sverige, idag sker den i organiserad form från Asien direkt eller via Tyskland med stora möjligheter för medborgarna att köpa insmugglade varor i Danmark. En europeisk studie som utfördes av det brittiska Department of Trade and Industry 1994 uppskattade att de illegala produkterna ökar för bruk- ningen med  
 20-30 
  procent, (Department of Trade and Industry, experiences of fireworks in Europe, 1994). Vidare förekommer hemtill- verkning för att åstadkomma varor med kna lleffekt. Ett samlat begrepp för insmugglat och hemtillverkat gods är olovligt fyrverkeri. Vid nyår förekommer olovligt knallfyrverkeri i stor utsträckning. Av en enkät ställd till skolelever under januari 1998 framgår att cirka hälften hade köpt olovligt knallfyrverkeri, (Beredskabsstyrelsen, Rapport fra arbejds- gruppen til vurdering af forslaget om ophävelse af forbuddet mod knald- fyrverkeri med mild knaldeffekt mv. S. 25). 
 Vid enkätundersökningar under åren  
 1992-1995 
  med inriktning på hemtillverkning framkom att över 40 % av pojkarna i åttonde k lass hade försökt tillverka pyrotekniska artiklar. 
 Information 
 I Danmark har Sundhedsstyrelsen, Beredskabsstyrelsen, landstingen och vissa intresseorganisationer i samarbete under de senaste tio åren genom- fört stora och nationellt täckande informationskampanjer. Kampanjens budget för 1998/1999 uppgick till 1.700.000 Dkr. Den har bland annat inriktat sig på att få allmänheten att använda skydds glasögon vid användningen av pyrotekniska varor. Vidare har den innehållit rådet att aldrig bära varorna nära kroppen utan att man i stället bör använda sig av särskild påse. Kampanjerna har haft genomslagskraft och det uppskattas att mycket stor del av underåriga använder sig av dessa hjälpmedel. Till följd härav har bland annat ögonskadorna min skat. Däremot har handskadorna till följd av användningen av olovligt fyr ver- keri ökat. 
 Överväganden om att liberalisera lagstiftning om knallfyrverkeri 
 I december 1997 väcktes en motion i folketinget om att det borde bli tillåtet att fritt förvärva eller använda knallfyrverkeri med mild knall- effekt. Skälen härför var enligt motionen att det skulle minska smugg- lingen och hemtillverkningen samt skador till följd av detta. Liknande 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 117 
  
 propåer har även framförts av olika experter. En arbetsgrupp tillsattes, vilken lämnade sin rapport i oktober 1998. 
 Arbetsgruppen inledde med att försöka definiera vad en knall fyrver- keri med mild knalleffekt skulle kunna vara. Man fann att knalleffekten inte skulle vara större än vad som var medicinskt försvarbart med hän- syn till risken för hörselskador. Det ansågs dock inte vara möjligt att fastställa en ofarlig decibelgräns. En jämförelse med arbets skydds- bestämmelser, såväl danska som svenska, gav vid handen att människor inte borde utsättas för högre nivåer än 140 dB (C) peak. Vidare sneglade man på säkerhetskraven för leksaker, där kraven för närvarande är 140 dB (C) peak vid ett avstånd på en halv meter, vilket dock skall sänkas till 125 dB (C) peak. Med utgångspunkt härfrån definierade man en mild knalleffekt till 140 dB (C) peak vid en halv meters avstånd, vilken i takt med kraven för leksaker skulle skärpas till 125 dB (C) peak. Gruppens slutsats blev dock att även knallfyrverkerier med ljudnivåer om 140 dB 
 (C) peak kan medföra skadliga effekter på hör seln samt tinnitus. Arbetsgruppen gick vidare igenom den skadestatistik som Odense 
 Universitetshospital i samråd med en olycksanalysgrupp inhämtat under nyårshelgerna 1995/1996 och 1996/1997. Det var fråga om enkä ter ställda till samtliga sjukvårdsinrättningar i Danmark i syfte att belysa art och omfattning av fyrverkeriskador. Följande framkom. Under helgen 1995/1996 skadades 381 patienter, varav 59 så svårt att de behö vdes läggas in. Under nästa tidsperiod skadades 433, varav 90 lades in. 
 Av dem som lades in under perioden 1996/1997 hade 70 procent handskador. Det olovliga knallfyrverkeriet bedömdes ha orsakat två tredjedelar av skadorna som krävde inläggning. Knallskott stod för 53 procent, militära sprängämnen för en procent och hemtillverkade pro- dukter för fyra procent av ska dorna. På basis av dessa siffror uppskatta- des antalet fyrverkeriskador på årsbasis uppgå till cirka 760 stycken. 
 Därefter genomförde arbetsgruppen en internationell undersökning om vilken påverkan förändringar i lagstiftning om fyrverkerier kan ha på förekomsten av skador. Man fann att det inte var möjligt att dra några entydiga slutsatser utifrån underlaget. Arbetsgruppens slutsats blev därefter att man inte borde lätta på tillståndskravet för fyrverkerier med knalleffekter. Skälen härför angavs vara följande: 
 Om man lättar på tillståndskravet bedömdes att hörselskadorna skulle komma att öka. För övriga skadors vidkommande saknades det belägg att förändringen skulle ge färre eller mindre allvarliga skador. Olägenheter för människor och djur skulle öka. Förändringen bedöm des inte ha någon påverkan på smugglingen och hemtillverkningen av fyr ver- keri med högre knalleffekt, eftersom man kunde förmoda att det inte skulle vara tillräckligt attraktivt med låg ljudeffekt. Det ansågs slut ligen svårt att övervaka ljudgränsen. 
  
 118  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 Arbetsgruppen föreslog istället att man genom utökad varukontroll skulle försöka komma till rätta med smugglingen och att man under en längre period skulle registrera skadorna och de produkter som orsakade dem. Den föreslog att den årliga informationskampanjen skulle inrikta sig på hörselskador. Man gjorde även överväganden om det var mö jligt att anbefalla hörselskydd, men kom fram till att detta skulle vara meningslöst, eftersom det skulle begränsa upplevelsen av fyrverkerier. Slutligen diskuterades en begränsning av försäljningstiden och a nvänd- ningstiden av fyrverkerier. 
 En begränsning av försäljningstiden ansågs medföra lagerökningar, vilket skulle öka olycksrisken. Vidare skulle det innebära att tillgången av varor skulle minska, vilket skulle ge högre priser. Sistnämnda a nsågs gynna smugglingen och hemtillverkningen. Ett ytterligare motargument var att det i Danmark redan förhåller sig på det sättet att en stor del av försäljningen sker i december. 
 En begränsning i användningstiden skulle ha den positiva effekten att olägenheterna skulle komma att minska. Det ansågs dock att polisens möjlighet att övervaka en sådan begränsning var ringa och skulle kräva ökade resurser. Sammantaget bedömde gruppen att det inte fanns a nled- ning att föreslå begränsningar i tiderna för försäljning eller använd ning. 
  
 7.1.4 
  
 Sammanfattning 
  
 I Danmark krävs tillstånd för att importera eller tillverka produkter. Tillsynsmyndigheten måste godkänna de olika produkterna och bestäm- mer även villkoren för förvaringen. Produkterna är uppdelade i fyra kategorier. De första två kategorierna är de så kallade kon sumentfyrver- keriet. I den första ingår exempelvis varor med knallpulver och smäll- karameller. Dessa får förvärvas fritt i detaljhandeln, för vissa pro dukter gäller en  
 15-årsgräns. 
  I kategori två ingår en mängd olika varor, inklu- sive olika sorters raketer. Även dessa får förvärvas fritt i detalj handeln, men bara av personer över 18 år. Slutligen finns det så kallade pro fes- sionella fyrverkeriet i kategori tre och fyra, vilket kräver polistillstånd för att få säljas, köpas och användas I dessa kategorier återfinns det så kallade knallfyrverkeriet, dvs. knallskott, militärt sprängstoff och mot- svarigheten till svenska smällare. Skälet till att man intar en sträng håll- ning mot smällare är att man anser det vara belagt att smällare orsakar hörselskador. Tillstånd ges för bland annat festarrangörer. Det krävs att användaren genomgått särskild utbildning. Försäljningstiden är inte begränsad. I Danmark finns det vidare förbud för underåriga att köpa vissa ämnen som typiskt sett kan användas för tillverkning av pyro tekni- ska varor. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 119 
  
 Det förekommer en omfattande smuggling av knallfyrverkeri till Dan- mark. Tidigare skedde smuggling genom att medborgarna själva förde in varor från Tyskland eller Sverige, i dag sker den i organiserad form från Asien direkt eller via Tyskland med stora möjligheter för med borgarna att köpa insmugglade varor i Danmark. Vidare före kommer hemtillverkning. 
 Personskadorna i Danmark kan beräknas till  
 700-800 
  om året. De insmugglade produkterna bedöms orsaka drygt hälften av skadorna och hemtillverkade fyra procent av skadorna. 
 I december 1997 väcktes en motion i folketinget om att det borde bli tillåtet att fritt förvärva eller använda knallfyrverkeri med mild knall- effekt. Skälet härför var ett önskemål om att minska antalet per sonska- dor orsakade av det olovliga knallfyrverkeriet. En arbetsgrupp tillsattes och den började med att försöka definiera vad en mild knallfyrverkeri skulle kunna vara. Utgångspunkten var att knalleffekten inte skulle vara större än vad som var medicinskt försvarbart ur hör selskadesynpunkt. Utifrån en jämförelse med standarder för arbetsskydd och lek saker definierade arbetsgruppen en mild knalleffekt till 140 dB (C) peak vid en halv meters avstånd, vilken efterhand borde skärpas till 125 dB (C) peak. Även denna nivå skulle dock kunna medföra skadliga effek ter på hörseln eller tinnitus. Arbetsgruppens slutsats blev att man inte borde lätta på tillståndskravet, eftersom det skulle kunna medföra att hörselskadorna ökade. 
 I Danmark genomför varje år Sundhedsstyrelsen, Bered skapsstyrel- sen, landstingen och vissa intresseorganisationer i samarbete varje år informationskampanjer till en kostnad av  
 1-2 
  miljoner danska kronor. 
  
 7.2 
  
 Finland 
  
 7.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 För tiden före 1980 var det pyrotekniska området i stor utsträckning oreglerat. 1993 infördes krav på tillstånd för att tillverka eller impor tera pyrotekniska varor liksom bestämmelser om produktkontroll. Enligt dessa fick en smällare innehålla högst fem gram svartkrut. Även för- varing, överlåtelse och användning av fyrverkerier reglerades. Fyr verke- rier fick fritt användas sex timmar före och efter tolvslaget på nyårs nat- ten. Användning av de flesta varor utanför denna tidsperiod skulle anmälas till brandmyndigheten, som kunde meddela förbud. 
 Under åren  
 1993-1995 
  rådde en stor konkurrens mellan importörena och priserna på fyrverkerier dumpades. Exempelvis kunde vid tillfället 320 smällare säljas för 10 mark. Användningen av framförallt smällare 
  
 120  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 ökade kraftigt och den pågick under hela december månad. Följden blev störningar för människor och djur, framförallt hundar. Använd ningen av fyrverkerier orsakade även personskador, varvid särskilt ungdomar drabbades. Det var fråga om hand- ögon- och hörselskador. Även skadegörelse av t.ex. brevlådor förekom. 
 Det ansvariga departementet tillsatte i januari 1995 en arbetsgrupp, som fick till uppgift att kartlägga arten och omfattningen av de skador och olägenheter som fyrverkerier orsakar och att föreslå än dringar i regelverket. 
 I uppdraget ingick även att utreda hur man på ett bättre sätt skulle kunna sprida information om varorna och övervaka efterlevnaden av regelverket. Gruppens arbete och slutsatser finns presenterade i Säker- hetstekniskt betänkande, Handels- och industriministeriet 8/1995. 
 Arbetsgruppens arbete och slutsatser 
 Arbetsgruppen skickade ut en enkät om skador orsakade av fyrverkerier under nyårshelgen 1994/1995 till 15 akutmottagningar. Svar erhölls från sex. Dessa hade tillsammans behandlat 33 personer under helgen för andra skador än ögonskador orsakade av fyrverkerier. Hel singfors Centralsjukhus ögonklinik hade under helgen behandlat 22 patienter med ögonskador. Den överväldigande andelen hade skadats av smällare. 
 Därefter undersökte gruppen antalet polisanmälningar med anknyt- ning till fyrverkerier i de större städerna och hur polisens övervakning av användningen gick till. Det visade sig att en stor del av anmälningarna avsåg oväsen och illdåd med smällare. Det framkom även att polis myn- digheterna upplevde svårigheter med att övervaka efter levnaden av regelverket. De hade t.ex. inte tid att ingripa mot dem som utan anmälan använde produkter utanför de fria tiderna vid tolvslaget på n yårsnatten. Arbetsgruppen drog den slutsatsen att det var uppenbart att det med enbart olika insatser från polisen inte var möjligt att undan röja olägenheterna. 
 Arbetsgruppen föreslog därefter att smällare i praktiken skulle för- bjudas, enbart smällare med mindre än 0,05 gram svartkrut skulle få fin- nas kvar. I sistnämnda kategori finns t.ex. produkter som smatterband och ladycrackers. Gruppen ansåg att ett förbud var ett snabbt och effek- tivt sätt att minska de skador som smällare orsakar. Den framhöll dock att ett förbud måste kombineras med information om farorna med hem- tillverkning och en uppföljning av statistiken om skador på grund av hemtillverkning. 
 Gruppen föreslog vidare att försäljning av fyrverkerier under decem- ber enbart skulle få ske under tiden 27 december till den 31 december 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 121 
  
 och att annan tidpunkt skulle kräva tillstånd. Slutligen före slog arbetsgruppen bland annat en höjning av åldersgränserna samt skärpta produktsäkerhetskrav. 
 Förändringar i regelverket som följd av arbetsgruppens arbete 
 På grund av arbetsgruppens rekommendationer ändrades förordningen om explosionsfarliga ämnen 1995. En smällare fick efter en ettårig över- gångsperiod endast innehålla 0,05 gram svartkrut. För säljningstiden begränsades på det sättet att det under tiden  
 1-26 
  december krävs till- stånd för att köpa de flesta fyrverkerier. Samtidigt skärptes reglerna om användningstiden och anmälningskravet ersattes av ett krav på till stånd av brandmyndighet för användning av de flesta pyrotekniska pro duk- terna utanför tiden 31 december klockan  
 18.00-1 
  januari klockan 06.00. Vidare höjdes åldersgränsen från 15 år till 18 år för samtliga pro dukter utom de allra minsta. 
  
 7.2.2 
  
 Regelverket 
  
 Det pyrotekniska området regleras i lagen om explosionsfarliga ämnen från 1953 och i förordning om explosiva varor, nr 473 från 1993, vil Kennedy ändrats 1994, 1995 och 1999. I förordningen finns bland annat reg ler om tillverkning, förvaring, import, handel, användning och tillsyn av pyrotekniska varor. Handels och industriministeriet har meddelat före- skrifter i beslut nr 130 från 1980, vilka ändrats 1993 och 1995. På grund av dessa har den centrala tillsynsmyndigheten, TUKES, utfärdat anvisningar. Dessa är inte bindande, men anger riktlinjerna för verk sam- heten. 
 För att en pyroteknisk vara skall få överlåtas i den allmänna handeln skall den först godkännas av TUKES. Tillverkare eller importör skall i ansö kan ange en beskrivning av varan. Raketer och jämförbara pyro tek- niska artiklar vars laddning inklusive drivladdning väger över 200 gram och fyrverkeripjäser vars smällande laddning innehåller mer än 0,05 gram detonationsstyrka godkänns inte. Smällare får innehålla högst 0,05 gram svartkrut. 
 Det finns vidare specifikt angivna krav om sammansättning och tänd- medel. I huvudsak förutsätts att varje pyroteknisk artikel skall kunna antändas med en stubin som brinner i  
 4-10 
  sekunder. 
 I samband med att produkterna godkänns fastställs en åldersgräns för överlåtelse, förvärv och användning. Det finns två åldersgränser, 12 och 
  
 122  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 18 år. Produkter som godkänts med åldersgränsen 12 år är ett tiotal olika små produkter som smatterband och partypoppers. 
 Tillstånd krävs vidare för att tillverka eller importera fyrverkerier. Detta meddelas av tillsynsmyndigheten. 
 För att få överlåta fyrverkerier krävs tillstånd. Sökanden måste ha tillgång till en lämplig lokal för förvaring av produkter. I ett butiksrum får högst 50 kg fyrverkeripjäser lagras. Vikten är en nettoangivelse, dvs. avdrag får göras för emballage. Det måste finnas en ansvarig före- ståndare med nödvändig kompetens. Sistnämnda bevisas genom att före- ståndaren avlägger ett prov hos tillsynsmyndigheten. Pyrotekniska skämtartiklar och leksaker samt mindre produkter får överlåtas utan till- stånd. 
 Försäljning får ske under hela året, men under tiden den 1 december till den 26 december får försäljning av produkter med en  
 18-årsgräns 
  endast ske till personer som av lokala brandmyndigheten erhållit ett skriftligt tillstånd. 
 Det finns en allmän regel som stadgar att pyrotekniska produkter skall användas så att det inte uppstår risk för personskada eller eldsvåda. Endast den som är berättigad att anskaffa en pyroteknisk vara får inn eha den. Om man avser att använda en produkt med  
 18-årsgräns 
  vid a nnan tidpunkt än mellan den 31 december klockan 18.00 till den 1 januari klockan 06.00 skall brandmyndigheten på den ort där produkten används ge skriftligt tillstånd. Kommunen kan uppställa ytterligare begränsningar eller tillåta användningen på även annan tid. 
  
 7.2.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 Såväl företrädare för tillsynsmyndigheten som ansvarigt departement anser att förbudet mot smällare och begränsningen av användningstiden och försäljningstiden haft positiva effekter och att det i dag inte före lig- ger några problem med fyrverkerier. De är även av den uppfattningen att allmänheten i princip följer begränsningarna. Ett skäl till att lag änd- ringen slagit igenom i praktiken kan vara att man kombinerat olika begränsningar. Om en försäljare skulle bryta mot lagen dras hans till- stånd in. Överträdelse av reglerna om användning av pyrotekniska varor föranleder böter. 
 Inskränkningen av försäljningstiden kan medföra att lagret ökar, men eftersom det finns bestämmelser i Finland om att hur mycket ett lager får innehålla bedöms detta inte medföra en ökad olycksfallsrisk. Det saknas statistik om hemtillverkning, smuggling och skador. Smuggling har hittills bara förekommit i marginell omfattning, det är fråga om inköp för eget bruk i Sverige och Estland. I Ryssland finns inte fyrverkerier att 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 123 
  
 tillgå. Utifrån massmedia har man det intrycket att olycksfallen minskat något sedan 1995. 
 I Finland finns en tillverkare av fyrverkerier och fem stora importö- rer. Deras omsättning ligger efter lagskärpningen 1995 kvar på ungefär samma nivå. Efter förbudet mot smällare och höjningen av ålders gränsen har de kompenserat sig genom att handla med andra produkter. De pyro- tekniska varornas miljöeffekt upplevs i Finland inte som något större problem. 
 Man genomför varje år en informationskampanj till en kostnad av cirka en miljon mark, vilken bedöms ha en god genomslagskraft. Bakom kampanjen står regeringen och tillsynsmyndigheten. 
  
 7.2.4 
  
 Sammanfattning 
  
 I Finland godkänns inte motsvarigheten till de svenska smällare, efter- som en smälleffekt motsvarande högst 0,05 gram svartkrut ti llåts. Sådana produkter är t.ex. smatterband eller ladycrackers. I samband med att fyrverkeriprodukterna godkänns fastställs en åldersgräns för överlåtelse, förvärv och användning. Det finns två åldersgränser, 12 och 18 år. Produkter som godkänts med åldersgränsen 12 år är ett tiotal små produkter som smatterband och partypoppers. 
 Försäljningstiden är begränsad genom att köp av fyrverkerier under tiden  
 1-26 
  december kräver tillstånd. De får fritt användas enbart sex timmar före och efter tolvslaget på nyårsnatten och användn ing vid annan tidpunkt kräver tillstånd. 
 Smällarförbudet infördes 1995 och var en följd av att smällare orsa- kat störningar för människor och djur. Såväl företrädare för till synsmyn- digheten som ansvarigt departement anser att förbudet mot smäl lare, höjningen av åldersgränsen för  
 15-årsprodukter 
  till 18 år och begräns- ningen av användningstiden och försäljningstiden har haft posi tiva effekter och att det i dag inte föreligger några problem med fyrver kerier. I Finland finns en tillverkare av fyrverkerier och fem stora importörer. Deras omsättning ligger efter införandet av smällarförbudet kvar på ungefär samma nivå. Efter förbudet mot smällare har de kom penserat sig genom att handla med andra produkter. Förbrukningen upp går till ca 20- 25 mkr per miljon invånare. 
 Fyrverkeriers miljöeffekt upplevs i Finland inte som något större pro- blem. I Finland genomförs varje år en informationskampanj till en kost- nad av ca en miljon mark, vilken bedöms ha en god genomslagskraft. 
  
 124  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 7.3 
  
 Norge 
  
 7.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 Fyrverkerier används i Norge nästan uteslutande under nyårsafton. Under  
 60-talet 
  gjordes undersökningar om smällares effekt på hörseln och man ansåg det belagt att dessa orsakade hörselskador. Vidare age- rade den nationella intresseföreningen för de blindas rättigheter mot smällare, eftersom den ansåg att de påverkade ledarhundarna. Följden blev att så kallade farligt smällande produkter förbjöds 1975. I denna kategori ingick bland annat motsvarigheten till svenska smällare och knallkorkar. Endast mindre smällartiklar med 0,075 gram svartkrut som avgav en ljudeffekt om högst 125 decibel (A) impulse var därefter tillåtna. Sådana produkter är exempelvis partypoppers. Fortfarande var dock produkter som Thunder King tillåtna. 
 Under 1996 förekom ett omfattande okynnessmällande. Per sonskador förekom såvitt är känt dock inte i någon större omfattning. Sta tistiken är dock osäker. Inte heller agerade kennelklubben eller andra intresseföre- ningar för djur mot smällandet. Ändå blev följden av okyn neshanteringen att man 1997 förbjöd samtliga produkter som bara hade en smällande effekt. Den övergångsregel som infördes var att hand larna under hela 1997 fick sälja de smällande produkterna i paket tillsammans med andra fyrverkerier. För produkter med kombinerad effekt inför des regeln att de fick innehålla högst 10 procent pyrote knisk sats med smällande effekt och ljudnivån begränsades till 125 dB (A) impulse vid höjd om en meter och distans om en, åtta eller 15 meter beroende på produktens storlek. För produkterna skall finnas en dok umentation om ljudeffekterna. 
  
 7.3.2 
  
 Regelverket 
  
 Fyrverkerier regleras huvudsakligen i lov om explosive vare från 1974 samt i föreskrifter. Endast produkter som godkänts av den centrala till- synsmyndigheten, DBE, får säljas. Det krävs tillstånd av denna myn dig- het för tillverkning och import av fyrverkerier och den kan ställa vill kor om produktgodkännande, försäljning och användning. Slutligen krävs det tillstånd för handel och förvaring när mängden överstiger tio kg. Vikten är en nettoangivelse med innebörd att bara den explosiva delen avses. Tillstånd erhålls av den lokala brandmyndigheten. 
 Fyrverkerier är uppdelade i fem kategorier efter farlighetsgrad. De allra minsta och ofarligaste i grupp 1 A får fritt förvärvas och använ das. I gruppen 1 B återfinns mindre produkter som kräver tändstickor för att kunna användas, exempelvis isfacklor. Sådana får endast för värvas av 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 125 
  
 den som fyllt 16 år, men får fritt användas. Produkter i klass 2 och 3 får endast förvärvas av den som fyllt 18 år och förvärvstiden för dessa är begränsad till  
 27-31 
  december. Vidare får de bara användas under nyårsnatten från klockan 18.00 till klockan 02.00. Annan för värvstid och användningstid är tillståndsbelagd. I kategori 2 och 3 ingår exe mpel- vis raketer. Miniraketer är förbjudna. Produkter i klass fyra är a vsedda för professionellt bruk och dessa kräver alltid tillstånd för köp eller användning. Det finns möjligheter för kommunerna att ytterligare inskränka användningen och försäljningstiden. 
  
 7.3.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 Det förbud mot smällare som infördes 1975 ledde inte till smuggling och hemtillverkning i någon större omfattning. Smuggling av smäll are före- trädesvis från Sverige förekommer, men det är inte fråga om orga niserad smuggling. Man utesluter dock inte att smugglingen ökar till följd av skärpningen 1997. Sammantaget bedömer man dock att denna har haft positiva effekter, bland annat har klagomålen över stö rningar minskat. 
 Norge har ingen egen tillverkning av fyrverkerier utan varorna impor- teras. Det finns nio importörer. Dessa hade inte svårt att accep tera förbudet för smällande produkter, men var missnöjda över att de inte fick bättre övergångsregler. Branschens omsättning i detaljhandeln upp- går till cirka 100 miljoner norska kronor. Förbrukningen kan beräk nas uppgå till  
 20-25 
  mkr per miljon invånare. 
 I Norge följer handeln i huvudsak den begränsade försäljningstiden. Det händer att kommunerna gör tiden ännu kortare och då är det vanligt förekommande att begränsningen av tiden inte efterlevs. 
 Utvecklingen i Norge har gått från försäljning i särskilda affärer som järnhandel till försäljning genom andra försäljningsställen som t.ex. stormarknader. För närvarande är dock normen för förvaring av fyrverkerier under omarbetning, vilket kan komma att minska antalet för säljningsställen. I dag är högsta tillåtna mängd fyrverkerier i en han- delslokal 50 kg brutto. Man avser att ändra denna mängd till 20 kg netto, vilket i och för sig är en ökning, men i gengäld kommer det att krä- vas att lokalen inte är större än 300 kvadratmeter och att den är en egen brandcell. Dessa krav bedöms stormarknader inte kunna leva upp till. 
 Fyrverkeriers miljöeffekter diskuteras inte i Norge. 
  
 126  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 7.3.4 
  
 Sammanfattning 
  
 1975 förbjöds s.k. farligt smällande produkter såsom motsvarigheten till svenska smällare i Norge eftersom man fann det klarlagt att dessa orsa- kade hörselskador. Därefter fanns endast mindre smällartiklar såsom partypoppers kvar på marknaden. Förbudet uppges av de norska myn- digheterna inte ha lett till smuggling eller hemtillverkning i någon större omfattning. Efter ett omfattande okynnessmällande under 1996 för bjöds samtliga produkter som endast hade en smällande effekt. För pro dukter med kombinationseffekter infördes ljudbegränsningar. Bort sett från mindre produkter får fyrverkerier fritt förvärvas bara under tiden  
 27-31 
  december och fritt användas bara under nyårsnatten. Övrig tid kräver tillstånd. Åldersgränsen är för de flesta produkter 18 år. 
  
 7.4 
  
 Storbritannien 
  
 7.4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Fyrverkerier används i Storbritannien nästan uteslutande den 5 novem- ber i samband med att man firar Hardy Day. Med Storbritannien avses i sammanhanget England, Skottland och Wales, eftersom Nord- irland har avvikande reglering. Under en period införde Nordirland total- för bud för fyrverkerier, men har nu, med undantag för smällare, åter igen tillåtit dem. 
 Redan 1875 reglerades användning och förvärv av fyrverkerier. Då infördes en åldersgräns om 16 år för förvärv och man förbjöd använd- ning av fyrverkerier på allmän plats. 
 1962 började man inhämta uppgifter om personskador och man har för tiden därefter tillgång till mycket god statistik. I samband därmed upptäcktes att fyrverkerier orsakade så mycket som 3 000 personskador om året. En förklaring var att en smällare då fick innehålla upp till 15 gram svartkrut. Följden blev att man började diskutera om det skulle införas ett totalförbud för allmänheten att använda fyrverkerier. Debat- ten ledde i stället till att branschen träffade frivilliga överenskommelser om att avstå från försäljning av farliga produkter, bland annat kom den överens om att bara sälja smällare med 1,6 gram svartkrut till all män- heten. Vidare drog regeringen upp riktlinjer för användningen och bedrev informationskampanjer. Antalet personskador föll kraftigt fram till 1980, då det inträffade cirka 600 olyckor om året. Därefter steg anta let igen och 1994 var det uppe i nära 1 600 fall för att sedan åte rigen falla. Under slutet av 1997 skärpte man lagstiftningen genom att dels höja 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 127 
  
 åldersgränsen för förvärv till 18 år och dels helt förbjuda all mänhetens användning av smällare. 
  
 7.4.2 
  
 Regelverket 
  
 Fyrverkerier regleras huvudsakligen i "The Explosives Act" från 1875 och i "The firework Safety Regulations" från 1997. Regelverket har människors säkerhet som utgångspunkt och störningar kan därmed inte utgöra skäl för att inskränka tillgången till fyrverkerier. Endast pro duk- ter med viss standard får överlåtas till allmänheten. 
 Produktgodkännande och klassificering sköts av tillsyns myndigheten Health and Safety Executive (HSE). Med undantag av produkter som partypoppers får fyrverkerier inte säljas till personer under 18 år. Fyrverkerier är uppdelade i fyra grupper. I kategori fyra återfinns de produkter som är avsedda för offentliga fyrverkerier. Dessa får endast förvärvas av den som har en professionell anknytning till fyrverkerier och det är alltså förbjudet att överlåta dessa produkter till allmänheten. 
 Sedan 31 den december 1997 ingår smällare i denna kategori. Även så kallade "minirockets" med definition raket vars diameter är mindre än 12 mm och vars längd inklusive styrpinne är 300 mm eller mindre är sedan dess undantagna för försäljning till allmänheten. 
 Överträdelse mot reglerna bestraffas med böter. Den försäljare som bryter mot bestämmelsen kan vidare få sitt handelstillstånd indraget. Produkter får enligt regelverket säljas året om, men det finns en fri villig överenskommelse inom handeln om att endast sälja fyr verkeriprodukter tre veckor före den 5 november. För allmänheten är det dock möj ligt att beställa produkter året om direkt från importörerna. Det är inte tillåtet för handlarna att bryta förpackningar och sälja enst aka produkter separat. 
  
 7.4.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 1997 inträffade 908 skador orsakade av fyrverkerier i Storbritannien, som har en befolkning på 60 miljoner människor. Smällare stod för 21 procent av skadorna, hemtillverkade produkter för två procent och tomtebloss för en så stor del som 22 procent. Av de skadade var 43 pro- cent under 15 år. Under 1998 minskade antalet skadade till 831. Smäl- lare stod nu för sexton procent av skadorna. Att smällare även efter för- budet fortsatte att orsaka skador förklaras med att handlarna så länge det hade smällare kvar i lagret fortsatte att sälja dem. 
  
 128  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 SOU 1999:128 
  
 Skälet till att smällare förbjöds för allmänheten 1997 var följande. I samband med ett priskrig under 1996 började handeln bryta mot över- enskommelsen om att bara sälja smällare med 1,6 gram svartkrut till all- mänheten. Skadestatistiken under denna tid visade att smällare stod för en stor andel av skadorna. Vidare förekom omfattande okynnessmällande och allmänheten klagade över störningar. 
 Förbudet har av allmänheten upplevts som positivt. Importörerna kla- gade över förbudet när det infördes, men de har snabbt kunnat kom pen- sera sig. Ett skäl är att smällare dessförinnan endast stod för högst en procent av omsättningen. Förbudet var vidare väntat och det som upp- levdes som betungande var att det infördes utan en längre över gångs- period. Under 1998 såldes 130 miljoner fyrverkeriprodukter och värdet i detaljhandeln uppgick till 55 miljoner pund. Alla varor importeras. Förbrukningen kan beräknas uppgå till  
 10-15 
  mkr per miljon invånare. 
 Den viktigaste lagskärpningen under 1997 var dock enligt före trädare för Department of Trade and Industry (DTI) inte förbudet mot smäl lare utan den generella åldershöjningen. Skadestatistiken har visat att skador i stor utsträckning drabbar personer som är under 15 år. En å ldersgräns om 18 år anses begränsa deras möjligheter att få tillgång till fyrverkerier. 
 Såvitt är känt förekommer inte smuggling eller hem tillverkning i någon större omfattning. 
 Fyrverkeriers miljöeffekter diskuteras inte i Storbritannien. Inte heller bränder på grund av fyrverkerier upplevs som ett problem. Skälet här till är oklart, möjligen kan en förklaring vara att man alltid bränner bål i samband med att man skjuter fyrverkerier och i den mån bränder uppstår antas oftast bålet vara orsaken. 
 Varje år satsar regeringen 200  
 000-300 
  000 pund på informations- åtgär der. Därutöver har den tillgång till fri tid i TV till ett värde om 4 miljoner pund. Det är fråga om riktade kampanjer som upplevs som mycket effektiva. Det man för närvarande inriktar sig på är att minska skadorna med tomtebloss. 
 I Storbritannien finns uppskattningsvis sju miljoner katter och sex miljoner hundar. Användningen av fyrverkerier den 5 november skrämmer en del av djuren och det förekommer även att framförallt barn plågar djur genom att kasta fyrverkerier på dem. Djurskyddsföre- ningarna i Storbritannien önskar att fyrverkerier skulle totalförbjudas, men eftersom detta är orealistiskt arbetar man i stället för en mer begränsad försäljning. Enligt dem vore det lämpligt om försäljning endast skedde under en tid av ett par dagar istället för som nu tre veckor, eftersom det skulle vara möjligt att under en kortare period ge de behövande djuren lugnande medel. För föreningarna är dock fyr verkerier 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 129 
  
 inte ett prioriterat område. Det finns i vart fall en handfull andra frågor som man bedömer har långt större betydelse för djuren. 
  
