Bilaga 1 
 Kommittédirektiv 
  
 Utveckling av kollektivtrafiken 
  
 Dir. 
  
 2001:1 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 17 maj 2001. 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En kommitté tillsätts med uppgift att utifrån ett konsument- och helhetsperspektiv identifiera, analysera och beskriva kollektivtrafi- kens problem och möjligheter, formulera mål och visioner samt föreslå förändringar av organisation, regelverk och dylikt av bety- delse för kollektivtrafikens utveckling och ett ökat kollektivt resande. Kommittén skall utgöra ett forum för samarbete mellan staten och övriga aktörer på kollektivtrafikområdet. Tyngdpunkten i kommitténs arbete skall ligga på den lokala och regionala kollek- tivtrafikens område och tidsramen för dess bedömningar skall omfatta tiden fram till år 2020. 
 Bakgrund 
 Transportpolitiska utgångspunkter 
 Regeringen uttalade i propositionen  
 Transportpolitik för en hållbar utveckling  
 (prop. 1997/98:56) att den lokala och regionala kollek- tivtrafiken kan ses som en del av den grundläggande samhällsservi- cen och att sådan trafik har stor betydelse för uppfyllandet av de transportpolitiska målen. Den bidrar till ökad välfärd, regional utveckling och jämlikhet genom att ge människor möjlighet att nå arbetsplatser, skolor och olika typer av service. En ökad andel kol- lektivt resande är därför en viktig komponent i arbetet med att utforma ett långsiktigt hållbart transportsystem. 
 Kommuner och landsting avsätter årligen stora resurser till framförallt driften av den lokala och regionala kollektivtrafiken. 
 439 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:67 
  
 Samtidigt kan man konstatera att samhällsutvecklingen i flera avse- enden har försvårat för utvecklingen av kollektivtrafiken. De senaste decenniernas tätortsutveckling har karakteriserats av en utspridning av bebyggelsen och en minskning av befolkningstät- heten. Detta har i stort sett skett på bilismens villkor och kollek- tivtrafikens möjligheter att åstadkomma en god transportförsörj- ning har därmed kraftigt försvårats. 
 Den ökande personbilstrafiken och konkurrensen om utrymmet i våra större tätorter leder inte bara till mer avgasutsläpp och buller utan även till minskad effektivitet i näringslivet, ökade reskostna- der för resenärerna och sämre livskvalitet för dem, som bor och verkar i dessa orter. En ökad andel kollektivtrafik kan motverka denna utveckling. 
 Kollektivtrafiken är även betydelsefull för tillväxten och för sys- selsättningen. Goda möjligheter till pendling med kollektivtrafik ökar förutsättningarna för att separata och lokala arbetsmarknader ska kunna knytas ihop och fungera som större arbetsmarknads- regioner. Det är därför av stor vikt att kollektivtrafiken fungerar väl, såväl i tätort som i gles- och landsbygd. 
 Riksdagen beslöt vid sin behandling av budgetpropositionen för budgetåret 2001 (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01: FiU01, rskr. 2000/01:36) att mervärdesskatten på persontransporter skulle sän- kas från 12 % till 6 %. I propositionen aviserade regeringen dess- utom ett initiativ till fördjupat samarbete mellan staten och kollek- tivtrafikbranschen för att identifiera möjliga insatsområden, som kan bidra till att stärka kollektivtrafikens konkurrenskraft. Detta uppdrag är ett konkret uttryck för det utlovade initiativet. 
 Kollektivtrafikens utveckling 
 Efter den s.k. trafikhuvudmannareformen utvecklades den lokala och regionala kollektivtrafiken kraftigt, främst under första hälften av  
 1980-talet. 
  Under  
 1990-talet 
  har trafikhuvudmännen successivt upphandlat allt mer av kollektivtrafiken, vilket har lett till en bety- dande minskning av deras kostnader för trafiken. 
 Det senaste decenniet har dock resandet i den lokala och regio- nala kollektivtrafiken stagnerat, framförallt med buss, samtidigt som resandet med bil kontinuerligt har ökat. Om kollektivtrafikens andel av resandet fortsätter att minska blir det svårare att uppnå målet om ett långsiktigt uthålligt transportsystem. 
 440 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 1 
  
 Under senare år har konkurrensen mellan operatörerna, val av upphandlingsmodell m.m. bidragit till att många operatörer idag har stora ekonomiska problem. Små marginaler och hårt utnytt- jande av personella och tekniska resurser har bidragit till en ökad känslighet för störningar vilken på sina håll har lett till svårigheter att uppehålla kollektivtrafikens omfattning och kvalitet. 
 I en del upphandlingar som genomförts på senare tid har anbudspriser och kontraktsbelopp ökat kraftigt. Om detta är ett tecken på ett trendbrott kan effekten, utan resurstillskott, bli höjda biljettpriser och/eller minskat trafikutbud, vilket i sin tur leder till ett ytterligare minskat kollektivt resande. 
 De akuta problemen kan också få långsiktiga effekter. En svår ekonomisk situation kan medverka till att varken operatörer eller trafikhuvudmän avsätter tillräckligt med resurser till sin långsiktiga utveckling. På sikt kommer detta leda till stagnation och att kol- lektivtrafiken minskar i omfattning och kvalitet och därmed i bety- delse för ett långsiktigt hållbart transportsystem. 
 Åtgärder måste därför vidtas för att stärka den lokala och regio- nala kollektivtrafikens konkurrenskraft. Även om huvudansvaret ligger på kommuner och landsting är det ett brett samhällsintresse att trafiken utvecklas i linje med målet om ett uthålligt tranport- system. För att utforma, förankra och genomföra åtgärder för ett kraftigt ökat kollektivt resande krävs ett övergripande och fördju- pat samarbete mellan de statliga, kommunala och privata aktörerna på kollektivtrafikens område. 
 Uppdraget 
 En kommitté för samarbete och utveckling 
 En kommitté med en bred parlamentarisk representation tillsätts. Kommittén skall utgöra ett forum för ett fördjupat samarbete mellan staten och övriga aktörer på kollektivtrafikens område. Kommittén skall driva på och ge kreativa bidrag till kollektivtrafi- kens utveckling och konkurrenskraft. 
 Tyngdpunkten i kommitténs arbete skall ligga inom den lokala och den regionala kollektivtrafikens område. Kommittén skall arbeta såväl med kollektivtrafikens yttre förutsättningar och roll i samhället, som med dess inre och mer branschspecifika behov av utveckling och förändring, på kort och lång sikt. I detta ingår även 
 441 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:67 
  
 att behandla såväl kollektivtrafikens samordning med andra trafik- slag som dess samband med utvecklingen i andra samhällssektorer, inte minst bebyggelseutvecklingen och samhällsplaneringen i övrigt. Tidsramen för dess bedömningar skall omfatta tiden fram till år 2020. 
 Utifrån ett konsument- och helhetsperspektiv på kollektivtrafi- Randall skall kommittén: 
 identifiera, analysera och beskriva problem och möjligheter till utveckling, 
 formulera mål och visioner samt 
 föreslå förändringar och åtgärder, som kan bidra till ett ökat kollektivt resande på kort och lång sikt. 
 Kommittén skall inte ta över något ansvar från befintliga myndig- heter och organisationer utan istället verka för att åstadkomma ett brett samarbete med och mellan de statliga, kommunala och privata aktörerna på kollektivtrafikområdet. Berörda verk och myndigheter på transportområdet skall bistå kommittén med nödvändigt underlag. Kommittén skall efter samråd med myndigheter och övriga berörda aktörer kunna tillsätta arbetsgrupper för komplette- rande delutredningar. 
 Konsumentperspektiv och helhetssyn 
 Med utgångspunkt i ett konsumentperspektiv och en helhetssyn på kollektivtrafiken skall kommittén överväga vilka åtgärder som behöver vidtas för att kollektivtrafiken ska få goda förutsättningar att utvecklas. 
 Konsumentperspektivet innebär bl.a. att människors olika res- behov och krav på tillgänglighet, komfort och säkerhet m.m. skall vara en viktig utgångspunkt vid utformningen av samverkande och attraktiva kollektiva transportsystem av hög kvalitet. 
 Kravet på helhetssyn innebär att delegationen bör behandla alla viktiga delar av kollektivtrafiken, hur delarna samverkar samt hur kollektivtrafiken samverkar med andra transportslag. 
 442 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 1 
  
 Problem och möjligheter 
 Kommittén skall inledningsvis och med utgångspunkt i en sam- manställning av fakta göra en lägesbeskrivning och analys av dagens situation, problem och möjligheter samt förväntad utveckling av kollektivtrafiken. 
 Jämförelser skall göras av kollektivtrafikens omfattning och kva- litet mellan områden och tätorter av samma typ och storlek. I den mån stora skillnader kan konstateras skall kommittén analysera orsakerna till detta samt varför goda exempel inte får en större spridning och efterföljd. Kommittén skall utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta en vidare och snabbare spridning av goda exempel. 
 Mål och visioner 
 Med utgångspunkt i sin analys och de transportpolitiska målen skall kommittén formulera konkreta mål för den lokala och regio- nala kollektivtrafikens utveckling på kort och medellång sikt. Vid formuleringen av målen bör kommittén ha som utgångspunkt att kollektivtrafiken åtminstone behåller, men helst ökar sin andel av det totala persontransportarbetet. Kommittén skall vid sin målfor- mulering ta hänsyn till skillnader i förutsättningar för att bedriva kollektivtrafik, t.ex. skillnader som beror av om den förekommer i gles- eller landsbygd, respektive tätorter av olika storlek. 
 Det är också angeläget att kommittén formulerar en eller flera målbilder och visioner av sin syn på kollektivtrafikens möjliga utveckling på lite längre sikt. Här är det nödvändigt att ta hänsyn till faktorer som fysisk samhällsplanering och bebyggelseutveck- ling, vilka just har en påverkan på lång sikt. En lämplig tidshorisont för kommitténs bedömningar i detta avseende är år 2020. 
 Strategier, åtgärder och resurser 
 Kommittén skall vidare överväga vilka strategier och åtgärder, samt vilka resurser som behövs för att nå respektive målsättning. Om ökade resurser föreslås till något område skall kommittén också lämna förslag till finansiering eller omprioritering inom befintliga anslagsramar. Kommittén har dock inte till uppgift att överväga och föreslå investeringar i specifika objekt i transportinfrastrukturen. 
 443 
  
