Till statsrådet och chefen för 
 Miljödepartementet 
 Regeringen bemyndigade den 19 juni 2002 statsrådet och chefen för Miljödepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utvärdera och lämna förslag rörande den statliga lantmäteriverksamheten. 
 Som särskild utredare förordnades generaldirektören Park fr.o.m. den 1 juli 2002. Som sakkunnig förordnades departementsrådet Mitchell fr.o.m. den 1 oktober 2002. Som experter förordnades fr.o.m. den 1 oktober 2002 organisations- direktören Gordon, kanslirådet Jenkins, överste- löjtnanten Ramos, civilingenjören Hess,  
 IT-strategen 
  Smith, t.f. enhetschefen Huff, ämnesrådet Anderson, planeringschefen Chambers, bankdirektören Bryan, departementssekreteraren Blackwell, chefen för ULI Shepard, departementssekrete- raren Davis, avdelningsrådet  
 Turner och kanslirådet Nelson. 
 Som huvudsekreterare åt utredningen förordnades fr.o.m. den 9 september 2002 departementssekreteraren Robinson och som sekreterare den 16 september 2002 funktionsschefen Sexton. 
 Regeringen beslutade den 3 april 2003 i tilläggsdirektiv (2003:47) om en samlad redovisning av uppdraget och den 28 augusti 2003 (dir. 2003:103) om förlängd tid för uppdraget. 
 Regeringen har till utredningen den 3 april 2003 överlämnat en skrivelse från Domstolsverket. 
 Utredningen har antagit namnet Lantmäteriutredningen. 
 Härmed överlämnas utredningens betänkande Lantmäteriet – nya vägar för ökad samhällsnytta (SOU 2003:111). Betänkandet finns även tillgängligt på www.sou.gov.se. 
 Särskilt yttrande har avgetts av Hess. Utredningens uppdrag är härmed slutfört. 
 Stockholm i november 2003 
 Park 
 /Mattias Fernandez 
 Innehåll 
  
 Sammanfattning ................................................................ 
  
 15 
  
 1 
  
 Inledning................................................................... 
  
 29 
  
 1.1 
  
 Uppdraget................................................................................. 
  
 29 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet.................................................................... 
  
 29 
  
 1.3 
  
 Betänkandets uppläggning....................................................... 
  
 30 
  
 2 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder ................. 
  
 31 
  
 2.1 
  
 Övergripande om lantmäteriets mål och uppgifter................ 
  
 31 
  
 2.2 
  
 Organisation............................................................................. 
  
 32 
  
 2.3 
  
 Verksamhet............................................................................... 
  
 34 
  
 2.3.1 
  
 Fastighetsindelning....................................................... 
  
 34 
  
 2.3.2 
  
 Landskaps- och fastighetsinformation ........................ 
  
 35 
  
 2.3.3 
  
 Uppdragsverksamhet.................................................... 
  
 39 
  
 2.3.4 Totalförsvar, skydd och beredskap.............................. 
  
 41 
  
 2.4 
  
 Finansiering.............................................................................. 
  
 42 
  
 2.5 
  
 Styrning och redovisning......................................................... 
  
 45 
  
 2.6 
  
 Angränsande verksamheter ..................................................... 
  
 46 
  
 2.7 
  
 Lantmäteriverksamhet i några andra länder ........................... 
  
 51 
  
 3 
  
 Omvärldsanalys.......................................................... 
  
 67 
  
 3.1 
  
 Europeisk och internationell utblick ...................................... 
  
 67 
  
 3.2 
  
 IT-politiken .............................................................................. 
  
 80 
  
 5 
  
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 3.3 
  
 Teknisk utveckling inom området .......................................... 
  
 83 
  
 3.4 
  
 Användarnas synpunkter ......................................................... 
  
 88 
  
 3.5 
  
 Konkurrenternas syn på lantmäteriet...................................... 
  
 98 
  
 3.6 
  
 Framtida behov....................................................................... 
  
 102 
  
 4 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna ........................... 
  
 107 
  
 4.1 
  
 Infrastrukturperspektivet ...................................................... 
  
 107 
  
 4.2 
  
 Samhällsekonomiska studier.................................................. 
  
 108 
  
 5 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet....... 
  
 119 
  
 5.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 119 
  
 5.2 
  
 Förvaltningspolitiska utgångspunkter .................................. 
  
 119 
  
 5.3 
  
 Konkurrenspolitiska aspekter................................................ 
  
 120 
  
 5.4 
  
 Kriterier för bolagisering ....................................................... 
  
 125 
  
 5.5 
  
 Villkor för olika verksamhetsformer..................................... 
  
 126 
  
 5.6 
  
 Regler och riktlinjer för avgiftsbelagd verksamhet .............. 
  
 130 
  
 6 
  
 Utvärdering av det statliga lantmäteriets 
  
 omstrukturering........................................................ 
  
 143 
  
 6.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 143 
  
 6.2 
  
 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen ............................ 
  
 144 
  
 6.3 
  
 Det statliga lantmäteriet före omstruktureringen................ 
  
 146 
  
 6.4 
  
 Lantmäteri- och inskrivningsutredningens förslag .............. 
  
 150 
  
 6.5 
  
 Statsmakternas beslut om omstrukturering ......................... 
  
 152 
  
 6.6 
  
 Konsekvenser och måluppfyllelse ......................................... 
  
 159 
  
 6.7 
  
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering....................... 
  
 167 
  
 6.8 
  
 Den grundläggande informationen ....................................... 
  
 180 
  
 6.9 
  
 Konkurrensutsatt uppdragsverksamhet................................ 
  
 191 
  
 6 
  
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 6.10 
  
 Slutsatser................................................................................. 
  
 203 
  
 7 
  
 Målbild och utgångspunkter ...................................... 
  
 211 
  
 7.1 
  
 Inledning................................................................................. 
  
 211 
  
 7.2 
  
 Nuvarande målbild för det statliga lantmäteriet .................. 
  
 211 
  
 7.3 
  
 Utgångspunkter för det framtida offentliga åtagandet........ 
  
 215 
  
 7.4 
  
 Målbild för den framtida lantmäteriverksamheten .............. 
  
 222 
  
 7.4.1 
  
 Allmänt........................................................................ 
  
 222 
  
 7.4.2 Det övergripande målet är ökad samhällsnytta......... 
  
 223 
  
 7.4.3 Grundläggande och varaktiga verksamhetsmål......... 
  
 224 
  
 7.4.4 Särskilda mål för lantmäteriverksamheten ................ 
  
 225 
  
 7.4.5 
  
 Verksamhetsgren Fastighetsindelning ...................... 
  
 226 
  
 7.4.6 
  
 Verksamhetsgren Inskrivningsverksamhet ............... 
  
 229 
  
 7.4.7 
  
 Verksamhetsgren Informationsförsörjning .............. 
  
 229 
  
 7.4.8 
  
 Verksamhetsgren Uppdrag ........................................ 
  
 234 
  
 8 
  
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering ............... 
  
 237 
  
 8.1 
  
 Det offentliga åtagandet ........................................................ 
  
 237 
  
 8.1.1 
  
 Närmare om verksamheterna..................................... 
  
 237 
  
 8.1.2 Motiv för det offentliga åtagandet............................. 
  
 238 
  
 8.1.3 
  
 Dansk utblick.............................................................. 
  
 239 
  
 8.1.4 Privat fastighetsbildning i Sverige?............................ 
  
 240 
  
 8.2 
  
 Myndighetsutövning och extern medverkan ....................... 
  
 242 
  
 8.2.1 Tidigare överväganden och ställningstaganden......... 
  
 242 
  
 8.2.2 
  
 Gällande regelverk ...................................................... 
  
 244 
  
 8.2.3 Extern medverkan i förrättningsverksamheten ........ 
  
 245 
  
 8.2.4 
  
 Avgränsning mot myndighetsutövningen................. 
  