 7.4.4 
  
 Sammanfattning 
  
 Fyrverkerier används i Storbritannien nästan uteslutande i samband med firandet av Hardy Day den 5 november. 
 I Storbritannien är man av uppfattningen att fyrverkerier orsakar per- sonskador och störningar, men man anser inte att de genererar andra problem av dignitet. Bränder eller miljöeffekter diskuteras inte och för djurskyddsföreningarna är fyrverkeriers påverkan på djur inte ett prioriterat problem. 
 Tillgången till statistik över personskador är mycket god. Den utvi sar att det under  
 60-talet 
  förekom många skador, men att antalet sedan min- skat till följd av frivilliga överenskommelser inom branschen och information. 1997 skadades 908 personer, varav 43 procent var under 15 år. Smällare orsakade 21 procent av skadorna. Under 1997 höjdes åldersgränsen för förvärv av fyrverkerier med undantag av produkter som partypoppers till 18 år. Skälet härför var skade statistiken. En högre åldersgräns bedömdes komma att begränsa de ungas möjligheter att få tillgång till fyrverkerier. Vidare infördes ett förbud för allmänheten att förvärva smällare. Bakgrunden härtill var att statistiken visade att smäll- are stod för en stor del av skadorna samt att det förekom oky nnessmäl- lande med störningar som följd. Fyr verkeribranschen upplevde inte förbudet som alltför betungande, eftersom fö rbudet var väntat och smäl- lare endast utgjorde knappt en procent av omsättningen. Det finns en frivillig överenskommelse inom handeln att bara sälja fyrverkerier tre veckor före den 5 november. Varje år genomförs riktade informations- kampanjer som bedöms ha en stor genomslagskraft. 
  
 7.5 
  
 Tyskland 
  
 7.5.1 
  
 Bakgrund 
  
 Tyskland har sedan 1965 endast gjort smärre förändringar i lag stift- ningen om fyrverkerier. Sedan hundägare klagat över smällares påver kan på hundar infördes på  
 60-talet 
  ljudrestriktioner för smällare. 
  
 130  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 7.5.2 
  
 Regelverket 
  
 Fyrverkerier regleras huvudsakligen i "Sprengstoffgesetz". Endast pro- dukter som godkänts av den centrala tillsynsmyndigheten, BAM, får säl- jas eller användas. Myndigheten ställer även villkor för förvaring av pro- dukterna. I en handelslokal får förvaras högst 100 kg fyrverkerier och i dess lager ytterligare högst 300 kg. Vikten är en bruttoangivelse. 
 Fyrverkerier är uppdelade i fem kategorier. I grupp ett återfinns de allra minsta som som partypoppers. Produkterna får innehålla högst tre gram pyroteknisk sats. Dessa produkter får fritt förvärvas och använ- das. Det rekommenderas att förvärvaren skall vara minst 12 år. 
 Grupp två har benämningen mindre fyrverkerier. Smällare återfinns i denna grupp. En smällare får innehålla så mycket som sex gram svart- krut. Däremot får den avge högst 120 dB (A) impulse vid ett avstånd om åtta meter. I praktiken medför den begränsningen att smällarna i nnehål- ler  
 två-tre 
  gram svartkrut. Produkter i denna kategori får fritt fö rvärvas av den som fyllt 18 år under tre dagar före nyårsafton. De får bara användas under nyårsnatten från klockan  
 18.00-06.00 
  och inte nära sjukhus och liknande platser. Förvärv och användning övrig tid krä ver tillstånd. 
 I grupp tre och fyra återfinns de större fyrverkerierna. För dessa krävs att förvärvaren och användaren har tillstånd eller att användaren har expertkunskap om fyrverkerier. I femte kategorin ingår produkter som pyrotekniska sceneffekter och nödsignaler. 
  
 7.5.3 
  
 Tillämpning och erfarenheter 
  
 Fyrverkerier används i Tyskland i princip bara i samband med nyårs- firandet. Det saknas tillförlitlig statistik om personskador. I Berlin, som har en befolkning om tre miljoner människor, inträffar uppskattningsvis årligen  
 200-250 
  olyckor. Jämfört med denna siffra är Sveriges olycks tal något lägre,  
 400-500 
  olyckor för nio miljoner invånare. För brukningen i Berlin är dock större än i övriga landet, varför siffrorna inte är representativa för hela Tyskland. Department of Trade and Industry i England beräknade 1992 att det då inte inträffade fler än cirka 1 700 olyckor i Tyskland, som har 80 miljoner invånare. Olyckssiffran måste dock ställas i relation till förbrukningen av fyr verkerier. Värdet av fyrverkerier i detaljhandeln uppskattas till 250 miljoner DM, vilket motsvarar ca 14 mkr per miljon invånare medan motsvarande siffra i Sverige är 22 mkr. Med samma prisbild skulle därmed förbrukningen i Sverige vara högre. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 131 
  
 Den allmänna uppfattningen hos ansvarigt departement och myndig- het är vidare att smällare kan orsaka hörselskador om användaren u tsätts för högre impulsljud än 135 dB. Det innebär att användaren måste hålla ett visst avstånd till en smällare för att undvika sådana sk ador. Ljudgränsen om 120 dB (A) impuls vid ett avstånd om åtta m eter mot- svarar 135 dB (C) peak vid samma avstånd, (jämför avsnitt 6.2.8). 
 Bränder på grund av fyrverkerier eller fyrverkeriers miljöeffekter upplevs inte som problem i Tyskland. 
 Det förekommer okynnessmällande under annan tid än nyårsafton med klagomål från allmänheten som följd. Omfattningen av okynnes- smällandet är dock begränsat. 
 Tyskland har egen produktion av fyrverkerier. Det finns cirka tio till- verkare och femtio importörer. Antalet anställda i produktionen är ca 2 500. 
 De ansvariga myndigheterna i Tyskland anser sammantaget att användningen av fyrverkerier inte orsakar några större problem och att regelverket är väl avvägt. Inte heller är de problem smällare orsakar av den dignitet att det finns skäl att ingripa mot dem. Vidare är man av den uppfattningen att en begränsning av tillgängligheten på smällare skulle leda till ökad hemtillverkning och smuggling. Redan nu före kommer smuggling av mycket kraftiga smällare från Polen och Holland till gränstrakterna. Under den tiden USA utövade tillsynen över del av Berlin infördes ett smällarförbud i det området i samband med att Be rlin- muren byggdes. Skälet härför var att de styrande ville undvika att smäl- lare skulle kunna uppfattas som skottlossning. Förbudet upphävdes efter ett år, eftersom man ansåg att man inte kunde förhindra att för budet ledde till ökad hemtillverkning med fler skador som följd. Myn digheterna hade vid tillfället inte tillgång till statistik över personskador, utan grundade sin uppfattning på att massmedia rapporterade om fler skador på grund av hemtillverkning. 
 BAM informerar varje år om farorna med fyrverkerier och likaså gör den pyrotekniska branschen. 
  
 7.5.4 
  
 Sammanfattning 
  
 Bortsett från de allra minsta produkterna får fyrverkerier bara fritt för- värvas under tre dagar före nyårsafton och bara användas under nyårs- afton från  
 18.00-06.00. 
  Övrig tid kräver tillstånd. En smällare får inne- hålla upp till sex gram svartkrut, och avge en ljudeffekt om högst 120 dB (A) impuls på ett avstånd om åtta meter. Användningen av fyr- verkerier orsakar enligt ansvarigt departement och myndighet inte några större pr oblem och man anser det saknas skäl att skärpa lagstiftningen. 
  
 132  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 Vidare är myndigheterna av den uppfattningen att en begränsning av tillgängligheten till smällare skulle leda till ökad hem tillverkning och smuggling. 
  
 7.6 
  
 USA 
  
 I USA användes fyrverkerier i huvudsak i samband med firandet av nationaldagen den 4:e juli och ca 70 procent av alla olyckor inträffar i samband med detta firande. För att förhindra olyckor finns i USA en federal lagstiftning (Federal Hazardous Substance Act) som förbjuder för säljning av de farligaste fyrverkeriprodukterna till konsumenter (bl.a. stora omladdningsbara bomber, knallskott, luftskott och större smäl lare). 1976 sänkte myndigheterna gränsen för tillåten mängd krut i smäl lare från två gram till 0,05 gram. I övrigt finns regler vad gäller stu binens brinntider, om varningstexter och instruktionstexter m.m. 
 Totalt 33 stater har gjort den federala lagstiftningen till delstatlig lag medan 10 stater har förbjudit allt fyrverkeri för allmänheten. Några stater slutligen har delstatliga lagar mellan dessa båda nivåer. 
 Enligt U.S. Consumer Product Safety Commission (CPSC) skadades 1998 8 500 personer i USA av fyrverkerier (ca tre skadade per 100 000 invånare, motsvarande siffra för Sverige är fem skadade per 100 000 invånare). Antal skador har legat på ungefär samma nivå under de tre senaste åren vilket är väsentligt lägre än under de första åren på  
 90-talet 
  då nivån pendlade kring 12 000 per år. Utav det totala antalet sk adefall 1998 inträffade 5 000 under perioden 23 juni - 23 juli. Utav dessa orsakades knappt 40 procent (1 900 stycken) av smällare och ca 40 procent av de drabbade var under 15 år. Av det totala antalet olyckor orsakade av smällare (1 900 stycken) orsakades 26 procent av smällare som klassificerades som "small" vilket enligt uppgift från CPSC oftast innebär att de har mindre än 0.05 gram krut. Illegala smällare orsa kade 42 procent och i resterande 32 procent av fallen saknades uppgift. 
 Utav de 5000 skadorna beräknas två procent ha orsakats av hemma- gjorda eller manipulerade produkter. 
 CPSC uppger att det inte finns någon statistik som möjliggör rätt- visande jämförelser av skadenivån mellan stater som har totalförbud och övriga som tillämpar de federala reglerna. CPSC:s system för att upp- skatta den totala olycksfallsnivån i hela landet (ett  
 EHLASS-liknande 
  system) möjliggör inte denna typ av jämförelser. Uppen barligen inträffar dock ett betydande antal olyckor även i de stater som har totalför bjudit fyrverkerier. I en rapport från American Pyrotechnics Association (APA) anges att 41 procent av de faktiskt registrerade olyckorna vid de sjukhus som ingår CPSC:s system 1995 inträffade i vad som i USA 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 133 
  
 kallas "closed states", dvs. stater som totalförbjudit fyr verkerier ("An analysis of United States fireworksrelated injuries" Peterson, APA, MD USA). 
 Vad gäller smuggling mellan stater som tillåter fyrverkerier och stater som har förbud finns enligt uppgift från CPSC ingen statistik. Man gör dock bedömningen att försäljningen i stater där fyrverkerier är tillåtna till medborgare från stater med förbud är omfattande. 
  
 7.7 
  
 Sammanfattande jämförelse mellan studerade länder 
  
 Rent allmänt framstår regelverket i Tyskland som det liberalaste tätt följt av det svenska. 
 Övriga länder har idag ett betydligt restriktivare och i hög grad lik- artade regelverk. Danmark har ända sedan början av  
 1960-talet 
  och Norge sedan mitten av  
 1970-talet, 
  jämfört med Sverige, strängare reg ler för användning av smällare - i princip förbud. Finland och Stor britan- nien har under senare år skärpt sitt regelverk och idag är smällare i prak- tiken förbjudna i dessa länder. Norge skärpte reglerna 1997 med inne- börd att smällare totalförbjöds. 
 USA har en federal lagstiftning som tillämpas i 32 stater och som sedan 1976 innebär att smällare i praktiken är förbjudna (högst 0,05 gram krut). I 10 delstater är fyrverkerier totalförbjudna. 
  
 7.7.1 
  
 Användning och produktion av fyrverkerier i de olika länderna 
  
 I jämförelse med övriga länder framstår Sverige som speciellt såtillvida att fyrverkerier används i större omfattning vid tre helger (nyår, påsk och Valborg), låt vara att traditionen varierar över landet. I övriga no rdiska länder liksom i Tyskland är användningen koncentrerad till n yårsfirandet även om vissa begränsade variationer kan förekomma. I Stor britannien används fyrverkerier av allmänheten endast i anslutning till firandet av "Hardy Day" i november men däremot inte i anslutning till nyårsfirandet. I USA används fyrverkerier i huvudsak i samband med firandet av nationaldagen den 4:e juli. 
 De uppskattningar av den totala användningen av fyrverkerier som företrädare för respektive lands myndigheter gjort är osäkra men tyder på ganska stora skillnader mellan länderna. Således indikerar dessa upp- gifter att förbruknin gen i Tyskland och Storbritannien ligger på ungefär 
  
 134  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 samma nivå eller i storleksordningen  
 10-15 
  mkr per miljon invånare. I Sverige, liksom i Norge och Finland, kan användningen beräknas ligga på den dubbla nivån eller ca 20  
 -25 
  mkr per miljon invånare. Den legala användningen i Danmark förfaller ligga på den dubbla jämfört med övriga nordiska länder eller  
 45-50 
  mkr per miljon invånare. En europeisk studie gjord av det brittiska Department of Trade and Industry 1994 uppskattar att det för Foster del skulle till komma ytterligare  
 20-30 
  procent i form av insmugglade produkter. Danmark skulle därmed stå i en särklass vad gäller användningen av fyr verkerier. Av de studerade länderna i Europa är det enbart Danmark och i viss mån Tyskland som uppger att man har problem med illegal införsel av fyrverkerier. I Danmarks fall handlar det om införsel från Tysk land, men under senare år även från Asien direkt. 
 I USA förekommer såvitt utredningen kan bedöma en relativt omfat- tande användning av illegala fyrverkerier och då inte enbart i de stater som totalförbjudit fyrverkerier. 
 Av de studerade länderna i Europa är det bara i Tyskland som någon egentlig produktion av fyrverkeriprodukter förekommer. I övriga länder är, med något marginellt undantag, hela förbrukningen baserad på import. I Tyskland finns tio tillverkare. 
  
 7.7.2 
  
 Förändringar i regelverken under senare år 
  
 Mer betydande förändringar av regelverken har under senare år genom- förts i Finland, Norge och Storbritannien, i samtliga fall i restriktiv rikt- ning. De motiv som anförts för dessa förändringar är vad gäller Finland personskador och okynnessmällande. För Norges del betonas risken för hör selskador samt okynnessmällande och vad gäller Storbritannien fram- för allt personskador. I Danmark ledde de höga olyckstalen i samband med användningen av s.k. olovligt fyrverkeri (smuggling/hemtillverk- ning) till en utredning 1998 om viss liberalisering vad gäller reglerna för smällare. Med hänvisning till risken för ökning av hör selskador avvisade dock utredningen en lättnad i reglerna. I USA skärptes reglerna vad gäller smällare 1976. 
 Problem för hundar och andra husdjur har inte nämnts som något skäl för förändringarna i regelverket bortsett från den skärpning mot smällande produkter som gjordes i Norge 1975 (ledarhundar). Inte i något av de länder som utredningen har besökt har miljöeffekterna i sam- band med användning av fyrverkerier nämnts som problem eller motiv bakom förändringarna i regelverket. Inte heller bränder anförs som problem i något av de berörda länderna. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder  
 135 
  
 7.7.3 
  
 Åldersgränser för förvärv av fyrverkerier 
  
 Bortsett från de allra minsta fyrverkerierna (partypoppers etc.) har idag samtliga länder, möjligen med undantag av USA, 18 år som åldersgräns för förvärv. I Storbritannien höjdes åldersgränsen till 18 år så sent som 1997. I USA återfinns inga åldersgräns i den federala lagstiftningen, utan i den mån sådana finns fastställs den på delstatlig nivå. 
  
 7.7.4 
  
 Allmänhetens tillgång till smällare 
  
 Samtliga länder utom Tyskland har idag i praktiken förbud mot för sälj- ning och användning av smällare för allmänheten. Förbudet för all män- heten är utformat på olika sätt. Danmark införde redan på  
 60-talet 
  en generell tillståndsplikt för allmänheten. I Norge infördes vad som i prak- tiken var ett förbud 1975 genom att endast mindre smällare (mindre än 0,075g svartkrut, högst 125 dB(A)) tilläts. Sedan 1997 råder i Norge totalförbud mot smällare. I Storbritannien är smällare total för bjudna för allmänheten från och med 1998 och i Finland förbjöds i prak tiken smällare genom förändringar i regelverket 1995 (smällare får inne hålla högst 0,05 g svartkrut). Detsamma gäller sedan 1976 USA. I Tysk land är smällare med högst sex gram svartkrut och med en ljud effekt om högst 120 dB(A) tillåtna. 
  
 7.7.5 
  
 Begränsningar i tid för förvärv och använd ning 
  
 I Finland, Norge och Tyskland finns tidsmässiga begränsningar både för förvärv och användning av smällare. Dessa har stora likheter i de tre länderna och innebär vad gäller Tyskland och Norge att fyrverkerier får förvärvas fritt endast under de sista dagarna i december. I Finland får fyrverkerier förvärvas fritt under perioden januari till och med novem- ber. I december erfordras tillstånd för förvärv under perioden 1  
 -26 
  december medan de fritt får förvärvas 27  
 -31 
  december. 
 Vad gäller regler för användning är dessa i stort sett identiska och innebär att fyrverkerierna fritt får användas endast mellan klockan 18:00 den 31 december och 06:00 den 1 januari (Norge enbart till klockan 02:00 1 januari). 
 I Danmark, Storbritannien och USA (federala lagstiftningen) finns inga tidsmässiga restriktioner. I Danmark har sådana övervägts men avvisats. I Storbritannien finns en frivillig överenskommelse inom bran- schen att sälja fyrverkerier enbara under tre veckor före 5 november (Hardy Day). 
  
 136  
 Regelverk och erfarenheter i andra länder 
  
 SOU 1999:128 
  
 7.7.6 
  
 Informationsinsatser 
  
 I flera av länderna genomförs årligen informationskampanjer om riskerna med fyrverkerier och med råd om riktigt handhavande. Detta gäller särskilt Danmark (  
 1-2 
  MDKK/år) och Storbritannien (200 000- 300 000 GBP). Även Finland uppger att man årligen genomför en informationskampanj (ca 1 MFMK). 
  
 7.7.7 
  
 Erfarenheter 
  
 Danmark och Tyskland har under lång tid haft i stort sett oförändrat regelverk. I Tyskland upplever myndigheterna att detta fungerar bra. Man kan inte se några egentliga problem och några diskussioner om för- ändringar förs inte. I Danmark, som sedan början av  
 70-talet 
  haft för bud mot smällare, har man uppenbara problem med smuggling framför allt från/via Tyskland. I Danmark pågår en debatt om liberal isering av reglerna för att komma till rätta med bristfälliga insmugglade pro dukter. 
 Vad gäller de tre länder som nyligen gjort förändringar i regelverket i skärpande riktning, dvs Finland, Norge och Storbritannien anser man att erfarenheterna är positiva även om man ännu inte kan prestera n ågot sta- tistiskt underlag för denna slutsats. Således anser ansvarigt d epartement och myndighet i Finland att effekterna enbart är positiva och man upp- lever inte några problem med fyrverkerier i landet. Någon smuggling anser man inte att det förekommer. Även i Norge anser man effek terna av skärpningen 1997 positiva, bland annat har klagomål rörande stör- ningar minskat. Något problem med smuggling/hemtillverkning bortsett från viss privatinförsel från Sverige anser man sig inte ha. Inte hel ler Storbritannien anser sig hitintills ha något problem med smuggling eller hemtillverkning. 
 Inget av de tre länder som under senare året infört ett striktare regel- verk anser att detta inneburit några större problem för branschen. Efter- som smällare värdemässigt svarat för en mycket begränsad del av den totala försäljningen har branschen relativt problemfritt kunnat anpassa sig. Vikten av rimlig tid för anpassning har dock framhållits. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 137 
  
 8 
  
 Problembilden - bedömningar och över väganden 
  
 Utredningens huvuduppgift är att kartlägga de problem som är för knip- pade med användningen av fyrverkerier och mot bakgrund av detta över- väga åtgärder. Utredningen har genomfört en omfattande kart läggning av problemen. Utgångspunkten har därvid varit debatten om använd ningen av fyrverkerier i allmänhet och smällare i synnerhet, frå gans behandling i riksdagen, tidigare utredningar m.m. Kartläggningen har med denna bakgrund inriktats på sex problem/problemområden nämligen: 
  
 · 
  
 personskador exklusive hörselskador 
  
 · 
  
 hörselskador 
  
 · 
  
 sakskador 
  
 · 
  
 olägenheter för människor 
  
 · 
  
 olägenheter för djur 
  
 · 
  
 miljöeffekter 
  
 Överväganden om eventuella åtgärder måste baseras på en bedömning och värdering av problembilden. Som kommer att framgå av kapitel 9 har olika åtgärder varierande effekt på problemen, varför det även är nödvändigt att rangordna dessa utifrån hur angeläget det är att lösa dem. 
 I detta kapitel redovisas utredningens bedömningar och slutsatser i dessa avseenden. I avsnitt 8.1 görs vissa övergripande bedömningar baserade på vad som framkommit i kartläggningen. I avsnitt  
 8.2-8.7 
  redovisas bedömningar och slutsatser för vart och ett av problemen. I avsnitt 8.8 görs en sammanfattande problembedömning. 
  
 8.1 
  
 Vissa allmänna överväganden 
  
 Utredningen har i kapitel 6 redovisat resultatet av de utredningar om och analyser av problemen som gjorts. I flertalet fall utgörs redo visningen av sammanfattningar av rapporter som på utredningens uppdrag utarbetats av experter eller sakkunniga på respektive områden. Av redovisningen framgår att det varit möjligt att kartlägga problemens art på ett 
  
 138  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 SOU 1999:128 
  
 tillfredställande sätt men att möjligheterna att med statistik ringa in problemens omfattning starkt varierar. Detta gäller problemens omfatt- ning idag, men kanske framförallt hur dessa utvecklats under  
 90-talet, 
  vilket är det tidsperspektiv utredningen haft i dessa delar. 
 Problemens omfattning idag är enligt utredningens bedömning rela tivt väl belagd vad gäller personskador exklusive hörselskador samt brän der. Detsamma synes gälla fyrverkerianvändningens effekter på mil jön. Någon statistik som direkt belyser omfattningen av olägenheter för människor och djur finns inte. Här är man hänvisad till indirekta indi ka- torer, enkäter och uppskattningar. Detsamma gäller även i viss mån hörselskador. Det finns visserligen statistik framtagen i samband med omfattande hörselundersökningar i Danmark, men dessa är av äldre datum. 
 I EPC:s rapport dras slutsatsen att antalet personskador (exklusive hör selskador) varit relativt konstant under  
 90-talet. 
  Analysen av bränder orsakade av fyrverkerier indikerar detsamma. En fråga är hur detta går ihop med en ökad användning av fyrverkerier under perioden (se avsnitt 2.4). En förklaring kan vara att kvaliteten på produkterna höjts inte minst genom det standardiseringsarbete som ägt rum i Europa under 90- talet även om enighet om någon Europastandard ännu inte nåtts. Det finns anledning anta att exempelvis såväl variationer i brinntider hos stubiner som mängden glöd i restprodukter efter explosion min skat. Även den allmänna debatten i olika länder kan ha drivit fram en ökad kvalitet. 
 Vad gäller miljöeffekter borde i och för sig en ökad användning leda till större sådana. Å andra sidan har enligt IVL:s rapport en utveck ling ägt rum där vissa skadliga ämnen tagits bort och ersatts av andra mindre skadliga eller oskadliga ämnen. Det är därför inte möjligt att dra någon slutsats om huruvida de samlade miljöeffekterna ökat eller minskat. 
 Någon statistik som visar huruvida övriga problem, dvs. hör selskador och olägenheter för människor respektive djur ökat eller minskat under  
 90-talet 
  finns inte. Den statstik som utredningen erhållet från Läns krimi- nalpolisen i Stockholm län och som avser polisanmälningar i länet kopplade till smällare och andra fyrverkerier kan utgöra en indi kator på utvecklingen under perioden  
 1995-1998. 
  Under denna period låg antalet anmälningar per år på en relativt konstant nivå. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att omfattningen av personska- dor och bränder är relativt väl dokumenterad statistiskt. Detta gäller även miljöeffekter. Vad gäller olägenheter för människor och djur och i viss mån hörselskador måste bedömningar av omfattningen baseras på ett osäkrare underlag. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 139 
  
 8.2 
  
 Personskador exklusive hörselskador 
  
 Fyrverkeriolyckorna, som i Sverige av Perez uppskattas till  
 400-500 
  om året (13 procent har enligt underlaget samband med hemtillverkade pro- dukter), varav i genomsnitt högst en har dödlig utgång, utgör endast 0,07 procent av det totala antalet olyckor inom området hem- och fritid. Den totala samhällskostnaden kan uppskattas till mellan 10 och 50 miljoner kronor beroende på val av beräkningsmodell. Såväl andelen som kostnaden måste beskrivas som förhållandevis ringa. Inte heller förefaller skadenivån ha ökat under de senaste åren. Antalet person- skador och dess utveckling framstår därmed som mindre alarmerande än vad den allmänna debatten gett sken av. 
 Även om andelen fyrverkeriolyckor relativt andra typer av olyckor är låg förefaller det dock som om Sverige vid en internationell jämförelse ligger på en förhållandevis hög nivå räknat i antal olyckor per invånare. Kartläggningen tyder på att nivån är minst dubbelt så hög som i andra länder med undantag av Danmark (se avsnitt 6.1.8). Under 1998 inträffade exempelvis i Storbritannien, som har åtta gånger fler invå nare, endast 831 olyckor. Möjligen skulle en del av förklaringen till skillnaden kunna vara att användningen av fyrverkerier är högre i Sve rige. I Sverige används per invånare och år i genomsnitt fyrverkerier för cirka 25 kronor, medan motsvarande siffra i Storbritannien är  
 10-15 
  kronor. Den legala användningen i Danmark förefaller ligga på den dubbla jämfört med i Sverige. Denna jämförelse förutsätter dock att prisbilden är densamma. Vidare kan det finnas skillnader i användningsmönstret som återspeglas i statistiken, exempelvis skadas många barn i Storbritannien av tomtebloss. Eftersom antalet olyckor i Sverige i ett internationellt perspektiv är relativt högt anser utredningen att det trots deras ringa andel av totala antalet olyckor finns skäl att försöka min ska dem samt att det är möjligt att göra det. 
 Vidare bör noteras att även om antalet skadade per år på grund av fyrverkerier är lågt jämfört med andra typer av olyckor så inträffar olyckorna under en kort tidsperiod. Kartläggningen har visat att 60 pro- cent av olyckorna sker i anslutning till nyår, påsk eller Valborg. Detta betyder att olycksfallsrisken för dem som använder fyrverkerier är väsentligt högre än vad det totala antalet olyckor indikerar. 
 Ett ytterligare skäl för att tillmäta olycksfallen extra tyngd är att de i hög utsträckning drabbar barn och ungdom. Kartläggningen visar att cirka hälften av de skadade är under 18 år och många är under 15 år. Fördelningen framgår av nedanstående tabell. 
  
 140  
 Problembilden - bedömningar och överväganden 
  
 SOU 1999:128 
  
 Andel skadade individer under 18 år enligt Ellis utredning: 
  
 Underlag 
  
 Andel under 18 år 
  
 Andel under 15 år 
  
 Patientregistret 1997, Sverige 
  
 35 procent 
  
 21 procent 
  
 utom Skåne, 52 fall 
  
 EHLASS 1998, 21 fall 
  
 48 procent 
  
 43 procent 
  
 EHLASS  
 1996-1998, 
  
 57 procent 
  
 34 procent 
  
 universitetssjukhuset 
  
 Linköping, Söder sjukhuset 
  
 Stockholm, 67 fall 
  
 En av utgångspunkterna för utredningens överväganden bör vara FN:s konvention om barnens rättigheter, den s.k. barnkonventionen. Denna antogs av FN:s generalförsamling 1989. Sverige var i hög grad dri vande i arbetet med konventionen och var en av de första länderna att rati ficera överenskommelsen vilket skedde 1990. Konventionen utgår från fyra grundläggande principer, varav en är principen om barnens bästa, och ifrån att barn har ett värde i sig samt att de är en utsatt grupp i sam hället med särskilda behov av omvårdnad och skydd. Artikel 4 i konventionen förpliktar de länder som anslutit sig att vidta alla lämp liga åtgärder för att genomföra den. Enligt konventionen räknas indi vider som barn upp till 18 års ålder. 
 Regeringen presenterade 1998 en strategi för ett förverkligande av konventionen (prop. 1997/98:182, SOU 1997:116). Utgångspunkten för strategin är att barnkonventionen skall vara ett aktivt instrument och genomsyra allt beslutsfattande som rör barn. Barnkonsekvensanalyser skall göras vid beslut som rör barn. Vid antagande av ny lagstiftning skall förverkligandet av barnkonventionen finnas med som en viktig fak- tor som påverkar innehållet i lagstiftningen. 
 I propositionen slås fast att begreppet barnens bästa inte enbart gäl ler sådan lagstiftning som uttryckligen reglerar frågor om barn (t.ex. familjerätten) utan att den bör prägla även andra områden som kan beröra barn mer indirekt. Som en viktig metod att följa upp att så sker nämns konsekvensanalyser som regeringen menar bör bli obligatoriska i beslutsfattandet. Vidare konstateras att barnperspektivet i lämplig omfattning bör finnas med i utredningsdirektiv. 
 Underlaget från Perez tyder på att omkring hälften av de person skador som fyrverkerier orsakar drabbar barn och ungdomar under 18 år, dvs. barn enligt konventionen. Konventionens princip om barnets bästa torde därmed enligt utredningens uppfattning ha direkt relevans för över vägan- dena. Det gäller såväl allmänna överväganden om huruvida den 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 141 
  
 problembild som framkommer i utredningens kartläggning motiverar åtgärder som överväganden om hur de olika problemen skall prio riteras. 
 Anmärkningsvärt är vidare att smällare, enligt underlaget från EPC, orsakar nästan hälften av skadorna trots att dessa står för upp skattnings- vis några få procent av värdet i detaljhandeln. Det är främst barn och ungdomar som använder smällare, varför dessa i högre grad än andra fyrverkerier orsakar skador hos dem. 
 Sammanfattningsvis anser utredningen att även om antalet olyckor orsakade av fyrverkerier relativt andra olycksrisker är lågt tycks det vara högt ur ett internationellt perspektiv. Därtill kommer att olyckorna inträffar under en kort tidsperiod varför olycksfallsrisken är väsentligt högre än vad det totala antalet olyckor på årsbasis indikerar. Inte minst mot bakgrund av att det främst är barn och ungdomar som skadas anser utredningen sammantaget att personskador på grund av fyrverkerier är ett problem av sådan dignitet att det finns skäl att överväga åtgärder med syfte att minska skadorna. 
  