 Bilaga 1 
  
 SOU 2003:67 
  
 Detta hanteras inom ramen för den ordinarie planeringsprocessen för investeringar i transportinfrastruktur. 
 Ansvar, roller och lagstiftning 
 Huvudansvaret för den lokala och regionala kollektivtrafiken ligger på kommuner och landsting, vilka via sina trafikhuvudmän finansi- erar och planerar trafiken. Operatörerna ansvarar i allmänhet bara för att ett visst trafikutbud produceras. Statens ansvar för kollek- tivtrafiken avser primärt lagstiftning och finansiering av infra- struktur. Till detta kan läggas det ansvar som olika myndigheter har ålagts för delar av kollektivtrafiken. Så har t.ex. Rikstrafiken ett transportslagsövergripande ansvar att verka för ett samverkande kollektivtrafiksystem. Vägverket och Banverket har ett s.k. sek- torsansvar för kollektivtrafik på väg respektive järnväg. Vinnova har ansvar för utredning, forskning och utveckling om kollektiv- trafik. Kommittén skall överväga om ansvarsfördelningen mellan de statliga myndigheterna respektive mellan myndigheterna och de kommunala och privata operatörerna behöver förändras. 
 En viktig uppgift är att utvärdera och ge förslag på eventuella förändringar av lagstiftningen på området. Den s.k. trafikhuvud- mannareformen har i tjugo år utgjort grunden för den lokala och regionala kollektivtrafiken. Kommittén skall bedöma om lagstift- ningens är väl avvägd i förhållande till kollektivtrafikens roll i sam- hället och dess inverkan på respektive beroende av andra samhäll- sektorer. Kommittén skall vidare utreda om förändringar i dagens organisation, rollfördelning, former för upphandling m.m. kan medföra att kollektivtrafiken får bättre förutsättningar för sin ut- veckling. 
 Ett forum för samarbete 
 Förutom utredningsarbetet är syftet med kommittén att den ska fungera som ett kreativt forum för diskussion och samarbete kring alla för kollektivtrafiken relevanta frågeställningar. För detta krävs att kommittén har en aktiv dialog med alla aktörer på kollektivtra- fikområdet. Kommittén skall på lämpligt sätt, t.ex. via seminarier och konferenser, fånga upp relevanta frågor samt redovisa och dis- kutera sina resultat och förslag med kollektivtrafikens intressenter. 
 444 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 1 
  
 Det står kommittén fritt att i övrigt ta de initiativ och komma med de förslag till åtgärder och annat, som den anser behövs för att sti- mulera kollektivtrafikens utveckling. 
 Kommittén skall samråda med och vid behov samordna sitt arbete med den särskilda kommittén för förbättring av transport- situationen i Stockholmsregionen (dir. 2000:96), vars arbete delvis avser kollektivtrafik. Kommitténs arbete ska vidare ske utifrån ett jämställdhetsperspektiv med utgångspunkt i Jämits slutbetänkande. 
 Kommittén skall även samråda med och vid behov samordna sitt arbete med den kommande utredningen om järnvägsmarknadens organisation och i övrigt ta hänsyn till relevanta  
 EG-direktiv, 
  förordningar eller andra förslag som berör kollektivtrafik på väg och järnväg. 
 Tidsplan och redovisning 
 Kommittén skall redovisa ett delbetänkande senast den 31 december 2001 samt ett slutbetänkande senast den 31 december 2002. 
 Redovisningen skall innehålla en analys och beskrivning av kol- lektivtrafikens problem och möjligheter, förslag till mål och visio- ner samt förslag till förändringar av organisation, regelverk och dylikt av betydelse för kollektivtrafikens utveckling och ett ökat kollektivt resande. 
 Kommittén avgör själv hur redovisningen av dess uppgifter skall fördelas på del- respektive slutbetänkande. Det står kommittén fritt att vid tidpunkter den själv väljer komma med ytterligare skri- velser och förslag till regeringen. 
 (Näringsdepartementet) 
 445 
 Bilaga 2 
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Kollektivtrafikkommittén 
  
 Dir. 
  
 2002:53 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 11 april 2002. 
 Förlängd tid för uppdraget 
 Med stöd av regeringens bemyndigande den 31 maj 2001 har chefen för Näringsdepartementet tillkallat en kommitté med uppgift att utifrån ett konsument- och helhetsperspektiv identifiera, analysera och beskriva kollektivtrafikens problem och möjligheter, formulera mål och visioner samt föreslå förändringar av organisation, regel- verk och dylikt av betydelse för kollektivtrafikens utveckling och ett ökat kollektivt resande. 
 Kommittén skulle enligt direktiven (dir 2001:1) redovisa ett del- betänkande senast den 31 december 2001 samt ett slutbetänkande senast den 31 december 2002. 
 Med ändring av beslutet den 31 maj 2001 beslutar regeringen att slutbetänkandet skall redovisas senast den 30 juni 2003. 
 Näringsdepartementet) 
 447 
 Bilaga 3 
 Ett forum för samarbete 
 I kommittédirektivet Utveckling av kollektivtrafiken (Dir. 2001:1) står följande: 
 Förutom utredningsarbetet är syftet med kommittén att den ska fungera som ett kreativt forum för diskussion och samarbete kring alla för kollektivtrafiken relevanta frågeställningar. För detta krävs att kommittén har en aktiv dialog med alla aktörer på kollektivtrafik- området. Kommittén skall på lämpligt sätt, t.ex. via seminarier och konferenser, fånga upp relevanta frågor samt redovisa och diskutera sina resultat och förslag med kollektivtrafikens intressenter. Det står kommittén fritt att i övrigt ta de initiativ och komma med de förslag till åtgärder och annat, som den anser behövs för att stimulera kollek- tivtrafikens utveckling. Kommittén skall samråda med och vid behov samordna sitt arbete med den särskilda kommittén för förbättring av transportsituationen i Stockholmsregionen (dir. 2000:96), vars arbete delvis avser kollektivtrafik. Kommitténs arbete ska vidare ske utifrån ett jämställdhetsperspektiv med utgångspunkt i Jämits slutbetänkande. Kommittén skall även samråda med och vid behov samordna sitt arbete med den kommande utredningen om järnvägsmarknadens organisation och i övrigt ta hänsyn till relevanta  
 EG-direktiv, 
  förord- ningar eller andra förslag som berör kollektivtrafik på väg och järnväg. 
 Kommittén har utfört denna uppgift på en mängd olika sätt. Sammanlagt har nästan hundra personer varit involverade i kom- mitténs arbete. I missivet finns samtliga personer förtecknade. Kollektivtrafikens problem och möjligheter har diskuterats i kom- mittén, i våra arbetsgrupper, vid seminarier och konferenser. Vi har låtit branschens aktörer komma till tals med kommittén via före- dragningar och skriftliga bidrag. Vi har haft ett intensivt samarbete med i stort sett alla kategorier av branschaktörer. Utan deras insat- ser framförallt i arbetsgrupper hade uppdraget inte varit möjligt att genomföra. Vi är även ett stort tack skyldig till Vägverket, Ban- verket, Rikstrafiken och VINNOVA, som förutom personella insatser i våra arbetsgrupper även finansierat vissa delstudier för kommitténs räkning. Vi har kommunicerat vårt arbete vid externa konferenser och möten. Vi har samarbetat med Stockholms- 
 449 
  
 Bilaga 3 
  
 SOU 2003:67 
  
 beredningen och Järnvägsutredningen. Med den sist nämnda har vi även bedrivit ett gemensamt utredningsarbete om förbättrat konsu- mentskydd för kollektivtrafikresenärer. 
 Kommitténs sammanträden 
 Under kommitténs 23 protokollförda sammanträden har ett stort antal externa föreläsare beretts tillfälle att redogöra för sin syn på kollektivtrafiken utifrån respektive perspektiv. Vi har lyssnat på alla kategorier av branschaktörer, men även på forskare och konsulter som har redogjort för kunskapsläget på olika områden eller redovi- sat underlagsrapporter till kommittén. Vid några sammanträden har det tagit sig formen av interna miniseminarier. 
 Arbetsgrupper 
 Med den breda uppgift som kommittén fått sig förelagd har det varit nödvändigt att engagera ett stort antal personer i det konkreta arbetet med utredningen. De 22 experter som regeringen utsåg till stöd för kommittén har vi kompletterat med ytterligare ett stort antal experter. De flesta experter har arbetat i mindre arbetsgrupper på de delområden som kommittén prioriterat. 
 Seminarier 
 Kommittén har arrangerat seminarier och en hearing på ett antal prioriterade områden (se Bilaga 7 Förteckning över seminarier och konferenser). De flesta är genomförda i samarbete med andra aktö- rer, som Stockholmsberedningen, Svenska kommunförbundet, SLTF och BR. 
 Externa konferenser 
 Kommitténs ordförande och sekretariat har vid ett flertal tillfällen redovisat kommittén och vårt arbete vid externa konferenser och möten, t.ex. vid SLTF:s och BR:s årliga konferenser, vid Trafik- forum i Linköping, för kommun- och landstingsförbunden m.fl. 
 450 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 3 
  
 Hemsida 
 På vår hemsida har vi presenterat kommittén och dess ledamöter samt vårt direktiv. Vi har där redovisat vårt delbetänkande i sin hel- het och successivt lagt in underlagsrapporterna (se Bilaga 6 För- teckning över underlagsrapporter). På hemsidan har vi även redovi- sat planerade möten i kommittén och arbetsgrupper samt planerade och genomförda seminarier. 
 451 
 Bilaga 4 
 Lagförslag 
 Fysisk planering 
 Författningsförslag 
 Dessa förslag är hämtade ur en underlagsrapport från Lagtolken PL AB. Kommittén har inte tagit ställning till förslagen i detalj utan lämnar dem som underlag för fortsatt arbete. 
  
 1 
  
 Förslag till 
  
 vissa lagförändringar för att synliggöra kollektivtrafik och mål samt koppla mellan planlagar 
 Nu gällande lydelse finns i vänstra spalten och skissen till ny regel eller kommentarer varför ändring inte behövs, finns i den högra. 
 PBL 1 kap 1 §  
 Denna lag innehåller bestämmelser om planläggning av mark och vatten och om byggande. Bestämmel- serna syftar till att med beak- tande av den enskilda männi- skans frihet främja en samhälls- utveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden och en god och långsiktigt håll- bar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för kom- mande generationer. 
  
 Regeln är för övergripande för att kollektivtrafik ska passa in, dvs. inte ändras. Kollektivtrafi- ken kan dock åberopa att den främjar jämlika – jämställda? – levnadsförhållanden, hållbarhet, frihet etc. 
  