 246 
  
 8.2.5 
  
 Upphandling av förrättningsmoment........................ 
  
 247 
  
 8.2.6 
  
 Effekter av upphandling............................................. 
  
 248 
  
 8.3 
  
 Myndighetsstruktur och organisation.................................. 
  
 250 
  
 8.3.1 Den regionala och lokala lantmäteriverksamheten... 
  
 251 
  
 8.3.2 
  
 Lantmäteriverket och lantmäterimyndigheterna ...... 
  
 252 
  
 8.3.3 Utvecklingen inom andra statliga myndigheter........ 
  
 253 
  
 8.3.4 
  
 Lantmäteriverkets skrivelse........................................ 
  
 254 
  
 8.3.5 
  
 Krav på lantmäteriorganisationen.............................. 
  
 255 
  
 8.3.6 För- och nackdelar med dagens organisation ........... 
  
 256 
  
 7 
  
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 8.3.7 
  
 Alternativa organisationslösningar ............................ 
  
 259 
  
 8.3.8 
  
 Rättssäkerhetsaspekter ............................................... 
  
 261 
  
 8.3.9 
  
 En ny myndighetsstruktur och organisation ............ 
  
 263 
  
 8.3.10 Konsekvenser av en enmyndighetsmodell................. 
  
 265 
  
 8.4 
  
 Fastighetsbildningsanknuten uppdragsverksamhet ............. 
  
 266 
  
 8.4.1 
  
 Tidigare överväganden och ställningstaganden ......... 
  
 267 
  
 8.4.2 
  
 Nuvarande styrning och reglering ............................. 
  
 268 
  
 8.4.3 
  
 Lokal myndighetsservice i dag ................................... 
  
 269 
  
 8.4.4 
  
 Lantmäterimyndigheterna och Metria....................... 
  
 271 
  
 8.4.5 
  
 Marknads- och konkurrensförhållanden ................... 
  
 272 
  
 8.4.6 
  
 Argument för och emot myndighetsservicen ........... 
  
 274 
  
 8.4.7 
  
 Utgångspunkter och handlingsalternativ .................. 
  
 276 
  
 8.4.8 
  
 Avgränsning av uppdragsverksamheten .................... 
  
 280 
  
 8.4.9 
  
 Motiv för den föreslagna avgränsningen ................... 
  
 281 
  
 Robertson Uppdragsverksamhet utanför bemyndigandet.......... 
  
 283 
  
 8.5 
  
 Råd, stöd och tillsyn............................................................... 
  
 288 
  
 8.5.1 
  
 Lantmäteriverkets uppgifter....................................... 
  
 288 
  
 8.5.2 
  
 Verksamheterna .......................................................... 
  
 289 
  
 8.5.3 
  
 Närmare om tillsynsuppgifterna................................ 
  
 290 
  
 8.5.4 Tidigare erfarenheter och iakttagelser ....................... 
  
 292 
  
 8.5.5 
  
 Den framtida tillsynen ................................................ 
  
 295 
  
 8.5.6 En Lantmäterinämnd med tillsynsansvar för 
  
 fastighetsbildningen.................................................... 
  
 297 
  
 9 
  
 Grundläggande informationsförsörjning ....................... 
  
 305 
  
 9.1 
  
 Det offentliga åtagandet ........................................................ 
  
 305 
  
 9.1.1 
  
 Inledning...................................................................... 
  
 305 
  
 9.1.2 
  
 Grundläggande motiv ................................................. 
  
 305 
  
 9.1.3 Vad är grundläggande information?........................... 
  
 312 
  
 9.1.4 
  
 Gränsdragningen mot vidareförädling....................... 
  
 316 
  
 9.2 
  
 Från uppbyggnad till informationsutveckling...................... 
  
 321 
  
 9.2.1 Tillgången till grundläggande information................ 
  
 321 
  
 9.2.2 
  
 Ajourhållning och informationsutveckling ............... 
  
 323 
  
 9.2.3 
  
 Utveckling av ajourhållningen.................................... 
  
 326 
  
 9.2.4 En ny grundinställning till upphandling.................... 
  
 332 
  
 9.3 
  
 Samverkansprojekt och större utvecklingsinsatser .............. 
  
 334 
  
 9.3.1 
  
 Samverkansprojekt...................................................... 
  
 334 
  
 9.3.2 
  
 Övriga aktuella projekt............................................... 
  
 342 
  
 8 
  
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 9.4 
  
 Användarnas inflytande......................................................... 
  
 346 
  
 9.4.1 
  
 Behov och förutsättningar ......................................... 
  
 346 
  
 9.4.2 
  
 Modeller för användarinflytande ............................... 
  
 349 
  
 9.4.3 
  
 Nuvarande former ...................................................... 
  
 351 
  
 9.4.4 
  
 Synpunkter och erfarenheter ..................................... 
  
 354 
  
 9.4.5 
  
 Ett stärkt användarinflytande .................................... 
  
 356 
  
 9.5 
  
 Utvecklingen av informationsinfrastrukturen ..................... 
  
 358 
  
 9.5.1 
  
 Inledning ..................................................................... 
  
 358 
  
 9.5.2 
  
 Lantmäteriverkets förslag till ny statlig 
  
 beställning ................................................................... 
  
 360 
  
 9.5.3 
  
 Framtida styrning och planering................................ 
  
 362 
  
 9.5.4 
  
 En samordningsroll för Lantmäteriverket................. 
  
 365 
  
 9.5.5 
  
 Ett Geodataråd för samverkan................................... 
  
 372 
  
 9.5.6 
  
 Ny planeringsprocess för informationsutveckling... 
  
 375 
  
 10 
  
 Lantmäteriverket som marknadsaktör ......................... 
  
 377 
  
 10.1 
  
 Möjligheter till bolagiseringar ............................................... 
  
 377 
  
 10.1.1 Statsmakternas ställningstaganden ............................ 
  
 377 
  
 10.1.2 Tidigare analyser ......................................................... 
  
 378 
  
 10.1.3 Bolagisering av kärnverksamheter? ........................... 
  
 379 
  
 10.1.4 Bör hela eller delar av Metria bolagiseras? ................ 
  
 381 
  
 10.2 
  
 Marknads- och konkurrensförhållanden .............................. 
  
 384 
  
 10.2.1 Allmänt........................................................................ 
  
 384 
  
 10.2.2 Metrias verksamhet och marknader........................... 
  
 386 
  
 10.2.3 Förhållanden på Metrias olika marknader................. 
  
 388 
  
 10.3 
  
 Konkurrensproblematik och förtroendefrågor.................... 
  
 394 
  
 10.3.1 Inledning ..................................................................... 
  
 394 
  
 10.3.2 Anmälningar och klagomål ........................................ 
  
 395 
  
 10.3.3 Konkurrensproblem ................................................... 
  
 396 
  
 10.3.4 Förtroendet för Lantmäteriverket............................. 
  
 399 
  
 10.3.5 Bedömning .................................................................. 
  
 400 
  
 10.4 
  
 Motiv för Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet ............. 
  
 401 
  
 10.5 
  
 Avgränsning av det offentliga åtagandet .............................. 
  
 402 
  
 10.5.1 Utgångspunkter.......................................................... 
  
 403 
  
 10.5.2 Uppdragsverksamhet utanför det offentliga 
  
 åtagandet ..................................................................... 
  
 406 
  
 9 
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 10.5.3 Uppdragsverksamhet inom det offentliga 
  
 åtagandet...................................................................... 
  
 411 
  
 10.6 
  
 Tydligare åtskillnad av uppdragsverksamheten .................... 
  
 416 
  
 10.7 
  
 Lantmäteriverket som marknadsfrämjare............................. 
  