 8.3 
  
 Hörselskador 
  
 Det synes föreligga en samstämmig uppfattning bland experter såväl i Sverige som utomlands om att impulsljud som överstiger 140 dB (C) peak är farliga för hörseln. Ett flertal ljudnormer är också anpassade efter denna gräns. En smällare kan avge en ljudtrycksnivå upp till 160 dB (C) peak på en meters avstånd. För att användaren skall undgå risken för hörselskador måste denne därför hålla ett avstånd till smäl la- ren om i vart fall åtta meter. Enligt utredningens bedömning torde detta avstånd framstå som oskäligt långt för den typiske användaren, som är barn och ungdomar. Slutsatsen skulle därmed vara att smällare kan orsaka hörselskador och utredningens kartläggning tyder på att så också sker. 
 Hörselskador kan uppstå efter exponering av enda smällare. Effek- terna av en hörselskada är inte bara hörselnedsättning utan kan även vara tinnitus. Med sistnämnda avses att den skadade uppfattar ljud utan att de existerar, vilket kraftigt påverkar livskvaliteten. Det är inte ovan- ligt att den skadade direkt efter skadetillfället är symptomfri, eftersom ljudnivån kan ha skadat endast en del av hörselcellerna. Om emellertid den skadade på nytt utsätts för kraftigt ljud kan detta skada även andra celler, med följd av att symptom uppstår senare i livet. Hörselskador kan därmed beskrivas som ett dolt problem hos barn och ungdomar. Skadorna kan inte återställas medicinskt. 
  
 142  
 Problembilden - bedömningar och överväganden 
  
 SOU 1999:128 
  
 I vilken omfattning smällare orsakar hörselskador är mer oklart. I utredningens underlag uppskattas antalet skadade till så många som 3 000 ungdomar om året i Sverige. Socialstyrelsen har anfört att det krävs omfattande undersökningar för att få fram en pålitlig skattning. Uppskattningen om 3 000 ungdomar kan förefalla hög, men samtidigt visar en omfattande dansk undersökning från  
 60-talet 
  av nära 6 000 poj- kar i åldern  
 10-16 
  år att så många som sju procent av pojkarna upp- visade en hörseldefekt tre- fyra månader efter nyårshelgen. 89,2 procent av pojkarna hade deltagit i avfyrandet av fyrverkerier under den helgen. Sammantaget anser utredningen att det samlade underlaget talar för att ett betydande antal barn och ungdomar varje år drabbas av hörselskador till följd av smällare. 
 Vad som anförts ovan om barnkonventionen för personskadorna har självfallet även relevans vad avser hörselskador. 
 Det som framkommit om smällares inverkan på hörseln utgör enligt utredningens uppfattning starka skäl för att överväga åtgärder mot smäl - lare. Utredningen bedömer att risken för hörselskador är väsentligt lägre vid användningen av andra fyrverkerier än smällare, varför det knap past finns skäl att utifrån denna aspekt motverka användningen. 
  
 8.4 
  
 Sakskador 
  
 Med sakskador avses i sammanhanget framförallt bränder. I den all- männa debatten har framförts att fyrverkerier, främst smällare, orsakar även andra sakskador, exempelvis skadegörelse på brevlådor. Det har inte varit varit möjligt att kartlägga omfattningen av dessa problem, men sett från ekonomisk synpunkt får dock antas att dessa skador är begrän- sade även om de givetvis kan vara väl så störande för dem som drab bas. 
 Fyrverkerier orsakade enligt Räddningsverkets statistik under 1998 304 räddningstjänstingripande i samband med bränder. Dessa utgör där- med en liten andel av det totala antalet bränder i Sverige eller 1,4 procent. Eftersom dessa bränder är mer begränsade till sin omfatt- ning än övriga bränder och i genomsnitt drabbar mindre värdefull egen- dom är den procentuella brandkostnaden än lägre. Kalkyler indikerar att ett  
 par-tre 
  tiondelsprocent av de totala kostnaderna för bränder härrör från fyrverkeribränder. Antalet förefaller vidare varit relativt konstant under  
 90-talet. 
  Statistiken är dock bristfällig för perioden före 1996. Några personskador i samband med fyrverkeribränder finns ej rapporte- rade. 
 Från övergripande brandbekämpningssynpunkt torde därmed brän der orsakade av fyrverkerier vara av relativ marginell betydelse. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 143 
  
 För bränder saknas tillgång till relevant internationell statistik och det går därmed inte att bedöma om antalet bränder är högt eller lågt i ett internationellt perspektiv. Däremot förhåller det sig på samma sätt som för personskador att bränderna uppstår under en mycket kort tids period. Över 75 procent av alla bränder har anknytning till de tradi tionella helgerna då fyrverkerier används. Brandrisken vid användning av fyrverkerier är därmed väsentligt högre än vad totala antalet bränder på årsbasis indikerar. Vidare tyder kartläggningen på att smällare orsa kar upp till hälften av alla bränder. Ytterligare en negativ effekt är att anhopningen av utryckningar vid de typiska helgerna då fyrverkerier används kan minska räddningstjänsternas möjlighet att avdela resurser för andra, kanske allvarligare bränder. 
 Sammantaget synes enligt utredningen bränder på grund av fyrverke- rier vara ett relativt begränsat problem. Om åtgärder likväl bör över- vägas måste det grundas på den uppfattningen att inga bränder kan accepteras. De åtgärder som då kan te sig aktuella är sådana som är mindre ingripande. 
  
 8.5 
  
 Olägenheter för människor 
  
 Med olägenheter för människor avser utredningen de störande, oroande eller andra negativa effekter som användningen av fyrverkerier och då framför allt smällare kan medföra. 
 Framförallt för äldre personer, kan användningen av fyrverkerier utgöra en olägenhet. Problemet har beskrivits som att det under längre perioder före de traditionella helgerna ständigt smäller, vilket upplevs störande. Den tidsperiod som särskilt angetts är december månad. I sam - manhanget kan den statistik som Länskriminalen i Stockholm tagit fram vara av intresse (se avsnitt 6.4.2). Enligt denna gjordes under perioden  
 1995-1998 
  totalt 1 669 stycken polisanmälningar med anknytning till fyrverkerier. 80 procent av anmälningarna avsåg smällare. Vidare gjordes nästan 20 procent av anmälningarna under perioden 15 decem-  
 ber-28 
  december respektive år. Sammantaget skulle därmed denna olägenhet i hög grad ha sin grund i att smällare används utanför de traditionella helgerna. 
 Enligt utredningens kartläggning kan upp till tio procent av den totala flyktingpopulationen eller grovt uppskattat 35 000 personer på grund av tidigare krigsupplevelser orsakas påtagliga besvär av ljud som orsakas av fyrverkerier (s.k. posttraumatisk  
 stress-syndrom, 
  PTSD). Avgörande för problemet är att ljudet kommer oväntat och att personen ifråga således inte är förberedd på detta. Användningen av fyrverkerier under de traditionella helgerna kan inte beskrivas som oväntad. Eftersom det 
  
 144  
 Problembilden - bedömningar och överväganden 
  
 SOU 1999:128 
  
 framförallt är smällare som används utanför de traditionella hel gerna torde problemen i huvudsak vara kopplade till bruket av smällare. 
 Det förhållande att smällare orsakar olägenheter för ett stort antal människor får enligt utredningen anses utgöra ett problem av sådan dignitet att det finns skäl att överväga åtgärder med syfte att minska dessa. Åtgärderna bör inrikta sig på att minska användningen av smäl- lare utanför de traditionella helgerna. 
  
 8.6 
  
 Olägenheter för djur 
  
 Enligt utredningens uppfattning råder det ingen tvekan om att fyrverke- rier kan orsaka ett betydande lidande för hundar. I SLU:s studie dras slutsatsen att så mycket som en tredjedel av landets 800 000 hundar påverkas negativt av fyrverkerier. Vidare framhålls att ca 35 000 av dem påverkas så starkt att de är i behov av lugnande medi cin. Det är de ovän- tade ljuden som är särskilt stressande. Djurens lidande genererar själv - fallet besvär för dess ägare. 
 De data som redovisas i SLU:s studie bygger i huvudsak på enkäter till hundägare. Som påpekas i SLU:s rapport kan svarsfrekvensen i denna typ av enkäter antas vara högre bland dem som upplever pro blem varför stor försiktighet måste iakttagas vad gäller slutsatser. Den studie som Apoteket AB gjort över förskrivningen av lugnande medicin indike- rar att antalet hundar som ges sådan mot rädsla för fyrverkerier är lägre än vad som uppges i SLU:s rapport. 
 Utan att ta ställning till de nivåer på problem som anges i SLU:s studie menar dock utredningen att det är ställt utom all tvivel att ett mycket stort antal hundar och därmed hundägare påverkas negativt av fyrverkerier, vilket utgör skäl för att i vart fall anse att fyrverkerier och smällare som används utan förvarning får beskrivas som ett problem av dignitet och att detta motiverar åtgärder. Möjligtvis skulle m an kunna anse att även användning på exempelvis nyårsafton ger en olägenhet, eftersom det kan vara svårt att förbereda en hund på oljud. Den upp fatt- ning som förts fram av hundägare såväl i debatten som under utred- ningens kartläggning är dock den att användningen av fyrverkerier under de traditionella helgerna är hanterbart, eftersom ägaren då exem pelvis kan hålla hunden inlåst. Mycket talar därför för att det är den ovän tade och i tiden utdragna användningen av smällare som framförallt orsakar olägenheten. Den typ av åtgärder som därför bör komma i fråga är sådana som även syfter till att minska olägenheterna för män niskor. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problembilden - bedömningar och överväganden  
 145 
  
 8.7 
  
 Fyrverkeriers påverkan på miljön 
  
 Enligt utredningens kartläggning har användningen av fyrverkerier inte någon signifikant påverkan på miljön med undantag av utsläppet av bly. Detta beräknas av Institutet för Vatten- och Luftvårdsforskning mot- svara sju procent av det totala utsläppet till luft från punktkällor i Sverige. Bidraget bedöms av institutet som ringa, men inte försumbart. 
 Utsläppen beror på att bly fortfarande förekommer i produkter som tillverkas i Asien. Det kan dock ersättas med vismutoxid. Utredningen anser med hänsyn till att det är fråga om en mindre utsläppsmängd som skulle kunna åtgärdas genom förändringar i tillverkningsprocessen att problemet inte är sådant att det är motiverat att med utgångspunkt från miljöskäl överväga åtgärder inom ramen för utredningens uppdrag. 
  
 8.8 
  
 Sammanfattande problembedömning 
  
 Den samlade problembild som framkommit i utredningens kartläggning är sådan att åtgärder avseende användningen av fyrverkerier bör över- vägas. Avgörande är därvid de personskador, inklusive hörsel skador, samt de olägenheter för människor och framförallt hundar (och där med hundägare) som den nuvarande användningen av fyrverkerier orsakar. Det faktum att över hälften av olycksfallen och sannolikt huvud delen av hörselskadorna drabbar barn och ungdom måste enligt utred ningen till- mätas särskild vikt inte minst mot bakgrund av barnkonventionens krav. 
 Vad gäller bränder orsakade av fyrverkerier torde dessa kunna till- mätas relativt sett mindre betydelse mot bakgrund av den roll de spelar i det totala sammanhanget. Fyrverkeriers miljöpåverkan kan enligt utred- ningens uppfattning inte tillmätas någon signifikant betydelse i över- väganden om åtgärder. 
 Som kommer att framgå av diskussionen om olika tänkbara åtgärder har dessa varierande effekt på de olika problemen varför de senare måste rangordnas utifrån hur angeläget det är att lösa respektive minska dem. Det förefaller därvid rimligt att en minskning av personskador priorite ras före olägenheter och att människors olägenheter har företräde framför djurens. Bränder orsakade av fyrverkerier bör ges lägre priori tet. Det kan diskuteras hur problemet med hörselskador skall värderas i förhållande till andra personskador. Mycket talar dock för att hörsel- skador har en större omfattning och dessutom kan ge bestående men i högre grad än övriga skador. Eftersom de i huvudsak uppstår vid användning av smällare torde de dessutom till övervägande del drabba barn och ungdom. Sammantaget förefaller en rimlig prioritetsordning, som utgångspunkt för överväganden om åtgärder, vara hörselskador, 
  
 146  
 Problembilden - bedömningar och överväganden 
  
 SOU 1999:128 
  
 andra personskador, olägenheter för människor, olägenheter för djur och slutligen eventuellt även bränder. Vad gäller miljöeffekter tillmäts inte dessa någon avgörande betydelse vid överväganden om åtgärder. 
 Sett från produktsynpunkt kan konstateras att smällare i högre grad än övriga fyrverkeriprodukter orsakar problemen. Vad gäller hörsel ska- dor torde dessa i huvudsak vara orsakade av smällare. Kartläggningen indikerar att beträffande övriga personskador svarar smällare för ungefär hälften. Olägenheter kan orsakas av såväl smällare som andra fyrverkeriprodukter. Här gäl ler dock att det är de oväntade och över ras- kande ljuden som är huvudorsaken, varför problemet med olägen heter för såväl människor som hun dar framför allt är kopplade till smällare. Slutligen indikerar underlaget att smällare orsakar en betydande andel av bränderna. 
 Ser vi till de prioriterade problemen skulle därmed användningen av andra fyrverkerier än smällare framförallt vara kopplat till per sonskador exklusive hörselskador. Detta innebär uppskattningsvis  
 200-250 
  ska dor per år varav den skadade grovt uppskattat i knappt 100 fall skulle vara under 18 år. Kostnaderna kan uppskattas till mellan fem och 25 mkr. Till detta kan läggas en andel av fyrverkeribränderna. 
 Sammanfattningsvis visar den kartläggning som utredningen gjort att nuvarande användning av smällare orsakar problem med hörsel skador, andra personskador samt olägenheter för människor och djur, fram för allt hundar. Vidare orsakar smällare en betydande andel av bränderna. Andra fyrverkerier än smällare orsakar framförallt pro blem med personskador andra än hörselskador. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 147 
  
 9 
  
 Åtgärder - utredningens överväg- anden och bedömningar 
  
 I detta kapitel kommer olika åtgärders effekter på problemen och olägen- heterna att diskuteras. Diskussionen, som i huvudsak är principiell, sker mot bakgrund av ett antal utgångspunkter varav givetvis utredningens slutsatser om problembilden i kapitel åtta är central eftersom överväganden om eventuella åtgärder måste avvägas med hänsyn till problemens allvarlighetsgrad. 
 En annan principiell utgångspunkt är att eventuella åtgärder inte skall vara mer ingripande än nödvändigt, dvs. fyrverkeriers "Sims värde" måste vägas in. Som framgår av avsnitt 9.6 anser utredningen att Sims - värdet av smällare är mindre än för fyrverkerier i övrigt. 
 En utgångspunkt är det regelverk som finns i andra länder i vår närhet och som generellt sett är mer restriktivt än det svenska (för utom i Tyskland). De bedömningar och de erfarenheter som man gjort i dessa länder bör tas tillvara. 
 En annan viktig fråga är givetvis vilka effekter olika åtgärder har på fyrverkeribranschen. Detta diskuteras i avsnitt 9.7. 
 Åtgärderna bör vidare vara av den karaktären att de inte strider mot  
 EG-rätten. 
  Samtliga här diskuterade åtgärder kan bedömas upp fylla detta krav. 
 Utredningen har delat in de åtgärder som kan komma ifråga i fyra grupper nämligen: 
  
 · 
  
 Information om risker med fyrverkerier och om korrekt användning 
  
 · 
  
 Åtgärder som minskar eller förändrar sortimentet på marknaden 
  
 · 
  
 Åtgärder som minskar användargruppen 
  
 · 
  
 Åtgärder som inskränker tid för förvärv och/eller användning 
  
 Åtgärder som minskar eller förändrar sortimentet på marknaden eller åtgär der som minskar användargruppen kan tänkas påverka framförallt ungdomars benägenhet att hemtillverka fyrverkeriprodukter och då fram- för allt smällare. Även omfattningen av olaga införsel kan påverkas. 
  
 148  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 För slutsatser om vilka åtgärder som bör vidtas är detta en nyckel- fråga vilket bland annat framgår av att både 1942 års och 1972 års pyroteknikutredningar diskuterade dessa risker. Slutsatser härvidlag måste i hög grad bygga på bedömningar och erfarenheter från andra län- der eller andra områden där restriktioner införts. Utredningen har vidare gett rättssociologiska avdelningen vid Sociologiska Institutionen, Lunds universitet i uppdrag att ta fram ett underlag för utred ningens ställningstagande till frågan om hemtillverkning och olaga inför sel. Med hänsyn till dessa frågors vikt diskuteras de närmare i kapi tel 10. 
 Innan effekterna av olika åtgärder diskuteras i avsnitt  
 9.2-9.5 
  berörs kortfattat i avsnitt 9.1 frågan om varför problemen och olägen heterna uppstår. I avsnitt 9.6 görs en sammanvägning av problembilden och övervägandena om olika åtgärder. 
  
 9.1 
  
 Varför uppstår problemen? 
  
 Innan de olika åtgärderna diskuteras kan det vara av vikt att försöka klargöra varför de angivna proble men uppstår. Vad som kan komma i fråga är att smällaren eller övriga fyrverkeriprodukter är farliga eller olämpliga i sig, att de används på ett felaktigt sätt eller att produkten är behäftad med tekniska brister. 
 En fråga är varför andra fyrverkeriprodukter än smällare orsakar per- sonskador. I utredningen har inte framkommit stöd för att dessa skall vara behäftade med tekniska brister. Produkten kan inte heller beskrivas som farlig i sig. Vad som återstår är därmed att produkten används på ett vårdslöst sätt. EPC:s genomgång av enskilda olycksfall stö der också detta antagande. 
 För smällare kan följande anföras. Hörselskador uppstår sannolikt i många fall på grund av att smällaren exploderar alltför nära örat. Med hänsyn till att det i vissa fall krävs relativa långa avstånd för att explo- sionen skall betraktas som ofarlig kan det dock ifrågasättas om inte användningen av produkten ställer alltför höga krav på den typiske användaren som är ett barn eller ungdom. Att personskador i övrigt upp- står får med motsvarande resonemang som för övriga fyrverkerier anses bero på att användningen är felaktig. 
 Olägenheter för människor och djur orsakas som tidigare redovisats främst av oväntade ljud. Detta problem får därmed anses ha ett nära samband med vad i den allmänna debatten kallas för okyn nessmällande. Härmed avses att smällaren inte bara används under traditionella hel ger utan även veckorna innan helgerna och särskilt i december månad. Dess- utom förekommer uppenbarligen ett felaktigt handhavande med 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 149 
  
 smällaren genom att vissa ungdomar ägnar sig åt att skrämma per soner och djur med smällare. 
 Slutligen torde den viktigaste förklaringen till att bränder uppstår vara ett vårdslöst handhavande med smällare och andra fyrverkerier. 
  
 9.2 
  
 Information om risker med fyrverkerier och om korrekt användning 
  
 Syftet med denna åtgärd skulle vara att med mer omfattande och åter- kommande informationsinsatser informera användargrupperna om farorna med smällare och andra fyrverkerier. Förutsättningarna för att informationsinsatser skulle ha effekt är flera. En sådan är att problemet uppstår på grund av att produkten används felaktigt. Informationen måste vidare nå ut till användaren som därutöver måste vara villig att ändra sitt beteende. 
 I Danmark, Finland och Storbritannien genomförs årligen större informationskampanjer och den samstämmiga uppfattningen är att kam - panjerna har goda effekter vad gäller skadefrekvensen. 
 I Storbritannien, där man från myndigheternas sida endast ser person- skador och störningar som p roblem och vars skadefrekvens i förhållande till folkmängden vida understiger Sveriges, satsar regeringen varje år motsvarande drygt tre miljoner kronor på informationskampanjer och dessutom har den tillgång till fri tid i TV till ett värde av drygt 50 miljo- ner kronor. Det är fråga om riktade kampanjer som upplevs som mycket effektiva. I Finland genomförs varje år en informa tionskampanj till en kostnad av motsvarande en och en halv miljon kronor. Tillsynsmyndigheterna i Danmark genomför varje år i sam arbete med landstingen och vissa intresseorganisationer rikstäckande kampanjer och hade under det senaste året en budget om motsvarande cirka två miljoner kronor. I Danmark anser man att informationskampanjerna har medfört att en stor del av de underåriga använder sig av skyddsglasögon och att ögonskadorna därmed minskat påtagligt. 
 Även i Sverige har vissa informationsinsatser genomförts. Exem pel- vis har SÄI spritt information genom  
 TV-pro 
  grammet "Anslagstavlan" och i samarbete med andra myndigheter tagit fram en informationsbro- schyr och en video, som har distribuerats till 1 000 skolor. Insatserna kan dock till sin omfattning knappast jämställas med ovan beskrivna kampanjer. 
  
 150  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 Påverkan på personskador orsakade av fyrverkerier 
 Personskador uppstår i huvudsak till följd av felaktig användning. Användaren lär ha intresse av att undvika skador och det är inte heller svårt att nå ut till denne. Informationskampanjer framstår därmed enligt utredningen som en adekvat åtgärd för att minska skadorna. 
 Påverkan på hörselskador som orsakas av smällare 
 En informationskampanj framstår inte som en adekvat åtgärd för att lösa problemet med hörselskador. Det kan visserligen antas att information skulle minska riskerna, eftersom användaren kanske skulle komma att utöka avståndet, men det framstår som svårt att genom informa tion få användaren att hålla det långa avstånd som krävs för att vissa tillåtna smällare skall vara ofarliga. Det skulle dock kunna antas att användaren skulle ta till sig informationen och att det är möjligt att nå användaren. 
 Av enkäter som SÄI låtit utföra framgår att det är vanligt att barn för ses med smällare av föräldrarna. Således uppger två tredjedelar av 240 elever i grundskolan i  
 Spånga-Tensta 
  som använt fyrverkerier att de fått produkterna av sina föräldrar. I årskurs sex är andelen så hög som 85 procent. Ökad medvetenhet om riskerna för hörselskador skulle kunna minska föräldrarnas benägenhet att tillhandahålla smällare till minderåriga. 
 Påverkan på olägenheter för människor och djur som orsakas av smällare 
 Som ovan beskrivits uppstår detta problem på grund av att smällare inte bara används under de traditionella helgerna utan även veckorna innan - framför allt i samband med nyårshelgen- och av att användningssättet dessutom är felaktigt. Eftersom det är använd ningen som är felaktig skulle en informationskampanj i princip vara en riktig åtgärd. Det är dock ofta fråga om ett medvetet felaktigt användningssätt där olägen- heterna inte drabbar användaren. Med hänsyn här till kan det ifrågasättas om en informationskampanj skulle ha mer än mycket begränsad effekt på dessa problem. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 151 
  
 Påverkan på bränder orsakade av smällare eller andra fyrverk erier 
 Eftersom bränder i huvudsak uppstår på grund av felaktig användning skulle en informationskampanj kunna få effekt. Det skall dock inte ute- slutas att ett antal bränder orsakas av ett medvetet handlingssätt, som kan vara svårt att påverka. Vidare drabbar skadan inte heller i dessa fall alltid användaren. Informationsåtgär der skulle därför sanno likt ha begränsad effekt. 
 Sammanfattning 
 Informationkampanjer skulle kunna medföra att personskador orsakade av smällare och andra fyrverkerier kan minska. En viss positiv effekt vad gäller hörselskador skulle kunna uppnås. För övriga problem skulle de ha begränsad effekt. 
  
 9.3 
  
 Åtgärder som minskar eller förändrar sortimentet på marknaden 
  
 Den åtgärd som i första hand skulle komma i fråga är att införa ett för- bud för allmänheten att hantera exempelvis den typ av smällare som finns tillgänglig i dag. En sådan åtgärd skulle lagtekniskt vara enkel att genomföra. I Sverige får endast fyrverkeriprodukter som godkänts av Sprängämnesinspektionen importeras, säljas eller användas. En smäl lare får innehålla högst 0,8 gram svartkrut. En möjlighet vore att före skriva att produkter som endast eller huvudsakligen har en ljudeffekt inte får godkännas. Alternativt, under förutsättning att mindre smäl lande produkter skulle få finnas kvar, föreskriva om en betydligt lägre gräns för den mängd svartkrut en smällare fick innehålla (exempelvis som i Finland där smällande produkter får innehålla högst 0,05 gram svart- krut). En tredje variant skulle vara att föreskriva att för hantering av smällare krävs alltid tillstånd. 
 Fyrverkerier regleras i två skilda regelverk. Lag (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor gäller hantering och import av sådana varor. Ordningslagen anger under vilka förut sättningar fyrverkerier får användas. 
 Enligt den förstnämnda lagen är alla tänkbara förfaranden med fyr- verkerier tillståndsbelagda, exempelvis krävs enligt lagen tillstånd för att köpa fyrverkerier. SÄI får dock medge att kravet ersätts med anmä lan eller annat särskilt krav och meddela undantag från lagen. I praktiken 
  
 152  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 SOU 1999:128 
  
 har SÄI delat upp fyrverkerier i fyra skilda kategorier. För de allra stör- sta kvarstår det tillståndskrav som lagen anger. För att köpa sådan pro- dukter krävs ett polistillstånd. För de mellanstora produkterna har SÄI ersatt tillståndskravet med ålderskrav på 18 år eller 15 år beroende på produktens storlek, vilket innebär att den som uppfyller ålderskravet fritt får förvärva produkten. För de allra minsta pro dukterna har SÄI upphävt tillståndskravet med följd att de av var och en fritt får för vär- vas. 
 En annan åtgärd skulle kunna vara att införa begränsningar i den ljudtrycksnivå som smällare får avge i likhet med vad som gäller i Tyskland och med vad som gällde i Norge fram till och med 1997 när smällare totalför bjöds. 
 Slutligen skulle en åtgärd kunna vara att föreskriva att smällare endast får säljas i förpackningar tillsammans med andra fyrverkerier. Vad som kan komma i fråga är att antingen föreskriva att de bara får säljas tillsammans med andra fyrverkerier, för vilka det råder en ålders- gräns om 18 år eller att de bara får säljas med andra fyrverkerier, för vilka det gäller en gräns om 15 år. Det första alternativet innebär i prin- cip en höjning av åldersgränsen för förvärv av smällare. Innebörden skulle dessutom bli att den som har möjlighet att göra förvärvet inte kan köpa enstaka smällare till en låg kostnad. Det andra alternativet inne bär att det inte som i dag skulle vara möjligt för  
 15-åringar 
  att köpa enstaka smällare. 
 I samtliga de länder utredningen varit i kontakt utom Tyskland är för- säljning till allmänheten av den typ av smällare som tillåts i Sverige för- bjuden. 
 I  
 Danmark  
 infördes redan 1966 ett förbud mot överlåtelse, förvärv och användning av fyrverkeri med enbart knalleffekt utan polisens till- stånd. Skälet till att förbudet infördes var att smällare ansågs orsaka hör selskador. 
 En smällare fick i  
 Finland  
 fram till 1995 innehålla fem gram krut. Under perioden  
 1993-1995 
  ökade dock användningen av smällare med stör ningar och personskador till följd. 1995 infördes därför en begräns- ning till högst 0,05 gram svartkrut. I denna kategori ingår mindre pro- dukter som exempelvis smatterband. 
 I  
 Norge  
 förbjöds så kallat farligt smällande produkter redan 1975 eftersom man ansåg det klarlagt att dessa orsakade hörselskador samt innebar olägenhet för framförallt ledarh undar. Förbudet omfattade mot- svarigheten till svenska smällare och innebar att endast mindre smäll- artiklar med högst 0,075 gram svartkrut som avgav en ljudeffekt om högst 125 decibel var tillåtna. 1997 förbjöds även dessa som en följd av okynneshantering. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 153 
  
 I  
 USA  
 får enligt den federala lagstiftningen sedan 1976 en smällare innehålla högst 0,05 gram svartkrut. 
 I  
 Storbritannien  
 infördes 1997 förbud för allmänheten att hantera smällare. Skälet var att smällare stod för en stor andel av person ska- dorna samt att okynnessmällandet gav allmänna störningar och olägen- heter. 
 I  
 Tyskland  
 får en smällare innehålla så mycket som sex gram svart- krut, men högst avge en ljudeffekt om 120 dB (A) impulse vid ett avstånd om åtta meter, vilket motsvarar 132 dB (A) impulse vid ett avstånd om två meter. 
 Åtgärder som minskar eller förändrar sortimentet kan föra med sig vissa negativa bieffekter. Vad som kommer i fråga är att användaren för- söker ersätta den produkt åtgärden tar sikte på med en annan, vilket kan få negativa konsekvenser. Ett förbud mot smällare skulle exem pelvis kunna medföra ökad användning av andra fyrverkerier. Detta får dock anses vara en smärre bieffekt. En betydligt allvarligare bieffekt skulle vara om förbudet leder till ökad hemtillverkning eller olaga inför sel. Detta diskuteras närmare i kapitel 10. 
 Påverkan på personskador exklusive hörselskador orsakade av fyr- verkerier 
 Ett smällarförbud skulle kunna ha en mycket god effekt vad gäller anta- let personskador. Smällare står enligt underlaget från Perez för hälften av skadorna och ett förbud skulle därmed kunna medföra att skadorna min- skar i motsvarande grad. Effekterna vad gäller ökad hem tillverkning och olaga införsel måste dock beaktas. 
 En åtgärd som tar sikte på begränsningar i ljudnivån hos smällare (jämför Norge och Tyskland) skulle inte ha någon effekt på andra per- sonskador än hörselskador. 
 En föreskrift om att smällare endast får säljas tillsammans med fyr- verkerier för vilka en  
 18-årsgräns 
  gäller skulle kunna ha samma effek ter som en höjning av åldersgränsen för förvärv av smällare (se avsnitt 9.4). En stor andel av de skadade är unga och hälften av skadorna kan enligt underlaget från Perez bedömas orsakas av smällare. En höjning av ålders- gränsen för inköp av smällare skulle kunna minska barns och yngre tonåringars användning. Därutöver skulle åtgär den ge den effekten att de som har möjlighet att göra förvärvet inte kan köpa enstaka smäl lare till låg kostnad. Sammantaget innebär resonemanget att använd ningen av smällare sannolikt skulle minska och därmed även ska dorna orsakade av smällare. 
  
 154  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 En risk med åtgärden skulle dock vara att den som efterfrågar smäl- lare skulle komma att uppmanas att även förvärva andra fyrverk erier, vilket skulle kunna medföra ökad användning av dessa. Därtill kom mer den eventuella effekten vad gäller hemtillverkade varor. 
 Om åtgärden i stället skulle inrikta sig på att smällare bara får säljas tillsammans med andra fyrverkerier för vilka en  
 15-årsgräns 
  gäller skulle även det kunna minska användningen av smällare och därmed även skadorna. Ungdomars användning av andra fyrverkerier skulle dock i än större utsträckning än ovan riskera att öka och därmed skador orsakade av dessa. 
 Påverkan på hörselskador orsakade av smällare 
 Ett smällarförbud framstår som en mycket effektiv åtgärd för att min ska hörselskador. Ett förbud skulle i princip kunna eliminera pro blemet. Hemtillverkning och olaga införsel tycks vidare inte ha samma negativa effekter på hörselskador som på andra personskador. I Lane mark bedöms inte insmugglade eller hemtillverkade produkter orsaka hörselskador i någon större omfattning. Argumentet mot att lätta på för budet mot smällare har i Danmark följaktigen också varit att en sådan åtgärd skulle innebära att hörselskadorna skulle komma att öka igen. Sam mantaget kan bedömas att ett smällarförbud skulle få positiva effek ter vad gäller hörselskador. 
 Redan en åtgärd som att införa en högsta tillåten ljudnivå skulle dock kunna ge i det närmaste lika goda resultat vad avser hörselskador som ett förbud, förutsatt att gränsen för ljudtrycksnivån sätts tillräckligt lågt. 
 En regel om att endast sälja smällare i paket med andra fyrverkerier skulle minska användningen av smällare, vilket i sin tur torde innebära att hörselskador hos barn och yngre tonåringar skulle komma att minska. Minskningen av hörselskador skulle kunna bli betydande, eftersom det i princip är ungdomar som använder smällare. Den som är över 18 år kan vidare ha lättare att ta till sig information. Risken för ökad användning av andra fyrverkerier har ingen relevans för detta pro blemområde, eftersom andra fyrverkerier knappast orsakar hör selskador. 
 Påverkan på olägenheter orsakade av smällare 
 Ett smällarförbud skulle även kunna eliminera olägenheterna för män ni- skor och djur. Om emellertid förbudet skulle leda till olaga införsel och ökad hemtillverkning skulle i stället dessa produkter kunna använ das för störningar. Det får dock förutsättas att den totala användningen ändå 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 155 
  
 skulle minska betydligt med en illegal marknad, varför olägen heterna i vart fall skulle bli avsevärt mindre. 
 Att enbart sänka ljudtrycksnivån torde inte ha någon påverkan på olägenheterna. Även efter sänkningen skulle det vara frågan om ett högt impulsljud som kan avlossas utan förvarning, vilket förefaller vara till - räckliga kriterier för en olägenhet. 
 En åtgärd om att endast sälja smällare tillsammans med fyrverkerier skulle vad avser olägenheter vid en första anblick framstå som en posi tiv åtgärd. Dessa orsakas av smällare och även om dessa till viss del ersat- tes av andra fyrverkerier skulle det minska olägenheterna. En förut sätt- ning för resonemanget om att olägenheterna orsakas av smäl lare är dock att fyrverkerier i övrigt i Sverige används under de tradi tionella helgerna. Om ungdomar för att köpa smällare även fick för värva fyrverkerier skulle det kunna innebära att andra produkter användes före helgerna med ökade olägenheter som följd. Sammantaget får dock åtgärden anses kunna minska olägenheterna. 
 Påverkan på bränder 
 Ett smällarförbud skulle även kunna medföra en betydande minskning av antalet fyrverkeribränder. På motsvarande sätt som vad som gäller för personskador måste dock effekten vad gäller hemtillverkade eller insmugglade produkter beaktas. Att enbart sänka smällarens ljudnivå skulle inte ha någon påverkan på bränder. 
 Att enbart sälja smällare tillsammans med andra fyrverkerier, skulle kunna minska antalet bränder orsakade av smällare. En eventuell ökad användning av hemtillverkade eller av andra fyrverkerier skulle kunna motverka minskningen. 
 Sammanfattning 
 Sammantaget framstår enligt utredningens bedömning ett smällar för bud som en adekvat åtgärd för att komma tillrätta med problemen. Ett smäl - larförbud skulle enligt underlaget från Perez kunna halvera per sonska- dorna samt eliminera problemen med hörselskador och i hög grad redu- cera olägenheterna för djur och människor liksom antalet bränder. En osäkerhetsfaktor utgörs dock av att risken för ökad hemtillverkning och olaga införsel (se vidare kapitel 10). Skulle hemtillverkning och olaga införsel öka skulle personskadorna kunna bli all varligare än vad de är idag. Antalet hörselskador och olägenheterna skulle dock även med en 
  
 156  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 illegal marknad minska. En nackdel skulle vara förekomsten av en illegal marknad i sig. 
 En begränsning av tillåten ljudtrycksnivå hos smällare skulle vad avser hör selskador medföra nästan lika god effekt som ett förbud för ut- satt att ljudgränsen sattes tillräckligt lågt. Vad avser de övriga pro ble- men skulle denna åtgärd dock inte ha någon effekt. 
 Att enbart sälja smällare tillsammans med andra produkter skulle minska hörselskadorna och olägenheterna. Däremot är det tveksamt om det skulle medföra några positiva nettoeffekter för övriga personskador och för bränder. 
  