 PBL 2 kap.  
 Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyggelse m.m. 
 453 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 1 §  
 Li– och vattenområden 
  
 För övergripande regel för att 
  
 skall användas för det eller de 
  
 kollektivtrafik ska passa in, dvs. 
  
 ändamål för vilka områdena är 
  
 inte ändras. 
  
 mest lämpade med hänsyn till 
  
 Kollektivtrafiken kan 
  
 dock 
  
 beskaffenhet 
  
 och 
  
 läge samt 
  
 åberopa att den i rätt läge vid 
  
 föreliggande 
  
 behov. 
  
 Företräde 
  
 bebyggelsekoncentrationer 
  
 etc. 
  
 skall ges sådan användning som 
  
 kan utgöra lämpligast ändamål 
  
 medför en från allmän synpunkt 
  
 för att använda marken. Det är 
  
 god hushållning. 
  
 god hushållning! 
  
 Vid planläggning och i ären- 
  
 den om bygglov och förhands- besked skall bestämmelserna i 3 och 4 kap. miljöbalken tilläm- pas. Enligt 5 kap. 3 § miljöbal- Randall skall miljökvalitetsnormer iakttas vid planering och plan- läggning. 
  
 2 §  
 Evans skall, med beaktande av natur– och kultur- värden, främja en ändamålsenlig struktur och en estetiskt tillta- lande utformning av bebyggelse, grönområden, kommunika- tionsleder och andra anlägg- ningar. Även en från social syn- punkt god livsmiljö, goda miljöförhållanden i övrigt samt en långsiktigt god hushållning med mark och vatten och med energi och råvaror skall främjas. Hänsyn skall tas till förhållan- dena i angränsande kommuner. Planläggning får inte medverka till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. miljöbalken över- träds. 
 Vad som anges i första stycket skall beaktas även i andra ärenden enligt denna lag. 
 Regeln är för övergripande för att kollektivtrafik ska passa in, dvs. inte ändras. 
 Dock vore det viktigt om förarbetena tydliggör att vad som är ändamålsenliga strukturer bl.a. beror på hur väl de fungerar för en rationell kollektivtrafik. Likaså att en angelägen mellan- kommunal fråga är just kollek- tivtrafik. Ett sådant understry- kande kan man passa på att göra t.ex. när man ändrar formule- ringen om miljökvalitetsnormer (det behövs för övrigt) eller justerar med anledning av direk- tivet om miljöbedömning. 
 454 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 4 
  
 3 §  
 Bebyggelse skall lokalise- ras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till 
  
 1. 
  
 de boendes och övrigas hälsa, 
  
 2. 
  
 jord–, 
  
  berg– och vattenförhål- landena, 
  
 3. 
  
 möjligheterna att ordna trafik, vattenförsörjning och avlopp samt annan samhälls- service, 
  
 4. 
  
 möjligheterna att förebygga vatten– och luftföroreningar 
  
 samt bullerstörningar. 
 Bebyggelse och anläggningar som för sin funktion kräver tillförsel av energi skall lokalise- ras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till energiförsörj- ningen och energihushållningen. 
 Lokalisering av bebyggelse är en grundförutsättning för ratio- nell kollektivtrafik och här är det både motiverat och lämpligt att peka på betydelsen av kollektiv- trafik såväl som annan trafik eller samhällsservice. 
 Förslag 
 : 
  
 3 § 3p möjligheterna att ordna  
 kollektiv- och annan  
 trafik, vattenförsörjning och avlopp samt annan samhälls- service 
  
 ---- 
  
 4 §  
 Inom områden med sam- manhållen bebyggelse skall bebyggelsemiljön utformas med hänsyn till behovet av 
 På motsvarande sätt är ut- formningen av bebyggelsemiljön (närhet till hållplatser, möjliga bussvägar etc.) ett angeläget till- 
  
 1. 
  
 skydd mot uppkomst och  
  
 fälle att tänka på kollektivtrafik.  
 spridning av brand samt mot  
 Förslag: 
  
 trafikolyckor och andra olyckshändelser, 
  
 2. 
  
 åtgärder för att skydda be- folkningen mot och begränsa verkningarna av stridshand- lingar, 
  
 3. 
  
 hushållning med energi och 
  
 vatten samt goda klimatiska  
  
 ------ 
  
 och hygieniska förhållanden, 
  
 4. 
  
 trafikförsörjning och god trafikmiljö, 
  
 5. 
  
 parker och andra grönområ- den, 
  
 6. 
  
 möjligheter för personer med nedsatt rörelse- eller orien- 
  
 4 § 4p.  
 kollektivtrafik- och annan  
 trafikförsörjning och god tra- fikmiljö, 
  
 ----- 
  
 455 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 teringsförmåga att använda området, 
 7. förändringar och komplette- ringar. 
 Inom eller i nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse skall det finnas lämpliga platser för lek, motion och annan utevistelse samt möj- ligheter att anordna en rimlig samhällsservice och kommersiell service. 
  
 Det kunde övervägas att föra 
  
 in 5 § hushållningsförordningen 
  
 (1998:896) direkt i lagen, efter- 
  
 som ingen följer denna förträffliga 
  
 regel, t.ex. i 5 kap 29 § som ett 
  
 nytt st: 
  
 I beslutet skall anges om den 
  
 medgivna 
  
 markanvändningen 
  
 går att förena med en från allmän 
  
 synpunkt lämplig användning av 
  
 mark- och vattenresurserna samt 
  
 med den för området gällande 
  
 regionplanen 
  
 eller kommunala 
  
 översiktsplanen. 
  
 Väglagen 
  
 1 §  
 Denna lag gäller allmän 
  
 1 § Denna lag gäller allmän 
  
 väg. 
  
 väg. 
  
 Allmän väg är, förutom väg 
  
 Planering, 
  
 planläggning, byg- 
  
 som anläggs enligt denna lag 
  
 gande och drift av väg syftar till 
  
 eller enligt lagen förändras till 
  
 ändamålsenlig samfärdsel, som ett 
  
 allmän, sådan för allmän sam- 
  
 led i långsiktigt hållbar livsmiljö 
  
 färdsel upplåten väg som av 
  
 för människorna i dagens sam- 
  
 ålder ansetts som allmän eller 
  
 hälle och för kommande genera- 
  
 enligt 
  
 äldre 
  
 bestämmelser 
  
 tioner. 
  
 anlagts som eller förändrats till 
  
 Bestämmelserna skall tillämpas 
  
 allmän och som vid denna lags 
  
 så att det bidrar till ett transport- 
  
 ikraftträdande 
  
 hålls av staten 
  
 system vars utformning och funk- 
  
 456 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 4 
  
 eller en kommun. 
 En väg upphör att vara all- män, när vägen dras in. Om en kommun är väghållare, upphör vägen att vara allmän, när den enligt plan– och bygglagen (1987:10) upplåts eller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gata. Om en väg har upp- låtits till allmänt begagnande som gata medan staten är väg- hållare, upphör vägen att vara allmän, när kommunen övertar väghållningen. 
 tion 
  
 1. 
  
 tillgodoser grundläggande trans- portbehov för människor och näringsliv med avseende på tillgänglighet och transport- kvalitet, och med särskilt beaktande av betydelsen av en rationell kollektivtrafik, 
  
 2. 
  
 bidrar till säker trafik, 
  
 3. 
  
 anpassas för en god och hälso- sam livsmiljö för alla, där vär- defulla natur- och kulturmil- jöer skyddas och vårdas och en god hushållning med mark, vatten, energi och andra resurser främjas, 
  
 4. 
  
 bidrar till en positiv regional utveckling genom att utjämna skillnader mellan olika delar av landet och motverka nack- delar av långa transport- avstånd, 
  
 5. 
  
 svarar mot både kvinnors och mäns transportbehov och vars planering ger lika möjlighet att påverka transportsystemets till- komst, utformning och förvalt- ning och ger samma vikt åt 
  
 skilda värderingar hos kvinnor och män. 
 I planeringen ska beaktas i vil- ken utsträckning det är lämpli- gare att istället vidta 
  
 1. 
  
 åtgärder som kan påverka transportbehovet och val av transportsätt, 
  
 2. 
  
 åtgärder som ger effektivare utnyttjande av befintligt väg- nät och fordon, eller 
  
 3. 
  
 begränsade ombyggnadsåtgärder. 
  
 457 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 1 a § = nuvarande 1 § andra- 
  
 tredje st 
  
 4 § 
  
 Väghållning 
  
 omfattar 
  
 4 § Väghållning omfattar  
 pla- 
  
 byggande av väg och drift av 
  
 nering, 
  
 planläggning, 
  
 byggande 
  
 väg. 
  
 av väg och drift av väg. 
  
 Vid väghållning skall tillbörlig 
  
 Vid väghållning skall tillbörlig 
  
 hänsyn tas till enskilda intressen 
  
 hänsyn tas till enskilda intressen 
  
 och till 
  
 allmänna 
  
 intressen, 
  
 och 
  
 till 
  
 allmänna 
  
 intressen, 
  
 såsom 
  
 trafiksäkerhet, 
  
 miljö- 
  
 såsom 
  
 trafiksäkerhet, 
  
 kollektiv- 
  
 skydd, naturvård och kultur- 
  
 trafik 
 , 
  
 miljöskydd, 
  
 naturvård 
  
 miljö. 
  
 En 
  
 estetisk 
  
 utformning 
  
 och 
  
 kulturmiljö. 
  
 En 
  
 estetisk 
  
 skall eftersträvas. 
  
 utformning skall eftersträvas. 
  
 13 § 
  
 Vid 
  
 byggande 
  
 av 
  
 väg 
  
 13 § 
  
 Vid  
 planläggning och 
  
 skall tillses, att vägen får sådant 
  
 byggande av väg skall tillses, att 
  
 läge och utförande att ändamå- 
  
 vägen får sådant läge och utfö- 
  
 let med vägen vinns med minsta 
  
 rande att ändamålet med vägen 
  
 intrång 
  
 och 
  
 olägenhet 
  
 utan 
  
 vinns med minsta intrång och 
  
 oskälig kostnad, och att hänsyn 
  
 olägenhet utan oskälig kostnad, 
  
 tas till stads- och landskapsbil- 
  
 och att hänsyn tas till stads– och 
  
 den och till natur- och kultur- 
  
 landskapsbilden och till natur– 
  
 värden. 
  
 och kulturvärden. 
  
 Vid bedömningen av ända- 
  
 målsenliga strukturer av kommu- 
  
 nikationsleder, 
  
 skall 
  
 särskilt 
  
 beaktas kollektivtrafikens behov. 
  