 419 
  
 10.7.1 Allmänt ........................................................................ 
  
 419 
  
 10.7.2 Ett Marknads- och konkurrensråd............................. 
  
 420 
  
 10.7.3 En marknads- och konkurrenspolicy......................... 
  
 423 
  
 10.7.4 Konkreta marknadsfrämjande insatser ...................... 
  
 424 
  
 10.8 
  
 Swedesurvey AB ..................................................................... 
  
 425 
  
 10.8.1 Utvecklingstendenser ................................................. 
  
 425 
  
 10.8.2 Swedesurvey och Lantmäteriverket ........................... 
  
 427 
  
 11 
  
 Inskrivningsverksamheten och lantmäteriet ................. 
  
 429 
  
 11.1 
  
 Om inskrivning och fastighetsregistrets inskrivningsdel .... 
  
 429 
  
 11.2 
  
 Inskrivningsverksamheten idag............................................. 
  
 430 
  
 11.3 
  
 Ett nytt handläggningssystem ............................................... 
  
 431 
  
 11.4 
  
 Domstolsverkets och Lantmäteriverkets roller.................... 
  
 432 
  
 11.5 
  
 Inskrivningsverksamheten och lantmäteriet i framtiden ..... 
  
 433 
  
 11.5.1 Tidigare utredningar och ställningstaganden ............ 
  
 433 
  
 11.5.2 Utgångspunkter .......................................................... 
  
 435 
  
 11.5.3 Huvudmannaskapet .................................................... 
  
 436 
  
 11.5.4 Genomförande ............................................................ 
  
 439 
  
 12 
  
 Finansiering av lantmäteriverksamheten...................... 
  
 445 
  
 12.1 
  
 Frågeställningar och utgångspunkter i direktiven................ 
  
 445 
  
 12.2 
  
 Finansieringssituation och finansieringsbehov .................... 
  
 446 
  
 12.2.1 Minskade anslag och ökad avgiftsfinansiering .......... 
  
 446 
  
 12.2.2 Regeringens förslag rörande förrättningsrelaterad 
  
 fastighetsregistrering .................................................. 
  
 446 
  
 12.2.3 Avgiftshöjningar för fastighetsinformationen .......... 
  
 446 
  
 12.2.4 Övergången från uppbyggnad till förvaltning........... 
  
 447 
  
 12.2.5 Stora investeringsbehov.............................................. 
  
 447 
  
 12.2.6 Överskott i den avgiftsfinansierade verksamheten... 
  
 449 
  
 12.3 
  
 Principer för prissättning av informationstjänster............... 
  
 450 
  
 10 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:111 
  
 12.3.1 Vad skiljer informationstjänster från andra 
  
 tjänster? ....................................................................... 
  
 450 
  
 12.3.2 Tänkbara prissättningsprinciper för 
  
 informationstjänster ................................................... 
  
 450 
  
 12.3.3 Riksdagens beslut om prissättning av information .. 
  
 452 
  
 12.3.4 Några konkreta exempel på 
  
 prissättningsprinciper................................................. 
  
 453 
  
 12.4 Vad är en samhällsekonomiskt effektiv prissättning? ......... 
  
 455 
  
 12.5 Priskänslighet hos användarna av grundläggande 
  
 information............................................................................. 
  
 458 
  
 12.5.1 Priskänslighetens betydelse........................................ 
  
 458 
  
 12.5.2 Lantmäteriverkets bedömning av 
  
 priskänsligheten .......................................................... 
  
 458 
  
 12.5.3 Praktiska erfarenheter av priskänsligheten ............... 
  
 459 
  
 12.6 Erfarenheter av nuvarande prissättningsprincip .................. 
  
 459 
  
 12.6.1 Ökad användning och ökad användarfinansiering.... 
  
 460 
  
 12.6.2 Den ökade användningen har krävt stora 
  
 investeringar................................................................ 
  
 461 
  
 12.6.3 Användarfinansieringen en kompensation för 
  
 minskade anslag .......................................................... 
  
 461 
  
 12.6.4 Användarfinansieringen innebär omfördelning av 
  
 anslag ........................................................................... 
  
 462 
  
 12.6.5 Användarfinansieringens tillämpning uppvisar 
  
 brister........................................................................... 
  
 463 
  
 12.6.6 De samhällsekonomiska effekterna är svår- 
  
 bedömda ...................................................................... 
  
 464 
  
 12.6.7 Användarfinansieringen gynnar användar- 
  
 inflytande och efterfrågestyrning .............................. 
  
 465 
  
 12.6.8 Lantmäteriverkets erfarenheter.................................. 
  
 465 
  
 12.6.9 Användarnas synpunkter............................................ 
  
 466 
  
 12.6.10 Priset för geografisk information några i andra 
  
 länder ......................................................................... 
  
 466 
  
 12.7 
  
 Lantmäteriverkets nya prismodell......................................... 
  
 469 
  
 12.8 
  
 Val av principer för prissättning av Lantmäteriverkets 
  
 grundläggande information ................................................... 
  
 470 
  
 12.8.1 Möjliga prissättningsprinciper ................................... 
  
 470 
  
 12.8.2 Några slutsatser och utgångspunkter ........................ 
  
 471 
  
 12.8.3 Grundläggande geografisk information .................... 
  
 473 
  
 11 
  
 Innehåll SOU 2003:111 
  
 12.8.4 Grundläggande fastighetsinformation....................... 
  
 475 
  
 12.9 
  
 Utveckling av användarfinansieringen .................................. 
  
 477 
  
 12.9.1 Mason priser för viss geografisk information............ 
  
 477 
  
 12.9.2 Lantmäteriverket bör fastställa användarbidraget..... 
  
 479 
  
 12.9.3 Utvecklad uppföljning av Lantmäteriverkets 
  
 insatser ......................................................................... 
  
 480 
  
 12.10Fastighetsanknuten verksamhet inom lantmäteri- 
  
 området 
  
 ................................................................................... 
  
 481 
  
 12.11En registerhållningsavgift?..................................................... 
  
 484 
  
 12.12Expeditionsavgifternas ..........................roll och utveckling 
  
 485 
  
 12.12.1 .................... 
  
 Expeditionsavgifternas framtida roll 
  
 487 
  
 12.12.2 Ett gemensamt kostnadsunderlag för 
  
 ........... 
  
 fastighetsanknuten lantmäteriverksamhet 
  
 489 
  
 12.12.3 Kostnadsfördelning och fastställande av 
  
 ........................................................... 
  
 avgiftsnivåer 
  
 492 
  
 12.12.4 ....Redovisning av fastighetsanknutna kostnader 
  
 494 
  
 12.12.5 ...... 
  
 Avgiftskaraktärer och redovisningsprinciper 
  
 495 
  
 13 
  
 Genomförande ................................och konsekvenser 
  
 497 
  
 13.1 
  
 Genomförande........................................................................ 
  
 497 
  
 13.1.1 Föreslagna ..............................................förändringar 
  
 497 
  
 13.1.2 Allmänt ....................om genomförande och tidplan 
  
 498 
  
 13.1.3 Genomförandeaspekter .........................av förslagen 
  
 499 
  
 13.1.4 Finansiering ..................................av genomförandet 
  
 501 
  
 13.2 
  
 Konsekvenser.......................................................................... 
  
 502 
  
 13.2.1 Rättssäkerhet, ....................förtroende och tydlighet 
  
 502 
  
 13.2.2 Konkurrens, .............................marknad och tillväxt 
  
 503 
  
 13.2.3 Informationsförsörjningen......................................... 
  
 504 
  
 13.2.4 Sakägare, .....................................fastighetsägare m.fl 
  
 505 
  
 13.2.5 Kunder ............................till uppdragsverksamheten 
  
 505 
  
 13.2.6 Regionalpolitiska .................................konsekvenser 
  
 506 
  
 13.2.7 Personalkonsekvenser................................................. 
  
 507 
  
 13.2.8 Statsfinansiella .....................................konsekvenser 
  
 508 
  
 13.2.9 Lantmäteriets ...............................................ekonomi 
  
 508 
  
 13.2.10 Övriga .................................................konsekvenser 
  
 509 
  
 13.2.11 Sammanfattning......................................................... 
  
 510 
  
 12 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2003:111 
  
 Författningsförslag ........................................................... 
  