 9.4 
  
 Åtgärder som minskar användargruppen 
  
 Användargruppen minskar om åldergränsen för köp och innehav höjs. I Sverige är de produkter som får förvärvas utan polistillstånd indelade i tre grupper. Små artiklar som är avsedda för inomhusbruk får förvärvas och användas oberoende av ålder. I nästa grupp återfinns mindre artik lar som är avsedda för utomhusbruk som mindre raketer och enklare varian- ter av produkterna bengalisk eld, fontän och romerska ljus. Även smäl- lare ingår i denna grupp. Dessa produkter får förvärvas och inne has av den som fyllt 15 år. Slutligen finns det större artiklar som främst är avsedda för utomhusbruk såsom exempelvis bomber och raketer. För denna grupp gäller en åldersgräns om 18 år. 
 Vad som skulle kunna komma i fråga är att höja åldersgränsen för de mindre artiklar som är avsedda för utomhusbruk till 18 år eller i vart fall höja åldersgränsen för smällare till 18 år. I samband med att smäl lare förbjöds för allmänheten i Storbritannien höjdes även den gene rella åldersgränsen från 16 till 18 för allmänhetens förvärv av fyr verkerier. Endast produkter som exempelvis s.k. partypoppers får nu säljas till dem som är under 18 år. Skälet till höjningen var att skade statistiken utvisade att främst de unga skadades och höjningen skulle försvåra deras möjlighet att få tillgång till produkterna. I Danmark, Norge, Finland och Tyskland får endast mycket små produkter säljas till dem som är under 18 år. 
 Påverkan på personskador orsakade av fyrverkerier 
 En stor andel av de skadade är barn eller ungdomar. Om man genom att höja åldersgränsen kan minska deras tillgång till produkterna skulle antalet skadade komma att minska. Höjer man endast åldersgränsen för 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 157 
  
 smällare skulle i vart fall skadorna hos de unga på grund av smällare kunna minska. 
 En höjning av åldersgränsen kan medföra viss risk för ökad hem till- verkning. Vidare skulle en höjning av åldersgränsen kunna leda till lang- ning av fyrverkerier till underåriga. 
 Påverkan på hörselskador orsakade av smällare 
 En höjning av åldersgränsen för andra produkter än smällare torde ha ringa effekt på hörselskadorna. Höjs åldersgränsen för smällare torde det innebära att hörselskador hos barn och yngre tonåringar skulle komma att minska. 
 Minskningen av hörselskador skulle kunna vara stor. Som ovan angetts är det främst barn och ungdomar som använder smäl lare. Den som är över 18 år är sannolikt mer benägen att ta till sig informa tion om långa avstånd. 
 En höjning av åldersgränsen kan medföra viss risk för ökad före- komst av hemtillverkade produkter. Dessa produkter förefaller inte i nämnvärd utsträckning ge hörselskador, varför den sammantagna effek- ten är positiv. En höjning av åldersgränsen skulle kunna med föra lang- ning, vilket skulle minska de positiva effekterna. 
 Påverkan på olägenheterna orsakade av smällare 
 Olägenheter orsakas framförallt av det så kallade okynnessmällandet för vilka barn/ungdomar utpekats som ansvariga. En höjning av ålders grän- sen för smällare skulle därmed kunna minska olägenheterna. Andra pro- dukter än smällare spelar en begränsad roll för olägen heterna varför en höjning av åldersgränsen för dessa har liten bety delse. Återigen skulle dock ökad langning kunna medföra att en höj ning av åldersgränsen inte skulle slå igenom fullt ut i praktiken. 
 Påverkan på bränderna orsakade av fyrverkerier 
 Av utredningens kartläggning framgår inte i vilken mån barn och ung- domar orsakar bränder. Det får dock antas att de är ansvariga för en del av dem och särskilt för bränder som orsakas av smällare vilket kan bedömas vara en betydande andel. En höjning av åldersgränsen skulle således även kunna minska antalet bränder. Om höjningen skulle leda till ökad hemtillverkning skulle minskningen kunna motverkas av att hemtill- verkade produkter orsakade fler bränder. Vidare skulle en ökad lang ning 
  
 158  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 kunna innebära att en höjning av åldersgränsen inte skulle slå igenom i praktiken. 
 Sammanfattning 
 En höjning av åldersgränsen till 18 skulle enligt utredningens bedöm ning kunna medföra att antalet personskador och bränder skulle min ska. En osäkerhetsfaktor är dock återigen risken för ökad hem tillverkning och olaga införsel. Oavsett detta skulle dock hör selskadorna och olägen- heterna sannolikt minska. Om en höjning av åldersgränsen skulle med - föra ökad langning skulle det kunna innebära att höjningen inte fullt ut skulle slå igenom i praktiken. 
  
 9.5 
  
 Åtgärder som inskränker tid för förvärv och/eller användning 
  
 En tänkbar åtgärd för att komma till rätta med vissa av de problem fyr- verkerier orsakar är att tidsbegränsa försäljningen av fyrverkerier. Avsikten skulle vara att koncentrera försäljningen till kortare perioder, eftersom det skulle ha till följd att även användningen skulle ske under kortare perioder, vilket kan ha en positiv påverkan på vissa av proble- men. Det som kommer i fråga är då att begränsa försäljningstiden för alla typer av fyrverkerier. Att bara begränsa försäljningstiden för en viss typ av produkt som smällare framstår inte som praktiskt möjligt. 
 Lagen ger redan i dag utrymme för att föra in tidsbegränsningar avseende köp av fyrverkerier i regelverket. Vad som skulle komma i fråga är att låta lagens tillståndskrav för köp av fyrverkerier bestå under vissa perioder på året för alla förvärvare. Om tillstånd skulle krävas skulle inköpen och därmed användningen minska kraftigt under dessa tidsperioder. 
 En lagteknisk förutsättning för samtliga åtgärder är dock att åtgär- derna korresponderar med lagens syfte som är att förhindra att de explo- siva varorna orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga eller begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egen dom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. En brist i lagen har påståtts vara att syftet endast anges till att före bygga eller begränsa skada, men att olägenheter inte nämns. Om olägen heter inte kan anses inrymmas i begreppet skada skulle därmed en förut sättningar för att kunna tidsbegränsa köp med hänsyn till olägen heter vara att även lagens syfte ändras (se vidare härom kapitel 12). 
  
 SOU 1999:128  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 159 
  
 Finland, Norge och Tyskland  
 har tidsbegränsningar avseende köp av fyrverkerier i sina regelverk. I  
 Storbritannien  
 finns en inom branschen frivillig överenskommelse om att fyrverkerier bara skall säljas tre veckor före den traditionella helgen. 
 I  
 Finland  
 får fyrverkerier säljas under hela året, men under tiden 1  
 december-26 
  december får försäljningen av alla produkter bortsett från de allra minsta endast ske till personer som av lokala brandmyndigheten erhållit ett skriftligt tillstånd. Om en försäljare bryter mot detta dras hans tillstånd in. Inskränkningen kan medföra att lagret ökar, men eftersom det finns bestämmelser om hur mycket ett lager får innehålla anser man i Finland att detta inte medför en ökad olycksfallsrisk. 
 I  
 Norge och Tyskland  
 får fyrverkerier, bortsett från de allra minsta produkterna, bara fritt förvärvas under t iden  
 27-31 
  december, all annan tid kräver tillstånd. 
 Vid en jämförelse mellan modellerna framstår den norska/tyska som striktast, eftersom tillståndplikt gäller hela året med undantag av fem dagar medan den finska modellen, som tillåter fri försäljning hela året med undantag av fyra veckor i december, är liberalast. 
 Ett alternativ eller ett komplement är att tidsbegränsa även använd- ningen. I  
 Finland, Norge och Tyskland  
 har man kombinerat tillstånds- kravet för förvärv med att föreskriva att användning Anderson tid än nyårs- natten kräver tillstånd. 
 Användningen i Sverige är lagreglerad såväl i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor som i ordningslagen. 
 Vad som ovan anförts om förvärv enligt förstnämnda lagen gäller på exakt samma sätt för användning. Det skulle därmed vara möjligt att på samma sätt som anförts beträffande försäljning införa tidsperioder för användning i lag (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Vad som skulle komma i fråga skulle vara att föreskriva att tillståndskravet i lagen skulle kvarstå för användning av samtliga fyrverkerier utom användning vid exempelvis nyårsafton, påsk och Valborg. Det skall dock påpekas att redan i dag har kommunerna efter bemyndigande i ordnings- lagen möjlighet att meddela lokala föreskrifter om använd ningen av fyrverkerier. Enligt gällande praxis är det lagligt för kom munerna att föreskriva att användning av fyr verkerier på offentliga platser bara får ske under de traditionella helgerna. Den  
 SIFO-undersökning 
  utredningen låtit genomföra visar dock att kommunerna i begränsad utsträckning utnyttjar denna möjlighet. 
 Åtgärdens påtagliga nackdel skulle vara att allmänheten tvingades söka tillstånd för förvärv eller användning av fyrverkerier, vilket kan upplevas som en inskränkning av handlingsutrymmet. 
 Ytterligare nackdelar skulle kunna uppstå om handeln inte självmant efterlever tidsinskränkningen för förvärv. Polisen skulle behöva avsätta 
  
 160  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 resurser för att kontrollera efterlevnaden och en svart marknad skulle kunna uppstå under en period. Det förutsättes dock att den all männa debatten om smällare motiverar handeln till att medverka till en tids- inskränkning under en kort period. Därtill kommer att handeln är beroende av sina tillstånd. 
 Åtgärden skulle även medföra att handeln för att kunna koncentrera försäljningen skulle komma att öka lagret, vilket skulle kunna öka risken för olyckor. På samma sätt som gäller i Finland och Norge är dock lagerhållningen i Sverige reglerad genom bestämmelser med sikte på säkerhet, varför detta inte kan bedömas som ett problem. 
 Påverkan på personskador och bränder orsakade av fyrverkerier 
 Tidsbegränsningar avseende försäljning och användning har ingen eller en mycket liten påverkan på antalet personskador och bränder, efter som den huvudsakliga effekten torde vara att användningen enbart för skjuts tidsmässigt. 
 Påverkan på hörselskador orsakade av smällare 
 Effekten på hörselskador skulle vara densamma som för övriga person- skador och bränder enligt ovan. 
 Påverkan på olägenheter orsakade av smällare om försäljnings tiden inskränks 
  
 1. 
  
 Försäljning av fyrverkerier får inte ske under tiden  
  
 1-26 
  december utan tillstånd - den finska modellen 
 Olägenheter för människor och djur är starkt förknippade till att ljuden av fyrverkerier kommer oväntat och överraskande. De uppstår fram för- allt på grund av det så kallade okynnessmällandet, det vill säga att smäl - lare används veckorna innan helgen och särskilt i december månad. Om smällare inte fick köpas utan tillstånd före den 27 december skulle det innebära att de inte heller skulle komma att användas före detta datum. Det skulle i och för sig vara möjligt att söka tillstånd för att köpa smällare, men i den mån sådana ansökningar kommer att inges, kan de avslås om störningar kan förutses. Störningarna under tiden  
 1-26 
  december skulle därmed upphöra. Eftersom det påstås att stör ningarna särskilt inträffar under denna period skulle åtgärden upp häva merparten 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 161 
  
 av störningarna. Vad som skulle återstå skulle kunna vara okynnes- smällande före påsk och Valborg i den mån det före kommer. 
 Nackdelen med denna åtgärd är att allmänheten tvingas söka till stånd för förvärv under perioden 1- 26 december. Särskilt gäller detta andra fyrverkerier än smällare. Medan olägenheterna orsakas av smäl lare tar åtgärden sikte på samtliga fyrverkerier. Åtgärden innehåller där med ett överskott, eftersom andra fyrverkerier inte kan anses orsaka olägen heter av någon mer betydande omfattning. Följden blir att den enskilde i onödan behöver söka tillstånd för förvärv av andra fyr verkerier än smällare under perioden den 1- 26 december och att polisen får mer- arbete. 
 Vad som skulle kunna motivera ett behov av att köpa fyrverkerier under denna tidsperiod skulle antingen kunna vara att fyrverkerier under denna tid skall användas för att exempelvis fira en födelsedag eller att det finns behov för den enskilde att handla i god tid före nyårs afton. Fyrverkerier med undantag av smällare används av allmänheten huvud- sakligen under de traditionella helgerna, varför det första motivet lär vara relativt sällsynt. Det kan även anmärkas att i den mån det skulle vara fråga om ett större jubileumsfyrverkeri krävs redan med nuvarande regler tillstånd för förvärv av de kraftigare produkterna som ingår i ett sådant. Vad gäller den andra situationen kommer merparten att välja att vänta med att göra sina inköp till den 27 december. Till ståndsärendena skulle därmed sammantaget bli få. Den påtvingade vänte tiden kan dock komma att upplevas som en inskränkning av handlingsutrymmet. 
  
 2. 
  
 Försäljning får inte ske utan tillstånd 1  
  
 januari-26 
  december- den norsk/tyska modellen 
 Åtgärden skulle innebära att störningar till följd av smällare skulle min- ska. Åtgärdens nackdelar skulle vara samma som angetts ovan, dock skulle de vara mer påtagliga. Vidare skall noteras att skälet till att Norge och Tyskland kan ha en så långtgående inskränkning i för säljningstiden är att användningen av fyrverkerier i dessa länder i huvud sak är koncentrerad till nyårsafton. I Sverige däremot är även påsk och Val borg traditionella helger för förbrukning och ovanstående modell måste därmed anpassas efter svenska förhållanden, vilket exempelvis skulle kunna innebära att försäljning utan tillstånd bara fick ske fem dagar före nyårsafton, påskafton och Valborg. 
  
 162  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 Påverkan på olägenheter om användningstiden inskränkes 
 Om användning utanför de traditionella helgerna skulle kräva tillstånd skulle det kunna ha effekt på olägenheterna. Tillståndsplikten skulle i sig kunna begränsa användningen. Vidare kan en ansökan om tillstånd avslås om olägenheter förväntades kunna uppstå. Det skulle innebära att störningarna skulle kunna upphöra. En förutsättning för detta resul tat skulle dock vara att tillståndsplikten efterlevdes av allmänheten, vilket kan bedömas som osäkert. 
 Sammanfattning 
 Inskränkningar i försäljningstiden har enligt utredningens uppfattning ingen eller liten påverkan på problemen utom vad gäller olägenheter för såväl människor som hundar. För dessa två problemområdet fram står det som en relativ effektiv åtgärd. För att inskränkning i använd nings- tiden skall vara effektiv måste den dock efterlevas av allmänheten, vilket kan bedömas som osäkert. Med hänsyn härtill fram står en inskränkning i försäljningstiden som en effektivare åtgärd än en inskränk ning i användningstiden. Därtill kommer att kommunerna redan har möjlighet att begränsa använd ningen på offentliga platser till de traditionella helgerna. 
 Vad gäller val av modell avseende begränsning av försäljningstiden kan den norska/tyska modellen anses vara onödigt långtgående, redan den finska modellen torde upphäva merparten av störningarna. Om även okynnessmällandet inför påsk eller Valborg anses vara ett pro blem skulle modellen kunna anpassas med tillståndsplikt även veckorna som föregår påsk- och valborgshelgen. Den finska modellen får därmed anses ha företräde. 
 Åtgärdens påtagliga nackdel enligt utredningen är att den i onödan tillståndsbelägger inköp av andra fyrverkerier än smällare, vilket kan upplevas som en inskränkning av handlingsutrymmet. 
  
 9.6 
  
 Sammanvägning av problemanalys och tänkbara åtgärder 
  
 Överväganden om eventuella åtgärder måste göras mot bak grund av en avvägning mellan problemens allvarlighetsgrad och den samlade effekt en åtgärd kan få. Vid bedömningen måste dock även det "nyttovärde" som fyrverkerier har vägas in. Utgångspunkten är givetvis att ju större 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 163 
  
 nytta eller plusvärde en produkt har desto större negativa "bieffekter" kan accepteras. För användningen av fyrverkerier i allmänhet torde gälla att den för en helt övervägande delen av allmänheten utgör ett nöje och ett positivt inslag i firandet av vissa hög tider, exempelvis de traditionella fyrverkerihelgerna. Denna typ av användning torde vara djupt förankrad hos en bred allmänhet. En sammanvägning av de problem som fyrverkerier exklusive smällare orsakar och dessa positiva värden indikerar att eventuella åtgärder i syfte att påverka använd ningen av dessa produkter bör vara av mindre ingripande natur. 
 För smällare kan ett annat synsätt anläggas. Dessa används fram för- allt av ungdomar eller till och med av barn. Användargruppen, eller rät- tare sagt den grupp som åtnjuter "nyttan", är därmed betydligt mer begränsad. Med hänsyn härtill och till att smällare är huvudorsak till de problem som har högst dignitet kan det vara motiverat med mer ingri- pande åtgärder än vad som gäller fyrverkeriprodukter i allmänhet. 
  
 9.6.1 
  
 Fyrverkerier exklusive smällare 
  
 Det enda av de prioriterade problem av dignitet som andra fyrverkerier än smällare orsakar är personskador. Dessa kan bedömas uppgå till drygt 200 per år. Därtill kommer att de kan bedömas orsaka en bety- dande andel av antalet fyrverkeribränder, varav dock huvuddelen är av mindre omfattning. Problembilden och produktens värde för många män- niskor indikerar att den åtgärd som bör komma i fråga för att lösa eller minska de problem dessa produkter orsakar bör vara av en mindre ingri- pande variant. Skälet till att dessa produkter orsakar personskador är att de används på ett vårdslöst sätt. Detsamma gäller för bränder. 
 Av de åtgärder som diskuterats ovan kan enligt utredningens bedöm- ning endast informationsinsatser inriktade på fyrverkerier i allmänhet och en höjning av åldersgränsen för förvärv av mindre pro dukter såsom små raketer och enklare varianter av produkter som bengalisk eld, fontän och romerska ljus från 15 år till 18 år bedömas ha någon påver kan på personskador och bränder som orsakas av andra produkter än smällare. Ingen av dessa åtgärder framstår som alltför ingripande i för hållande till problemet. 
 Personskador uppstår framförallt som en följd av felaktig använd- ning. Användaren torde därmed ha intresse av att förändra sitt beteende och det är inte svårt att nå ut med information. Insatserna skulle där med ha förutsättningar att minska antalet skador. Ökad information fram står därmed som en adekvat åtgärd i förhållande till problemet. I Lane mark, Finland och Storbritannien genomförs också årligen större informa tions- 
  
 164  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 kampanjer och den samstämmiga uppfattningen är att kampanjerna har goda effekter. 
 Sammanfattningsvis torde enligt utredningens uppfattning ökade informationsinsatser kunna leda till en minskning av antalet personska- dor orsakade av andra fyrverkerier än smällare. De internationella erfa- renheterna indikerar dels att relativt betydande belopp bör avsättas dels att uthållighet krävs med upprepade kampanjer inför de större fyrverk- erihelgerna, framförallt nyårshelgen. Således torde årligen under ett antal år ett belopp av en till två miljoner kronor behöva avsät tas för informa- tionskampanjer. Beloppet kan synas högt, men samtidigt innebär en nedgång av skadefrekvensen en besparing. Samhällskostnaden för dessa personskador kan uppskattas uppgå till  
 5-25 
  miljoner kronor om året beroende på val av beräkningsmodell. Det innebär med utgångs punkt från ett genomsnitt av kostnaderna enligt de två modellerna att varje olycka kostar drygt 60 000 kr. Om kampanjen skulle minska skade- antalet med mer än 15 procent skulle den därmed bli lön sam ur ett eko- nomiskt perspektiv. Därtill kommer självfallet en minskning av det mänskliga lidandet hos de skadedrabbade, vilka i hög utsträck ning är barn eller ungdomar. 
 Även bränderna orsakas i huvudsak av en felaktig användning av fyr- verkerier. En felaktig användning kan i vissa fall vara medveten och dessutom drabbar skadorna inte alltid användaren. Med hänsyn härtill framstår förutsättningarna för positiva effekter av ökade informa tions- insatser inte vara lika goda för bränder som för personskador. Det sak- nas också internationella exempel, eftersom fyrverkeribränder i huvud- sak i andra länder inte upplevs som ett problem. Med hänsyn till detta och till att bränder får anses vara ett mindre pro blem än personskador bör ökade informationsinsatser prioritera person skadorna. 
 Ökade informationsinsatser kan förväntas minska problemet med per- sonskadorna, men knappast lösa det. Det skulle därmed vara en för del om åtgärden kombinerades med en annan mindre ingripande åtgärd för att nå än bättre resultat. En betydande del av de skadade är under 18 år. Om åldersgränsen skulle höjas för förvärv av produkter som mindre raketer och enklare varianter av andra produkter skulle även det kunna minska personskadorna. Det är dock oklart i vilken utsträckning dessa produkter orsakar skador och bränder. Av utredningens kartläggning går inte att utläsa annat än att smällare skulle stå för hälf ten av skadorna. Det går därför inte att med säkerhet fastslå vilken roll dessa pro dukter spelar vad gäller personskador och bränder. 
 Ett annat motiv för att höja åldersgränsen är att samtliga länder i vårt närområde har en  
 18-årsgräns 
  för samtliga produkter utom de allra minsta. Storbritanniens höjning av åldersgränsen tillkom efter en ana lys av gedigen skadestatistik. Internationella erfarenheter stöder där med en 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 165 
  
 höjning av åldersgränsen. Samtidigt måste anföras att det kan fin nas kulturella skillnader, som återspeglas i skadestatistiken. 
 En ytterligare osäkerhetsfaktor utgör det förhållande att en höjning av åldersgränsen kan få effekter på hemtillverkningen (se vidare kapi tel 10). 
  
 9.6.2 
  
 Smällare 
  
 Smällare orsakar problem med hörselskador, andra personskador och olägenheter för människor och djur, framförallt hundar. Till detta kom- mer bränder. Problembilden och det förhållande att en smällares nytto- värde är begränsat utgör skäl för mer ingripande åtgärder. 
 Skälet till att en smällare orsakar hörselskador kan vara en felaktig användning. Med hänsyn till att det krävs ett relativt långt avstånd till smällaren kan det ifrågasättas om inte användningen av produkter stäl ler allt för höga krav på användaren. Att personskador i övrigt uppstår får anses bero på att användningen är felaktig. Det så kallade okynnes- smällandet orsakar olägenheterna för människor och djur. Förklaringen till att bränder uppstår torde huvudsakligen vara att smällare hanteras vårdslöst. 
 Samtliga diskuterade åtgärder har påverkan på något problem- område. Vad som kan komma i fråga är alltså informationsinsatser, åtgär der som minskar eller förändrar sortimentet, åtgärder som minskar användargruppen och åtgärder som inskränker tid för förvärv och/eller användning liksom en kombination av dessa åtgärder. 
 Informationsinsatser 
 Smällare orsakar enligt underlaget från EPC hälften av personskadorna eller drygt 200 stycken per år och samhällskostnaden är i samma stor- leksordning som för personskadorna som orsakas av andra fyrverkeri- produkter. Med motsvarande resonemang som för dessa skulle ökade informationsinsatser kunna minska dessa skador. För de övriga pro ble- men som användningen medför skulle ökad information ha begränsade effekter. 
 Åtgärder som minskar eller förändrar sortimentet 
 Ett förbud mot smällare skulle självfallet medföra att samtliga de pro- blem smällare orsakar skulle elimineras. Effekterna vad gäller hemtill- verkning och olaga införsel måste dock beaktas. Även om hem tillverk- 
  
 166  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 ning och olaga införsel skulle öka skulle ett förbud mot smällare kunna ge färre hörselskador och olägenheter. 
 Begränsning av smällares ljudnivå skulle för hörselskadornas del ha nästan lika god effekt som ett förbud förutsat t att ljudgränsen sätts tillräckligt lågt. Vad gäller övriga problem skulle det dock inte ha någon effekt. 
 Effekten av föreskrifter om att smällare endast får säljas till sammans med andra fyrverkerier skulle minska hörselskadorna och olägen heterna. 
 Åtgärder som minskar användargruppen 
 Vad som skulle komma i fråga är att höja åldersgränsen för förvärv av smällare från 15 till 18 år. En sådan höjning skulle försvåra för barn och yngre tonåringar att få tillgång till smällare. Deras användning skulle minska och därmed skulle även personskador och hörselskador drabba dem i mindre utsträckning. Ungdomar har utpekats som ansvariga för okynnessmällandet och det får antas att de orsakar en del av brän derna. En minskad användning bland lägre åldersgrupper skulle inne bära att även olägenheterna och bränderna minskade. En osäker hetsfaktor är återigen hemtillverkning. Om höjningen av åldersgränsen skulle föra med sig langning av fyrverkerier skulle det kunna innebära att åtgärden inte skulle slå igenom fullt ut i praktiken. 
 Åtgärder som inskränker tid för förvärv och/eller användning 
 Inskränkningar i försäljningstiden har ingen eller liten påverkan på pro- blemen förutom vad gäller olägenheter för såväl människor som hun dar. För dessa två problemområdet framstår det som en effektiv åtgärd. 
 Åtgärdens påtagliga nackdel är att den i onödan tillståndsbelägger för värv av andra fyrverkerier än smällare. 
 Slutsatser 
 Av de diskuterade åtgärderna är det enligt utredningens uppfattning uppenbart att ett förbud mot smällare är den effektivaste åtgärden. Den är enkel att genomföra och skulle medföra att samtliga de problem som utredningen pekar på skulle elimineras eller kraftigt minska. Åtgärden är av skäl som anförts tidigare inte heller alltför ingripande, tvärtom kan hävdas att det förhållande att främst barn eller ungdomar använ der smällare motiverar att man intar en strikt hållning från pro duktsäkerhets- aspekt. Samtliga länder i vårt närområde med undantag av Tysk land har 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 167 
  
 infört ett förbud mot smällare (Tyskland har som tidi gare nämnts dock en högsta tillåten ljudnivå). 
 Argument mot ett förbud är att hemtillverkning och olaga införsel skulle kunna öka. Ökad hemtillverkning och olaga införsel kan föra med sig förvärrade personskador, men hörselskadorna, olägen heterna och eventuellt även bränderna skulle ändå minska. Ris ken för ökad hem- tillverkning och olaga införsel diskuteras i kapitel 10. 
 Ingen annan åtgärd än förbud har en påverkan på samtliga problem som smällare orsakar. Ett alternativ till ett förbud skulle därför endast kunna vara att man kombinerar olika åtgärder för att lösa problemen. 
 Det allvarligaste problemet smällare orsakar bedömer utredningen vara hörselskador. Dessa skulle i princip på samma sätt som genom ett förbud kunna elimineras genom att smällarnas ljudnivå begränsades förutsatt att begränsningen sattes tillräckligt lågt. Åtgärden skulle dock inte ha någon påverkan på övriga problem. 
 I andra hand är personskadorna i övrigt ett angeläget problem. Vad som skulle kunna komma i fråga för att minska dessa skador är ökade informationsinsatser och en höjning av åldersgränsen. Smällare orsakar enligt Ellis undersökning så mycket som hälften av skadorna och sam- mantaget får dessa åtgärder anses ha förutsättningar att få relativt god effekt på personskadorna. En höjning av åldersgränsen skulle sannolikt även innebära att olägenheterna minskade. Om en höj ning av åldersgränsen skulle medföra langning skulle det dock kunna innebära att denna åtgärd inte skulle slå igenom i praktiken. 
 Sammantaget skulle ljudbegränsningar, informationsinsatser och en höjning av åldersgränsen för förvärv av smällare kunna minska pro ble- men. En förutsättning för effekten är att åldersgränsen efterlevs. Om detta kan ifrågasättas kan problemet med olägenheter kräva ytterligare åtgär der. Olägenheterna skulle till stor del kunna bringas att upphöra genom en inskränkning i försäljningstiden enligt den finska modellen. Nackdelen är att försäljningsbegränsningen även skulle drabba fyr verke- rier, vilket skulle kunna upplevas som en omotiverad inskränkning av handlingsfriheten. 
 Sammanfattningsvis kan anföras följande. Ett förbud mot smällare löser samtliga de problem som smällare orsakar, men kan medföra en risk för ökad hemtillverkning och olaga införsel. Det är möjligt att även genom andra åtgärder (ljudbegränsning, höjning av åldersgräns, inskränkningar i försäljningstid samt ökade informationsinsatser) eli mi- nera eller minska problemen med hörselskador och olägenheter för både människor och djur. Vad gäller andra personskador än hörsel skador och bränder så skulle även dessa sannolikt komma att minska. Nack delen med att dessa skador inte försvinner skulle dock kunna uppvägas av effekten vad gäller hemtillverkning och olaga införsel skulle bli mindre. 
  
 168  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar 
  
 SOU 1999:128 
  
 Ett ytterligare pris för att behålla smällare är dock att man för att eliminera olägenheterna kan behöva införa begränsningar i för säljnings- tiden. 
  