 14 a §  
  
 --- 
  Vid utarbetandet av 
  
 förstudien skall den som avser 
  
 --- 
  
 med 
  
 berörda länsstyrelser, 
  
 att bygga en väg samråda enligt 
  
 kommuner, 
  
 kollektivtrafik- 
  
 6 kap. 4 § första stycket miljö- 
  
 ansvariga  
 och ideella föreningar 
  
 balken med berörda länsstyrel- 
  
 --- 
  
 ser, kommuner och ideella före- 
  
 ningar som enligt sina stadgar har till ändamål att ta till vara naturskydds- eller miljöskydds- intressen samt med den allmän- het som kan antas bli särskilt berörd. 
 458 
 SOU 2003:67 Bilaga 4 
  
 16 §  
 Vid utarbetande av en 
  
 arbetsplan skall samråd i fråga 
  
 om vägens sträckning och väg- 
  
 förslagets utformning i 
  
 övrigt 
  
 ske med berörda fastighetsägare 
  
 --- 
  med berörda fastighetsägare 
  
 och 
  
 myndigheter 
  
 samt 
  
 andra 
  
 och 
  
 myndigheter, 
  
 kollektiv- 
  
 som kan ha ett väsentligt 
  
 trafikansvariga  
 samt andra  
  
 --- 
  
 intresse i saken. Samråd skall 
  
 alltid ske med de miljövårds- 
  
 myndigheter som berörs.  
 --- 
  
 15 § 
  
 För 
  
 byggande 
  
 av 
  
 väg 
  
 skall 
  
 upprättas en 
  
 arbetsplan.I 
  
 arbetsplanen 
  
 skall 
  
 anges 
  
 den 
  
 mark som behöver tas i anspråk 
  
 för väganordningar och för att 
  
 I arbetsplanen skall anges om 
  
 genomföra 
  
 vägbyggnadspro- 
  
 den prövade anläggningen, verk- 
  
 jektet.  
 --- 
  
 samheten och åtgärden går att 
  
 förena med en från allmän syn- 
  
 punkt 
  
 lämplig användning av 
  
 mark- och vattenresurserna samt 
  
 med den för området gällande 
  
 regionplanen eller 
  
 kommunala 
  
 översiktsplanen. 
  
 Järnväg 
  
 1 kap 1 §  
 Med järnväg avses i 
  
 1 § Denna lag gäller järnväg. 
  
 denna 
  
 lag 
  
 spåranläggning 
  
 för 
  
 Motsvarande regel som föresla- 
  
 järnvägstrafik. Till en spåran- 
  
 gen 1 § för väg ovan. 
  
 läggning hör spår och de övriga 
  
 fasta 
  
 anordningar 
  
 som 
  
 behövs 
  
 för spårens bestånd, drift eller 
  
 brukande, signal– och säker- 
  
 hetsanläggningar i övrigt, tra- 
  
 fikledningsanläggningar 
  
 samt 
  
 anordningar för elförsörjning av trafiken. 
 Vad som föreskrivs om järn- väg tillämpas också på tunnel- bana och spårväg. 
 459 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 1 a § 
  
 Motsvarande nuvarande 
  
 1 § 
  
 3 § 
  
 2 
  
 st 
  
 Vid 
  
 planläggning, 
  
 Vid 
  
 planering 
 , 
  
 planläggning, 
  
 byggande och underhåll av järn- 
  
 byggande och underhåll av järn- 
  
 väg skall hänsyn tas till både 
  
 väg skall hänsyn tas till både 
  
 enskilda intressen och allmänna 
  
 enskilda intressen och allmänna 
  
 intressen 
  
 såsom 
  
 miljöskydd, 
  
 intressen såsom 
  
 kollektivtrafik 
 , 
  
 naturvård 
  
 och 
  
 kulturmiljö. En 
  
 miljöskydd, naturvård och kul- 
  
 estetisk utformning skall efter- 
  
 turmiljö. En estetisk utformning 
  
 strävas. 
  
 skall eftersträvas. 
  
 4 § 
  
 Vid 
  
 planläggning 
  
 och 
  
 Vid 
  
 planering 
 , 
  
 planläggning 
  
 byggande av järnväg skall tillses, 
  
 och byggande av järnväg skall 
  
 att järnvägen får ett sådant läge 
  
 tillses, att järnvägen får ett 
  
 och 
  
 utförande 
  
 att 
  
 ändamålet 
  
 sådant läge och utförande att 
  
 med 
  
 järnvägen 
  
 vinns 
  
 med 
  
 ändamålet med järnvägen vinns 
  
 minsta intrång 
  
 och 
  
 olägenhet 
  
 med minsta intrång och olägen- 
  
 utan oskälig kostnad, och att 
  
 het utan oskälig kostnad, och att 
  
 hänsyn tas till stads- och land- 
  
 hänsyn tas till stads- och land- 
  
 skapsbilden och till natur- och 
  
 skapsbilden och till natur- och 
  
 kulturvärden. 
  
 kulturvärden. 
  
 Vid bedömningen av ända- 
  
 målsenliga strukturer av kommu- 
  
 nikationsleder, 
  
 skall särskilt 
  
 beaktas kollektivtrafikens behov. 
  
 2 kap.  
 Järnvägsplan m.m.  
 1 § 
  
 --- 
  Vid utarbetandet av för- studien skall den som avser att bygga en järnväg samråda enligt 6 kap. 4 § första stycket miljö- balken med berörda länsstyrel- ser, kommuner och ideella föreningar som enligt sina stad- gar har till ändamål att ta till vara naturskydds- eller miljö- skyddsintressen samt med den allmänhet som kan antas bli sär- skilt berörd. 
  
 --- 
  med berörda länsstyrelser, kommuner,  
 kollektivtrafikansva- riga  
 och ideella föreningar  
 --- 
  
 460 
 SOU 2003:67 Bilaga 4 
  
 2 §  
 I järnvägsplanen skall den 
  
 mark och de särskilda rättig- 
  
 heter anges som behöver tas i 
  
 anspråk för järnvägen och för 
  
 byggandet av 
  
 järnvägen. 
  
 Om 
  
 mark behöver tas i anspråk med 
  
 --- 
  
 tillfällig 
  
 nyttjanderätt, 
  
 skall det 
  
 av planen framgå vilken mark 
  
 som avses och under vilken tid 
  
 I järnvägsplanen skall anges om 
  
 den skall nyttjas.  
 --- 
  
 den prövade anläggningen, verk- 
  
 samheten och åtgärden går att 
  
 förena med en från allmän syn- 
  
 punkt 
  
 lämplig användning av 
  
 mark- och vattenresurserna samt 
  
 med den för området gällande 
  
 regionplanen eller kommunala 
  
 översiktsplanen. 
  
 5 § 
  
 Den 
  
 som upprättar en 
  
 järnvägsplan 
  
 skall 
  
 samråda 
  
 i 
  
 fråga om järnvägens sträckning 
  
 och förslaget i övrigt med 
  
 --- 
  med berörda  
 --- 
 kollektivtra- 
  
 berörda 
  
 fastighetsägare, 
  
 kom- 
  
 fikansvariga  
 samt med andra  
 --- 
  
 muner 
  
 och 
  
 länsstyrelser 
  
 samt 
  
 med andra som kan ha ett 
  
 väsentligt intresse i saken. De 
  
 synpunkter 
  
 som har 
  
 framförts 
  
 vid samrådet samt kommentarer 
  
 och förslag med anledning av 
  
 synpunkterna 
  
 skall 
  
 redovisas 
  
 i 
  
 en samrådsredogörelse. 
  
 Nationell väghållningsplanering 
  
 1 § Vägverket skall upprätta 
  
 1 § Vägverket skall upprätta 
  
 en nationell väghållningsplan till 
  
 en nationell väghållningsplan till 
  
 ledning vid fördelning av medel 
  
 ledning vid fördelning av medel 
  
 för 
  
 nyinvesteringar, 
  
 förbätt- 
  
 för 
  
 nyinvesteringar, förbätt- 
  
 ringsåtgärder och drift av stat- 
  
 ringsåtgärder och drift av stat- 
  
 liga vägar samt sektorsåtgärder. 
  
 liga vägar samt sektorsåtgärder. 
  
 Planeringen ska främja ända- 
  
 målsenlig samfärdsel, som ett led i 
  
 461 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 långsiktigt hållbar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för kommande generationer. 
 Bestämmelserna skall tillämpas så att det bidrar till ett transport- system vars utformning och funk- tion 
 1. tillgodoser grundläggande trans- portbehov för människor och näringsliv med avseende på tillgänglighet och transport- kvalitet, och med särskilt beaktande av betydelsen av en rationell kollektivtrafik, 
 2. bidrar till säker trafik, 
 3. anpassas för en god och hälso- sam livsmiljö för alla, där vär- defulla natur- och kultur- miljöer skyddas och vårdas och en god hushållning med mark, vatten, energi och andra resurser främjas, 
 4. bidrar till en positiv regional utveckling genom att utjämna skillnader mellan olika delar av landet och motverka nack- delar av långa transportav- stånd, 
 5. svarar mot både kvinnors och mäns transportbehov och vars planering ger lika möjlighet att påverka transportsystemets till- komst, utformning och förvalt- ning och ger samma vikt åt skilda värderingar hos kvinnor och män. 
 I planeringen ska beaktas i vil- ken utsträckning det är lämpligt att vidta 
 1. åtgärder som kan påverka transportbehovet och val av 
 462 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 4 
  
 3 §  
 Planen skall ange 
  
 1. 
  
 ett rikstäckande nät av riksvä- gar av särskild betydelse (stamvägnätet) och förslag till standard på detta vägnät, 
  
 2. 
  
 den inriktning på nyinvester- ingar och förbättringsåtgärder på stamvägnätet som är nöd- vändig för att nå de trans- portpolitiska målen, 
  
 3. 
  
 inriktningen på åtgärder för tjälsäkring, bärighet och rekonstruktion på det statliga vägnätet, 
  
 4. 
  
 inriktningen på drifts- och underhållsåtgärder på det statliga vägnätet, 
  
 5. 
  
 inriktningen på åtgärder för förbättrad miljö på det stat- liga vägnätet, 
  
 6. 
  
 inriktningen på sektorsåtgär- der, 
  
 7. 
  
 en bedömning som innefattar redovisning av inverkan på de 
  
 transportpolitiska målen. 
 Planen skall redovisa strate- giska överväganden när det gäller vad som anges i första stycket  
 2–5. 
  
 transportsätt, 
  
 2. 
  