 511 
  
 Särskilt yttrande .............................................................. 
  
 519 
  
 Bilagor 
  
 Bilaga 1 Kommittédirektiv.............................................................. 
  
 521 
  
 Bilaga 2 Tilläggsdirektiv.................................................................. 
  
 539 
  
 Bilaga 3 Tilläggsdirektiv.................................................................. 
  
 541 
  
 13 
 Sammanfattning 
 Uppdraget 
 Vi har haft i uppdrag att utreda den statliga lantmäteriverksamhet som bedrivs inom Lantmäteriverket, de länsvisa lantmäterimyndig- heterna och det statliga bolaget Swedesurvey AB. 
 I uppdraget har ingått att utvärdera den omstrukturering av det statliga lantmäteriet som ägt rum under andra hälften av  
 1990-talet 
  samt att lämna förslag rörande den framtida lantmäteriverksam- hetens syfte, avgränsning, organisation, verksamhetsformer och finansiering. 
 Utgångspunkter 
 Den grundläggande geografiska informationen och fastighetsinfor- mationen samt fastighetsbildningen har goda samhällsekonomiska effekter. 
 Den tekniska utvecklingen möjliggör ökande samhällsnytta. Omvärlden ser bl.a. ett ökat behov av den grundläggande infor- mationen i framtiden. Den internationella utvecklingen, i vilken Sverige genom Lantmäteriverket har en stark ställning, går mot ökad enhetlighet och samordning vad gäller teknikutveckling, standarder, geodetiska referenssystem m.m. 
 Lantmäteriverksamheternas karaktär av grundläggande infra- struktur och dess goda samhällsekonomiska effekter utgör grunden för det offentliga åtagandet inom området. 
 I kapitel 7 redovisas den målbild för den framtida lantmäteri- verksamheten som ligger till grund för våra förslag. Målbilden utgår från de begrepp som vi uppfattar som grundläggande i den nuva- rande och framtida lantmäteriverksamheten: förtroende, rättssäker- het, kvalitet, kompetens och kostnadseffektivitet. 
 15 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärderingen av det statliga lantmäteriets omstrukturering 
 Riksdagen beslutade i juni 1994 om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten (prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU 19, rskr. 1993/94:375) och i maj 1995 om finan- siering av verksamheten (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU 17, rskr.1994/95:313). Besluten innebar en betydande omstrukturering av lantmäteriet. 
 De viktigaste delarna i omstruktureringen var följande. 
  
 En ny central organisation för det statliga lantmäteriet bildades genom att Centralnämnden för fastighetsdata fördes samman med Statens Lantmäteriverk till en ny myndighet. 
  
 Ett stort antal  
  
 överlantmätar-, 
 fastighetsbildnings-, 
  och fastig- hetsregistermyndigheter fördes samman till nya lantmäteri- myndigheter med länen som verksamhetsområde. 
  
 Finansieringen av grundläggande geografisk information och fastighetsinformation skulle baseras på att staten skulle finansi- era uppbyggnad av databaser och en del av förvaltningen, medan användarna genom avgifter skulle finansiera tillhanda- hållandet och del av förvaltningen. 
  
 Lantmäteritaxan skulle baseras på en tidtaxa med möjlighet till överenskommelse om fast avgift i det enskilda ärendet. 
  
 Reformerna trädde i kraft 1 januari 1996. 
 Inför omstruktureringen angav statsmakterna mål och förvänt- ningar som i huvudsak rörde områdena 
  
 – 
  
 ekonomi och personal, 
  
 – 
  
 grundläggande information, 
  
 – 
  
 fastighetsbildning och fastighetsregistrering, samt 
  
 – 
  
 uppdragsverksamhet. 
  
 Nedan följer en kort beskrivning av utvärderingens resultat inom dessa delområden. 
 Omstruktureringens konsekvenser för ekonomi och personal 
 Statsmakterna uttryckte när omstruktureringen beslutades förvänt- ningar om att besparingar motsvarande 50 mnkr per år skulle upp- stå på sikt, att personalreduktioner skulle ske genom naturlig avgång och att omställningskostnaderna skulle uppgå till 70 mnkr. 
 16 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 Förväntningarna kom inte att stämma överens med verkligheten. Besparingsmålet uppnåddes nästan, men omstruktureringskostna- derna hamnade kring 170 mnkr och under den utdragna omstruk- tureringsperioden kom närmare tusen personer att sägas upp från lantmäteriet. 
 Lantmäteriverkets resultat försämrades kraftigt under de första åren efter omstruktureringen och stora underskott uppstod inom verksamheterna fastighetsbildning och uppdragsverksamhet. Lant- mäteriverkets ekonomi är nu åter i balans, men underskottet inom uppdragsverksamheten kvarstår alltjämt. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering 
 Rättssäkerhet samt rationaliseringar som skulle ge billigare och snabbare förrättningar var huvudkraven från statsmakterna inom dessa områden. 
 Den nya myndighetsstrukturen har underlättat utvecklingen av verksamheterna. Fastighetsbildning och fastighetsregistrering har integrerats i handläggningsprocessen för alla utom de mest komp- licerade ärendena. 
 De konkreta mål som statsmakterna uppställt för handläggnings- tider och kostnader inom fastighetsbildningen har inte helt upp- nåtts. Viktiga orsaker till detta är höga investeringskostnader och en ökad andel komplicerade förrättningar. Priset på förrättningarna upplevs av sakägarna fortfarande som en kritisk faktor. 
 Vi har i utvärderingen funnit att det inte finns några indikationer på rättssäkerhetsproblem eller på frekventa eller systematiska kvalitetsbrister inom verksamheterna. Vi har inte heller funnit belägg för att förekomsten av denna uppdragsverksamhet skulle påverka förtroendet för lantmäterimyndigheterna. Uppdrags- verksamheten är vidare inte ifrågasatt ur konkurrenssynpunkt. Det finns dock en tendens och ambition i riktning mot ökad upp- dragsverksamhet som på sikt skulle kunna undergräva förtroendet för förrättningsinstitutet. Tillsynen över fastighetsbildningen är också outvecklad. 
 17 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 Grundläggande geografisk information och fastighetsinformation 
 Lantmäteriverket har klarat det högst prioriterade målet att bygga upp digitala databaser med grundläggande information. Däremot har ajourhållningen av informationen fått stå tillbaka, liksom i viss mån utveckling som svarar mot på användarnas ökade krav på informationen. 
 Det nya finansieringssystem för Lantmäteriverkets grundläg- gande information som infördes 1996 syftade till att sänka priserna för informationen och uppnå en ökad användning. Som ett resultat av de nya finansieringsprinciperna sänktes också priserna på den grundläggande geografiska informationen kraftigt. Utvecklingen har därefter inneburit en ökad användning av särskilt den geogra- fiska informationen, medan användningen av fastighetsinformatio- nen varit mer stabil. För den geografiska informationen har utvecklingen varit positiv så till vida att stabila priser och en ökad användning kunnat förenas med ökade användarbidrag till förvalt- ning och uppbyggnad av informationen. Användarbidragen har i stort sett kompenserat Lantmäteriverket och därmed den grund- läggande informationen för minskade statliga anslag. De samhälls- ekonomiska effekterna av användarfinansieringen är dock svårbe- dömda och i tillämpningen av modellen har en strävan efter eko- nomisk balans inom Lantmäteriverket gått före möjligheter till prissänkningar och ökad användning, särskilt vad gäller fastighets- informationen. Många användare upplever att finansieringsmodel- len ger för höga priser särskilt på den geografiska informationen. 
 Lantmäteriverkets produktions- och uppdragsverksamhet 
 Ett motiv för den översyn som ledde fram till omstruktureringen av lantmäteriet var den kritik som riktats mot lantmäteriets upp- dragsverksamhet. Kritiken gällde främst bristande konkurrens- neutralitet och otydlighet i uppdelningen mellan myndighetsutöv- ning och uppdragsverksamhet. 
 Statsmakternas beslut om omstruktureringen innebar att det då föreliggande utredningsförslaget om att bolagisera i princip all upp- dragsverksamhet inte genomfördes. För att förebygga risker för konkurrenssnedvridning angav statsmakterna istället riktlinjer för uppdragsverksamheten, vilka innebar ett krav på organisatorisk 
 18 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 åtskillnad av lantmäteriets produktions- och uppdragsverksamhet samt ökad upphandling i konkurrens. 
 Vi har funnit att bildandet av en produktions- och uppdrags- division inom Lantmäteriverket som blandar interna och externa uppdrag har bidragit till att målet om en tydlig organisation med klara ansvarsförhållanden inte uppfyllts. Lantmäteriverket har strävat efter en ekonomisk åtskillnad av uppdragsverksamheten, men denna har inte blivit trovärdig. Samtidigt har andra organi- satoriska förändringar och åtgärder genomförts som indikerar en strävan mot att utvinna ökade synergieffekter och en starkare marknadsposition. Vi bedömer att det av olika skäl finns klara kon- kurrenssnedvridande effekter förknippade med Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet. 
 Vår utvärdering av Lantmäteriverkets upphandling av pro- duktion i konkurrens visar att de upphandlingar som genomförts i huvudsak haft positiva effekter. 
 Sammanfattande om måluppfyllelse och möjliga lärdomar 
 Vår övergripande bedömning är att statsmakternas förväntningar och mål inför omstruktureringen i allt väsentligt har infriats. 
 Det mest betydelsefulla resultatet av omstruktureringen är att den nya organisationen gett bättre förutsättningar för effektiv- isering, teknisk utveckling och verksamhetsutveckling. 
 Den bristande måluppfyllelse som finns är främst knuten till följande faktorer. 
  