 9.7 
  
 Åtgärdernas effekter på fyrverkeri- branschen 
  
 I överväganden om eventuella åtgärder bör även tas hänsyn till effekter för de företag som är verksamma i fyrverkeribranschen. Som framgår av avsnitt 2.4 finns totalt ca 25 företag i branschen och antalet anställda uppgår till ca 100. Till detta kommer ett  
 25-tal 
  säsongsanställda. Unge- fär hälften av företagen med  
 55-60 
  anställda samt de säsonganställda har till utredningen uppgetts syssla med konsumentfyrverkerier medan övriga avser pyrotekniska sceneffekter och evenemangsfyrverkerier. I detta sammanhang är det den förra gruppen som är intressant. Omsätt- ningen för konsumentfyrverkerier i denna företagsgrupp uppges från branschens sida uppgå till ca 105 mkr exklusive moms vilket uppges motsvara ca 230 Mkr inklusive moms i detaljhandeln. 
 Rent generellt torde man kunna konstatera att minskade problem i samband med användningen av fyrverkerier torde gagna branschen. Denna torde knappast vara betjänta av att en lång rad problem i den all- männa debatten förknippas med de produkter företaget säljer och att detta leder till en ständigt pågående kritisk debatt om dessa produkters berättigande. 
 På kort sikt kan vissa av de åtgärder som diskuteras i detta kapitel medföra vissa negativa effekter för branschen i form av minskad för sälj- ning. Möjligheterna att kvantifiera dessa är begränsade eftersom det skulle förutsätta detaljerade uppgifter om försäljningens för delning på olika produktgrupper, data om lönsamhet m.m. Utred ningen har inte till- gång till sådant underlag. Vissa bedömningar kan dock göras vad gäl ler de kortsiktiga effekterna. 
 Av de diskuterade åtgärderna torde således en satsning på ökad information om risker med fyrverkerier och om korrekt användning, inte ha några negativa effekter för branschen, snarare tvärtom. Den typ av begränsningar i försäljningstid och användningstid som diskuterats ovan torde inte heller påverka branschens försäljning i någon märkbar omfatt- ning eftersom dessa åtgärder framförallt förskjuter användningen i tiden. 
 De på kort sikt mest ingripande åtgärder som diskuterats ovan torde vara ett förbud mot smällare i kombination med en höjning av ålders- gränsen för övriga  
 15-årsprodukter 
  till 18 år. Motsvarande åtgär der genomför des i Finland 1995 och i Storbritannien 1997. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Åtgärder - utredningens överväganden och bedömningar  
 169 
  
 Smällare säljs dels i separata förpackningar (askar) dels i paket till- sammans med andra  
 15-årsprodukter 
  såsom exempelvis mindre raketer etc. Vidare så säljs  
 15-årsprodukter 
  separat utan kombination med smäl- lare. Ett förbud mot smällare skulle naturligtvis innebära att hela för sälj- ningsintäkten för smällare faller bort. Effekten av en höjd ålders gräns för övriga  
 15-årsprodukter 
  är svårare att bedöma. Produkterna kom mer att kunna finnas kvar på marknaden men det är sannolikt att för säljningen kommer att minska även om det inte går att specificera i vilken omfattning. 
 Från branschen har uppgetts att värdet av den totala försäljningen av smällare och övriga  
 15-årsprodukter 
  kan uppskattas till ca 17 mkr vil ket motsvarar ca 16 procent av den totala försäljningen om 105 Mkr. Den del av branschen som är berörd uppskattas sysselsätta  
 65-70 
  per soner mätt i årsarbetskrafter vilket ger en försäljning per sysselsatt om  
 1,5-1,6 
  mkr. En försäljningsminskning om 17 mkr skulle således mot svara  
 10-11 
  personer. Kalkylen bygger på att all försäljning av  
 15-årsprodukter 
  upphör och kan således ur branschens utgångspunkt ses som " Willis". 
 Enbart ett smällarförbud skulle givetvis påverka försäljnings- intäkterna i mindre grad. Försäljningen av smällare separat uppskattas av branschen uppgå till  
 3-4 
  mkr. Värdet av smällare som säljs i kom bi- nation med andra  
 15-årsprodukter 
  har uppskattats till 2 mkr. Samman- taget skulle därmed det totala försäljningsvärdet för smällare uppgå till  
 5-6 
  mkr. Motsvarande kalkyl som ovan ger att detta motsvarar  
 3-4 
  per- soner. Skulle även försäljningen av övriga  
 15-årsprodukter 
  som säljs i för packningar tillsammans med smällare falla bort skulle detta motsvara ytterligare  
 3-4 
  personer. 
 Övriga förslag som diskuterats i detta kapitel är mindre ingripande och kan därför förväntas få mer begränsade effekter på branschen. 
 Tilläggas kan att erfarenheterna får Finland och Storbritannien vad gäller effekterna på branschen av ett förbud mot smällare samt höjning av åldersgränsen till utredningen uppgetts vara begränsade och att bran- schen förhållandevis snabbt kunnat anpassa sig. Vikten av att ge bran- schen tillräcklig lång övergångstid vad gäller anpassning till nya för ut- sättningar har dock framhållits. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 171 
  
 10 Hemtillverkning och olaga införsel 
 Som framgår av analysen i kapitel 9 av olika åtgärders effekter på de problem som användningen av fyrverkerier orsakar så framstår frågan om vilka icke önskade bieffekter ett restriktivare regelverk skulle kunna få i form av ökad hemtillverkning och olaga införsel som central. Ett förbud mot smällare skulle, som analysen visar, i huvudsak helt lösa problemen med hörselskador och olägenheter för djur och människor samt kunna minska personskadorna. En betydande nedgång av antalet bränder skulle även kunna uppnås. Som framhållits i kapitel 9 kan, med hänsyn till detta och till det "nyttovärde" som utredningen bedö mer att smällare har, ett förbud för allmänheten inte bedömas som allt för ingri- pande. Avgörande för ett ställningstagande blir därmed enligt utred- ningens uppfattning vilka bedömningar som kan göras vad gäller ris Kennedy för ökad hemtillverkning och olaga införsel. 
 Även i den allmänna debatten om användningen av fyrverkerier har denna fråga spelat en framträdande roll. Det har framhållits att åtgärder som begränsar tillgången på smällare kan föra med sig oönskade bieffek- ter och att förbud mot smällare eller en åldershöjning för för värv av smällare skulle kunna leda till ökad hemtillverkning av smäl lare och/eller olaga införsel av smällare. 
 För närvarande tycks hemtillverkning av fyrverkerier förekomma i relativt begränsad omfattning i Sverige. EPC:s studie indikerar att 13 procent av samtliga skador orsakas av hemtillverkade produkter. 
 Information om tillvägagångssättet vid hemtillverkning finns lätt till- gänglig för envar, exempelvis på Internet. Utmärkande för hem tillver- kade produkter är att de i högre grad än andra produkter orsakar ska dor och att dessa ofta är allvarliga. Utredningens kartläggning visar att medan smällare främst orsakar brännskador på händer och armar så har de fall av bortsprängda kroppsdelar, som återfinns i statistiken, sin grund i hemtillverkade produkter. Om begränsningar i tillgången till smällare skulle leda till ökad hemtillverkning skulle man därmed kunna riskera ett ökat antal allvarliga personskador på grund av hem tillverkade produkter. Även insmugglade produkter skulle kunna ge all varligare skador, eftersom det sannolikt skulle kunna vara fråga om kraftigare produkter av sämre kvalitet. 
  
 172  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 SOU 1999:128 
  
 Farhågor om att begränsningar av tillgången till smällare skulle få oönskade effekter har förekommit i debatten om smällare under lång tid. Såväl i 1948 års betänkande som 1975 års betänkande om fyrverkerier behandlades risken för hemtillverkning. (SOU 1948:8, Betänkande med förslag till ny Kungl. Maj:ts förordning angående explosiva varor m.m. och DS I 1975:2, Pyrotekniska varor, risker och regler). I det sistnämnda betänkandet drog utredningen slutsatsen att ett generellt förbud mot smällare borde införas. Sedan bland annat den dåvarande centrala till- synsmyndighet i remissbehandlingen hävdat att ett förbud skulle med föra ökad hemtillverkning genomfördes dock inte utredningens för slag. 
 Som framgått ovan är utredningens ståndpunkt att bedömningen av effekterna vad avser hemtillverkning och/eller olaga införsel är avgö- rande för ställningstagandet till förbud mot smällare eller höjning av åldersgränsen för rätten till förvärv av smällare. Utredningen har gett rättssociologiska avdelningen vid Sociologiska Institutionen Lunds uni- versitet i uppdrag att på rättssociologiska grunder analysera i vil ken utsträckning ett förbud mot smällare eller en höjning av ålders gränsen för rätten att förvärva smällare skulle medföra risk för ökad hem tillverk- ning eller olaga införsel av smällare. Resultatet har redovisats i en rap- port. 
 I avsnitt 10.1 behandlas debatten om hemtillverkning i ett historiskt perspektiv och i avsnitt 10.2 redovisas internationella erfarenheter om hemtillverkning och olaga införsel. Sociologiska institutionens rapport sammanfattas i avsnitt 10.3 och avsnitt 10.4 behandlar en undersökning om skolelevers erfarenheter av fyrverkerier i  
 Spånga-Tensta 
  som utförts på uppdrag av SÄI. I avsnitt 10.5 och 10.6 presenterar utred ningens slutsatser om hemtillverkning och olaga införsel. 
  
 10.1 
  
 Debatten om hemtillverkning i ett histo- riskt perspektiv 
  
 Som redovisats i avsnitt 5.1.1 föreslogs i betänkandet från 1948 ett för- bud mot s.k. knallpjäsers försäljning till minderåriga. Skälen härför var att man ville komma tillrätta med okynnesskjutandet. De sakkunniga i utredningen var inte av den uppfattningen att begränsningar i tillgången av legala smällare ökade risken för hemtillverkning utan av mot satt upp- fattning. Således ansåg de att förekomsten av legala smäl lare ökade fres- telsen för unga att själva tillverka produkter. De moti verade det enligt följande: 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 173 
  
 "Genom de lättillgängliga fabrikstillverkade pjäserna, vilka försäljes icke endast i butiker utan även av postorderfirmor, icke sällan utan till- stånd att idka handel med explosiva varor, vidmakthålles och upp mun- tras seden. Tack vare dessa oskyldiga leksaker vänjer sig den allmänna opinionen vid att t.o.m. barn i koltåldern syssla med explosiva varor. Respekten för e xplosiva varor avtrubbas såväl hos äldre som hos bar- nen. För de senare bli kon sekvenserna icke sällan ödesdigra. Den ene vill överträffa den andre i fråga om kraftiga smällar. Man buntar sam- man och avskjuter flera mindre knallskott samtidigt. Man fö rsöker på olika sätt skaffa sig allt kraftigare pjä ser. Man skaffar sig på otillåtna vägar sprängämnen eller tillverkar själv sådana. Den oskyldiga leken leder allt för ofta till tragedi. Även om man icke kan påstå, att de fab- rikstillverkade pjäserna historiskt sett äro roten och upphovet till det ifrågavarande onda, torde man å andra sidan icke kunna bestrida, att de på ett verksamt sätt bidragit till att vidmakthålla och utbreda ose- den." (Betänkande med förslag till ny Kungl. Maj:ts förordning angående explosiva varor m.m. SOU 1948:8 sidan  
 142-143). 
  
 Utredningens förslag lades i här relevanta delar till grund för lag stift- ningen. Redan några år senare sänkte dock dåvarande föreskrivande myndighet åldersgränsen för förvärv av smällare från 18 år till 15 år. Skälen härför har inte till fullo kunnat utrönas. Enligt uppgift (jämför yttrande från Hammargrens  Co. AB och Hanssons Pyrotekniska AB, avsnitt 5.1.2) från den pyrotekniska branschen fick dock åtgärden den effekten att skador, stölder och störningar minskade. 
 Som redovisats i avsnitt 5.1.2 ansåg även 1972 års pyrotekniska utredning i sitt betänkande 1975 att tillgången till smällare borde begrän- sas. Den föreslog att allmänhetens bruk av smällare borde för bjudas. Om hemtillverkning anförde utredningen följande: 
 "Utredningen har kommit fram till att två olika vägar för olaga hem- tillverkning av smällare används. Den vanligaste torde vara att bunta ihop ett antal kommersiellt tillgängliga mindre smällare och stoppa in dem i ett hölje, varigenom en kraftigare smäll kan erhållas. Dessutom före kommer hemtillverkning genom sammanblandning av olika kemi- kalier till en pyroteknisk sats som sedan läggs in i ett hölje och förses med stubin. Den senare metoden används också för att göra raketer. Metoden att utgå från kemikalier är syn nerligen riskabel redan i själva tillverkningsskedet medan smällare tillverkade av fabrikstillverkade produkter endast är riskabla vid avfyrandet. Det är därför naturligt att av det fåtal olyckor med hemtillverkade pjäser som kommit till utred- ningens kännedom så mycket som fyra fall av nio utgörs av olyckor vid blandning av kemikalier. Då förslag har framlagts vid olika tillfällen 
  
 174  
 Hemtillverkning och olaga införsel 
  
 SOU 1999:128 
  
 om att för säljning av alla smällare borde förbjudas kommer all tid mot- argumentet att skulle man göra detta skulle automatiskt den olaga hemtillverkningen öka med än allvarligare följder. Förbjöds smällare skulle emellertid all olaga tillverkning genom hopbuntning av i handeln saluförda smäl lare omöjliggöras. Kvar skulle stå risken att i ökad omfatt ning tillblandning av satser från olika kemikalier skulle öka.1942 års sak kunniga trodde ej på någon sådan ökning skulle ske. Detta var då en åsikt baserad på subjektiva bedömningar men i dag finns de danska erfarenheterna av ett för bud att bygga på. Enligt dessa erfarenheter skedde ingen märkbar ökning av den olaga hemtillverkningen då för säljning av smällare förbjöds. Sam tidigt begränsades dock handeln med vissa kemikalier vilket kan ha bidragit till det goda resultatet." 
 (DS I 1975:2 s.  
 243-244) 
  
 Utredningen drog den slutsatsen att smällare utan tvekan kunde för bju- das, men att man för säkerhets skull samtidigt skulle försvåra tillgången till vissa kemikalier. 
  
 10.2 
  
 Internationella erfarenheter om hemtill- verkning och olaga införsel 
  
 Utredningen har inhämtat erfarenheter från Danmark, Finland, Norge, Storbritannien, Tyskland och USA. Samtliga länder utom Tyskland har under perioden  
 1966-1997 
  i princip infört förbud mot smällare. 
 Som framgår av avsnitt 7.2 infördes i Danmark ett första förbud för allmänheten att hantera knallfyrverkeri redan 1966 och från 1972 gällde det för samtliga knallprodukter utom för de allra minsta. Lane mark var därmed det land av ovan angivna som först införde res triktioner mot smällare. Som framgår av ovanstående citat medförde det ingen märkbar ökning av hemtillverkning. En bidragande orsak kan som ovan nämns ha varit att handeln med kemikalier begränsades. 
 Enligt uppgift från ansvariga myndigheter i Danmark är hemtillverk- ningen i nuläget ställd i relation till olaga införsel av fyrverkerier ett mindre problem. Visserligen utvisade enkätundersökningar under åren  
 1992-1995 
  att så mycket som över 40 procent av poj karna i åttonde klass försökt tillverka fyrverkerier, men skadestatistiken indikerar att endast fyra procent av personskadorna har sin grund i hemtillverkade produkter. Olaga införseln av fyrverkerier är däremot ett stort problem. Inledningsvis skedde smuggling i första hand från grann länderna Sverige och Tyskland för eget bruk, i dag förekommer även olaga införsel i 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 175 
  
 organiserad form. De olaga införda produkterna bedöms orsaka drygt hälften av personskadorna. 
 Omfattningen av den olaga införseln ledde under 1997 till en debatt i Danmark om att liberalisera lagstiftningen. Den utredning som utredde frågan avvisade dock detta med hänvisning till risken för hör selskador. 
 I Norge infördes redan under  
 1970-talet 
  i princip ett generellt för bud mot smällare. Förbudet ledde inte till ökad hemtillverkning eller olaga införsel i någon omfattning. 
 I Storbritannien och Finland infördes förbud så sent som 1997 res- pektive 1995. Förbudet har enligt uppgift från ansvariga myndigheter, i vart fall inte ännu, medfört ökad hemtillverkning eller olaga införsel. 
 I USA är smällare i princip förbjudna sedan 1976. Illegala smällare orsakar 16 procent av personskadorna. 
 I Tyskland är smällare tillåtna. Under en kort period infördes i Ber lin under den tid muren uppfördes ett förbud mot smällare i den ame rikan- ska zonen. Förbudet återkallades dock sedan myndigheterna genom massmedia fått den uppfattningen att förbudet ledde till ökad hem till- verkning av smällare. 
  
 10.3 
  
 Sociologiska Institutionens rapport 
  
 Utredningens uppdrag till rättssociologiska avdelningen vid Sociologiska Institutionen, Lunds universitet var att så långt möjligt klarlägga om, och i så fall i vilken utsträckning, ett förbud mot smällare eller en ålders höj- ning av rätten att förvärva smällare skulle medföra risk för ökad hemtillverkning av smällare eller risk för olaga införsel av smäl lare. Institutionen konstaterar i sin rapport att det är omöjligt att med  
 säke rhet  
 kunna säga något om eventuella framtida effekter av en för ändrad lagstiftning, men att det är möjligt att på ett översiktligt plan redo göra för ett antal omständigheter som kan antas påverka utfallet av en eventuell lagstiftning mot smällare och relatera dessa till de befarade effekterna. Nedan följer en sammanfattning av rapporten. 
  
 10.3.1 
  
 Inledning 
  
 Inledningsvis slås i rapporten fast att det är svårt att förutsäga effek terna av en lagstiftning och skälet härför är det komplexa system av samhälleliga processer i vilka rättsliga reformer kommer till och verkar. Modellen nedan visar hur lagstiftningen kan relateras. 
  
 176  
 Hemtillverkning och olaga införsel 
  
 SOU 1999:128 
  
 Politik 
  
 4 
  
 Rättslig form 
  
 3 
  
 5 
  
 6 
  
 Genomförandesystem 
  
 8 
  
 2 
 7 
 9 
 Problem 
 (konflikt) 
 1 
  
 10  
 Effekt 
 11 
 Det problem som lagstiftaren önskar komma tillrätta med skulle mot sva- ras av steg ett i modellen. Vad gäller smällare är hypotesen den att pro- blemet har sitt ursprung i konflikten mellan tradition och modernisering. Traditioner fyller en avgörande funktion i varje samhälle, men riske rar samtidigt att stå i vägen för en nödvändig utveckling eller moderni sering. Traditionen att fira exempelvis nyårsafton med fyrverkerier eller smällare är stark i Sverige. En tradition har till uppgift att föra över ett beteende från generation till generation i ett samhälle. För fyr verkeriers del är detta synbart genom att vuxna låter barnen använda smäl lare och själva använder andra fyrverkerier. Det finns dock en risk med traditioner. De tenderar att konservera beteenden och attityder. I fallet med fyrverkerier kan sägas att den kunskap som det moderna samhället lyckats få om skadeverkningar är av sådan art att en moderni seringspro- cess kräver ett restriktivare användande. Konflikten mellan dessa två företeelser har förorsakat en debatt, som i sin tur uppfattats av det politiska systemet, vilket motsvaras av steg två i modellen. 
 Om det politiska systemet skulle fatta ett beslut, motsvarande steg tre i modellen, så skulle första frågan enligt rapporten vara om det över- huvudtaget är mö jligt att genom lagregler bryta en så fast rotad tradition som användningen av fyrverkerier och smällare utgör. En lag har dock enligt rapporten ett stort symbolvärde. Lagar och regler skapas ur kollektivet och genom att underkasta sig reglerna markerar människor sin vilja att tillhöra samhället och gemenskapen. För att sam hällets medborgare på ett systematiskt sätt skall förkasta en rättsregel krävs i princip en kollektivt uttalad överenskommelse om att rättsregeln inte är tillämplig. Ett exempel på lagstiftning som enligt rapporten på ett 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 177 
  
 framgångsrikt sätt har förändrat socialt beteende med rötter i en tradi tion - till fördel för en kunskapsbaserad modernisering av sam hället - utgör förbudet mot barnaga och rattfyllerilagstiftningen. Total för budet mot att aga barn möttes av mycket kraftiga protester när det inför des. En undersökning från 1965 visade att 53 procent av det sven ska folket ansåg att kroppsaga var ett nödvändigt redskap för att upp fostra barn. I en rapport från 1995 svarade dock hela 91 procent av de tillfrågade nej på frågan om aga som barnuppfostringsmetod bör vara tillåten i Sverige. Det finns enligt rapporten indikatorer om att lagstiftningen spelat en avgörande roll för att förändra attityderna. 
 Ett annat exempel på en lag som tillsynes framgångsrikt har bidragit till att förändra människors attityder är rattfyllerilagstiftningen. Det fanns under seklets första halva en stark opinion mot att lagstifta mot rattonykterhet. I dag utgör rattfyllerilagstiftningen en av de regleringar som har starkast stöd i de allmännas rättsmedvetna. 
 Det finns tre gemensamma drag mellan dessa båda regleringar som enligt rapporten kan ha relevans för smällare: 
  
 1. 
  
 Det beteende man vill förhindra riskerar att skada en enskild person, vilket tenderar att väcka större sympati än den reglering som syftar till att förhindra att skada ett allmänt intresse. 
  
 2. 
  
 Skadan riskerar att vara av bestående karaktär. 
  
 3. 
  
 Skadan drabbar eller riskerar att drabba barn. 
  
 Sammantaget skulle det därmed enligt rapporten sannolikt finnas förut- sättningar för att få stöd för ett politiskt beslut om ökade restriktioner för smällare. Av central betydelse är dock valet av rättslig form, vilket mot- svaras av steg fem i modellen. Denna måste dessutom kommuniceras till allmänheten genom exempelvis informationsinsatser och kontrollåtgär- der, vilket motsvaras av steg sju och åtta i modellen. I det här fallet finns två alternativ för att uppnå det politiska syftet, förbud mot smäl lare eller en höjning av åldersgränsen för förvärv. 
  
 10.3.2 
  
 Framtida effekter av förbud mot smällare 
  
 Hemtillverkning 
 Sedan fyrtiotalet har man i olika sammanhang hänvisat till att ett för bud mot smällare skulle innebära en icke försumbar risk för ökad hem till- verkning. Det finns dock enligt rapporten ett antal faktorer som talar mot ett sådant antagande. Det har i debatten förts fram att man skulle kunna dra paralleller mellan restriktioner mot smällare och mot alkoholför sälj- 
  
 178  
 Hemtillverkning och olaga införsel 
  
 SOU 1999:128 
  
 ning. Det är dock förrädiskt att göra sådana jämförelser. För det första utgör alkoholmarknaden en stor ekonomisk marknad. Det finns starka ekonomiska incitament för illegal tillverkning och för säljning. Alkohol är dessutom beroendeframkallande. Dessa faktorer medför att en jämförelse mellan hemtillverkning av smällare och hembränning av sprit enligt rapporten är föga givande. 
 Det finns däremot enligt rapporten andra vägar för att förstå sam ban- det mellan ett förbud mot smällare och ökad hemtillverkning. Smäl lare är nästan uteslutande att betrakta som leksaker för barn och använ dandet är sanktionerat av vuxenvärlden. Tillverkning av smällare är däremot definitivt inte socialt accepterat av vuxenvärlden. Modet att bryta mot vuxenvärldens normer på ett så flagrant förknippas med en utveck ling i övre tonåren. Det krävs dessutom en viss grad av mognad för att överhuvudtaget klara att tillverka smällare. Ett förbud skulle där med drabba främst dem som är under 15 år, vilken enligt rapporten är en annan kategori än dem som skulle kunna tillverka smällare. 
 De sakkunniga i 1948 års betänkande anförde också att sambandet mellan förbud mot smällare och ökad hemtillverkning skulle kunna vara det motsatta än det som förts fram i debatten, att ett förbud mot smäl lare skulle kunna minska hemtillverkningen (jämför ovan under 10.1). 
 Att ett förbud mot smällare skulle minska hemtillverkningen före fal- ler enligt rapporten långt mera sannolikt än motsatsen. En utvecklad kul- tur vad gäller användandet av smällare ris kerar att bredda den grupp ur vilken potentiella tillverkare kan rekryteras. Därmed inte sagt att ett för- bud mot smällare nödvändigtvis skulle minska antalet skadade på grund av hemtillverkning. Det finns sannolikt andra faktorer som bidrar, exempelvis tillgång till kemikalier och information om tillvägagångssät- tet. 
 Olaga införsel 
 Risken för olaga införsel till följd av ett förbud mot smällare är enligt rapporten större än risken för ökad hemtillverkning. Det kan befaras att en illegal marknad skulle kunna växa fram. Det är dock uppenbart att de ekonomiska incitamenten för att smuggla smällare är oändligt mycket mindre än exempelvis för cigaretter. Detta innebär inte att det under en kort period, exempelvis nyårsafton, inte skulle kunna vara lön samt att smuggla smällare. Det finnas dock en annan skillnad mot exempelvis cigaretter. Även om en höjning av cigarettpriset leder till utvecklandet av en illegal marknad kommer förmodligen huvuddelen av rökarna att röka legalt försålda cigaretter. Det är därför inte direkt syn bart att cigaretter härstammar från illegal hantering. När det gäller total för budet mot 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 179 
  
 smällare kommer den sociala kontrollen att fungera i bromsande riktning. Sammantaget skulle man enligt rapporten kunna säga att risken för att det uppstår en organiserad illegal marknad för för säljning av smällare som ett resultat av ett totalförbud mot smällare är ganska liten under förutsättning att man lyckas uppnå samhällelig legi timitet för det rättsliga beslutet. Däremot är det sannolikt att det kom mer förekomma viss införsel av smällare för eget bruk eller snarare för egna barns bruk. 
  
 10.3.3 
  
 Framtida effekter av en höjning av ålders grän- sen för förvärv av smällare 
  
 En höjning av åldersgränsen skulle enligt rapporten sakna den starka symbolik som ett totalförbud har. Snarare skulle en sådan lag riskera att framstå som löjeväckande. Smällare betraktas av många vuxna som lek- saker för barn. En åldershöjning från 15 år till 18 år skulle kunna tol kas så att man måste vara 18 år för att köpa smällare till sina barn. Att vuxna låter sina barn delta i högtidsfirandet genom att använda smäl lare är en tradition som förmodligen inte skulle svikta för en sådan tvek sam markering. Eftersom en höjd åldersgräns sannolikt inte kom mer att få någon dramatisk effekt för den legala handeln med smällare kom mer det knappast att finnas utrymme för en illegal marknad. 
  
 10.3.4 
  
 Sammanfattning av rapporten 
  
 Sammanfattningsvis skulle enligt rapporten hemtillverkning kunna min- ska som ett resultat av ett totalförbud mot försäljning av smällare och det är tveksamt om en höjd åldersgräns skulle få några större effek ter överhuvudtaget. Langningen skulle vidare minska vid ett förbud, efter- som endast langning av insmugglade produkter skulle komma i fråga. Resultatet kan också beskrivas i följande tabell. 
  
 Hemtillverkning 
  
 Smuggling 
  
 Langning 
  
 Höjd ålders- 
  
 Ingen större 
  
 Ingen större 
  
 Ingen större 
  
 gräns 
  
 effekt 
  
 effekt 
  
 effekt 
  
 Totalförbud 
  
 Eventuell 
  
 Sannolikt en 
  
 Sannolikt en 
  
 minskning 
  
 begränsad 
  
 minskning 
  
 ökning dock 
  
 ej organiserad 
  
 180  
 Hemtillverkning och olaga införsel 
  
 SOU 1999:128 
  
 10.4 
  
 Enkätundersökning om skolelevers erfa- renheter av fyrverkerier 
  
 Under våren/sommaren 1999 erhöll elever i skolor tillhörande  
 Spånga/Tensta-området 
  i årsklasserna  
 4-9 
  del av ett skriftligt frågefor- mulär om fyrverkerier. Undersökningen utfördes på uppdrag av SÄI. 
 Frågorna besvarades av 327 elever. Av deras svar framkom föl jande. Utav de intervjuade hade 72 procent vid något tillfälle använt fyr verke- rier i allmänhet och i princip lika stor andel hade använt smäl lare. 63 procent hade fått produkterna av sina för äldrar. Det framkom att debutåldern för använd ningen var  
 7-10 
  år. Nio procent hade själva till- verkat smällare eller andra fyrverkerier från anskaffat material eller manipulerat befintliga produkter. 
 Därefter djupintervjuades 12 elever. Urvalet av dem var slumpartat. Deras ålder var  
 8-14 
  år. Den hemtillverkning de hade erfarenhet av var manipulation av legala produkter. 
  
 10.5 
  
 Slutsatser om hemtillverkning 
  
 10.5.1 
  
 Hemtillverkning vid förbud mot smällare 
  
 Som redan klarlagts i 1975 års betänkande står begreppet hem tillverk- ning för två skilda förfaranden. Vid det ena utgör de legala smällarna grunden, exempelvis genom att flera smällare buntas ihop för att en för- stärkt knall skall uppstå. För detta förfarande är begreppet hem tillverk- ning ett missvisande begrepp, det handlar i stället om att smällare används på ett olämpligt sätt. Förfarandet tycks i viss mån påminna om vad utredningen benämner som okynnessmällande. Det är uppenbart att denna hantering skulle försvinna vid ett förbud mot smällare. Därmed är det klarlagt att en del av det som idag betecknas som hemtillverkning skulle upphöra. 
 Det andra förfarandet skulle bestå av sammanblandning av olika kemikalier till pyroteknisk sats, vilket självfallet skulle kunna vara aktuellt vid ett smällarförbud. Det är framförallt ungdomar eller barn som kan förväntas tillverka pyroteknisk sats. Sammantaget kan alltså slås fast att med ökad risk för hemtillverkning på grund av förbud mot smällare avses att ungdomar eller barn i ökad utsträckning skulle blanda samman kemikalier till pyroteknisk sats. 
 Vid bedömningen av denna risk finns det två synsätt. Det ena utgörs av det som fördes fram av de sakkunniga i 1948 års betänkande. Deras utgångspunkt är att det är tillgången till legala smällare som utgör gro- 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 181 
  
 grunden för hemtillverkning. Enligt 1948 års betänkande legaliserar ti ll- gången till smällare att barn leker med det explosiva ämnet, vilket senare leder till att de tillverkar egna produkter. Synsättet delas av den Sociolo- giska Institutionen i den rapport som utarbetats på utredningens uppdrag och som sammanfattats i avsnitt 10.3 Institutionen betonar att smällare används som leksaker av barn. De som skulle komma i fråga för hemtillverkning skulle däremot vara ungdomar i övre tonåren, efter som det är först i denna åldern som man på ett flagrant sätt förmår bryta mot vuxenvärldens normer. Ett förbud mot smällare skulle där med drabba barn. Avsaknaden av legala smällare skulle därmed inte leda till hemtillverkning. I stället skulle ett förbud få den effekten att barn inte skulle vänjas vid smällare, vilket skulle kunna förhindra att de sedan de kommit upp i övre tonåren tillverkar egna smällare på sätt som sker i dag. Sammantaget skulle hemtillverkningen därmed minska. 
 Vad institutionen anfört vinner visst stöd av den undersökning som redovisas under 11.4. Även om omfattn ingen av denna undersökning är begränsad framgår det att barn använder smällare och andra fyr verkerier samt att det i stor utsträckning är föräldrarna som tillhandahåller pro- dukterna. Den erfarenhet barnen i ålder  
 8-14 
  tycks ha av hemtillverkning förefaller vidare vara en manipulation av legala produkter. 
 Det andra synsättet som har förts fram är att barn vill smälla och att de om tillgång till legala smällare saknas, skulle tillverka egna och farli- gare smällare. Synsättet har historiskt sätt förts fram av den tidigare cen- trala tillsynsmyndigheten och av den pyrotekniska branschen. Det har till stöd för resonemanget påståtts att de restriktioner om förvärv av knall- produkter för underåriga som infördes 1949 skulle ha haft ökade per son- skador som följd och att dessa återigen skulle ha minskat sedan kom mer- skollegium sänkt åldersgränsen några år senare. 
 De internationella erfarenheterna som utredningen tagit del av är blandade. Varken Finland, Norge eller Storbritannien har erfarit att för- budet medfört ökad hemtillverkning. Det finns dock indikationer om att hemtillverkningen i Danmark kan vara omfattande. Vidare påstås att ett kortvarigt förbud mot smällare i Berlin skulle medfört ökad hem tillverk- ning. Det skall dock beaktas att erfarenheten ligger tidsmässigt långt tillbaka och att bedömningen dessutom grundades på enbart upp gifter i massmedia. 
 Mycket talar därför enligt utredningens uppfattning för att det är den första bedömningen om att tillgången till legala smällare leder till hem- tillverkning som är den korrekta. Det behöver dock i och för sig inte vara så att de båda synsätten står i motsats till varandra utan det kan handla om olika tidsperspektiv. De barn och ungdomar som idag använder smällare har tillägnat sig det mönster som enligt den första teo rin ovan leder fram till att vissa går över till att göra egna smällare. En minskning 
  
 182  
 Hemtillverkning och olaga införsel 
  
 SOU 1999:128 
  
 av hemtillverkning skulle slå igenom först på lite längre sikt när dessa traditioner brutits. Under mellantiden skulle benägenheten för ökad hemtillverkning kunna öka bland de ungdomar som växt in i mönstret att använda smällare. 
 Sammantaget kan anföras att om smällare skulle förbjudas skulle den delen av hemtillverkning som utgörs av att legala smällare för stärks upphöra. Övervägande skäl talar vidare enligt utredningen för att även den andra delen av hemtillverkningen, dvs. helt egen tillverkning, skulle minska, i vart fall på sikt. 
  