 åtgärder som ger effektivare utnyttjande av befintligt väg- nät och fordon, 
  
 3. 
  
 begränsade ombyggnadsåtgär- der. 
  
 1 
  
 a § Investeringarna i enlighet med planen får inte medverka till 
  
 att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap miljöbalken överskrids. 
 3 § Planen skall ange 
  
 --- 
  
 2. den inriktning på nyinve- steringar och förbättringsåtgär- der på stamvägnätet som är nödvändig för att nå  
 målen  
 i 1 §, 
  
 --- 
  
 7. en  
 konsekvensbedömning av de planerade investeringarna i förhållande till målen i 1 §. Ställ- ningstagandena i  
 planen skall  
 därvid  
 redovisa  
 vilka de  
 strate- giska överväganden  
 är 
 , när det gäller p  
  
 2–5. 
  
 463 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 5 §  
 Innan den nationella väg- hållningsplanen upprättas skall Vägverket hämta in synpunkter från länsstyrelserna, kommu- nerna och andra som kan ha ett väsentligt intresse av planen. 
 I planen skall anges om den prioriterade anläggningen, verk- samheten och åtgärden främjar en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vat- tenresurserna samt är förenligt med den för området gällande regionplanen eller kommunala översiktsplanen. 
  
 från  
  
 --- 
  
 trafikhuvudmän  
 och andra  
  
 ---- 
  
 alternativt 
 Innan en länsstyrelse yttrar sig över planförslaget skall länssty- relsen höra trafikhuvudmännen i länet. 
 Resultatet av samrådet med trafikhuvudmän skall samman- fattas och bifogas länsstyrelsens yttrande. 
 5 a § Vid upprättandet av den nationella väghållningsplanen skall sådana planer enligt plan- och bygglagen (1987:10) och sådant planeringsunderlag som behövs för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten, finnas tillgängliga i målet eller ärendet som stöd för att peka ut prioriterade åtgärder. 
 Trafikförsörjningsplaner enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik skall på motsvarande sätt finnas tillgäng- liga i relevant omfattning. 
 464 
 SOU 2003:67 Bilaga 4 
  
 Nationell banhållningsplan 
  
 1 § 
  
 Banverket skall 
  
 upprätta 
  
 1 § Banverket skall upprätta 
  
 en banhållningsplan till ledning 
  
 en banhållningsplan till ledning 
  
 vid fördelning av medel för 
  
 vid fördelning av medel för 
  
 investeringar drift och underhåll 
  
 investeringar drift och underhåll 
  
 av stomjärnvägar, sektorsåtgär- 
  
 av stomjärnvägar, sektorsåtgär- 
  
 der samt vissa statsbidrag. Pla- 
  
 der samt vissa statsbidrag. Pla- 
  
 nen 
  
 skall upprättas 
  
 främst 
  
 nen skall upprättas främst 
  
 utifrån övergripande behov av 
  
 utifrån övergripande behov av 
  
 järnvägstransporter för hela lan- 
  
 järnvägstransporter för hela lan- 
  
 det. 
  
 det. 
  
 Banhållningsplanen skall fast- 
  
 Se förslag till 1 § för väghåll- 
  
 ställas av regeringen. 
  
 ningsplaneringen. 
  
 Banhållningsplanen skall fast- 
  
 ställas av regeringen. 
  
 3 §  
 Planen skall avse 12 år. Planen skall ange 
  
 1. 
  
 den inriktning på invester- ingar som är nödvändig för att nå de transportpolitiska målen, 
  
 2. 
  
 inriktningen på drifts- och underhållsåtgärder på stom- järnvägsnätet, 
  
 3. 
  
 inriktningen på åtgärder för förbättrad miljö för vilka Banverket är ansvarigt, 
  
 4. 
  
 inriktningen på sektorsåtgär- der, 
  
 5. 
  
 inriktningen på investeringar i sådana anläggningar och rul- lande materiel som avses i 2 § 2, 3 och 9 förordningen (1988:1017) om statsbidrag till vissa regionala kollektiv- 
  
 1 a § Investeringarna i enlighet med planen får inte medverka till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap miljöbalken överskrids. 
  
 --- 
  
 1. den inriktning på invester- ingar som är nödvändig för att nå målen  
 i 1 §, 
  
 --- 
  
 465 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 trafikanläggningar m.m., 
  
 6. 
  
 en 
  
 konsekvensbedömning 
  
 av 
  
 6. en bedömning som innefattar 
  
 redovisning av inverkan på de 
  
 de 
  
 planerade 
  
 investeringarna 
  
 i 
  
 transportpolitiska målen. 
  
 förhållande till målen i 1 §. Ställ- 
  
 Planen skall redovisa strate- 
  
 ningstagandena 
  
 i 
  
 planen 
  
 skall 
  
 giska överväganden 
  
 när 
  
 det 
  
 därvid  
 redovisa  
 vilka de  
 strate- 
  
 gäller vad som anges i första 
  
 giska överväganden  
 är,  
 när det 
  
 stycket  
 1-3. 
  
 gäller p  
 2–5. 
  
 I planen skall anges om den 
  
 prioriterade anläggningen, 
  
 verk- 
  
 samheten och åtgärden främjar en 
  
 från 
  
 allmän 
  
 synpunkt 
  
 lämplig 
  
 användning av mark- och vat- 
  
 tenresurserna 
  
 samt 
  
 är 
  
 förenligt 
  
 med den för området gällande 
  
 regionplanen 
  
 eller 
  
 kommunala 
  
 översiktsplanen. 
  
 5 §  
 Banverket upprättar 
  
 pla- 
  
 --- 
  länsstyrelser,  
 trafikhuvudmän 
  
 nen efter att ha hört Statens 
  
 järnvägar 
  
 och 
  
 övriga 
  
 berörda 
  
 och organisationer. 
  
 trafikutövare, 
  
 Riksantikvarie- 
  
 Alt. komplettering: 
  
 ämbetet, 
  
 Naturvårdsverket, 
  
 Resultatet 
  
 av 
  
 samrådet 
  
 med 
  
 Försvarsmakten, 
  
 andra 
  
 berörda 
  
 trafikhuvudmän 
  
 och kommuner 
  
 centrala verk samt berörda läns- 
  
 skall 
  
 sammanfattas 
  
 och 
  
 bifogas 
  
 styrelser och organisationer. 
  
 länsstyrelsens yttrande. 
  
 Innan 
  
 en 
  
 länsstyrelse yttrar 
  
 sig över planförslaget skall läns- styrelsen höra trafikhuvudmän- nen och kommunerna i länet. 
 5 a § Vid upprättandet av ban- hållningsplanen skall sådana pla- ner enligt plan- och bygglagen (1987:10) och sådant planerings- underlag som behövs för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten, finnas tillgäng- liga i målet eller ärendet som stöd för att peka ut prioriterade åtgär- der. 
 466 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 4 
  
 Trafikförsörjningsplaner enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik skall på motsvarande sätt finnas tillgäng- liga i relevant omfattning. 
 Länsplaner 
  
 1 §  
 Länsstyrelsen skall upp- 
  
 Se förslag till komplettering av 
  
 rätta en länsplan för länet till 
  
 1 § väghållningsplan. 
  
 ledning vid fördelning av medel 
  
 för nyinvesteringar och förbätt- 
  
 ringsåtgärder. 
  
 2 §  
 Länsplanen skall upprättas med hänsyn till de samlade transportbehoven inom en region. 
 1 a § Investeringarna i enlighet med planen får inte medverka till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap miljöbalken överskrids. 
  
 --- 
  
 Behoven av samordning och en rationell kollektivtrafik inom och mellan regioner skall särskilt beaktas. 
 4 § Länsplanen skall ange 
  
 1. 
  
 standard på anläggningarna, 
  
 2. 
  
 den inriktning på invester- ingar och förbättringsåtgärder på dessa anläggningar som är nödvändig för att nå de transportpolitiska målen, 
  
 3. 
  
 redovisning av de större objekt som beräknas bli utförda under planens giltig- hetstid, 
  
 4. 
  
 redovisning av åtgärdernas beräknade kostnader, 
  
 5. 
  
 redovisning av beräknade årliga bidrag för olika ända- mål, 
  
 --- 
  
 2. den inriktning på invester- ingar och förbättringsåtgärder på dessa anläggningar som är nödvändig för att nå målen  
 i 1 §, 
  
 --- 
  
 467 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 6. 
  
 en bedömning som innefattar redovisning av inverkan på de transportpolitiska målen. 
  
 6. en  
 konsekvensbedömning av de planerade investeringarna i förhållande till målen i 1 §. Ett jämförelsealternativ skall redo- visa utfallet om kollektivtrafik prioriteras i hög grad, om inte särskilda skäl gör det onödigt att beskriva ett sådant alternativ. 
 Ställningstagandena i planen skall redovisa vilka de strategiska överväganden är, när det gäller p  
 1-3, 
  särskilt mot bakgrund av den regionala fysiska planeringen. 
 I planen skall anges om den prioriterade anläggningen, verk- samheten och åtgärden främjar en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vat- tenresurserna samt är förenligt med den för området gällande regionplanen eller kommunala översiktsplanen. 
 5 a § Vid upprättandet av länsplanen skall sådana planer enligt plan- och bygglagen (1987:10) och sådant planerings- underlag som behövs för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten, finnas tillgäng- liga i målet eller ärendet som stöd för att peka ut prioriterade åtgär- der. 
 Trafikförsörjningsplaner enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik skall på motsvarande sätt finnas tillgäng- liga i relevant omfattning. 
 468 
 SOU 2003:67 Bilaga 4 
  
 Trafikförsörjningsplan 
  
 1 §  
 För att främja en tillfreds- 
  
 1 § För att främja en tillfreds- 
  
 ställande trafikförsörjning 
  
 skall 
  
 ställande trafikförsörjning skall 
  
 det i varje län finnas länstrafik- 
  
 det i varje län finnas länstrafik- 
  
 ansvariga som ansvarar för den 
  
 ansvariga som ansvarar för den 
  
 lokala och regionala linjetrafiken 
  
 lokala och regionala linjetrafiken 
  
 för persontransporter. De läns- 
  
 för persontransporter. 
  
 trafikansvarigas 
  
 uppgifter 
  
 skall 
  
 En 
  
 tillfredsställande kollektiv- 
  
 handhas av en trafikhuvudman. 
  
 trafikförsörjning är ett led i lång- 
  
 De 
  
 länstrafikansvariga 
  
 ansva- 
  
 siktigt hållbar livsmiljö för män- 
  
 rar också för persontransporter 
  
 niskorna i dagens samhälle och 
  
 enligt 
  
 lagen 
  
 (1997:736) 
  
 om 
  
 för kommande generationer. 
  
 färdtjänst eller lagen (1997:735) 
  
 Bestämmelserna 
  
 i denna lag 
  
 om 
  
 riksfärdtjänst i 
  
 sådana 
  
 skall tillämpas så att det bidrar 
  
 kommuner som överlåtit 
  
 sina 
  
 till en kollektivtrafik vars funk- 
  
 uppgifter enligt någon av dessa 
  
 tion 
  
 lagar 
  
 till trafikhuvudmannen i 
  
 1. 
  
 tillgodoser 
  
 grundläggande 
  
 länet. 
  
 transportbehov för människor och 
  
 näringsliv med avseende på till- 
  
 gänglighet och transportkvalitet, 
  
 2. 
  
 bidrar till säker trafik, 
  
 3. 
  
 anpassas för en god och häl- sosam livsmiljö för alla, där vär- defulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas och en god hushållning med mark, vatten, energi och andra resurser främjas, 
  
 4. 
  
 bidrar till en positiv regional utveckling genom att utjämna skillnader mellan olika delar av landet och motverka nackdelar av långa transportavstånd, 
  
 5. 
  
 svarar mot både kvinnors och mäns transportbehov och vars planering ger lika möjlighet att påverka transportsystemets till- komst, utformning och förvalt- ning och ger samma vikt åt skilda värderingar hos kvinnor och män. 
  