 Statsmakternas förväntningar präglades av en för stor optimism vad gäller de ekonomiska konsekvenserna. 
  
 Påfrestningen på personal och verksamhet blev större än vad som förutsattes, bl.a. beroende på att det inte fanns någon koppling mellan reformgenomförande och ekonomiska förut- sättningar. 
  
 Förändringar i omvärlden påverkade rationaliseringsmöjlig- heter och investeringsbehov. 
  
 En lärdom som kan dras är att det bör finnas en bättre koppling mellan verksamhetsförändringar och ekonomiska förutsättningar. Vi anser också att statsmakternas styrning borde ha varit tydligare och mer långsiktig vad gäller t.ex. uppdragsverksamheten och eko- nomin. Vi har inte funnit anledning att tro att omstruktureringen 
 19 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 av lantmäteriet har skötts på ett annorlunda sätt jämfört med andra stora organisationsförändringar, men konstaterar också att den har lämnat djupa och kvarvarande sår hos delar av den berörda personalen. 
 Överväganden och förslag 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering 
 Det offentliga åtagandet 
 Den svenska modellen för fastighetsbildning och fastighetsregistre- ring skiljer sig från motsvarande verksamhet i nästan alla andra europeiska länder i bl.a. det avseendet att den i sin helhet utgör ett offentligt åtagande. Det är i andra länder vanligt att fastighetsbild- ning bedrivs i privat regi av auktoriserade lantmätare och att endast registreringen sker i offentlig regi. 
 Vi bedömer att fastighetsbildning och fastighetsregistrering även i framtiden bör bedrivas med ett offentligt helhetsansvar. Våra förslag syftar till att stödja ett högt förtroende för förrättnings- verksamheten och främja en hög uppmärksamhet på rättssäker- hetsfrågorna, vilket ger grundläggande förutsättningar för ett fort- satt välfungerande förrättningsinstitut. Vi föreslår, för att garantera rättssäkerheten även i framtiden, att den fastighetsbildningsanknutna uppdragsverksamheten begränsas samt att en fristående tillsynsmyndighet inrättas. 
 Så långt det är möjligt utan att rättssäkerheten kan ta skada, bör organisation och utförande av fastighetsbildningen utformas så att fortsatta rationaliseringar och besparingar gynnas. 
 Möjlighet till upphandling av förrättningsmoment 
 Vårt ställningstagande att fastighetsbildning och fastighetsregistre- ring utgör ett fortsatt offentligt åtagande innebär inte att alla moment i verksamheterna behöver utföras i egen regi. 
 Vi menar att begreppet myndighetsutövning inom förrättnings- verksamheten omfattar de bindande besluten. Detta innebär att det bör vara möjligt för lantmäterimyndigheten att inom ramen för myndighetens övergripande ansvar för ärendets handläggning välja att upphandla vissa förrättningsmoment. 
 20 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 En myndighet för den statliga lantmäteriverksamheten 
 Vi har funnit att nuvarande myndighetsstruktur och organisation för den statliga lantmäteriverksamheten inte är optimalt utformad för att kunna ta tillvara möjligheter till rationaliseringar, admini- strativa förenklingar och ett flexibelt resursutnyttjande. Flera lantmäterikontor har en personalstyrka som inte uppnår en kritisk massa och länsgränserna är inte givet den mest rationella indel- ningsgrunden för verksamheten. Det finns också en viss otydlighet i lantmäterimyndigheternas ställning i förhållande till Lantmäteri- verket. 
 Vi föreslår att myndighetsstrukturen förenklas och tydliggörs genom att Lantmäteriverket och de 21 länsvisa lantmäterimyndig- heterna förs samman till en enda myndighet. Vi föreslår att denna myndighet behåller namnet Lantmäteriverket. 
 För att utföra verksamheterna inom främst fastighetsbildning och fastighetsregistrering etableras en struktur av regionala och lokala lantmäterikontor inom Lantmäteriverket. Verksamheternas självständiga ställning garanteras genom att de även i fortsättningen organiseras inom en särskild division i Lantmäteriverket. 
 Lantmäteriverket bör få i uppdrag att svara för den närmare utformningen av organisationen för fastighetsbildning och fastig- hetsregistrering. Den nya organisationen bör inte som idag vara bunden till länsgränserna utan utformas med en större flexibilitet. Organisationen skall utformas så att Lantmäteriverket kan fullgöra sitt ansvar för att det finns tillgång till god lantmäteriservice i hela landet. Vi bedömer att den tekniska utvecklingen alltmer kommer att innebära att detta underlättas. 
 Den grundläggande informationsförsörjningen 
 Lantmäteriverkets grundläggande information är av mycket stor betydelse för verksamheter inom alla samhällssektorer. Målet för den framtida informationsutvecklingen skall vara en bred använd- ning för största samhällsnytta. Informationens innehåll, kvalitet och grundtjänster måste anpassas efter den tekniska utvecklingen och användarnas förändrade behov. Utvecklingen av tjänster på marknaden genom andra aktörer skall främjas. 
 En effektiv och utvecklingsfrämjande nationell infrastruktur för geografisk information och fastighetsinformation kräver ökad sam- 
 21 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 verkan mellan myndigheter och med kommunerna. Vi föreslår att Lantmäteriverket får ett nationellt samordningsansvar för området geografisk information och fastighetsinformation. Som ett stöd för detta samordningsansvar föreslår vi att ett Hart inrättas vid Lantmäteriverket med företrädare för myndigheter med ansvar för delar av informationen och kommunerna. 
 Vi föreslår också att Lantmäteriverket skall ta fram en hos användarna väl förankrad långsiktig plan för utveckling av verkets grundläggande information och finansiering av denna. 
 Lantmäteriverket som marknadsaktör 
 Våra förslag i denna del utgår från riksdagens beslut om förvalt- ningspolitiska och konkurrenspolitiska riktlinjer. 
 Möjligheterna till bolagisering 
 Vi har prövat möjligheterna till bolagisering av delar av lant- mäteriets verksamheter, främst den produktions- och uppdrags- verksamhet som bedrivs inom Lantmäteriverkets uppdragsdivision Metria. Vår bedömning är att det inte bör genomföras någon bolagisering av hela eller delar av denna verksamhet. Långsiktigt hållbara motiv för ett statligt bolag inom området saknas och kriterierna för bolagisering är inte uppfyllda i godtagbar utsträck- ning. 
 Begränsning av Lantmäteriverkets uppdragsbemyndigande 
 Vi har funnit att Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet till stor del är konkurrensutsatt och att dess bedrivande medför konkur- renssnedvridningar och andra marknadsstörningar samt tydliga förtroendeförluster för lantmäteriet. 