 10.5.2 
  
 Hemtillverkning vid höjning av åldersgränsen för rätt till förvärv av smällare 
  
 För att få förvärva smällare krävs det i dag att man uppnått en ålder om 15 år. Om denna åldersgräns höjs till 18 år skulle en effekt kunna bli att de som är under 18 år i ökad utsträckning skulle tillverka egna smäl lare. Återigen är det alltså bara frågan om den del av hemtillverkning som utgörs av sammanblandning av kemikalier till pyroteknisk sats, eftersom hemtillverkning med legala smällare uppenbart skulle minska. 
 Vid bedömningen av om den egna tillverkningen skulle öka är åter- igen avgörande om vilket av ovan under 10.5.1 nämnda synsätt man anlägger. Den Sociologiska institutionen har haft som utgångspunkt att smällare används som leksaker av barn och att egen tillverkning utförs av ungdomar i övre tonåren. Accepteras detta synsätt är det självklart att en åldershöjning inte påverkar tillverkningen. Som ovan anförts är det mycket som talar för att detta synsätt är det riktiga. Institutionen har vidare anfört att en höjning av åldersgränsen vore meningslös, eftersom de som i hög grad använder produkten, dvs. barn under 15 år redan i dag inte har åldern inne att köpa produkten utan att det är föräldrar som för- ser sina barn med smällare. 
 Anlägger man det andra synsättet skulle slutsatsen bli att den min- skade tillgången till legala smällare skulle kunna medföra att barn eller ungdomar tillverkar egna. Det får dock även med detta synsätt för utsät- tas att risken för ökad tillverkning skulle vara mindre än vid ett förbud, eftersom legala smällare skulle finnas på marknaden och det därmed skulle kunna vara bekvämare för den enskilde att försöka kringgå ålders- kravet än att själv börja tillverka. 
 Sammantaget framstår enligt utredningen risken för ökad hem tillverk- ning som följd av en höjning av åldersgränsen att vara tämligen begrän- sad. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Hemtillverkning och olaga införsel  
 183 
  
 10.6 
  
 Slutsatser om olaga införsel 
  
 10.6.1 
  
 Gray införsel vid förbud mot smäl lare 
  
 I Danmark ledde förbudet för allmänheten att hantera smällare till olaga införsel av knallprodukter i stor utsträckning vilket i dag utgör ett problem av den dignitet att liberaliseringar i lagstiftningen övervägts. Motsvarande utveckling har dock inte ägt rum i de andra länderna som infört förbud. För Stor britannien och Finlands del skulle detta kunna förklaras med att denna utveckling ännu inte hunnit uppstå, för Norges del gäller dock inte detta. Varför dessa skillnader föreligger har inte kunnat klarläggas. En hypotes skulle kunna vara att Danmark införde restriktioner tidigt vid tidpunkten då riskmedvetandet hos allmänheten kan ha varit lågt. En annan förklaring skulle kunna vara att Danmark vid tidpunkten för för budet omgavs av länder som tillät smällare. Även Norge införde dock tidigt förbud. 
 En avgörande fråga för utredningen är om den negativa utveck lingen i Danmark även skulle kunna uppstå i Sverige. Inledningsvis kan slås fast att samtliga länder i Sveriges närområde i dag inte tillåter smäl lare för allmänheten. Den som vill köpa smällare för eget bruk skulle behöva åka till Tyskland för att köpa smällare eller till Danmark för att köpa illegala. Den Sociologiska Institutionen har vidare anfört att risken för olaga inför sel skulle vara högre än risken för ökad hem tillverkning vid ett för bud. Samtidigt har påpekats i rapporten att de ekonomiska incita- menten för organiserad smuggling skulle vara små. Rap portens samman- fattande slutsats är att risken för en organiserad olaga införsel skulle uppstå är liten under förutsättning att ett förbud för ankras i det allmän- nas rättsmedvetande. Sammanfattningsvis anser utredningen att det finns en viss risk för att ett förbud mot smällare leder till olaga inför sel, men att det är möjligt att motverka denna risk exem pelvis genom informationsinsatser. 
  
 10.6.2 
  
 Gray införsel vid höj ning av åldersgränsen 
  
 Sociologiska Institutionens ståndpunkt är att effekterna av en höjning av åldersgränsen för rätt till förvärv av smällare är så små att den inte skulle ge utrymme för en illegal marknad. Därtill kan läggas att det är uppenbart att ålderskategorin under 18 år inte har sådana resurser att en uppkomst av en illegal marknad framstår som sannolik. Vidare kommer de underåriga också i stor utsträckning att sakna möjlighet att på egen hand föra in varor. Sammantaget får det bedömas som uteslutet att en höjning av åldersgränsen skulle medföra olaga införsel av smällare. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 185 
  
 11 Utredningens förslag 
  
 Förslag:  
 Utredningen föreslår att ett förbud mot smällare införs. Ålders gränsen för hantering av fyrverkerier, utom för de minsta varorna avsedda för inom husbruk såsom exempelvis tomtebloss eller s.k. partypoppers, föreslås höjas från lägst 15 år till 18 år. SÄI bör överväga om inte en ålders gräns bör infö ras även för de minsta fyrverkerierna. Utredningens förslag bör kom bineras med en kraftigt ökad satsning på information om ris kerna med fyrverkerier och om korrekt användning. Till SÄI bör vidare knytas ett fyrverkeriråd med syfte att bistå SÄI i frågor rörande fyr verkerier. Slutligen föreslår utredningen att SÄI får i upp drag att kartlägga behovet av begränsningar vad avser tillgängligheten av kemikalier som typiskt kan användas till hemtillverkning av fyrverkerier. 
  
 11.1 
  
 Utgångspunkter 
  
 Utredningens överväganden och förslag grundas på att användningen av fyrverkerier i Sverige liksom i flera andra länder har en lång tradition och är till glädje och nöje för många människor men att den också är förknippad med ett antal problem. Syftet med förslagen är att lägga grunden för en fortsatt sund användning av fyrverkerier i landet. 
 Den kartläggning utredningen gjort av problem som är förknippade med användningen av fyrverkerier och då framförallt smällare visar att problemen är av den omfattning och art att åtgärder är motiverade. Det faktum att nära hälften av personskadorna exklusive hörselskador och huvuddelen av hörselskadorna drabbar barn och ungdomar under 18 år, dvs. barn enligt barnkonventionens definition, måste enligt utredningen tillmätas särskild betydelse. En annan utgångspunkt är att fyr verkerier har ett positivt "nyttovärde" mot vilket ingripande åtgärder måste vägas. Utredningen bedömer därvid att "nyttovärdet" av smällare är rela tivt be- gränsat medan det för fyrverkerier i övrigt är högre. En annan utgångs- punkt är att åtgärdernas effekter för fyrverkeribranschen måste beaktas 
  
 186  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 liksom erfarenheter andra länder gjort i samband med förändringar av regelverket. 
  
 11.2 
  
 Smällare 
  
 Smällare kan enligt utredningens underlag bedömas vara inblandade i ungefär hälften av de olyckor som inträffar vid användningen av fyrverkerier eller  
 200-250 
  stycken per år. Huvuddelen av dessa drabbar barn under 18 år. Vad gäller hörselskador som uppstår under använd- ningen av fyrverkerier kan antas att dessa helt orsakas av smällare. Det innebär att hörselskador i huvudsak drabbar barn/ungdom eftersom det är dessa som använder smällare. Hur många som drabbas kan disku teras men enligt utredningens bedömning torde det vara ett betydande antal. Olägenheter såväl vad gäller människor som djur är i huvudsak beroende på användningen av smällare. Slutligen indikerar utred ningens underlag att en betydande andel av de bränder som orsakas av fyrverkerier kan hänföras till smällare. 
 Detta innebär, som framgår av diskussionen i kapitel 9, att ett förbud mot smällare kraftigt skulle reducera problemen eller helt eliminera dessa. 
 Alternativet till ett sådant förbud utgör, som framgår av diskus sionen i kapitel 9, en kombination av olika åtgärder (information, ljudbegräns- ning för smällare, höjning av åldersgräns, inskränkningar i för säljnings- tider för fyrverkerier). De positiva effekterna på problemen av detta åtgärdspaket torde bli mindre än ett förbud samtidigt som åtgär derna delvis skulle framstå som onödigt ingripande. Det är framförallt okynnessmällandet vid jul och mellandagarna som orsakar olägenheterna för människor och djur. Inskränkningarna i försäljningstid (och eventuellt användningstiden) skulle dock av praktiska skäl behöva omfatta allt fyrverkeri. 
 För denna utredning, liksom för 1942 och 1972 års utredningar, är fråga vilken effekt ett restriktivare regelverk har vad gäller hemtillverk- ning och olaga införsel en central. Denna fråga diskuteras ingående i kapitel 10. De skador och problem som dagens användning av smällare orsakar i kombination med vad utredningen bedömer som begränsat "nyttovärde" innebär enligt utredningens bedömning att ställ ningstagan- det till frågan om förbud eller inte förbud blir beroende av vilken bedöm- ning som görs av riskerna för negativa effekter avseende hem tillverkning och olaga införsel. 
 Frågan hänger nära samman med utredningens rangordning av pro- blemen. En ökning av hemtillverkningen och olaga införsel skulle leda till allvarligare personskador vilket i hög grad skulle drabba barn och 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 187 
  
 ungdomar. Däremot skulle omfattningen av det totala smällandet minska och därmed olägenheterna för människor och djur liksom sannolikt bränder orsakade av smällare. Eftersom utredningen bedömer per sonska- dor, och då framförallt de som drabbar barn och ungdom, som det allvarligaste problemet blir frågan om hemtillverkning och olaga införsel därmed mer avgörande än om olägenheter och bränder prio riteras högs t. 
 Något säkert svar vad gäller effekterna på hemtillverkning och olaga införsel går inte att ge. Utredningen bedömer dock att mycket talar för den uppfattning som kommer till uttryck i rapporten från Sociologiska Institutionen i Lund och som också förfäktades av 1942 års utredning, nämligen att det handlar om att bryta ett invant mönster där den legala tillgången på smällare är en inkörsport. Ett förbud mot smällare skulle därmed behöva kombineras med informationsinsatser om hemtillverk- ningens risker för att motverka en i det kortare perspektivet eventuell ökad hemtillverkning bland dagens ungdomar (se avsnitt 11.4). En över- syn bör även göras om reglerna för försäljning av substanser som typiskt sett används vid hemtillverkning (se avsnitt 11.6). 
 Sammanfattningsvis stannar därmed utredningen för att föreslå att ett för bud mot smällare införs. Grunden är de problem dessa orsakar, var - vid de skador som drabbar barn och ungdom tillmätts särskild betydelse, inte minst mot bakgrund av de förpliktelser barnkonventionen medför. Med hänsyn till dessa problem och smällarnas nyttovärde kan inte ett förbud mot smällare anses vara onödigt ingripande. Effekterna av ett förbud på fyrverkeribranschen som diskuteras i avsnitt 9.7 och i 11.7 nedan kan inte heller enligt utredningen anses vara sådana att ett förbud framstår som alltför drastiskt. Ställningstagandet baseras även på de erfarenheter som gjorts i länderna i vårt närområde och innebär att det svenska regelverket på denna punkt harmoniseras med vad som gäller i övriga nordiska länder. 
 Rent tekniskt kan ett förbud mot smällare införas på skilda sätt, vilket en jämförelse av regleringarna i de länder som säger sig ha ett smällarför bud visar. Det som i första hand kommer i fråga är att före- skriva att en produkt som smällare inte får godkännas i Sverige. Vad som vidare skulle kunna komma ifråga är att tillståndsbelägga smällare, dvs. föreskriva att de bara får hanteras efter tillstånd på samma sätt som idag gäller för bl.a. knallskott, vilka kan beskrivas som kraftigare smäl- lare, och raketer med en vikt överstigande 250 gram, (jämför avsnitt 2.2). Det skall anmärkas att för sistnämnda konstruktion kan beteck- ningen smällarförbud vara missvisande, eftersom det inte är fråga om ett reellt förbud. 
 I Danmark ingår smällare i kategorin professionellt fyrverkeri för användning utomhus. Sådana produkter får bara säljas, köpas eller användas av den som har tillstånd av polismyndigheten och denna regle- 
  
 188  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 ring anser ansvariga myndigheter vara liktydigt med ett smällarför bud. I Finland och Norge är det dock fråga om reella förbud. I Fin land får fyrverkeripjäser vars smällande laddning innehåller eller till sin detonationsstyrka motsvarar mer än 0,05 gram svartkrut inte godkännas. I Norge gäller motsvarande för även mindre smällare. I Stor britannien gäller en tredje variant som innebär att det är förbjudet att till handahålla smällare för andra än dem som har professionell anknytning till fyrverkerier (jämför avsnitten  
 7.1-7.4). 
  Utredningen har inte haft möj lig- het att göra en värdering av om de olika modellerna i sig medför olika effekter. Det kan dock konstateras att tillgången i Danmark på illegala smällare är god. Om det beror på utformningen av det avsedda smällarförbudet eller på andra faktorer är dock svårt att säga. 
 Det svenska regelverket har tillståndskrav som utgångspunkt. Detta skulle vara ett skäl att välja en modell med tillståndsplikt. 
 Från Rikspolisstyrelsens sida har anförts att det är lättare att kon trol- lera efterlevnaden av ett förbud som grundas på att smällare inte får god- kännas. Handelstillstånd för försäljning av fyrverkerier meddelas gene- rellt för en mängd butiksinnehavare. Med smällare tillgängliga i han deln finns det en risk för att ungdomar får tillgång till dem. Det har vidare anförts att det inte skulle finnas kvar något legalt använd ningsutrymme för smällare med tillståndskrav. I dag används smällare av ung domar. De knalleffekter som förekommer i samband med professionella jubileumsfyrverkerier utgörs av knallskott. Det framstår som uppen bart att få ungdomar skulle ansöka om tillstånd till en kostnad om 475 kr för att använda smällare. Tillståndsgivningen skulle ske med hän syn taget till lagens syfte. Om skador, inklusive psykiska sådana, kunde förutses skulle tillstånd inte komma att beviljas. Vidare skall beaktas att utredningen även avser att föreslå en höjning av åldersgränsen (jämför avsnitt 11.3) vilket då skulle få den effekten att tillstånd inte skulle beviljas för den som är under 18 år. 
 Sammantaget anser utredningen att övervägande skäl talar för att ett smällarför bud utformas som ett reellt förbud. Utredningen föreslår där- för att förslaget genomförs genom att det föreskrivs att smällare inte får godkännas. 
 En fråga är efter detta ställningstagande vad som skall gälla för knallskott. Denna produkt är som nämnts en större smällare. Det krävs i dag polistillstånd för att hantera produkten. Enligt uppgift från SÄI används den i begränsad utsträckning, huvudsakligen av professionella användare vid jubileumsfyrverkerier. Enligt utredningens bedömning kan det dock föreligga en risk för att ett förbud mot smällare skulle kunna medföra att exempelvis ungdomar i ökad utsträckning försökte få till- gång till en sådan produkt. I exempelvis Danmark förekommer också knallskott i stor utsträckning på den illegala marknaden. Använd ningen 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 189 
  
 av knallskott orsakar i Danmark en betydande andel av personskadorna (jämför avsnitt 7.1.3). 
 Vid bedömningen av hur ett förbud skall utformas måste dock även lagtekniska hänsyn tas. Ett förbud bör föras in i regelverket om brandfarliga och explosiva varor. En bestämmelse i detta regelverk måste korrespondera med lagens syfte, dvs. ha skador till följd av brand eller explosion som utgångspunkt. Utredningens förslag grundar sig i första hand på personskador. Som anförts utgör dock även olägen heter ett skäl. Med olägenheter avser utredningen i sammanhanget psykiska skador i form av skrämsel för människor och djur, vilket inne fattas i begreppet skada (jämför avsnitt 12.2). Utredningens förslag inne fattas därmed i lagens syfte. 
 En fråga är på vilken nivå en sådan regel bör införas i regel systemet. Inledningsvis kan anföras att frågan är av principiellt viktig karaktär och att den har debatterats i riksdagen vid ett flertal tillfällen. På grund härav skulle det framstå som naturligt att riksdagen fick ta ställning till utredningens förslag. Samtidigt regleras dock fyrverkerier inte i en särskild lag utan i lagen om brandfarliga och explosiva varor. En lösning skulle kunna vara att utredningen föreslog att rege ringen uppdrog åt SÄI att anpassa sitt regelverk efter förslaget. På grund av frågans vikt kan det dock finnas skäl att förlägga regeln på en högre nivå i regelsystemet. 
 Av lagens övergripande karaktär följer att det är ute slutet att föreslå en ändring i den. Däremot kan det anses rimligt att före slå att begränsningen skall framgå av förordningen. En sådan åtgärd förutsätter att det finns ett redan gällande bemyndigande för rege ringen eller att utredningen föreslår att ett nytt bemyndigande införs i lagen. 
 I 11 och 12 §§ lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor finns redan bemyndiganden som kan vara av intresse. I 12 § anges att regeringen får förbjuda hantering eller import av brandfarliga och explosiva varor. Ett krav är dock att det är av särskild betydelse från brand- eller explosionssynpunkt. Det har anförts att det skulle kunna vara tveksamt om detta bemyndigande kan användas av regeringen för att förbjuda smällare. Följande skäl har anförts: Depar tementschefen anförde i förarbetena att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer enligt paragrafen  
 omedelbart  
 får ingripa med ett generellt förbud mot hantering eller import av en viss brandfarlig eller explosiv vara (prop. 1987/88:101 s. 35). Han anförde därvid att det självfallet skall vara fråga om en sådan vara som antingen genom egna egenskaper eller genom hanteringen av varan kan medföra  
 en sär skilt betydande risk  
 för skada genom brand eller explosion  
 .  
 Detta skulle tala för att bestämmelsen avser en extraordinär situation. En ytterligare förutsätt- ning för ett förbud borde enligt departementschefen vara att tillstånds- 
  
 190  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 krav eller andra villkor enligt 11 § lagen inte är tillräckliga för att undanröja riskerna. 
 Mot det anförda skulle kunna invändas att smällarens effekt är explo- sion och att utredningens kartläggning visar att användningen av smäl - lare medför en risk för skada, som skulle kunna beskrivas som sär skilt betydande. Det är vidare som framgår av vad som anförts ovan utred - ningens bedömning att enbart ett tillståndskrav inte skulle vara till räck- ligt för att förhindra att ungdomar skulle få tillgång till smällare, vil ket skulle innebära risk för fortsatta skador. Slutligen bör det fram hållas, att det förhållande att regeringen har möjlighet att ingripa omedel bart, knap- past utesluter åtgärder sedan problemet utretts. 
 Regeringen har dock redan på grund av ett annat bemyndigande i samma lag möjlighet att från brand- och explosionssynpunkt kon trollera vilka varor som får förekomma i Sverige. Redan i 11 § anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får om det behövs från brand- eller explosionssynpunkt meddela föreskrifter om att annat särskilt krav skall gälla för hantering eller import av brandfarliga eller explosiva varor. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen i förordningen om brandfarliga och explosiva varor i 10 § föreskrivit att för att en explosiv vara skall få hanteras eller importeras, krävs att den är godkänd av SÄI, dvs. SÄI får och skall med lagens syfte som utgångspunkt (skadeförebyggande) godkänna eller underkänna varor. Med stöd av denna paragraf har SÄI också tidigare underkänt produkter som exempelvis svärmare, vissa rakettyper och kraftiga puffskott (jämför regeringens förordningsmotiv, Industridepartementet, 1988:5 och avsnitt 4.1.2). Eftersom SÄI:s lagstöd för att underkänna varor härstammar från 11 § i lagen innebär det självfallet att även regeringen, med stöd av denna paragraf, får uppställa krav som innebär ett underkännande av vissa varor. Ett sådant krav skulle kunna vara att fyrverkerier skall ha annat huvudsakligt syfte än att avge knall. I anslutning till redan gällande krav om godkännande från SÄI skulle detta passa väl in i regelverkets systematik. Utredningen förordar därför en sådan lagteknisk lösning. 
 Med den föreslagna definitionen om annat huvudsakligt syfte än att avge knall innefattas förutom smällare även sådana knallskott som används för fyrverkeriändamål, eftersom skillnaderna mellan dessa pro- dukter i praktiken bara är knalleffektens styrka. Däremot faller de knall- skott som används för militärt ändamål utanför, eftersom dessa inte är fyrverkerier. Enligt utredningens bedömning framstår det som rim ligt att huvudregeln bör vara att varken smällare eller de civila knall skotten skall godkännas. Med hänsyn till att det för knallskott finns ett behov av användning för i vart fall professionella jubileumsfyrverkerier bör det finnas en möjlighet att meddela undantag härifrån. Utredningen föreslår 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 191 
  
 därför att det skall vara möjligt för SÄI att meddela undantag från det föreslagna kravet. Det bör ankomma på SÄI att följa utveck lingen av framförallt ungdomars möjlighet att få tillgång till knallskott och därefter bedöma om det undantag som krävs för knallskott bör begrän sas till att avse den professionella hanteringen. 
 Det har slutligen framkommit att s.k. partypoppers och smällkara- meller skulle kunna beskrivas som fyrverkerier som har som huvudsak- ligt syfte att avge knalleffekt. Dessa produkter ingår i dag i den grupp av mindre fyrverkerier som fritt får förvärvas (jämför avsnitt 2.2). Utgångs- punkten för SÄI är att dessa mindre fyrverkerier skall klara en inom hus- användning. Såvitt framkommit orsakar produkterna inte skador i någon omfattning och det saknas därför skäl att före slå att dessa inte skall få godkännas. Förslaget bör därför inte omfatta dem. På grund av det anförda föreslår utredningen att följande tillägg förs in i 10 § förordningen: 
 10 § För att en explosiv vara skall få hanteras eller importeras, krävs att den är godkänd av Sprängämnesinspektionen eller har gått igenom någon annan form av bedöm ning av överensstämmelse som skall godtas enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet  
 (EES-avtalet). 
  
 För att en explosiv vara som är en fyrverkeripjäs skall få godkännas av Spräng ämnesinspektionen krävs att varan har annat huvudsakligt syfte än att avge knall eller att den är avsedd för såväl inomhusbruk som utomhusbruk. Spräng ämnesinspektionen får föreskriva om undantag från kraven. 
 Sprängämnesinspektionen skall upprätta en förteckning över godkända explosiva varor och över varor som införts till landet efter sådan bedömning av över ensstämmelse som avses i första stycket. 
 Termen fyrverkeri förekommer inte tidigare i lagen eller förordningen och denna bör därför lämpligen förklaras. Enligt SÄI är fyrverkerier explosiva varor som innehåller pyrotekniska ämnen och som avger ljus- eller ljudeffekter. I denna definition innefattas dock även pyrotekniska sceneffekter, dvs. sådana produkter som används på scen för att skapa en illusion om exempelvis åska. Sådana produkter är inte att betrakta som fyrverkerier. Skillnaden mellan dessa produkter utgörs när mast av användningsområdet. Det skulle kunna anföras att fyr verkerier har ett rent nöjesändamål medan det för pyrotekniska scen effekter även ingår en nyttoaspekt. 
  
 192  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 Definitionen bör läggas till 8 § i förordningen, eftersom denna paragraf innehåller även andra definitioner. På grund av det anförda föreslår utredningen att följande tillägg görs till 8 §: 
 8§ Till explosiva varor hänförs varor som består av eller innehåller explosivämnen. 
 Med explosivämnen avses fasta eller flytande ämnen eller blandningar av sådana ämnen som kan bringas till snabb kemisk reak tion, varvid energi frigörs i form av tryckvolymarbete eller värme.  
 Med fyrverkeripjäser avses explosiva varor som innehåller pyro tekni- ska ämnen och som avger ljus- eller ljudeffekter enbart för nöjes- ändamål. 
  
 Explosiva varor klassificeras enligt de närmare föreskrifter som Sprängämnesinspektionen meddelar. Bestämmelserna om vilka explosiva varor som utgör krigsmateriel finns i förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. 
 Sprängämnesinspektionen meddelar beslut om ett ämne är att anse som explosivämne. 
 Som kommer närmare kommer att redovisas i avsnitt 11.7 föreslår utred- ningen att dessa föreskrifter skall träda i kraft den 1 december 2 000. För smällare och knallskott finns för närvarande gällande beslut om godkännande. Enligt 12 § förordningen skall SÄI återkalla ett god kän- nande av en explosiv vara om ändrade förhållanden föranleder att varan inte längre bör vara godkänd. Vad som utgör ändrade för hållanden är inte angivet i förordningsmotiven (Regeringens för ordningsmotiv 1988:5). Det kan dock förutsättas att avsikten är att SÄI skall ha möj - lighet att återkalla godkännande av explosiva varor om det efter god - kännandet framkommer att det finns en risk för att varorna orsakar ska- dor. Så har i praktiken också skett för exempelvis produkten Good. Utredningens kartläggning visar att användningen av smäl lare och knallskott medför en risk för skador. 
  
 11.3 
  
 Andra fyrverkerier 
  
 Utredningens kartläggning visar att andra fyrverkerier än smällare framförallt orsakar personskador och bränder. Ungefär hälften av alla personskador, eller  
 200-250 
  stycken per år, kan bedömas orsakas av andra fyrverkerier än smällare. Av underlaget går inte att utläsa hur 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 193 
  
 många av dessa som drabbar barn under 18 år. Även bränder orsakas av andra fyrverkerier än smällare. Vad gäller hörselskador bedömer utred- ningen att dessa i huvudsak orsakas av smällare. Detsamma torde i stort gälla olägenheter för människor och djur. Användning av fyrverkerier i närheten av särskilt känsliga platser såsom sjukhus och andra vård inrätt- ningar kan givetvis skapa problem. Problembilden samt produkternas "nyttovärde" för många människor innebär enligt utredningens bedöm- ning dock att eventuella åtgärder i syfte att minska de problem som andra fyrverkeriprodukter än smällare orsakar bör vara mindre ingri- pande än vad som gäller för smällare. 
 Skälet till att andra fyrverkerier än smällare orsakar personskador är framför allt vårdslös användning. Detsamma torde gälla bränder men här förekommer även en medvetet felaktig användning, framförallt vad gäl ler barns och ungdomars användning. 
 De åtgärder som skulle kunna komma ifråga vad gäller andra fyr ver- kerier än smällare, och som diskuteras i kapitel 9, är inskränk ningar i för säljningstid och användningstid, höjning av åldersgräns för 15- årsprodukter samt informationsinsatser. 
 Utredningens bedömning är att om utredningens förslag om förbud mot smällare genomförs, så framstår en begränsning i försäljningstid efter exempelvis den finska modellen som onödigt ingripande med hän- syn till att effekten vad gäller personskador och bränder torde vara mar- ginell. 
 Vad gäller restriktioner i användningstid (och plats) så har som tidi- gare redovisats kommunerna möjlighet att med stöd av ordningslagen utfärda särskilda ordningsföreskrifter. Av den undersökning som utred- ningen låtit SIFO genomföra framgår att 45 procent av landets kom- muner utnyttjat denna möjlighet. Av de kommuner som ej utnyttjat möj- ligheten ansåg nära 60 procent att det inte förelåg något behov. En för del med nuvarande system är således att det till skillnad mot en nationell reglering av användningstiden medger en lokal anpassning utifrån de problem som är för handen. 
 Utav de kommuner som infört lokala ordningsföreskrifter ansåg knappt 20 procent att de kommit tillrätta med problemen och lika många att föreskrifterna inte haft någon effekt. 40 procent ansåg att före skrif- terna haft viss effekt. Anmärkningsvärt är att endast hälften av kom- munerna hade informerat allmänheten om ordningslagen. 
 Av undersökningen framgår att det framförallt är problem kopplade till smällare som motiverat införandet av lokala föreskrifter. Förutsatt att utredningens förslag om förbud mot smällare genomförs bedömer utred- ningen sammanfattningsvis, att de möjligheter som enligt ordningslagen finns att styra användningen både i tid och vad avser plats är tillfyllest. Att införa generella regler om användningstid framstår som onödigt 
  
 194  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 ingripande, inte minst mot bakgrund av man i nära 40 procent av kommunerna inte anser sig ha några olägenheter. Enligt utredningens bedömning skulle effekten av lokala föreskrifter kunna för bättras genom ökad information till allmänheten om föreskrifternas inne håll. 
 Som framgår av kapitel 9 bedömer utredningen däremot att en höj- ning av åldersgränsen för förvärv av mindre produkters såsom vissa små raketer, mindre versioner av bengalisk eld, fontäner och romerska ljus mm, från 15 till 18 år bör ha en positiv effekt såväl vad avser per sonska- dor som drabbar barn som bränder. Mot denna bakgrund framstår en höjning av åldersgränsen enligt utredningens bedömning ej som en alltför ingripande åtgärd. De erfarenheter som kommit fram i utredningens internationella kartläggning stöder en höjning av åldersgränsen för 15- årsprodukterna till 18 år. Samtliga länder i vårt närområde har grän sen  
 18-år 
  utom för de allra minsta produkterna ( partypoppers etc.). En sådan åtgärd har vidare ett naturligt samband med förslaget om för bud mot smällare. I dag utgör smällare leksaker för barn och ungdomar. En risk skulle kunna vara att de i stället i ökad utsträckning använder sig av andra produkter, med ökade personskador som följd. För att före bygga detta framstår det som naturligt att i samband med förbud mot smällare föreslå en höjning av åldersgränsen. Tillsammans med ett smäl larför bud skulle en höjning av åldersgränsen för förvärv av fyr verkerier utgöra en generell markering om att dessa produkter är olämpliga för barn. 
 Utredningen föreslår således att åldersgränsen för de produkter som idag har 15 år som gräns höjs till 18 år. Ett betydande antal produkter är berörda såsom mindre raketer, bengalisk eld, fontäner, eldbägare, romer- ska ljus, fyrverkeritårtor, fyrverkerisolar, uppstigande effekter och marksnurror. Förslaget innebär, att det på sätt som gäller i samtliga andra länder i vårt närområde, införs en enhetlig åldersgräns om 18 år för samtliga fyrverkerier utom de allra minsta, såsom partypoppers etc. 
 Lagtekniskt skulle förslaget kunna genomföras på motsvarande sätt som angetts för smällare. Antingen skulle det kunna föras in i SÄI:s regelverk eller i förordningen. För de ovan angivna produkterna finns enligt lagen ett generellt tillståndskrav. Enligt 21 § förordningen får dock SÄI ersätta detta tillståndskrav med annat krav. På grund härav har SÄI ersatt tillståndskravet med krav på ålder om 15 år. En möj lighet skulle vara att i förordningen i anslutning till 21 § föreskriva att fyr verkerier enbart får hanteras av den som fyllt 18 år med undantag av mindre produkter. 
 En komplikation i sammanhanget är att det i förordningens 9 § redan finns en bestämmelse om att explosiva varor får hanteras endast av den som fyllt 18 år. Eftersom såväl den bestämmelsen som 21 § om att SÄI får ersätta tillståndskravet med andra krav återfinns i för ordningen och därmed på samma juridiska nivå kan det anföras att SÄI skulle sakna 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 195 
  
 möjlighet att föreskriva om en lägre ålder än 18 år. SÄI har om detta anfört följande. Enligt 3 § förordningen har den en gene rell rätt att föreskriva om undantag från såväl lagen som förordningen i sina föreskrifter. Denna paragraf har den använt sig för att med dela ett specifikt undantag från 9 §. En formell brist är dock att undantaget inte är inskriven i föreskrifter utan endast i för valtningsbeslut. 
 Det anförda framstår som tveksamt ur strikt juridisk synvinkel. 3 § i för ordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor lyder på följande sätt: Spräng ämnesinspektionen får föreskriva om ytterligare undantag från tillämpningen av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen i fråga om vissa brandfarliga eller explosiva varor eller i fråga om viss hantering eller import. 3 § i förordningen har sin motsvarighet i 5 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Båda paragraferna synes ha till syfte att generella undantag för exempelvis vissa varor eller områden skall kunna införas. Begrep pet "ytterligare" i förordningen tycks också syfta tillbaka på 1 och 2 §§ i förordningen, där sådana undantag gjorts. 
 Sammantaget anser utredningen att en höjning av åldersgränsen skulle kunna regleras på följande sätt.  
 18-årsgränsen 
  framgår redan av 9 § förordningen, varför utredningen inte på nytt behöver föreslå en ändring i förordningen för att höja åldersgränsen. Under den paragrafen skulle i stället läggas till ett bemyndigande för SÄI att meddela undantag för sådana produkter som inte skall ha någon åldersgräns om 18 år, alltså sådana som i dag får förvärvas fritt. Det skulle medföra att SÄI inte behövde använda sig av 3 § för att meddela undantag. 
 Enligt uppgift från SÄI är som tidigare nämnts utgångspunkten för mindre fyrverkerier som fritt får förvärvas att sådana produkter skall klara en inomhusanvändning. De vanligaste produkterna i denna kategori är vidare tomtebloss, smällkarameller, isfacklor och s.k. partypoppers. Utredning föreslår att föl jande tillägg förs in i 9 § i förordningen: 
 9 § Explosiva varor får hanteras eller importeras endast av den som fyllt 18 år. 
 Sprängämnesinspektionen får föreskriva om undantag för sådana explosiva varor som är fyrverkeripjäser avsedda för såväl inom- husbruk som utomhusbruk. 
 Innebörden av förslaget är att som huvudregel skall en  
 18-årsgräns 
  gälla för samtliga explosiva varor. SÄI skall dock i sina föreskrifter få meddela undantag från ålderskravet om 18 år för sådana produkter som enligt nu gällande regler fritt får förvärvas, såsom exempelvis 
  
 196  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 tomtebloss, isfacklor och s.k. partypoppers. För dessa 
  
 pro dukter kan 
  
 SÄI föreskriva att ingen åldersgräns skall gälla eller att det skall gälla en lägre åldersgräns. I flera av de länder utredningen besökt gäller för dessa produkter en åldersgräns om 12 år. Enligt utred ningens bedömning bör övervägas om en sådan ordning inte vore lämp lig även i Sverige. Dessa överväganden bör dock ankomma på SÄI. 
 Den föreslagna lösningen skulle kunna föra med sig vissa följd pro- blem. Genom att lägga till ett specifikt bemyndigande blir det enligt tolk- ningsnormen att lex specialis har företräde framför lex generalis uppen- bart att SÄI inte kommer att kunna meddela undantag från ålders gränsen 18 år för andra explosiva varor än fyrverkerier med stöd av 3 § i förordningen. Utredningen saknar möjlighet att överblicka om ett sådant behov föreligger. Om så är fallet måste detta lösas i annat sammanhang. Enligt uppgift från SÄI kan de explosiva varorna som kommer att berö- ras vara värdetransportväskor, rökpatroner mot skadedjur och krock- kuddar. 
  