 469 
  
 Bilaga 4 
  
 SOU 2003:67 
  
 6 § Omfattningen av trafik som avses i 1 § första stycket och grunderna för prissätt- ningen för resor med sådan tra- fik skall anges i en trafikförsörj- ningsplan som trafikhuvudman- nen årligen antar efter samråd med dem som är länstrafik- ansvariga. I planen skall det tas upp åtgärder för handikapp- anpassning av trafiken. 
 Omfattningen av trafik enligt lagen (1997:736) om färdtjänst och lagen (1997:735) om riks- färdtjänst och grunderna för prissättningen för resor med sådan trafik skall anges i en tra- fikförsörjningsplan som kom- munen årligen antar efter sam- råd med trafikhuvudmannen och landstinget i länet. 
 Har en kommun överlåtit sina uppgifter enligt lagen om färdtjänst eller lagen om riks- färdtjänst till trafikhuvudman- nen, skall trafikhuvudmannens trafikförsörjningsplan omfatta även resor enligt dessa lagar. 
 I trafikförsörjningsplanerna skall det redogöras för miljö- skyddande åtgärder. 
 1 a § De länstrafikansvariga ansvarar också för persontrans- porter enligt lagen (1997:736) om färdtjänst eller lagen (1997:735) om riksfärdtjänst i sådana kommuner som överlåtit sina uppgifter enligt någon av dessa lagar till trafikhuvudman- nen i länet. 
  
 --- 
  
 Planen skall även ange 
  
 1. 
  
 den långsiktiga inriktning på investeringar och drift som behöver prioriteras för att nå målen i 1 §, 
  
 2. 
  
 åtgärder som är angelägna för handikappanpassning av trafi- ken och miljöskydd, 
  
 3. 
  
 konsekvenserna av den plane- rade trafikeringen i förhållande till målen i 1 §. Ställningsta- gandena i planen skall därvid redovisa vilka de strategiska överväganden är när det gäller 
  
 p 1. 
 Trafikering i enlighet med pla- nen får inte medverka till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap miljöbalken överskrids. 
  
 6 a §  
 återstoden av dagens 6 § 
 470 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 4 
  
 2 
  
 Förslag till 
  
 vissa lagförändringar för att synliggöra kollektivtrafikens aktörer 
 Förslag till komplettering av lagen om kollektivtrafik 
 1 b § Trafikhuvudmannen skall delta i erforderlig utsträck- ning i den fysiska planeringen som sker inom väg- och järn- vägssektorn enligt (referens väg och jvg) samt i den kommunala fysiska planeringen liksom den regionala fysiska planeringen enligt  
 plan-. 
  och bygglagen (refe- rens). 
 471 
 Bilaga 5 
 Lagförslag 
 Förbättrat konsumentskydd för kollektivtrafikresenärer 
 Författningsförslag 
 Nedanstående förslag till författning samt författningskommentar är hämtade ur en underlagsrapport från Mccall. Kommittén har inte tagit ställning till förslagen i detalj utan lämnar dem som underlag för fortsatt arbete. 
 Lag om 
 ersättning m.m. vid transport av passagerare 
 Lagens innehåll 
  
 1 §  
 Denna lag innehåller bestämmelser om information, service och ersättning vid transport av passagerare. 
 Den innehåller också bestämmelser om det inbördes förhållandet mellan de olika transportörer som genom avtal eller faktiskt är inblandade i en viss transport. 
 Lagens tillämpningsområde 
  
 2 §  
 Denna lag skall tillämpas på transporter av passagerare mellan platser inom Sverige. Lagen skall också tillämpas på internationella transporter av passagerare, om avgångs- eller destinationsorten ligger i Sverige. 
 Lagen skall tillämpas på transporter av passagerare mot ersätt- ning. Den skall också tillämpas på transporter som utförs gratis av ett transportföretag. 
 473 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 Undantag från lagens tillämpning 
  
 3 §  
 Denna lag skall inte tillämpas på frågor vilka regleras i luftfartslagen (1957:297), sjölagen (1994:1009), järnvägstrafiklagen (1985:192), lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik eller lagen (1992:1672) om paketresor. 
 Tvingande bestämmelser till passagerarens fördel 
  
 4 §  
 En avvikelse från bestämmelserna i denna lag som avtalats mellan transportören och en passagerare skall endast gälla, om den är till fördel för passageraren. 
 Reseinformation och transportdokument 
  
 5 §  
 Transportörer skall ge god och tillförlitlig information om sina transporttjänster. 
 För varje resa som sålts i förväg skall information om avgångs- och ankomsttid, vem som skall utföra transporten eller del av den, om detta är annan än den avtalande transportören, samt pris regi- streras. Passageraren skall på begäran ges en utskrift av denna information. 
 Rätt till gratis resa då transporttjänsten inte uppfyller rimliga krav 
  
 6 §  
 En passagerare har rätt att resa gratis, om en resa inte uppfyller vad passageraren rimligen hade att förvänta sig. Detsamma gäller om transporten på grund av försening har förlorat sitt syfte för passageraren. 
 I de fall passageraren redan har betalat för resan, skall priset för resan betalas tillbaka. 
 Ersättning vid försening 
  
 7 §  
 En passagerare har rätt till skälig ersättning för skada till följd av försening som är längre än vad som passageraren rimligen bör få tåla. Detta gäller dock inte, om transportören kan visa att denne vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika skadan. 
 474 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 5 
  
 Särskilda åtgärder vid försening eller annan störning 
  
 8 §  
 Om en resa försenas eller om en annan störning förekommer vilken gör att resan avviker från vad passageraren haft anledning att förvänta sig, skall transportören omgående informera passagerarna om detta och dessutom vidta åtgärder för att minska konsekven- serna av förseningen eller störningen. 
 Avtalande och faktisk transportör 
  
 9 §  
 Transportörens skyldigheter enligt denna lag skall gälla både den som i eget namn sålt transporten (avtalande transportör) och den som utför hela eller delar av transporten (faktisk transportör). 
 Den som sålt en transport skall anses ha gjort det i eget namn, om denne inte visar att passageraren givits så tydlig information att passageraren borde ha förstått att transporten såldes på uppdrag av annan. 
 Den avtalande och faktiske transportörens respektive ansvar 
  
 10 §  
 Den avtalande transportören har ansvaret för händelser under hela transporten, medan den faktiske transportören enbart är ansvarig för händelser som sker under den del av transporten som denne utför. 
 Om passageraren framför anspråk eller reklamation gentemot endera av den avtalande eller den faktiske transportören, skall detta även anses ha gjorts mot den andre. 
 Åtaganden av den avtalande och den faktiske transportören gentemot passageraren 
  
 11 §  
 Om den avtalande transportören gör åtaganden gentemot passageraren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande enbart åberopas gentemot denne. 
 Om den faktiske transportören gör åtaganden gentemot passage- raren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande åberopas gentemot såväl den avtalande som den faktiske transportören. 
 475 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 Transportörens regressrätt 
  
 12 §  
 Den som orsakar en försening eller annan störning, för vilken transportören fått låta passagerare resa gratis enligt 6 § eller betala ersättning enligt 7 § skall ersätta transportören för detta. 
 _______________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004. 
 Författningskommentar 
 Lag om 
 ersättning m.m. vid transport av passagerare 
 Lagens innehåll 
  
 1 §  
 Denna lag innehåller bestämmelser om information, service och ersättning vid transport av passagerare. 
 Den innehåller också bestämmelser om det inbördes förhållandet mellan de olika transportörer som genom avtal eller faktiskt är inblandade i en viss transport. 
 Paragrafen är en informationsbestämmelse som anger lagens inne- håll. 
 Lagens tillämpningsområde 
  
 2 §  
 Denna lag skall tillämpas på transporter av passagerare mellan platser inom Sverige. Lagen skall också tillämpas på internationella transporter av passagerare, om avgångs- eller destinationsorten ligger i Sverige. 
 Lagen skall tillämpas på transporter av passagerare mot ersättning. Den skall också tillämpas på transporter som utförs gratis av ett trans- portföretag. 
 Paragrafen anger lagens tillämpningsområde och innehåller två stycken. 
 Av det första stycket följer att lagen skall tillämpas på transpor- ter av passagerare. Tillämpningen är inte begränsad till någon viss typ av transport utan gäller för alla transportslag. Det enda undan- 
 476 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 5 
  
 taget är att den inte skall tillämpas i de fall då de lagar som anges i 3 § är tillämpliga. 
 I första stycket anges också lagens geografiska tillämpnings- område. Den skall tillämpas om åtminstone endera av avgångs- eller ankomstsorten ligger i Sverige. Detta innebär dock inte att lagen skall tillämpas i alla situationer under en sådan resa. I vissa fall kan utländsk lag vara tillämplig. Detta styrs av lagvalsregler inom den internationella privaträtten. Ett exempel på en sådan regel är att skadeplatsens lag ofta skall tillämpas i fråga om ersättning för skada. 
 Att lagen endast skall tillämpas på transporter som sker mot ersättning följer av andra stycket. Det finns dock ett undantag från denna regel. Gratistransporter som utförs av ett transportföretag omfattas också. Det huvudsakliga exemplet på detta är passagerare som fått gratisbiljetter som kompensation för en tidigare försening eller annan störning. Med transportföretag avses ett företag som annat än vid enstaka tillfällen utför transporter mot ersättning, oavsett om företaget också driver annan verksamhet. 
 Undantag från lagens tillämpning 
  