 Vi förordar att det offentliga åtagandet tydliggörs genom att Lantmäteriverket får ett mer preciserat och begränsat bemyndi- gande för sin uppdragsverksamhet. Vårt förslag till uppdrags- bemyndigande innebär att den verksamhet som är konkurrens- utsatt och inte med hänsyn till särskilda skäl bör behållas inom Lantmäteriverket skall upphöra eller avskiljas. Avgränsningen av det offentliga åtagandet berör den kartografiska uppdragsverksam- 
 22 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 heten, direktförsäljningen av kartor, flygfoto och fotogrammetri, geodetisk mätning, viss verksamhet inom geografisk informations- teknik samt mätservice och detaljkartor. Den framtida uppdrags- verksamheten inom Lantmäteriverket bör huvudsakligen inriktas mot fjärranalys och satellitdata samt viss geografisk informations- teknik av betydelse för den nationella informationsinfrastrukturen. 
 Förlagsverksamheten i anslutning till tillhandahållandet av de allmänna kartorna bör i sin helhet behållas inom Lantmäteriverket. 
 Den internt beställda verksamhet inom Metrias affärsområde Geodata som innebär produktion, förvaltning och leverans av grundläggande data bör också kvarstanna inom verket. 
 För att skapa en tydligare organisatorisk och ekonomisk åtskill- nad bör återstående uppdragsverksamheten organiseras i en divi- sion som i princip enbart bedriver extern uppdragsverksamhet med krav på full kostnadstäckning i enlighet med avgiftsförordningen. 
 Lantmäteriverket som marknadsfrämjare 
 Vi föreslår att den grundläggande utgångspunkten för Lantmäteri- verkets framtida roll på olika marknader skall vara att främja mark- nadens utveckling genom privata aktörer och inte att ta marknad i egen regi. 
 Vi ser ett behov av att förstärka dialogen mellan Lantmäteri- verket och den privata sektorn och föreslår att ett Marknads- och konkurrensråd inrättas vid verket. Rådet bör vara ett forum för dialog i frågor som rör  
 konkurrens-, 
 marknads-, 
  och andra frågor av särskilt intresse för privata aktörer. Marknads- och konkur- rensrådet bör ledas av en extern ordförande utsedd av regeringen. 
 Lantmäteriverket bör också utarbeta en marknads- och konkurrenspolicy som på ett samlat sätt behandlar frågor som rör verkets roll och agerande i förhållande till angränsande marknader. 
 Inskrivningsverksamheten 
 I dag är ansvaret för inskrivningssystemet delat på många myndig- heter. Lantmäteriverket är bl.a. ansvarigt för fastighetsregistret och dess inskrivningsdel och för framställning av bevis och dokument ur registret som en följd av inskrivningsmyndigheternas beslut. Handläggningen av inskrivningsärenden sker vid tingsrätterna med 
 23 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 Domstolsverket som huvudman. Förutsättningarna för samordning och koordinering av de inskrivningsrelaterade verksamheterna är därmed inte de bästa trots att samarbetet mellan berörda myndig- heter är väl utvecklat. 
 Vi föreslår därför att ett samlat ansvar för inskrivningssystemet skapas genom att huvudmannaskapet för den inskrivningsverksam- het som utförs vid inskrivningsmyndigheterna inom domstols- väsendet överförs till Lantmäteriverket. 
 Enligt våra direktiv skall inskrivningsverksamheten även fortsätt- ningsvis bedrivas på de orter där den bedrivs idag. Vi baserar därför vårt förslag på att inskrivningskontor bildas på de orter där det idag finns tingsrätter med inskrivningsmyndighet. 
 Finansiering av lantmäteriverksamheten 
 Vi har funnit att prissättningen av den grundläggande geografiska informationen och fastighetsinformationen även i fortsättningen bör grundas på principen om uttagskostnad samt ett bidrag till förvaltningen av databaserna. Denna princip har gått att förena med en ökad användning av data, ger en bred och långsiktig bas för finansieringen av den grundläggande informationen och stimulerar användarinflytande. 
 Vi föreslår utifrån vår analys av bl.a. priskänslighet att priserna för strategiskt valda delar av den grundläggande geografiska infor- mationen skall sänkas för att nå en ökad användning som stimu- lerar marknaden för geografisk informationsteknik och underlättar den offentliga sektorns informationsförsörjning. 
 Regeringens styrning av användarbidragen och Lantmäteri- verkets insatser för en ökad informationsanvändning bör ske genom en utvecklad mål- och resultatstyrning och inte genom fast- ställande av ett takbelopp för användarbidragen. 
 Expeditionsavgifterna bör höjas och lämna ett större bidrag till den infrastruktur av fastighetsinformation som är en förutsättning för ett tillförlitligt inskrivningssystem. Ett gemensamt kostnads- underlag för fastighetsanknutna verksamheter bör ligga till grund för fördelningen av kostnaderna mellan direkta användare av fastighetsinformationen och indirekta användare genom inskriv- ningsväsendet. 
 24 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 Expeditionsavgifterna och andra avgiftsintäkter som rör det stat- liga lantmäteriets verksamheter bör på ett enhetligt sätt netto- redovisas på statsbudgeten. 
 Genomförande 
 Vi föreslår att huvuddelen av våra förslag genomförs den 1 januari 2005. 
 Överföringen av huvudmannaskapet för inskrivningsverksam- heten till Lantmäteriverket föreslår vi genomförs den 1 januari 2006. Lantmäteriverket och Domstolsverket bör få i uppdrag av regeringen att gemensamt leda genomförandet av denna reform. 
 Begränsning och avskiljande av uppdragsverksamhet utanför det offentliga åtagandet bör genomföras med inriktningen att berörda verksamheter skall överföras till andra aktörer, som t.ex. privata företag inom sektorn eller nuvarande uppdragsgivare. Denna process bör genomföras så snabbt som möjligt för att undvika de nackdelar för personal, verksamhet och ekonomi som kan hänga samman med en långdragen omstrukturering. Vi bedömer att processen bör vara avslutad inom tre år. Processen bör hanteras av Lantmäteriverket i nära samråd med Regeringskansliet. 
 Konsekvenser 
 Vi bedömer att våra förslag om avgränsning av den fastighets- bildningsanknutna uppdragsverksamheten och tillskapandet av ett fristående tillsynsorgan kommer att förbättra förutsättningarna för ett fortsatt förtroende för förrättningsinstitutet och en hög rätts- säkerhet inom fastighetsbildningen. Enmyndighetsmodellen och den nya organisationen ökar flexibiliteten i resursutnyttjandet, förbättrar förutsättningarna för nationell enhetlighet och ger tyd- ligare ansvarsförhållanden. 
 Möjligheterna till upphandling av moment inom lantmäteri- förrättningar ger ökad flexibilitet och ökade möjligheter till kost- nadsminskningar. För kommuner som idag har särskilda avtal om s.k. förrättningsmedverkan innebär våra förslag att dessa avtal när de löper ut måste ersättas av ett upphandlingsförfarande enligt lagen om offentlig upphandling (LOU). 
 25 
  