 11.4 
  
 Information 
  
 Ett förbud mot smällare skulle i huvudsak lösa problemen med hörsel- skador samt problemen med olägenheter för människor och djur. Per son- skadorna kan förväntas minska till hälften. En väsentlig redu cering av antal bränder kan vidare uppnås. En höjning av åldersgränsen från 15 år till 18 år för  
 15-årsprodukterna 
  skulle ytterligare minska anta let personskador och bränder. 
 Dessa förändringar i regelverket skulle innebära en anpassning till vad som råder i länderna i vårt närområde och utredningens förslag byg- ger delvis på erfarenheter som gjorts i dessa länder. Som redovisats tidigare är det vanligt med betydande informationsinsatser om riskerna med fyrverkeriprodukter och om vikten av korrekt användning görs i dessa länder. De erfarenheter som förmedlats till utredningen är att man bedömer denna typ av insatser som betydelsefulla, inte minst i samband med förändringar av regelverket. 
 Utredningens förslag ovan bör kombineras med en kraftigt ökad sats- ning på information om riskerna med fyrverkerier och om korrekt användning. Som framgår av diskussionen i kapitel 9 torde framförallt antalet personskador kunna påverkas med information men även i viss mån antalet bränder. 
 Utredningens förslag bygger på bedömningen att ett smällarförbud inte leder till ökad hemtillverkning och ökad olaga införsel. Som tidi gare påpekats finns dock inte underlag för några tvärsäkra slutsatser i dessa 
  
 SOU 1999:128  
 Utredningens förslag  
 197 
  
 avseenden. Det är därför nödvändigt att ett smällarförbud kom bineras med ökad information om riskerna med hemtillverkning. 
 Skall ökade informationsinsatser få någon varaktig effekt krävs uthållighet. Ett genomförande av utredningens förslag till ändringar i regelverket bör därför följas upp med betydande infor mationsinsat- ser/kampanjer under åtminstone en femårsperiod. Beroende på effek terna och utvecklingen av antalet personskador och bränder får där efter tas ställning till fortsatta insatser. 
 Utredningen bedömer, med utgångspunkt från erfarenheterna i andra länder, att i storleksordningen  
 en-två 
  mkr per år bör satsas på ökad information, framförallt genom samlade kampanjer inför i första hand nyårsfirandet. Närmare uppläggning och inriktning av informa tionsverk- samheten bör diskuteras i det fyrverkeriråd som utred ningen föreslås skall knytas till SÄI (se avsnitt 11.5). 
 Kostnaderna för den ökade informationen bör bäras av de som använ- der fyrverkerier. Detta kan ske på ett administrativt enkelt sätt genom att det system som finansierar SÄI:s verksamhet på området utnytt jas. Inspektionen tar ut avgifter av tillverkare och importörer av brand farliga och explosiva varor. Systemet omfattar en fast avgift om 20 000 kr per år (1999:års värde) samt en rörlig avgift om 3 900 kr per ton. Detta betyder att SÄI:s avgifter från fyrverkeriimportörerna idag kan beräknas uppgå till ca 1,5 mkr. Den rörliga avgiften skulle alltså behöva höjas till i storleksordningen 10 000 kr per ton för att finansiera en ökning av informationsinsatserna av den omfattningen utredningen föreslår. 
 Lagtekniskt skulle en höjning av avgiften kunna ske på följande sätt. SÄI får enligt 40 § förordningen om brandfarliga och explosiva varor meddela föreskrifter om avgifter för sin verksamhet. Enligt förordningen (1996:62) med instruktion för Sprängämnesinspektionen 3 § skall inspektionen, efter samråd med Ekonomistyrningsverket, kunna fastställa en taxa för de avgifter som får tas ut samt meddela de närmare föreskrifter som behövs för att ta ut avgifterna. Detta har SÄI gjort i SÄIFS 1997:10, vilken är under omarbetning. SÄI:s över gripande mål för verksamheten är att förebygga skador vid hantering av brand farliga och explosiva varor. Det anförda innebär att information får anses ingå i SÄI:s verksamhet. SÄI kan därmed efter samråd med Ekonomi styrnings- verket höja avgifterna. En avgiftshöjning skulle genom över vältring få bäras av fyrverkerikonsumenterna via högre priser. Med hänsyn till att den samlade detaljhandelsförsäljningen kan beräknas uppgå till 230 mkr blir priseffekten marginell. 
  
 198  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 11.5 
  
 Fyrverkeriråd vid SÄI 
  
 Diskussionen och debatten om effekterna av användningen av fyrverke- rier och smällare har visat att många olika intressen är berörda. I debat- ten har också pekats på att det kan vara ett problem att olika aspekter av fyrverkerianvändning hanteras av många olika myndigheter och flera departement. 
 Utredningen föreslår i enlighet med föregående avsnitt att bety dande resurser satsas på information under en femårsperiod. Huvudansvarig för detta föreslås bli SÄI men det finns anledning att, i likhet med i Danmark, inriktning och uppläggning diskuteras i en bredare krets. Utredningen föreslår därför inrättandet av ett fyrverkeriråd vid SÄI. Rådet, som bör ha en till SÄI:s ledning och styrelse rådgivande funk tion, bör ha en bred sammansättning bestående av närmast berörda intresseorganisationer och bransch men även berörda myn digheter såsom Socialstyrelsen, Rikspolisstyrelsen, Räddningsverket och Konsumentver- ket. Rådet bör även kunna utgöra ett forum för diskussion om regelverket på fyrverkeriområdet och därmed vara ett stöd för SÄI exempelvis i föreskriftsarbetet. 
 Förekomsten av rådet bör skrivas in i SÄI:s verksinstruktion. Där bör anges att rådet skall finnas samt att det bör omfatta högst 10 leda möter samt att SÄI:s generaldirektör är ordförande. Rådets ledamöter bör utses av SÄI:s styrelse efter förslag från respektive myn dighet/organisation. 
 Utredningen föreslår att följande paragraf införs i SÄI:s verks instruk- tion, förordningen (1996:62) med instruktion för Spräng ämnesinspek- tionen. 
 Fyrverkeriråd 
 7 § Till Sprängämnesinspektionen är knutet ett fyrverkeriråd med representanter från berörda myndigheter, närings livsorgani- sationer och andra intresseorganisationer. Rådet har till uppgift att bistå inspektionen vid handläggningen av frågor om fyr verke- rier. Ledamöterna utses av Sprängämnesinspektionen för en bestämd tid. 
 Rådet består av generaldirektören, som är ordförande, och högst tio andra ledamöter. 
  
 11.6 
  
 Kemikalier för hemtillverkning 
  
 Utredningens förslag till förbud mot smällare bygger på bedömningen att ett sådant inte skall behöva leda till ökad hemtillverkning. Utred ningens bedömning är i likhet med Sociologiska Institutionen i Lund att effekten, 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 199 
  
 åtminstone på lite sikt, tvärtom kan bli en minskning allt efter som smällarkulturen fasas ut. På kort sikt kan incitamentet till hemtillverk- ning öka. Utredningen har ovan pekat på betydelsen av att resur ser därför satsas på information om hemtill verkningens risker. 
 En annan möjlighet för att minska risken för ökad hem tillverkningen är att begränsa tillgängligheten för sådana kemiska ämnen som typiskt sett används vid hemtillverkning. Detta diskuterades även i 1975 års utredningen. Utredningen har inte haft möjlighet att under den begrän- sade utredningstiden närmare kartlägga vilka ämnen som är mest fre- kvent förekommande i detta sammanhang och än mindre kartlägga vilka regler som gäller för försäljning. Icke desto mindre är detta en vik tig fråga som bör tas om hand. Utredningen föreslår därför att rege ringen ger SÄI ett uppdrag att göra en kartläggning samt bedöma beho vet av begränsningar i tillgängligheten. 
  
 11.7 
  
 Konsekvenser för branschen och genomför ande av utredningens förslag 
  
 En utgångspunkt för utredningens överväganden har varit att användningen av fyrverkerier har positivt värde för många människor. Traditionen att med fyrverkerier sprida fest och glans vid firandet vissa helger och högtider är gammal och torde, i Sverige som i många andra länder, vara djupt förankrad hos stora delar av befolkningen. Utred- ningens kartläggning visar dock att användningen även är förknippad med problem. Utredningens förslag ovan syftar till att undanröja och minska problemen och därmed lägga grunden för en god användning av fyrverkerier i landet. Som påpekats i kapitel 9 torde detta på sikt gagna även fyrverkeribranschen eftersom denna knappast kan vara betjänt av en ständigt pågående debatt om de problem som de pro dukter som branschen tillhandahåller orsakar. Samtidigt framgår av avsnitt 9.7 att utredningens förslag om förbud mot smällare och en höjning av ålders- gränsen för övriga  
 15-årsprodukter 
  till 18 år, på kort sikt kan få negativa effekter vad avser branschens försäljning. 
 Som tidigare redovisats kan värdet av branschens totala försäljning bedömas uppgå till ca 105 mkr per år. De produkter som berörs av utredningens förslag om ett restriktivare regelverk och som helt över- vägande består av import svarar enligt uppgift från branschen för ett för- säljningsvärde om ca 17 mkr vilket kan uppskattas motsvara  
 10-11 
  års- arbetskrafter. Som mest skulle utredningens förslag kunna medföra en försäljningsminskning av denna storleksordning om höj ningen av åldersgränsen för  
 15-årsprodukterna 
  skulle innebära att för säljningen av 
  
 200  
 Utredningens förslag 
  
 SOU 1999:128 
  
 dessa helt skulle upphöra. Värdet av enbart smällare kan bedö mas uppgå till  
 5-6 
  mkr. 
 Det kan finnas skäl att, i syfte att underlätta branschens anpassning, överväga ett stegvis införande av de ny a regler utredningen föreslår. Härvid framstår det som mest angeläget med hänsyn till den pro blembild som framkommit att ett smällarförbud kan genomföras så att det får effekt vid nyårsfirandet år 2000. Samtidigt måste branschen ges rim liga anpassningsmöjligheter. Enligt uppgift sker beställningar av pro dukter till kommande nyårsförsäljning vanligtvis i  
 februari-mars. 
  Förut satt att beslut om nya regler fattas/aviseras före denna tidpunkt bör ett förbud mot smällare gälla från och med 1 december år 2000 vil ket således är utredningens förslag. 
 I syfte underlätta branschens anpassning föreslår utredningen att höj- ningen av åldersgränsen för övriga  
 15-årsprodukter 
  till 18 år skall gälla från och med den 1 december år 2001. 
 Som redovisats i kapitel 2 består hela branschen av ca 25 företag varav ca hälften säljer konsumentfyrverkerier och är berörda av utred- ningens förslag om ett restriktivare regelverk. Tre av dessa företag har fler än 10 anställda. Det är alltså i huvudsak relativt små företag som är verksamma i denna bransch. Någon närmare analys av hur det bortfall av försäljningsintäkter som utredningens förslag medför kommer att för- delas på de olika företagen har inte varit möjlig att genomföra. Efter som branschen i huvudsak består av småföretag kan inte uteslutas att vissa kan komma att drabbas av problem som gör att de får svå righeter att fortsätta verksamheten. 
 Vad gäller möjligheterna för nyetablering och tillväxt av småföretag i branschen är det rimligt utgå ifrån att dessa på kort sikt försämras efter- som den striktare reglering som utredningen föreslår innebär min skade totala intäkter för branschen. Som redovisats tidigare bedömer dock utredningen att färre problem i samband med användningen av fyrverke- rier på lite längre sikt kommer att gagna branschen. Utredningens förslag medför inga, mot småföretag, diskriminerande effekter eller nyetableringshinder. 
 Som pekats på tidigare är det viktigt att framförallt ett smäl larför bud kombineras med ökade och uthålliga informationsinsatser om ris ker med hemtillverkning och om korrekt användning av fyrverkerier. Dessa bör tidsmässigt anpassas till ett smällarförbud och alltså inledas med sikte på nyårsfirandet år 2000. Eftersom den närmare upp läggningen och inriktningen av dessa insatser bör diskuteras i det fyr verkeriråd utredningen förslår bör detta inleda sin verksamhet senast vid halv års- skiftet år 2000. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Utredningens förslag  
 201 
  
 11.8 
  
 Förslagen och EU:s regler 
  
 Utredningens förslag om förbud mot smällare samt en höjning av ålders- gränsen för flertalet  
 15-årsproduk 
  ter är förenliga med EU:s regler. Bäst framgår detta givetvis av att liknande förändringar genom förts av Storbritannien och Finland liksom av Norge under senare år. Några direktiv som reglerar området finns inte. Förändringarna baseras på artikel 36 i  
 Rom-fördraget 
  som handlar om medlemsländernas rätt att vidta åtgärder för att skydda medborgarnas liv och hälsa. Enligt kom- missionen är det upp till medlemsstaterna att reglera marknadsföringen av fyrverkeriprodukter och om man så vill för bjuda vissa produkter (Official Journal of the European Communities, No C 60/30, referat av diskussion i Europaparlamentet oktober 1996). Detta för hindrar inte att en förändring i reglerna i enlig het med utredningens förslag skall notifieras till  
 EU-kommissionen. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Övriga frågor  
 203 
  
 12 
  
 Övriga frågor - överväganden och slutsatser 
  
 Slutsatser:  
 Utredningen finner att det som framkommit om pro- duktkontroll, möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och förverka dem samt tillgången till skadestatistik om person- eller sakskador inte utgör skäl att överväga förslag till ändringar. Utredningen bedö mer det som angeläget att SÄI i sina föreskrifter preciserar reglerna om brandsäkerhet vid för säljning/förvaring av fyrverkerier, fram för allt vad gäller stormarknader och liknande försäljningss tällen. 
  
 12.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt direktiven innefattas i utredningens uppdrag även att se över frå- gor om produktkontroll, tillsyn och information om fyrverkerier samt att belysa de oklarheter som kan finnas när det gäller reglerna för hanteringen av fyrverkerier, bl.a. i fråga om möjligheterna att ta varorna i beslag och när det gäller förvaring av dessa. Vidare skall möj ligheterna att inhämta skadestatistik ses över. 
 Utredningen har i kapitel 11 redan behandlat frågan om information, varför denna fråga inte på nytt kommer att diskuteras. Kapitlet kommer därför att behandla produktkontroll, tillsyn, möjligheterna att ta varor i beslag, förvaring samt möjligheterna att inhämta skadestatistik. I direktiven är skälen för översyn av dessa frågor inte angivna. Utred- ningen har därför i sitt arbete försökt kartlägga vilka problem som är förknippade med nämnda områden. 
 De problem som rör tillsynen tycks i första hand gälla för säljning/för- varing. Vidare förefaller de enda oklarheter i regelverket om för varing vara de som handlar om tillsyn av förvaring. Tillsyn och för varing kommer därför att behandlas i ett sammanhang. Ett nära sam band med tillsyn har tillståndsgivningen och även denna fråga kommer därför att beröras. 
 En förutsättning i sammanhanget för att kunna ta varor i beslag är att det finns regler om förverkande. Frågan om beslag kommer därför att behandlas med hänsyn till förekomsten av förverkanderegler. Såvitt 
  
 204  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 avser frågan om skadestatistik har utredningen utgått ifrån att med skador avses i det sammanhanget person- eller sakskador. 
 Produktkontroll kommer att behandlas i avsnitt 12.2, tillsyn/tillstånd av försäljning och förvaring diskuteras i avsnitt 12.3, möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och förverka dem redovisas i avsnitt 12.4 och till- gången till statistik om person- eller sakskador på grund av fyrverkerier diskuteras i avsnitt 12.5. I avsnitt 12.6 redovisas utredningens slutsatser. 
  
 12.2 
  
 Produktkontroll 
  
 Arten av kontroll är givetvis beroende av de materiella lagregler som berör området. Ett exempel är att en smällare i Sverige enligt gällande normer får innehålla 0,8 gram svartkrut. Denna bestämmelse är en form av produktgodkännande. Dessa centrala materiella regler har dock på ett uttömmande sätt behandlats tidigare. Detta avsnitt kommer i stäl let att främst behandla produktgodkännande ur ett övergripande per spektiv. 
  
 12.2.1 
  
 Bakgrund 
  
 Inledningsvis kan erinras om följande (jämför  
 1.1.2-4.1.4). 
  Den cen trala tillsynsmyndigheten är SÄI. Endast sådana produkter som god känts av SÄI får hanteras, dvs. importeras, överlåtas, användas eller inne has. Vid godkännandet bestämmer SÄI villkoren för hanteringen. 
 En ansökan till SÄI skall innehålla bland annat förslag till bruks- anvisning, uppgift om sammansättning av pyrotekniska satser och rap- port över genomförd provning om sådan utförts (jämför avsnitt 4.1.2.). Inspektionen utför därefter en teknisk granskning av produkten med inriktning på kvalitet och säkerhet. Utgångspunkten är såsom anges i 1 § lag om brandfarliga och explosiva varor att förhindra att varorna orsa- kar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion. Bland annat kontrolleras att pjäsen har avsedd funktion och att pjäsen ej uppvisar effekter som kan anses farliga vid före skriven hantering samt att funktionssäkerheten är godtagbar. Vidare kontrolleras att märkning och bruksanvisning är lämpligt utformade. 
 Sedan tidigt  
 90-tal 
  har SÄI deltagit i ett europeiskt samarbete om framtagning av en europeisk standard för fyrverkeriartiklar. Samarbe tet har dragit ut på tiden, men SÄI har redan börjat tillämpa föreslagna nor- mer. Bland annat ingår i dessa nyare tydligare produktkrav. Exempelvis används s.k.  
 AQL-värden 
  (Acceptance Quality Levels) för att fast ställa om en produkt skall godkännas. AQL innebär i korthet att beroende på 
 SOU 1999:128  
 Övriga frågor  
 205 
 om bristen i varan är liten, allvarlig eller kritisk så kan vissa fel accepteras. 
  
 12.2.2 
  
 Produktkontroll i internationellt perspektiv 
  
 I samtliga länder utredningen besökt (Danmark, Finland, Norge, Stor bri- tannien och Tyskland) är produktkontrollen organiserad på samma sätt som i Sverige, dvs. import eller annan hantering förutsätter att den cen- trala tillsynsmyndigheten godkänt produkten. 
  
 12.2.3 
  
 Tänkbara problem 
  
 I utredningens kartläggning har bland annat följande nämnts som pro- blem: 
  
 1. 
  
 1 § lag om brandfarliga och explosiva varor anger som syfte att före- bygga och begränsa skador. Detta syfte genomsyrar lagstiftningen och åtgärder inom den skall korrespondera med syftet. Det har anförts att det finns ett behov att kunna beakta även olägenheter vid produktkontrollen. Eftersom dock endast skador anges i lagens syfte skulle detta inte vara möjligt. Sammantaget skulle därmed det för hål- lande att olägenheter inte anges som ett rekvisit vara en brist i lag- stiftningen, som medför att produktkontrollen inte kan ske på ett effektivt sätt. 
  
 2. 
  
 Skall skadebedömningen i ovan angiven lag ske utifrån ordinär användning? Skall t.ex. en pjäs som kan orsaka hörselskador vid en felaktig användning godkännas? 
  
 3. 
  
 Det påstås att SÄI vid sina tester godkänner en felmarginal om  
  
 2-2,5 
  %, vilket skulle vara en oacceptabelt hög marginal. 
  
 4. 
  
 Det påstås vidare att angivna säkerhetsavstånd på varorna baseras enbart på en skälighetsbedömning av importören. Detta skulle kunna innebära att samma produkt kan ha säkerhetsavstånd på fem, tio eller femton meter. 
  
 206  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 12.2.4 
  
 Överväganden 
  
 Problem 1 - Lagens syfte med hänsyn till begreppet olägenheter 
 Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor är en säkerhets- lagstiftning som har till syfte att förhindra att de brandfarliga eller explo- siva varorna orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga eller begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egen dom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. Fyrverkerier är explosiva varor. I produktens natur ligger att explosion uppstår vid användning. Utredningen har tidigare anfört att lagen avser såväl oavsiktlig som avsiktlig explosion, (jämför avsnitt 3.5). 
 Lagen reglerar en mängd olika områden, varav fyrverkerier endast utgör en del. 
 Olägenheter nämns inte i lagtexten. Om detta begrepp inte tolknings- mässigt kan anses inrymmas i begreppet skada skulle olägenheter falla utanför lagområdet och som en följd härav exempelvis SÄI, på sätt som påståtts, inte kunna ta hänsyn till att en produkt orsakar olägen heter. Nedan följer en juridisk analys utifrån frågeställningen om begrep pet olägenheter tolkningsmässigt kan innefattas i termen skada. 
 En första fråga är om begreppen olägenheter och skada avser skilda saker. 
 I såväl betänkandet som propositionen som låg till grunden för lagen om brandfarliga och explosiva varor nämns inte begreppet olägenhet. Inte heller skada definieras. Det går därför inte att dra någon slutsats av förarbeten till denna lagen. 
 Fyrverkerier regleras dock även i ordningslagen och den lagen får därmed utgöra en jämförelse. I 3 kap 7 § ordningslagen anges att pyro- tekniska varor inte får användas utan tillstånd av polismyndigheten om användningen med hänsyn till tidpunkten, platsens belägenhet och övriga omständigheter innebär risk för skada på eller någon beaktans värd olägenhet för person eller egendom. Av redan det förhållande att såväl skada som olägenhet anges som rekvisit torde man kunna dra den slut- satsen att begreppen inte är synonyma. Eftersom endast skada anges i lagen om brandfarliga och explosiva varor skulle därmed olägenheter inte kunna inrymmas i den lagstiftningen. 
 Nästa fråga är dock vad som avses med begreppen skada respektive olägenhet i lagstiftningen. I propositionen till ordningslagen anges att med termen skada avses även psykisk skada, t.ex. att ett barn eller ett djur blir skrämt (prop. 1992/93:210 s 282). 
 Vad som anförts om ordningslagen torde även gälla för lagen om brandfarliga och explosiva varor. I propositionen till ordningslagen redo- gör det föredragande statsrådet även för denna lag. Bland annat erin rar 
 SOU 1999:128  
 Övriga frågor  
 207 
 hon om följande. "......Regleringen av hanteringen av brandfarliga och explosiva varor kan sålunda sägas vara avsedd att motverka även rena ordningsstörningar i stor utsträckning. Jag vill här peka på att skyl dig- heten enligt den nyssnämnda aktsamhetsregeln [7§] att före bygga skador på liv, hälsa eller egendom måste anses omfatta även ska dor av t.ex. psykiskt slag hos människor och djur till följd av använd ning av pyrotekniska varor, (prop. 1992/93:210 s. 120). 
 Slutsatsen blir därmed att även i lagen om brandfarliga och explosiva varor avses med skada även psykisk sådan och utifrån en jäm förelse med ordningslagen skulle en psykisk skada kunna vara skrämda människor och djur. 
 Utredningen har under sin kartläggning av de problem som använd- ningen av fyrverkerier medför rubricerat två problemområden som olägenheter, nämligen olägenheter för människor och olägenheter för djur. Med detta har utredningen i första hand avsett att människor och djur skräms av fyrverkerier. Utifrån ovanstående tolkningar skulle dessa olägenheter även kunna vara psykiska skador. 
 Sammantaget skulle därmed olägenheter på sätt utredningen använt termen i juridisk mening innefattas i begreppet skada och därmed i lagen. Däremot skulle andra olägenheter än de som innehåller en skräm sel- effekt, exempelvis andra störningar och irritationer inte omfat tas av lagen. 
 Av det anförda följer att det är möjligt att exempelvis genom pro dukt- kontroll förebygga att människor och djur skräms genom explo sioner. Däremot framstår det inte som möjligt att förebygga andra olägen heter som inte kan beskrivas som psykiska skador. Vad som skulle falla utanför är andra irritationer och störningar. 
 En fråga är efter vad som anförts om det föreligger ett behov att genom produktkontroll ingripa mot fyrverkerier som endast orsakar irritationer eller störningar utan att någon blir skrämd. Det kan framstå som onödigt långtgående att ifrågasätta en produkt om det är använd- ningen som brister och effekten endast är störningar. Eftersom vidare lagen har karaktär av säkerhetslagstiftning framstår det som inkonse- kvent att anpassa den efter irritationer och störningar. Dessutom är det så att en användning som orsakar rena störningar redan kan angripas genom ordningslagen. Slutligen skall anmärkas att lagen om brandfarliga och explosiva varor reglerar vitt skilda områden och överväganden om ändringar i lagstiftningen måste föregås av analyser om vilka effekter en ändring skulle få på dessa andra områden. 
 Sammantaget framstår det som obehövligt och onödigt långtgående att överväga ändringar i lagen med de utgångspunkter som diskuteras här. 
  
 208  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 Problem två - Skall produktgodkännandet ske utifrån en ordinär användning eller skall hänsyn även tas till en felaktig använd ning? 
 Det angivna problemet rör enbart lagens tillämpning och bör hanteras självständigt av de myndigheter som handlägger frågorna. Följande syn- punkter skulle dock kunna anföras: Problemet b erör en grundläggande produktsäkerhetsaspekt och paralleller torde kunna dras till flera andra områden. Exempelvis kan nämnas 1992 års produktansvarslagen (1992 :18, PAL) som trädde i kraft den 1 januari 1993. En grundläggande term i lagen är säkerhetsbrist. Lagen definierar detta uttryck så att produkten inte är så säker som skäligen kan förväntas. Säkerheten skall bedömas med hänsyn till hur produkten kan förutses bli använd. Utgångs punkten är att den som använder en produkt har rätt att vänta sig att produkten inte orsakar överraskande skador vid normal använd ning. Man bör också ta hänsyn till att risken är större att produkten används på ett felaktigt sätt om den är avsedd för barn. Sålunda medger nuvarande system att risken för felaktig användning beaktas vid pro duktgodkännande. 
 Problem tre och fyra - Använder sig SÄI av en oacceptabel hög fel- marginal och baseras de angivna säkerhetsavstånden enbart på en skälighetsbedömning av importören? 
 SÄI har anfört att den, på sätt som ovan beskrivits, vid den tekniska granskningen av en produkt använder sig av  
 AQL-systemet, 
  vilket inne- bär att vissa mindre fel kan accepteras. Däremot accepteras inte kritiska fel. AQLsystemet kommer att utgöra europeisk standard och systemet är därmed accepterat även i andra länder. Vidare har SÄI upp gett att pjäsens funktionssäkerhet samt dess märkning och bruks anvisning kontrolleras. 
 Under utredningens kartläggning har ingenting framkommit som tyder på att de fyrverkerier som finns på den svenska marknaden skulle vara behäftade med tekniska brister. Skälet till att personskador uppstår synes i stället vara felaktig användning (jämfört med vad som anförts i avsnitt 9.1). Sammantaget skulle det därmed inte finnas skäl för att över- väga förändringar. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Övriga frågor  
 209 
  
 12.3 
  
 Tillsyn över försäljning och förvaring 
  
 12.3.1 
  
 Bakgrund 
  
 Den som hanterar, exempelvis importerar/tillverkar eller säljer fyrverke- rier skall ha tillstånd till det. SÄI ger tillstånd till tillverkning och import i anslutning till tillverkning medan polismyndigheterna ger tillstånd i övriga fall. Det innebär att det ankommer på polis myndigheterna att ge tillstånd till försäljningsställena som saluför fyrverkerier och/eller till förvaring av sådana. Polismyndigheten skall innan till stånd meddelas, om det inte är uppenbart onödvändigt, samråda med Rädd ningsnämnden, Byggnadsnämnden, Sprängämnes inspektionen samt andra kommunala och statliga myndigheter, vars verksamheter berörs av ärendet. 
 SÄI ansvarar för den centrala tillsynen och polismyndigheterna för den lokala tillsynen över fyrverkerier. Det ankommer på SÄI att orga ni- sera tillsynen. I anledning härav har SÄI bestämt att den som är till- ståndsmyndighet även skall vara tillsynsmyndighet. Följden härav är att polismyndigheterna även svarar för tillsynen av för säljningsställena. 
 Sprängämnesinspektionens roll som central tillsynsmyndighet utö vas vidare på följande sätt: 
  
 1. 
  
 Polismyndigheterna sänder ärenden på remiss till SÄI. 
  
 2. 
  
 Polismyndigheterna tar kontakt med SÄI per telefon i de enskilda ärendena. 
  
 3. 
  
 På begäran av polismyndigheterna biträder SÄI i mån av tid vid till- synen. 
  
 4. 
  
 SÄI tar fram underlag för polismyndigheternas tillsyn. 
  
 5. 
  
 SÄI utbildar i viss omfattning polisens personal. 
  
 6. 
  
 Polismyndigheten sänder en årlig rapport om tillsynsaktiviteter till SÄI. 
  
 De bestämmelser som vidare är av intresse för tillstånd/tillsyn är följande. 
 Tillstånd att bedriva handel med fyrverkerier får endast meddelas den som är behörig i allmänhet och som prövas lämplig. Personen i fråga skall se till att det finns tillfredsställande utredning om riskerna för brand eller explosion i verksamheten och om de skador som kan uppkomma. Det skall finnas en föreståndare, som skall ha goda kun skaper om de varor som hanteras. Fyrverkerier får inte säljas mot postorder utan SÄI:s medgivande. Explosiva varor får inte förvaras i större mäng der än att förvaringen är betryggande från brand- och explosions synpunkt. Förvaringsutrymmet skall vara så utfört, inrett och beläget att det 
  
 210  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 föreligger tillfredsställande säkerhet för att den explosiva varan inte kan åtkommas av obehörig och att skada inte kan vållas genom explo sion eller antändning. Exempelvis kan ställas krav på brand sektionering. Ett handelsförråd får innehålla högst 100 kg fyrverkerier. För säljningsdisk och öppna utrymmen får inte användas för förvaring av fyr verkerier. De får dock läggas i olåst utrymme i försäljningsdisk eller hylla under tid då försäljningslokalen är öppen för allmänheten under för utsättning att varorna hålls under uppsikt och inte är lätt åtkomliga för obehöriga. 
 Enligt  
 SÄI-INFO 
  1997:3 skall reglerna tolkas på följande sätt: Till- gången till en fast varaktig butikslokal är en förutsättning för för säljning av fyrverkerier. Exempel på olämpliga försäljningsställen är ben sinsta- tioner, ambulerande försäljningsställen eller försäljning vid inne torg och dylikt. All personal som arbetar med artiklarna skall vara fyllda 18 år och ha så goda kunskaper att de kan avgöra om artiklarna är godkända samt ge kunderna råd. 
  