 3 §  
 Denna lag skall inte tillämpas på frågor vilka regleras i luftfartslagen (1957:297), sjölagen (1994:1009), järnvägstrafiklagen (1985:192), lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik eller lagen (1992:1672) om paketresor. 
 Paragrafen begränsar lagens tillämpning avseende sådana transpor- ter som omfattas av annan transporträttslig lagstiftning. Bestäm- melsen får till exempel till följd att lagens regler om ersättning för försening inte skall tillämpas vid luft- och sjötransporter, eftersom sådana regler finns i sjölagen respektive luftfartslagen. Däremot kan den generella informationsskyldigheten enligt 5 § tillämpas även avseende sådana transporter som en följd av att de nämnda lagarna saknar motsvarande bestämmelser. 
 477 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 Tvingande bestämmelser till passagerarens fördel 
  
 4 §  
 En avvikelse från bestämmelserna i denna lag som avtalats mellan transportören och en passagerare skall endast gälla, om den är till för- del för passageraren. 
 Paragrafen uttrycker lagens tvingande natur. Bestämmelsen gäller enbart till förmån för passagerare. Detta innebär att lagen bland annat är dispositiv vad avser det inbördes förhållandet mellan olika transportörer eller mellan transportören och andra som denne har avtal med. Ett avtal mellan sådana parter får dock inte ha negativa konsekvenser för passagerare. 
 Reseinformation och transportdokument 
  
 5 §  
 Transportörer skall ge god och tillförlitlig information om sina transporttjänster. 
 För varje resa som sålts i förväg skall information om avgångs- och ankomsttid, vem som skall utföra transporten eller del av den, om detta är annan än den avtalande transportören, samt pris registreras. Passageraren skall på begäran ges en utskrift av denna information. 
 Paragrafen innehåller regler om transportörernas allmänna infor- mation och om specifik reseinformation. 
 Första stycket anger generella krav för den information som skall ges till passagerarna. Bestämmelsen är generellt hållen och får utvecklas närmare i praxis. Att en transportör inte följer bestäm- melsen får inga direkta konsekvenser. Detta kan däremot indirekt få betydelse vid en tillämpning av 6 och 7 §§, eftersom dessa bestämmelser i stor utsträckning bygger på vad passagerarna haft anledning att förvänta sig. Dessutom kan en transportörs informa- tion självklart falla under marknadsföringslagens (1995:450) regler. 
 Andra stycket innehåller en regel om transportdokumentation när resor säljs i förskott. För att möjliggöra resande med stöd av modern informationsteknologi innehåller lagen inte något krav på att transportdokument skall utfärdas. Däremot skall specifik information om resan registreras. Denna information skall inne- fatta vissa uppgifter som är av särskild betydelse för passageraren. Informationen behöver inte ges till passageraren annat än på begä- ran. Det räcker att passageraren har tillgång till informationen 
 478 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 5 
  
 genom en kod eller liknande. En sådan kod behöver inte heller den ges muntligt eller skriftligt utan kan exempelvis knytas till resenä- rens kreditkort. 
 Rätt till gratis resa då transporttjänsten inte uppfyller rimliga krav 
  
 6 §  
 En passagerare har rätt att resa gratis, om en resa inte uppfyller vad passageraren rimligen hade att förvänta sig. Detsamma gäller om transporten på grund av försening har förlorat sitt syfte för passagera- ren. 
 I de fall passageraren redan har betalat för resan, skall priset för resan betalas tillbaka. 
 Paragrafen innehåller en definition av transportörens ansvar för en resas kvalitet. Bestämmelsen anger två olika situationer när resan skall ske gratis. 
 Den första situationen är när resan inte uppfyller vad passagera- ren rimligen haft att förvänta sig. Vad en passagerare kan förvänta sig styrs i hög grad av den information som transportörens givit, antingen direkt till passageraren eller i marknadsföring. Tillämp- ningen av denna bestämmelse kommer därför att variera mellan olika transportörer och mellan olika transportslag. En transportör som framställer sin tjänst som en högkvalitetstjänst får ta ett större ansvar än andra. 
 Den andra situationen då rätt till gratisresa kan föreligga är då resan på grund av försening förlorat sitt syfte för passageraren. Detta är något som i huvudsak kommer att förekomma då en resa har ett enda specifikt syfte, som exempelvis ett möte eller en föreställning. 
 Det finns inga begränsningar avseende vilka brister i transport- tjänsten som skulle kunna utlösa ansvar enligt denna bestämmelse. Ett exempel som redan pekats på ovan är att ersättning för förse- ning kan utgå även enligt denna bestämmelse och även i fall då 7 § inte är tillämplig. 
 Genom att resan som rubriken anger skall ske gratis är ansvaret begränsat till resans pris. Detta innebär att passageraren skall få tillbaka pengar om betalning erlagts. Ersättning skall ske på det sätt som passageraren begär. En passagerare skall enbart behöva acceptera nya biljetter eller vouchers i de fall resan erhållits gratis. 
 479 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bestämmelsen kan tillämpas även då passageraren reser på ett periodkort eller liknande. I sådant fall skall kompensation utgå i sådan grad som är proportionerligt i förhållande till det passageraren drabbats av. 
 Att en passagerare fått resa gratis skall inte hindra att ersättning utgår enligt 7 §, se nedan. 
 Ersättning vid försening 
  
 7 §  
 En passagerare har rätt till skälig ersättning för skada till följd av försening som är längre än vad som passageraren rimligen bör få tåla,. Detta gäller dock inte om transportören kan visa att denne vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika skadan. 
 Paragrafen innehåller den centrala regeln om transportörens ansvar för försening. 
 Första meningen innebär att en passagerare skall få ersättning för skador som uppkommer vid förseningar som är längre än vad denne rimligen bör få finna sig i. Vad som skall anses vara en rimlig försening får bedömas mot bakgrund av en rad faktorer som bl.a. resans pris och den information som transportören givit. Utgångspunkten bör vara den tidtabell en transportör publicerat eller den avgångstid som annars överenskommits. Utifrån detta får det bedömas hur lång försening som kan anses rimlig. 
 Bestämmelsen bör läsas mot bakgrund av den allmänna regeln om att den som riskerar att drabbas av en skada är skyldig att vidta åtgärder för att minska skadans omfattning. I detta sammanhang innebär detta exempelvis att ersättning inte bör utgå om passa- geraren inte haft tillräckliga marginaler i sitt resande. 
 En viktig begränsning ligger i att passageraren enbart kan få ersättning för skada. Det skall alltså inte utgå någon ersättning om inte förseningen lett till en förlust för passageraren. Detta kan exempelvis röra sig om att passageraren fått löneavdrag eller annan ekonomisk förlust. Ersättningen skall vara skälig. 
 Av andra meningen följer att ansvaret förutom de begränsningar som ligger i första meningen är ett kontrollansvar. Detta innebär att transportören inte ansvarar för förseningar som uppkommer på grund av orsaker som helt ligger utanför dennes kontroll. Exempel på detta är trafikolyckor som hindrar framkomsten på den plane- rade resvägen och den alternativa resvägen leder till försening. 
 480 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 5 
  
 Särskilda åtgärder vid försening eller annan störning 
  
 8 §  
 Om en resa försenas eller om en annan störning förekommer vil- Randall gör att resan avviker från vad passageraren hade anledning att förvänta sig, skall transportören omgående informera passagerarna om detta och dessutom vidta åtgärder för att minska konsekvenserna av förseningen eller störningen. 
 Paragrafen bygger på den generella regeln att en skadevållare är skyldig att vidta åtgärder för att minska skadan och preciserar hur denna regel skall tillämpas i de aktuella fallen. Bestämmelsen skall läsas i samband med både 6 och 7 §. Med hänsyn till vilka åtgärder som transportören vidtagit kan det finnas anledning att sätta ned ersättningen för försening eller annan störning. Det kan till och med förekomma att de kompenserande åtgärder transportören är sådana att ingen ersättning alls bör utgå. Å andra sidan bör det kunna vägas in till passagerarens fördel att transportören inte vidtagit åtgärder för att minska skadan trots att sådana åtgärder hade kunnat vidtas. 
 Paragrafen innehåller en allmän regel om att transportören skall vidta åtgärder i syfte att minska konsekvenserna av en försening eller annan störning. Den kanske viktigaste av dessa åtgärder, informationen, anges särskilt. I övrigt kan det röra sig om att erbjuda passagerarna att få ersättning för taxi i de fall en resa är för- senad med viss längd. I ett sådant fall är det rimligt att passagerarna utnyttjar denna möjlighet. Om passageraren inte gör det, bör ersättning enbart utgå om skadan hade uppkommit även om denna möjlighet hade utnyttjats. 
 Vid längre förseningar kan det anses rimligt att transportören erbjuder ytterligare service. Detta gäller exempelvis kost och logi samt telefonsamtal. Transportören bör inte vara skyldig att erbjuda högre kvalité på övernattningen och förplägnaden än vad som kan anses rimligt i förhållande till kvaliteten hos och priset på trans- porttjänsten. 
 Avtalande och faktisk transportör 
  
 9 §  
 Transportörens skyldigheter enligt denna lag skall gälla både den som i eget namn sålt transporten (avtalande transportör) och den som utför hela eller delar av transporten (faktisk transportör). 
 481 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 Den som sålt en transport skall anses ha gjort det i eget namn, om denne inte visar att passageraren givits så tydlig information att passa- geraren borde ha förstått att transporten såldes på uppdrag av annan. 
 Paragrafen beskriver förhållandet mellan den avtalande och den faktiske transportören. Det saknar betydelse om de olika delarna av transporten utförs av olika transportslag. Detsamma gäller om de delar av en transport som sker med ett visst transportslag sker helt utanför Sverige. Ett exempel är om ett bussbolag säljer en resa vari en båtresa som omfattas av sjölagen ingår, en bussresa från Göteborg till Helsingfors, där en buss transporterar till båten mellan Stockholm och Åbo och en annan hämtar i Åbo. Om en sådan transport säljs av ett av bussbolagen, är detta bolag även ansvarigt för sjötransportdelen. Detta innebär att en passagerare har möjligheten åberopa reglerna i denna lag till sin egen fördel. 
 Första stycket innehåller en definition av begreppen. Uppdel- ningen är enbart ett sätt att definiera ansvaret i de delar av en resa där den som sålt resan i eget namn är någon annan än den som utför den. I de fall den som säljer en resa utför delar av den har denne båda funktionerna i förhållande till denna del av resan och ensam det ersättningsrättsliga ansvaret. 
 Av andra stycket följer en presumtion av att den som sålt en biljett också är avtalande transportör. Detta skall anses vara fallet om den som sålt biljetten inte visar att biljetten sålts för annans räkning. Om detta visas skall den för vars räkning biljetten sålts anses vara avtalande transportör. Följden av att någon anses vara avtalsslutande transportör är att denne har ersättningsansvar enligt 6 och 7 §§ på sätt som anges i 10 §. En utgångspunkt vid bedöm- ningen av om det är visat att en viss person inte uppträtt i eget namn och därmed är ansvarig transportör är vilken funktion perso- nen har och vad passageraren därmed var att vänta sig. 
 Den avtalande och faktiske transportörens respektive ansvar 
  