 Sammanfattning 
  
 SOU 2003:111 
  
 Den koncentration på lantmäteriets kärnverksamheter som följer av att uppdragsverksamheten begränsas och avskiljs ger en ökad tydlighet åt Lantmäteriverkets uppdrag och klargör det statliga åtagandet inom lantmäteriområdet. Den bör också minska den förtroendeskada som finns i Lantmäteriverkets relation till särskilt privata aktörer. Det ökade marknadsutrymme och den ökade konkurrensneutralitet som skapas främjar tillväxten på marknader inom lantmäteriområdet. 
 Negativa regionalpolitiska konsekvenser kan uppstå om efter- frågan på aktuella produkter och tjänster i vissa delar av landet inte räcker som underlag för en privat marknad med fungerande kon- kurrens. Vissa kommuner kan då få högre kostnader för att täcka sina behov av kart- och mätningstekniska tjänster eller bli hän- visade till att bedriva verksamheten i egen regi. Våra förslag innebär dock inte att några nya uppgifter läggs på kommunerna 
 Våra förslag om finansiering och prissättning av Lantmäteri- verkets grundläggande information ger en bred finansieringsbas för denna del av samhällets informationsinfrastruktur som är långsiktig och samtidigt ger möjlighet till sänkta priser som främjar en ökad användning och dito samhällsnytta. Våra förslag leder inte till ökade kostnader för staten. Den som ansöker om lagfart eller andra inskrivningsåtgärder får däremot ökade kostnader genom att expeditionsavgifterna höjs. 
 Lantmäteriverkets nya samordningsroll för grundläggande fastig- hetsinformation och geografisk information bör tillsammans med det föreslagna Geodatarådet och de tydligare formerna för Lant- mäteriverkets strategiska planering och prioriteringar ge en snabbare, bättre koordinerad och mer användarvänlig utveckling av den nationella informationsinfrastrukturen. 
 Överföringen av huvudmannaskapet för inskrivningsverksam- heten till Lantmäteriverket ger ett samlat ansvar för de inskriv- nings- och fastighetsregisterrelaterade verksamheter som idag hanteras av flera olika myndigheter samt bidrar till den renodling av domstolsväsendets verksamhet som statsmakterna förordat i flera sammanhang. Förslagen påverkar inte inskrivningsverksamhetens lokalisering i landet eller antalet inskrivningsmyndigheter/kontor. 
 26 
  
 SOU 2003:111 
  
 Sammanfattning 
  
 Sammanfattning 
 Sammantaget anser vi att våra förslag ger tydliga positiva samhälls- ekonomiska effekter genom främst följande faktorer: 
  
 – 
  
 användningen av den grundläggande informationen ökar med ökad samhällsnytta som följd, 
  
 – 
  
 ökad konkurrensneutralitet och ökat marknadsutrymme ger högre effektivitet och ökad tillväxt, 
  
 – 
  
 utvecklingen av geografisk informationsteknik stimuleras och bidrar till rationaliseringar, effektiviseringar samt högre kvalitet inom en rad sektorer i samhället, 
  
 – 
  
 transaktionskostnader på grund av otydligheter och misstänk- samhet minskar, 
  
 – 
  
 samordningen av den nationella informationsinfrastrukturen inom geodataområdet förbättras, 
  
 – 
  
 processerna för utveckling av den grundläggande infor- mationen blir mer effektiva och transparenta vilket ger förbätt- rade villkor för användarinflytande och statsmakternas insyn och styrning, samt 
  
 – 
  
 förutsättningar för ytterligare rationaliseringar och sänkta priser inom förrättningsverksamheten skapas. 
  
 27 
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Uppdraget 
  
 Utredningen skall utvärdera den omstrukturering av det statliga lantmäteriet som har genomförts fr.o.m. mitten av  
 1990-talet 
  och lämna förslag om lantmäteriets framtida roll i samhället, hur det offentliga åtagandet bör utföras och hur den samlade produktions- och uppdragsverksamheten bör organiseras. Utredningen skall också redovisa hur verksamheten bör finansieras och vilka avgifter som skall tas ut. 
 Utredningens direktiv redovisas i bilagorna  
 1–3. 
  
 1.2 
  
 Utredningsarbetet 
  
 Utredningen har haft 8 sammanträden med förordnade experter och sakkunnig. Dessa har också bidragit med olika skriftliga under- lag. 
 I inledningen av utredningens arbete anordnades ett öppet seminarium med företrädare för användare av Lantmäteriverkets information och tjänster samt vidareförädlare och konkurrenter. I ett senare skede inbjöds de privata aktörerna till ett särskilt semina- rium. 
 Ordföranden har haft regelbundna möten med representanter för de fackliga organisationerna vid Lantmäteriverket, vilka också bidragit med underlag till utredningen. 
 Ett stort antal företag, intresseorganisationer, myndigheter och enskilda har i samband med möten eller genom skrivelser lämnat synpunkter till utredningen. Ordföranden och sekretariatet har i många olika sammanhang informerat om utredningens arbete. 
 Enkätsvar med synpunkter på Lantmäteriverkets grundläggande information och tjänster har inkommit från 23 myndigheter och 3 större bolag. 
 29 
  
 Inledning 
  
 SOU 2003:111 
  
 Statskontoret har på uppdrag av utredningen utvärderat Lant- mäteriverkets uppdragsverksamhet och upphandling och Ekonomi- styrningsverket har utvärderat dels finansieringsformer, dels effek- ter av tidigare omstrukturering av lantmäteriet. Rapporterna finns på (www.statskontoret.se/pdf/200312.pdf) resp. (www.esv.se, pub- likationer, publikationsservice, ESV 2003:9 och 2003: 13).En konsult har för utredningens räkning intervjuat ett trettiotal olika användare av Lantmäteriverkets tjänster och information och också sammanställt en översikt över studier av information och samhälls- ekonomisk nytta. 
 Sekretariatet har gjort studiebesök i Norge och Danmark. 
  
 1.3 
  
 Betänkandets uppläggning 
  
 Kapitel  
 2–5 
  innehåller bakgrundsbeskrivningar. I kapitel 6 redo- visas utvärderingen av den tidigare omstruktureringen av lant- mäteriet. Utredningens förslag återfinns i kapitel  
 7–12. 
  Genom- förande och konsekvenser redovisas i kapitel 13. 
 30 
  
 2 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 2.1 
  
 Övergripande om lantmäteriets mål och uppgifter 
  
 Det statliga lantmäteriet har enligt instruktionen (1995:1418) till uppgift att verka för 
  
 en ändamålsenlig fastighetsindelning, samt 
  
 en effektiv försörjning med grundläggande landskaps- och fastighetsinformation. 
  
 Lantmäteriverket är central förvaltningsmyndighet för frågor om fastighetsindelning och för grundläggande landskaps- och fastig- hetsinformation. Verket leder och utövar tillsyn över verksamheten vid lantmäterimyndigheterna i länen och de kommunala lant- mäterimyndigheterna samt bedriver uppdragsverksamhet inom området. Verket har även till uppgift 
  
 att ansvara för de geodetiska rikssystemen och stöd för mätning som innefattar satellitbaserad lägesbestämning och navigering, 
  
 att verka för ett ändamålsenligt och vårdat ortnamnsskick samt fastställa ortnamn, och 
  
 att bedriva utvecklingsverksamhet inom sitt verksamhets- område och forskning inom området geodesi. 
  