 12.3.2 
  
 Internationella jämförelser 
  
 I Finland krävs tillstånd för att få överlåta fyrverkerier. Sökanden måste ha tillgång till lämplig lokal för förvaring. I ett butiksrum får lag ras så mycket som 50 kg fyrverkerier netto, dvs vikten avser endast den pyro- tekniska satsen, vilket grovt uppskattat skulle motsvara 500 kg med hänsyn taget till produkten i dess helhet. Det måste finnas en ansvarig föreståndare med nödvändig kompetens. Sistnämnda bevisas genom att föreståndaren avlägger ett prov. 
 I Norge har utvecklingen gått från försäljning i särskilda affärer som järnhandel till försäljning genom andra försäljningsställen som t.ex. stor- marknader. För närvarande är normen för förvaring av fyrverkerier under omarbetning, vilket kan komma att minska antalet försäljningsstäl- len. I dag är högsta tillåtna mängd fyrverkerier i en handelslokal 50 kg brutto. Man avser att ändra denna mängd till 20 kg netto, vilket i och för sig är en ökning, men i gengäld kommer det att krävas att loka len inte är större än 300 kvadratmeter och den är en egen brandcell. Dessa krav bedöms stormarknader inte kunna leva upp till. 
 I Tyskland får i en handelslokal förvaras högst 100 kg fyrverkerier och i dess lager ytterligare 300 kg. Vikten är en bruttoangivelse. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Övriga frågor  
 211 
  
 12.3.3 
  
 Tänkbara problem 
  
 Följande har anförts som problem: 
  
 1. 
  
 Antal försäljningsställen har ökat under senare år. För en del år sedan såldes fyrverkerier i huvudsak i järn- eller färgaffär medan för- säljning i dag sker i alla typer av affärer inklusive i mindre lämp liga såsom bensinstationer, stormarknader och tillfälliga för säljningsstäl- len. Det har anförts att förändringen utgör ett problem. Skä let härför skulle vara att risken för oönskad brand eller explo sion skulle vara större i dessa affärer, eftersom personalen saknar kom petens om explosiva varor och att dessutom lokalerna är sämre rustade. Vidare skulle en brand eller explosion i en stormarknad kunna försätta många människor i fara. 
  
 2. 
  
 Det har påståtts att de lokala polismyndigheternas tillsyn över de många försäljningsställena är bristfällig. I Sverige finns drygt 20 polismyndigheter. Skälet till den bristfälliga tillsynen skulle vara att några myndigheterna har få ärenden, vilket leder till sämre kom petens och att dessutom många polismyndigheter på grund av resursbrister inte kan bedriva en effektiv tillsyn. 
  
 12.3.4 
  
 Överväganden 
  
 Problem 1 - Tillstånd ges för försäljning i mindre lämpliga affärer 
 En första fråga är om försäljning verkligen sker i mindre lämpliga för- säljningsställen. Under utredningens arbete har framkommit att det är vanligt förekommande att fyrverkerier säljs i stormarknader. Det lär även ha förekommit att försäljning sker av ambulerande försäljare eller på en bensinstation, i vilken omfattning detta sker är dock oklart. 
 Onekligen var det också så att försäljningen för många år sedan var koncentrerad till fackhandeln. En fråga är om det är önskvärt att för söka återskapa denna ordning. I sammanhanget måste beaktas att även för många andra varor än fyrverkerier har utvecklingen gått från för säljning i fackhandel till allmän handel. Sett ur detta perspektiv skulle kunna ifrågasättas om inte åtgärder för att begränsa försäljningen av fyr verke- rier till färg- och järnaffärer skulle vara alltför ingripande. Däremot är det uppenbart att försäljningen från olämpliga för säljningsställen måste upphöra. 
 För att fyrverkerier skall få säljas måste försäljaren ha tillstånd. Om för säljning sker från olämpliga ställen innebär det att antingen är regel- 
  
 212  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 verket som anger i vilka fall tillstånd skall ges felaktigt eller också är polismyndigheternas hantering av tillståndsärendena felaktiga. 
 Av SÄI:s tolkning av gällande bestämmelser, som de informerat om i  
 SÄI-INFO 
  1997:3, framgår att ambulerande försäljare och ben sinsta- tioner inte skall erhålla tillstånd. I den mån så har skett beror det alltså på felaktig tillämpning. SÄI är central tillsynsmyndighet och bistår redan polismyndigheterna. I den mån tillämpningen på denna punkt ändå brister framstår det som naturligt att biståndet till polis myndigheterna utökas. Vad som framkommit om bristande tillämpning av reg lerna för tillståndsgivning skulle därmed inte utgöra skäl för utred ningen att överväga åtgärder. 
 I sammanhanget har dock även försäljningen på stormarknader och gallerior utpekats som ett problem. Generellt sett tycks regelverket inte utgöra hinder för att stormarknader skall få tillstånd. En förutsättning skulle dock vara att sökanden klarar de regler om brandsäkerhet som kan uppställas. I regelverket har emellertid några precisa regler om brand- säkerhet inte ställts upp, utan det är en bedömnin gsfråga. SÄI har upp- gett att myndighetens föreskrifter om förvaring och försäljning är under omarbetning. Innebörden av detta arbete är dock enligt uppgift från SÄI att det även fortsättningsvis kommer att bli möjligt för stor marknader att sälja fyrverkerier. Enligt utredningens uppfattning bör reg lerna om brandsäkerhet preciseras. Särskilt angeläget framstår detta vad gäller stormarknader. Erfarenheterna från arbetet med nytt regelverk i Norge bör tas tillvara. 
 Problem 2 - Brister i tillsynen 
 Ett mer preciserat regelverk vad gäller brandsäkerhet i enlighet med vad som anförts ovan bör skapa bättre förutsättningar för en effektiv och enhetlig tillsyn, inte minst vad avser förvaring/försäljning i stor markna- der och liknande lokaler. Vidare bör stödet från SÄI till polis myndig- heterna öka. 
  
 12.4 
  
 Möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och förverka dem 
  
 12.4.1 
  
 Bakgrund 
  
 Enligt 24 § lag (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor får explosiva varor som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet av varorna samt utbytet av sådant brott förklaras förverkat, om det inte är 
  
 SOU 1999:128 
  
 Övriga frågor  
 213 
  
 uppenbart oskäligt. Ett brott enligt lagen är exempelvis att någon med uppsåt eller oaktsamhet hanterar fyrverkerier utan tillstånd. Ur juridisk synvinkel kan ett brott föreligga oavsett om gärningsmannen är under 15 år och en påföljd därmed inte får utdömas. Det krävs då enligt brotts bal- Kennedy 36 kapitel 13 § att förverkandet är skäligt. Med hantera avses som tidigare nämnts allt man kan göra med en fyrverkeri, alltså även använd- ning eller innehav. 
 Även i ordningslagen 3 kap 25 § finns regler om förverkande. Dessa gäller dock inte för fyrverkerier. 
 Av rättegångsbalkens 27 kapitel 1 § följer att föremål som kan för- verkas på grund av brott får tas i beslag. 
  
 12.4.2 
  
 Tänkbara problem 
  
 Följande har anförts som problem: 
  
 1. 
  
 Det har anförts att om fyrverkerier påträffas på minderåriga kan dessa inte tas i beslag, eftersom det först skulle kräva utredningen om att den minderårige själv förvärvat produkten. Önskvärt skulle i stäl- let vara att det var möjligt att direktförvärva exempelvis en smäl lare av den minderårige genom ett administrativt förfarande. 
  
 2. 
  
 Avsaknaden av regler i ordningslagen om förverkande utgör en brist. 
  
 12.4.3 
  
 Överväganden 
  
 Problem 1 - Förverkanderegler i lag om brandfarliga och explosiva varor 
 Smällare får inte hanteras av den som är under 15 år. Om en sådan pro- dukt påträffas hos någon som är under 15 år begår denne redan genom innehavet ett brott enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Pro- dukten kan därmed enligt samma lag förverk as och tas i beslag. Att det skulle krävas utredning om att en överlåtelse skett är därmed en miss- uppfattning. 
 Vad som anförts om ett "administrativt förfarande" skulle kunna syfta på vem som får ta produkten i beslag. Förverkande beslutas i nor- malfallet av domstol eller åklagare. Enligt lagen (1986:1009) får dock en polisman besluta om förverkande när åtal för brott inte kommer att väckas på grund av att personen är under 15 år om det är uppenbart att för utsättningar för ett förverkande föreligger och värdet av det som skall förverkas understiger en tiondedel av basbeloppet, eller för när varande 3 
  
 214  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 640 kr. Är det inte uppenbart att förutsättningar för ett för verkande föreligger skall ärendet överlämnas till åklagare. Det beskrivna skulle kunna tillämpas på exempelvis smällare. 
 Av ovan lämnade redogörelse följer att det enligt lagen om brand far- liga och explosiva varor är möjligt att förverka och därmed ta varor i beslag när brott föreligger. Ett brott föreligger exempelvis redan om en person under 15 år innehar en smällare. Det är även möjligt för en polis- man att besluta om åtgärden. Någon brist eller oklarhet i det regel verket tycks därmed inte föreligga. 
 Problem 2 - Avsaknad av förverkanderegler i ordningslagen 
 Lag (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor och ordningslagen (1993: 1617) sammanfaller till stora delar. Båda reglerar användningen av fyrverkerier och som anförts under 12.2.4 tar båda sikte på att beivra ordningsstörningar. Skillnaden mellan dem i detta sammanhang är att medan ordningslagen även är tillämpliga för störningar som inte inne fat- tar skrämsel, så gäller motsvarande inte för lagen om brandfarliga och explosiva varor. En annan skillnad är att det enligt ordningslagen även är möjligt för kommunerna att meddela ytterligare föreskrifter. 
 Med hänsyn till att regelverken till stor del sammanfaller utgör avsak- naden av förverkanderegler i ordningslagen för fyrverkerier oftast inget problem, förverkande kan i de fall båda regelverken täcker ske enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Avsaknaden i ordningslagen kan endast bli ett problem är i de fall skillnaderna aktualiseras. Vilka fall skulle det då kunna vara? Två typfall kan bli aktuella. 
 Det första fallet är följande. Som ovan anförts reglerar lagen om brandfarliga och explosiva varor inte olägenheter som inte orsakar psy- kisk skada i form av skrämsel. Däremot får enligt 3 kapitlet 7 § ord- ningslagen pyrotekniska varor inte användas utan polistillstånd även om den bara ger risk för olägenhet. Olägenheten skall dock vara beak tans- värd. Med olägenhet i detta sammanhang skulle även avse rena irrita- tioner eller störningar som inte ger psykiska skador i form av skräm sel- effekter. Detta innebär alltså om någon som har rätt att inneha exem pel- vis en smällare använder denna på ett endast störande sätt utan att orsaka skador kan personen ådömas böter enligt ordningslagen, men smällaren kan inte förverkas. 
 Det andra fallet kan vara följande. Enligt 3 kap 9 § ordningslagen kan regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, en kommun med- dela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att förhindra att människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen. Som redovisats i kapitel 6.2.1 har kom munerna 
  
 SOU 1999:128 
  
 Övriga frågor  
 215 
  
 enligt gällande rättspraxis långtgående möjligheter att på offent liga platser begränsa användningen av fyrverkerier till nyår, påsk och Valborg. Om någon som generellt har rätt att inneha en fyrverkeripro- dukt i strid mot kommunens föreskrift skulle använda produkten på offentlig plats utanför helgerna skulle personen bryta mot ord ningslagen, men inte mot lagen om brandfarliga och explosiva varor. Enligt ord- ningslagen skulle personen kunna ådömas böter, men produkten skulle inte kunna förverkas. 
 Fråga är efter denna genomgång om de två typfallen utgör till räckliga skäl för att en förverkanderegel i ordningslagen borde övervägas. För det första typfallet kan det vara så att endast i undantagsfall torde irrita- tioner eller störningar till följd av fyrverkerier kunna uppstå utan att samtidigt skador för människor, i vart fall psykiska sådana, eller egen- dom aktualiseras. Att överväga ändringar i ordningslagen utifrån denna situation kan därför förefalla onödigt. 
 För det andra typfallet kan möjligen ett annat synsätt anläggas. Kom- munernas har långtgående möjlighet att reglera användningen. Något som talar för införandet av förverkanderegler för dessa fall skulle kunna vara att det anses svårt att beivra otillåten användning av fyr verkerier. Exempelvis hade enligt den  
 Sifo-undersökningen 
  utredningen lät utföra (jämför avsnitt 6.2.2.3) endast 45 procent av kom munerna infört lokala föreskrifter om fyrverkerier, för en tredjedel av dem som inte gjort det berodde det på att det ansågs verkningslöst. Vidare ansåg 40 procent av dem som infört föreskrifterna att de hade haft viss effekt och 18 procent att de inte haft någon effekt. Skälet för ute bliven effekt angavs oftast till dålig övervakning och bristande lag lydnad. Det anförda skulle kunna utgöra skäl för att förbättra regel systemet genom införandet av en förverkanderegel. I sammanhanget skall dock betonas att det redan är möjligt att utdöma böter för den som i strid mot ordningslagen använder fyrverkerier. Såvitt framkommit tycks detta endast ske i undantagsfall. En hypotes skulle därför kunna vara att det i hög grad är övervakningen som inte är tillräcklig. 
 Samtidigt skall också beaktas att ett förverkande är en ingripande åtgärd. Vid införandet av ordningslagen ansågs det inte motiverat att föreslå regler om förverkande för flertalet av de gärningar som regle ra- des i lagen, däribland användningen av fyrverkerier. Det föredragande statsrådet anförde härom följande." Jag vill emellertid betona att straff- värdet hos gärningar som utgör överträdelser mot oli ka föreskrifter i den nya ordningslagen normalt inte kan anses vara sådant att det finns skäl att generellt förena straffsanktionen med möjlighet till förverkande av egendom..." (Prop 1992/93:210 sidan 193). Hon ansåg det dock motive- rat att införa förverkanderegler för försäljning på allmän plats. Skä let 
  
 216  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 härför var att hot om böter inte var tillräckligt verkningsfullt för att motverka nya brott om försäljning. 
 Sammanfattningsvis kan följande anföras om typfall två. Om en per- son som har rätt att inneha en fyrverkeriprodukt använder denna i strid mot inskränkande föreskrifter av kommunen kan personen ådömas böter, men produkten kan inte förverkas, eftersom sådan bestämmelse sak nas i ordningslagen. Förverkande bör inte komma i fråga för baga tellartade förseelser. Ett ytterligare krav bör vara att de påföljder som finns tillgängliga inte är tillräckliga för att beivra förseelserna. Att använda fyrverkerier i strid mot inskränkande föreskrifter framstår som en mindre allvarlig förseelse. Det är vidare oklart om de bötespåföljder som finns är otillräckliga, eftersom de tycks användas i begränsad utsträck ning. Fråga är med hänsyn till det anförda om det nu finns skäl för en annan bedömning än den som gjordes av Justitieministern i sam band med ordningslagens tillkomst. Sammantaget anser utredningen att det saknas sådana skäl. 
  
 12.5 
  
 Tillgången till skadestatistik 
  
 12.5.1 
  
 Personskador 
  
 För personskador finns tillgång till tre olika register, döds orsaksregistret, patientregistret och  
 EHLASS-systemet. 
  
 Dödsorsaksregistret och patientregistret har funnits sedan lång tid tillbaka. Det första omfattar samtliga avlidna under ett kalenderår som vid tidpunkten för dödsfallet var folkbokförda i Sverige och patient regis- tret innehåller uppgift om alla patienter som skrivits ut från sluten vård vid något av landets offentliga sjukhus. Med sluten vård förstås att patienten varit inlagd. Båda anger den avlidnes/patientens kön, ålder och hemort,  
 döds-/inskrivningsdatum 
  samt medicinsk information om under- liggande dödsorsak/huvuddiagnos liksom om den yttre orsaken till en skada. I dödsorsaksregistret är det möjligt att även historiskt urskilja dödsfall där fyrverkerier varit inblandade. I patientregistret är detta möjligt först från 1997, dessförinnan registrerades fyr verkeriskadorna tillsammans med olyckor med andra explosiva varor som sprängämne och explosiva gaser. 
  
 EHLASS-systemet 
  (European Home and Leisure Accident Surveillance System) fokuserar på produkter som varit inblandade i olycksfall. Systemet har initierats av EU för a tt förbättra underlaget för det konsumentpolitiska arbetet och infördes 1995 i Sverige. I systemet finns data från såväl den slutna som den öppna vården vid sjukhus, däremot är det inte nationellt täckande. De sex sjukhus som rap porterade 
 SOU 1999:128  
 Övriga frågor  
 217 
 till EHLASS under 1998 är dock i princip representativa för lan det, varför det är möjligt att göra nationella uppräkningar från mate rialet.  
 EHLASS-systemet 
  innehåller mycket information om skadorna och pro- dukterna som orsakade skadan och det är möjligt att identifi era pyrotek- niska produkter. Eftersom  
 EHLASS-systemet 
  även finns i andra euro- peiska länder som ingår i EU medger systemet internationella jäm förel- ser. Avsikten är att systemet skall utvecklas. 
  
 12.5.2 
  
 Sakskador 
  
 Med sakskador avses i sammanhanget i första hand bränder. Rädd nings- verket sammanställer sedan 1996 kvalitetsgranskad statistik över brän- der där räddningstjänsterna varit engagerade via utryckning. I sta tistiken anges även brandorsak, som dock utgörs av räddningsledarens bedöm- ning vid skadetillfället. I denna statistik kan utläsas antalet brän der orsakade av fyrverkerier. För tiden före 1996 finns ingen samlad nationell statistik om bränder. De enskilda räddningstjänsterna har i några fall tillgång till viss statistik, i den mån den finns är den dock oftast ofullständig. Vidare finns det försäkringsstatistik, varav dock inte antalet bränder på grund av fyrverkerier kan utläsas. 
 För andra sakskador än bränder saknas tillgång till statistik. 
  
 12.5.3 
  
 Övervägande 
  
 Sammantaget kan för såväl personskador som bränder anföras att till- gången till statistik påtagligt förbättrats under senare år. För tiden före 1995 fanns för personskador  
 EHLASS-systemet 
  inte tillgängligt i Horne rige och dessutom kunde man före 1997 inte utläsa antalet olyckor med pyrotekniska varor ur patientregistret med pyrotekniska varor. Till- gången till skadestatistik för personskador vid denna tidpunkt var där för mycket bristfällig. Därefter har dock situationen påtagligt för bättras. För utredningen har det varit möjligt att erhålla en uppskattning om anta let skador som fyrverkerier årligen orsakar och det har vidare varit möj ligt att få en bild av arten av skadorna. Tillgången till skadestatistik för personskador orsakade av fyrverkerier får därför i dag beskrivas som tillfredsställande och den kommer dessutom att ytterligare för bättras i takt med att  
 EHLASS-systemet 
  byggs ut. 
 Även beträffande bränder var statistiken för tiden före mitten av 90- talet mycket bristfällig. För tiden efter 1996 finns dock nationell sta ti- stik, ur vilken kan utläsas antal bränder på grund av fyrverkerier. Vidare 
  
 218  
 Övriga frågor 
  
 SOU 1999:128 
  
 ger statistiken en viss bild av brändernas art. Även för bränder får därmed tillgången till statistik i dag beskrivas som tillfredsställande. 
 Sammantaget får tillgången till skadestatistik anses vara sådan att det saknas skäl att överväga åtgärder. 
  
 12.6 
  
 Utredningens slutsatser 
  
 Utredningen finner sammantaget att det som framkommit om produktkontroll, möjligheterna att ta fyrverkerier i beslag och förverka dem samt tillgången till skadestatistik om person- eller sakskador inte utgör skäl för att överväga förslag till ändringar. 
 Vad gäller tillsyn och försäljning/förvaring har framkommit att det saknas precisa regler om brandsäkerhet. Detta kan bedömas som särskilt allvarligt vad gäller stormarknader och kan innebära att sådana försäljningsställen kan få tillstånd till förvaring/försäljning även om de kan vara olämpliga ur brand och explosionssynpunkt. Vidare blir följ den av att ett tydligt regelverk saknas att förutsättningarna för en effek tiv och enhetlig tillsyn inte föreligger. Så som regelverket är uppbyggt bör regler om brandsäkerhet finnas i SÄI:s föreskrifter. 
 Utredningen bedömer det som angeläget att klara regler vad gäller brandsäkerhet i  
 förvarings-/försäljningslokaler 
  tas fram, framförallt vad avser stormarknader och liknande försäljningsställen, varför SÄI enligt utredningens uppfattning bör ge detta arbete hög prioritet. Erfa ren- heterna av de norska regelarbetet på detta område bör utnyttjas. 
 Vad gäller tillsynen över försäljningsställen bör ett tydligare regel- verk skapa bättre förutsättningar för en enhetlig och effektiv sådan. Vidare framstår det som angeläget att SÄI:s stöd till polis myndigheterna utökas 
  
 SOU 1999:128 
  
 Generella direktiv  
 219 
  
 13 Generella direktiv 
 För utredningsarbetet har gällt regeringens direktiv till samtliga kom mit- téer och särskilda utredare angående redovisning av regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om att pröva offent liga åtaganden (dir.1994:23), om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) samt att redovisa konsekvenserna för brotts ligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Dessa direktiv har från och med den 1 januari 1999 ersatts av 15 § kommittéför ordningen (1998:1474). 
 Enligt förordningen gäller följande. Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har bety- delse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sys sel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, för små före tags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i för hål- lande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 
 Utredningens förslag berör förutsättningar för små företag i den meningen att fyrverkeribranschen i huvudsak består av små företag. Detta har dock på ett uttömmande sätt behandlats i avsnitt 12.7, efter- som det för utredningen som särskilt direktiv ingår att be akta den pyro- tekniska branschens karaktär av småföretags bransch och analysera för- slagens konsekvenser för nyetablering och tillväxt i små företag. 
 Därutöver kan särskilt utredningens förslag om ett förbud mot smäl- lare och en höjning av åldersgränsen för hantering av vissa fyrverkerier från 15 år till 18 år innebära vissa konsekvenser för brottsligheten. Utredningens krav om att smällare inte får godkänn as innebär att den som kommer att importera eller hantera smällare gör detta i strid med 10 § i förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor, som meddelats med stöd av 11 § i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Enligt 21 § samma lag döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot villkor som meddelats med stöd av  
 6-12 
  §§ till böter eller fängelse i högst ett år. 
 En höjning av åldersgränsen för andra fyrverkerier än smällare från 15 år till 18 år medför att huvudregeln om tillstånd för hantering gäller för dem som är under 18 år (jämför avsnitt 4.1.1). Enligt 11 och 21 §§ 
  
 220  
 Generella direktiv 
  
 SOU 1999:128 
  
 lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor döms den till ansvar som med uppsåt eller av oaktsamhet hanterar eller importerar explosiva varor utan tillstånd. 
 Om därmed ungdomar eller andra skulle föra in eller förvärva smäl- lare eller i strid med tillståndskravet skulle importera eller förvärva andra fyrverkerier skulle ett brott kunna föreligga. 
 Det anförda kommer enligt utredningens bedömning inte att inne bära ökad brottslighet i någon omfattning. Vidare har utredningen även före- slagit att riskerna för denna typ av negativa effekter mot verkas genom informationsinsatser. Sammantaget bedöms utredningens för slag endast ha marginell påverkan på brottsligheten. 
 Utredningen anser att det framlagda för slagen i övrigt inte får sådan inverkan på övriga nämnda områ den att någon särskild redovisning av konsekvenserna är motiverad. 
  
 SOU 1999:128 
  
 Bilaga  
 221 
  
 Kommittédirektiv 
 Översyn av reglerna för pyro- tekniska varor 
 Dir. 
 1998:88 
 Beslut vid regeringssammanträde den 10 december 1998. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift att se över reglerna för hantering av pyrotekniska varor. Utredaren skall kartlägga arten och omfattningen av de skador och olägenheter som sådana varor kan orsaka. Utredaren skall ta ställning till om nuvarande regler bör skärpas med förbud eller andra begränsningar såvitt avser handel med och hantering av pyrotekniska varor. Översynen skall dessutom omfatta frå- gor om produktkontroll, tillsyn och information. Också erfarenheter från andra länder bör inhämtas. I uppdraget ingår även att belysa de oklar- heter som kan finnas när det gäller reglerna för hanteringen av pyro tek- niska varor, bl.a. i fråga om möjligheter att ta varorna i beslag och när det gäller förvaring av dessa. 
 Bakgrund 
 Inom begreppet pyrotekniska varor faller dels nyttoprodukter såsom exempelvis militära knallskott och nödraketer men även rena nöjes pro- dukter såsom fyrverkeriartiklar, inklusive smällare. I fortsättning åsyf tas här med termen pyrotekniska varor sådana pyrotekniska varor som är avsedda för nöjesändamål, s.k. nöjes fyrverkerier. 
 Användning av sådana pyrotekniska varor är en gammal tradition i Sverige och ett nöje för många människor. Samtidigt innebär använd- ningen problem, dels i form av direkta skador på människor, egendom och djur, dels genom de olägenheter i övrigt som framför allt okyn nes- smällandet innebär. Någon entydig och tillförlitlig statistik över omfatt- ningen av skador finns emellertid inte tillgänglig. Detta beror bl.a. på svårighet att få tillgång till skadeinformation som kommer sjukvården 
  
 222  
 Bilaga 
  
 SOU 1999:128 
  
 tillhanda. Till de angivna problemen kommer de miljöeffekter som följer med användningen av pyrotekniska varor. 
 Näringsutskottet (bet. 1997/98:NU11) genomförde ett remiss för- farande inför behandlingen av motioner om pyrotekniska varor under våren 1998. De inkomna remissvaren finns att tillgå hos utskottet. Av de femton remissinstanserna anser sju - bl.a. Konsumentverket, Folkhälso- institutet, Hörselskadades Riksförbund, Sveriges Djur skyddsföreningars Riksförbund och Svenska Kennelklubben - att förbud mot smäl lare bör införas. Rikspolisstyrelsen ställer sig tveksam till ett sådant förbud men anser att bestämmelserna om pyrotekniska varor bör ses över. Även Socialstyrelsen och Sprängämnesinspektionen ser risker med att införa ett förbud mot smällare. Sprängämnesinspektionen och Walton ska kommunförbundet anser också att en översyn bör göras. Före trädarna för branschen menar att den gällande lagstiftningen är till räcklig, men att en skärpt kontroll och tillsyn samt ökad information behövs. 
 Frågan om en översyn av reglerna för pyrotekniska varor har även aktualiserats inom Regeringskansliet bl.a. genom uppvaktningar och skrivelser. Exempelvis har det s.k. Antismällarprojektet som initierats av Hundägarnas intresseförening uppvaktat jordbruksministern i ären det med syfte att kartlägga och komma till rätta med vissa problem i sam- band med pyrotekniska varor. Mot bl.a den bakgrunden anordnade jord- bruksministern ett seminarium i december 1997 om smällare och raketer där användning av och risker med dessa produkter diskuterades. Vid seminariet deltog företrädare från myndigheter, organisationer och näringen. Det framkom bl.a. att pyrotekniska varor orsakar en rad olägenheter och skador. Särskilt kan nämnas bränder orsakade av pyro- tekniska varor och skador på person i form av brännskador och nedsatt hör sel. Därtill kommer miljöproblem och att sällskapsdjur förorsakas stort lidande genom bl.a. den höga ljudnivån hos vissa produkter och att dessa används under långa tidsperioder. 
 Sprängämnesinspektionen har under de senaste åren vidtagit olika åtgär der som gäller pyrotekniska varor. Informationen har intensifierats och förbud mot s.k. flygande skott har införts. Vidare pågår inom inspektionen en översyn av bestämmelserna om förvaring av explosiva varor bl.a. fyrverkeriartiklar. Problemen när det gäller användningen av pyrotekniska varor gör att en samlad översyn är motiverad. 
 Verksamheten med pyrotekniska varor regleras främst av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor samt av ordningslagen (1993:1617). Lagen om brandfarliga och explosiva varor reglerar hantering och import av sådana varor. Syftet med lagen är att förhindra att dessa varor orsakar oavsiktlig brand eller explosion samt att före- bygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hantering av varorna. Regeringen eller den 
 SOU 1999:128  
 Bilaga  
 223 
 myndighet som regeringen bestämmer har genom lagen bemyndigats att närmare ange området för lagens tillämplighet när det gäller att bestämma och närmare definiera de varor som skall inrymmas under benämningen explosiva varor. Den som hanterar explosiva varor skall vidta de åtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förhindra oav- siktlig brand eller explosion och för att förebygga och begränsa ska dor på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion. 
 Pyrotekniska varor ingår som en del av de explosiva varorna och skall godkännas av Sprängämnesinspektionen innan de får tas in i lan det eller säljas. I beslut om godkännande anger inspektionen de villkor som skall gälla vid förvärv och innehav av olika typer av fyr verkeripjäser bl.a. åldersgränser. 
 En fråga som varit aktuell under senare år har varit möjligheten att med stöd av lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor före- skriva som villkor att försäljningen av nöjesfyrverkerier endast får ske viss kortare tid av året. Justitiekanslern har i beslut den 3 oktober 1997 uttalat sig i frågan. 
 Ordningslagen (1993:1617) reglerar bl.a. användningen av pyrotekni- ska varor. Syftet med dessa bestämmelser är att förebygga olägen heter från ordningssynpunkt. I ordningslagen stadgas det att pyrotekniska varor inte får användas utan tillstånd av polis myndigheten, om använd- ningen med hänsyn till tidpunkten, platsens belägenhet och övriga omständigheter innebär risk för skada på eller någon beak tansvärd olägenhet för person eller egendom. Enligt ordnings lagen har vidare regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en kommun möjlighet att meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att upp rätthålla den allmänna ordningen på offent lig plats. 
 Uppdraget 
 Mot denna bakgrund bör en särskild utredare tillkallas för att 
  
 · 
  
 kartlägga arten och omfattningen av skador och andra olägenheter som kan uppkomma vid hantering av pyrotekniska varor, 
  
 · 
  
 ta ställning till om nuvarande regler bör skärpas med förbud eller andra begränsningar såvitt avser handel med och hantering av sådana pyrotekniska varor särskilt när det gäller smällare och andra nöjes fyrver- keriartiklar med knalleffekt, 
  
 · 
  
 se över de oklarheter och problem som kan finnas när det gäller reg- lerna för pyrotekniska varor, bl.a. när det gäller förvaring av dessa, möj- ligheterna att ta varorna i beslag samt möjligheterna att inhämta skade- statistik, 
  
 224  
 Bilaga 
  
 SOU 1999:128 
  
 · 
  
 se över frågor om produktkontroll, tillsyn och information samt 
  
 · 
  
 lämna förslag till de författningsändringar som kan behövas till följd av översynen. 
  
 Utredningsarbetet 
 För arbetet gäller regeringens direktiv till samtliga kommittéer och sär- skilda utredare att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redo- visa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att redovisa jäm- ställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) samt redovisa konse- kvenserna för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). 
 Utredaren skall vid genomförandet av sitt uppdrag ta del av Närings- utskottets betänkande 1997/98:NU11 samt det material som framkommit i samband med det seminarium som jordbruksministern anordnade den 8 december 1997 om smällare och raketer. 
 Utredaren bör samråda med berörda myndigheter och orga nisationer. Utredaren skall inhämta erfarenheter från andra länder samt vid utar- betande av eventuella författningsändringar redovisa hur dessa för håller sig till de principer om fri rörlighet för varor som gäller inom Euro peiska 
 ekonomiska samarbetsområdet. 
 I sitt arbete skall utredaren vidare beakta den pyrotekniska bran- schens karaktär av småföretagsbransch och analysera förslagens kon se- kvenser för nyetablering och tillväxt i småföretag. 
 Samtliga förslag skall kostnadsberäknas och finansiering skall redo- visas för föreslagna åtgärder. 
 Redovisning av uppdraget 
 Utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 1 november 1999. 
 (Närings- och handelsdepartementet)