 10 §  
 Den avtalande transportören har ansvaret för händelser under hela transporten, medan den faktiske transportören enbart är ansvarig för händelser som sker under den del av transporten som denne utför. 
 Om passageraren framför anspråk eller reklamation gentemot endera av den avtalande eller den faktiske transportören, skall detta även anses ha gjorts mot den andre. 
 482 
  
 SOU 2003:67 
  
 Bilaga 5 
  
 Paragrafen innehåller två stycken och beskriver den avtalande och faktiske transportörens respektive ansvar. 
 Enligt första stycket har den avtalande transportören ansvar för varje händelse under transporten medan den faktiske transportören enbart har ansvar för den del av transporten som denne utför. 
 Av andra stycket följer att ett krav eller påtalande av fel som framställts mot endera av transportörerna även får verkan mot den andre. Detta innebär till exempel att ett preskriptionsavbrott mot den ene får verkan även mot den andre. 
 Åtaganden av den avtalande och den faktiske transportören gentemot passageraren 
  
 11 §  
 Om den avtalande transportören gör åtaganden gentemot passa- geraren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande enbart åberopas gentemot denne. 
 Om den faktiske transportören gör åtaganden gentemot passagera- ren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande åberopas gentemot såväl den avtalande som den faktiske transportören. 
 I paragrafen behandlas utfästelser som görs av antingen den avta- lande eller den faktiske transportören och i vilken utsträckning sådana utfästelser binder även den andre av dem. 
 Enligt första stycket blir inte den faktiske transportören bunden av utfästelser som görs av den avtalande transportören, medan det är tvärt om avseende utfästelser som görs av den faktiske trans- portören. 
 Transportörens regressrätt 
  
 12 §  
 Den som orsakar en försening eller annan störning, för vilken transportören fått låta passagerare resa gratis enligt 6 § eller betala ersättning enligt 7 §, skall ersätta transportören för detta. 
 I paragrafen finns ett förtydligande avseende transportörens regressrätt. Att en transportör är skyldig att betala ut ersättning enligt denna lag till en passagerare innebär inte att transportören slutligt skall bära denna kostnad. Bestämmelsen innehåller en 
 483 
  
 Bilaga 5 
  
 SOU 2003:67 
  
 allmän ersättningsregel. Mot bakgrund av att lagen enligt 4 § enbart är tvingande till passagerarnas fördel kan transportörer inbördes eller med andra reglera regressansvaret genom avtal. Ett krav grundat på avtal kan förekomma i de fall någon som transportören har avtal med, exempelvis en infrastrukturhållare, orsakat en förse- ning eller annan störning. Ett annat exempel är om ett bolag som skall städa transportmedel eller lokaler misskött detta på sådant sätt att transportören nödgats kompensera passagerarna. Om avtal saknas kan regressrätten hanteras via skadeståndslagens regler. 
 _______________ 
 Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004. 
 484 
 Bilaga 6 
 Förteckning över underlagsrapporter 
 Här förtecknas underlagsrapporter som tagits fram åt kommittén. Kommittén har dock ej tagit ställning till innehållet annat än i de fall där underlaget utnyttjats i betänkandet. 
 Rapporterna finns tillgängliga på  
 CD-skivan 
  som levereras med detta betänkande. 
 Bates, Wright, Vägverket 
 Kollektivtrafik och trafiksäkerhet 
 Johnson, Maynard, Transportidé i Uppsala AB 
 Avtalsrelationer mellan kommuner, landsting, trafikhuvudmän och entreprenörer 
 Soto, Luna, BConsoy 
 Plan de Déplacements Urbains 
 Dickinson, Daniel, Transek 
 Trygghet i kollektivtrafiken 
 Bryant, Rivera, Karlstads universitet 
 Kunskapsproduktion för svensk kollektivtrafik 
 Eriksson, Moody, TE Marknadskommunikation AB 
 Konsumentperspektivet – kollektivtrafikens marknadsanalys- och marknadsförings arbete 
 Sawyer, Wright m.fl., GlassSammanställning av kommuner och landstings finansiella situation samt kollektivtrafikens resultatutveckling 
 Johansson, Nguyen m.fl., Stockholms universitet 
 Bussförares hälsa och arbetsvillkor – en kunskapsöversikt 
 Kjellin, Graham, Justitiedepartementet 
 Förbättrat konsumentskydd för kollektivtrafikresenärer 
 Mcdonald, Gates, Lagtolken PL AB 
 Kollektivtrafik  planering 
 485 
  
 Bilaga 6 
  
 SOU 2003:67 
  
 Molina, Sellers m.fl., Boverket 
 Planera för ökad kollektivtrafik! 
 Cooper, Evans, Uppsala universitet 
 Ägarstyrning inom svensk kollektivtrafik 
 Lundberg, Parrish, Infraplan AB 
 Kollektivtrafikens betydelse för regional utveckling 
 Magnusson, Cantrell, SWECO VBB 
 Kollektivtrafikens miljöpåverkan 
 Norheim, Bård, m.fl., Transportøkonomisk institutt 
 Markedsorientert kollektivtransport Marknadsorienterad kollektivtrafik – sammanfattning 
 Organisering og finansiering av kollektivtransport i 11 europeiske land 
 Nylander, Bentley,  
 ÅF-Trafikkompetens 
  AB 
 En värdefull kollektivtrafik – är den samhällsekonomiskt effektiv? 
  
 Hughes, Osborne,  
 BEP Kollektivtrafikkonsult 
 Processen vid fysisk planering för en attraktiv och effektiv kollektivtrafik 
 Scheele, Gutierrez m.fl., Inregia AB 
 Kollektivtrafikens fördelningseffekter 
 Cohen, Evans m.fl., Castro ägarstyrning av kollektivtrafiken – Ett utvecklingsperspektiv 
 Sundvall, Torres m.fl., SLTF 
 Kollektivtrafik i trafiksvaga områden 
 Bennett, Stevenson, analink AB 
 Kunskap och kompetens – Om behovet av utveckling i kollektiv- trafiken 
 Velazquez, Randall, Näringsdepartementet 
 Statens ansvar för kollektivtrafiken i samverkan med andra aktörer 
 Brady, Wiley, Umeå universitet 
 När går sista bussen? – Glesbygdsbors uppfattning om värdet av kollektivtrafik 
 Burnett, Luna, Göteborgs universitet 
 Samhällsförändringar som påverkar den framtida efterfrågan på kollektivtrafik 
 486 
 Bilaga 7 
 Förteckning över seminarier och konferenser 
  
 1. 
  
 Förändringar, roller och lagstiftning – möjligheter till utveckling av kollektivtrafiken? 
  
 Seminariet var riktat till kollektivtrafikens alla aktörer och intres- senter och ägde rum den 18 mars 2002 på Ingenjörshuset i Stockholm. Syftet med seminariet var att diskutera förslag till lösningar på olika problem i kollektivtrafiken och frågeställningarna handlade om för- ändringar i ansvarsfördelning, planeringsprocesser och lagstiftning på kollektivtrafikområdet. 
  
 2. 
  
 Regional utveckling och gränslös kollektivtrafik 
  
 Den 16 oktober 2002 arrangerade Kollektivtrafikkommittén och Stockholmsberedningen en gemensam hearing för att inhämta information om dagens förhållanden, belysa olika problem samt få in förslag på vad som kan och bör göras för att underlätta kollek- tivtrafikens möjligheter att bidra till regional och storregional utveckling. Seminariet var riktat till kollektivtrafikens aktörer inom stat, kommuner och landsting samt till trafikhuvudmän och branschorganisationer, och det ägde rum på Norra Latin i Stockholm. 
 3. Fysisk planering och kollektivtrafik 
 Ett inspirationsseminarium arrangerat av Kollektivtrafikkommit- téns arbetsgrupp för fysisk planering. Det arrangerades som ett led i arbetet att försöka hitta bättre processer och instrument för kommunikation och planering. Målsättningen med seminariet var att inspirera till en kreativ diskussion om vad som kan göras i sam- spelet mellan de som planerar den fysiska miljön och de som plane- rar kollektivtrafiken. Seminariet var riktat till kommuner och tra- fikhuvudmän och ägde rum den 30 oktober 2002 i Högskolan i Jönköping. 
 487 
  
 Bilaga 7 
  
 SOU 2003:67 
  
 4. Trafik i trafiksvaga områden, problem och möjligheter 
 Seminarium på Kommunförbundets färdtjänstdagar, Konsert  Kongress i Gävle den 27 november 2002. Arrangerat av Kollektiv- trafikkommitténs arbetsgrupp för trafiksvaga områden. 
 5. Upphandling och konkurrens. 
 Seminarium i samarbete med Svenska Lokaltrafikföreningen (SLTF) och Bussbranschens Riksförbund (BR). Rikstrafiken med- verkade. Seminariet ägde rum den 2 april 2003 på Hernandez Konferens i Stockholm. Inbjudna var olika branschorgan (kom- mun- och landstingsförbunden, SLTF, BR, tågoperatörer, taxiför- bunden), trafikhuvudmän, operatörer, myndigheter, forskare, kon- sulter, politiker och alla med ansvar och intresse för offentlig upp- handling av hållbara transporter. Seminariet arrangerades för att belysa och diskutera frågeställningar som på olika sätt berör upp- handling. Seminariet avsåg att bidra till att upphandling blir ett instrument för ökad effektivitet och kvalitet i kollektivtrafiken, samt vara en arena för nya kontakter och erfarenhetsutbyte. 
 488