 Lantmäterimyndigheterna i länen handlägger förrättningar, verkar för regional samordning av grundläggande landskaps- och fastig- hetsinformation och mätningsverksamhet samt ger råd och stöd inom verksamhetsområdet. Lantmäterimyndigheterna bedriver också viss uppdragsverksamhet. 
 Lantmäteriets 
 1  
 verksamhet bidrar till att uppfylla mål inom tre politikområden, nämligen 
  
 1  
 (det statliga) lantmäteriet används som samlingsbegrepp för Lantmäteriverket och de länsvisa lantmäterimyndigheterna 
 31 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Bostadspolitik. 
  
 Totalförsvar. 
  
 Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar. 
  
 Inom området bostadspolitik är målet främst att verka för en ändamålsenlig fastighetsindelning och en effektiv försörjning med grundläggande landskaps- och fastighetsinformation och att till- handahålla information med den kvalitet, form, standard och aktua- litet som tillgodoser angelägna samhällsbehov. 
 Av målen för politikområdena Totalförsvar samt Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar framgår att Dickson mäteriverket skall kunna tillgodose samhällets grundläggande behov av geografisk information och fastighetsinformation även vid allvarliga kriser i fred eller vid ett väpnat angrepp. 
 Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet skall bidra till en effekt- ivisering i kunders och användares verksamheter genom att till- handahålla tjänster för lägesbunden information. 
 Lantmäteriverket brukar beskriva sin verksamhet som en fyr- klöver med geografisk information, fastighetsinformation, geograf- isk informationsteknik och fastighetsbildning. 
  
 2.2 
  
 Organisation 
  
 Det statliga lantmäteriet omfattar Lantmäteriverket, som är ett centralt ämbetsverk, och en lantmäterimyndighet i varje län och har totalt ca 2 000 anställda fördelade på ca 90 orter. Huvudkontoret ligger i Gävle. Lantmäteriverket leds av en generaldirektör som också är ordförande i verkets styrelse. 
 Verksamheten bedrivs i tre divisioner. Dessa är 
  
 Fastighetsbildning 
  
 Landskaps- och fastighetsdata 
  
 Metria. 
  
 Verket har gemensamma koncernfunktioner med ca 250 anställda. Den största funktionen är  
 IT-enheten 
  med cirka 150 anställda. Koncernfunktionerna innehåller i övrigt lednings- och stödfunk- tioner för generaldirektören och divisionerna samt en intern- revision. 
 Till stöd för verkets ledning och omvärldskontakter finns fyra råd med företrädare för intressenter inom ett visst område, näm- 
 32 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 ligen Ortnamnsrådet, Kartrådet, Mark- och fastighetsrådet samt Kreditmarknadsrådet. 
 Försvarsmakten har en militärassistent placerad vid verket med uppgift att företräda totalförsvarets intressen. 
  
 Figur 2.1.  
 Lantmäteriverkets organisation 
 Division Fastighetsbildning ansvarar för den statliga fastighets- bildningsprocessen. Divisionen arbetar även med utveckling och effektivisering av förrättningsförfarandet. Den huvudsakliga verk- samheten sker vid de länsvisa lantmäterimyndigheterna och vid närmare 90 lokala kontor på olika orter i landet. Lantmäterimyn- digheterna har en självständig myndighetsfunktion men ingår personal- och budgetmässigt i division Fastighetsbildning. Divisio- nen har totalt cirka 850 anställda. 
 Division Landskaps- och fastighetsdata bygger upp, förvaltar och tillgängliggör grundläggande geografisk information och fastighets- information. Divisionen har ca 210 anställda, alla i Gävle. 
 Division Metria producerar geografiska data på uppdrag av Landskaps- och fastighetsdata och bedriver konsultverksamhet främst inom området geografisk informationsteknik. Metria har ca 720 anställda fördelade på ett  
 40-tal 
  kontor. 
 Inom Lantmäteriverket pågår en översyn av organisationen i syfte att få en tydligare organisation som också blir anpassad till den fas av förvaltning av informationen som följer efter uppbygg- nadsskedet. Verket avser att införa en ny organisation den 1 januari 2004. 
 33 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 I vissa kommuner finns kommunala lantmäterimyndigheter (se avsnitt 2.6). Tjänsteexport inom lantmäteriområdet bedrivs i huvudsak av Swedesurvey AB (se avsnitt 2.6). 
  
 2.3 
  
 Verksamhet 
  
 Det statliga lantmäteriets verksamhet består av följande huvud- områden 
  
 fastighetsindelning, 
  
 landskaps- och fastighetsinformation, 
  
 uppdragsverksamhet, 
  
 totalförsvar, skydd och beredskap. 
  
 2.3.1 
  
 Fastighetsindelning 
  
 All mark i Sverige är indelad i fastigheter. Fastighetsindelningen ligger till grund för äganderätt, kreditgivning, fastighetsbeskatt- ning, folkbokföring m.m. 
 Vid lantmäteriförrättningar fattas beslut om fastighetsindel- ningen. Det är lantmäterimyndigheterna i länen som utför förrätt- ningarna. De kan avse att fastigheter ska nybildas, ombildas eller samverka kring gemensamma behov. Andra exempel på åtgärder är att hantera rättigheter och bestämma gränser. Kunder och sakägare vid lantmäteriförrättningar är bl.a. enskilda markägare, skogsföre- tag samt företrädare för energi- och telekommunikation, vägar, järnvägar och kommunerna. 
 Med lantmäteriförrättning avses den formella handläggningen hos lantmäterimyndigheten. Det är en sammanfattande beteckning på all den handläggning som sker hos lantmäterimyndigheten, dvs. alla de tekniska, fastighetsrättsliga och ekonomiska arbeten som utförs. Förrättningen påbörjas genom en ansökan och avslutas med ett beslut som om det vinner laga kraft registreras i fastighetsregist- ret. Om fastighetsbildningen resulterar i att en ny fastighet bildas för ny ägares räkning behöver denne vända sig till inskrivnings- myndigheten för att ansöka om lagfart (bevis om äganderätt) (se avsnitt 2.6) De lagar som främst tillämpas vid lantmäteriförrätt- ningar är fastighetsbildningslagen (1970:988), anläggningslagen (1973:1149) och ledningsrättslagen (1973:1144). 
 34 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Lantmäterimyndigheterna utför också uppdrag som har ett naturligt samband med fastighetsbildningen i form av s.k. lokal myndighetsservice. Denna omfattar tjänster som fastighetsplan, nybyggnadskarta, lägeskontroll, fastighetsutredning, gränsutvis- ning och lagfartspaket. 
 Lantmäteriverket bistår även Riksskatteverket i arbetet med fastighetstaxering som en del av uppdragsverksamheten. 
  
 2.3.2 
  
 Landskaps- och fastighetsinformation 
  
 Lantmäterieverket ansvarar för den nationella grundläggande för- sörjningen med landskaps- och fastighetsinformation. I uppgiften ingår att göra informationen brett tillgänglig och använd. 
 Begreppet landskapsinformation har i stor utsträckning ersatts av begreppet geografisk information. Landskap återfinns fort- farande i Lantmäteriverkets instruktion och divisionsbenämning men har i övrigt ersatts av geografisk. I detta betänkande används de som synonyma begrepp. 
 Vilken information finns? 
 Geografisk information 
 Med geografisk information, i vidare mening, avses lägesbestämd information som beskriver förhållanden på eller under markytan, sjö- och havsbotten. Det finns flera myndigheter som arbetar inom området (se avsnitt 2.6). 
 All lägesangivelse förutsätter någon form av referenssystem. I geografiska sammanhang utgörs det vanligen av en uppsättning punkter sammanbundna genom geodetiska mätningar i plan, höjd och för tyngdkraft. Lantmäteriverket ansvarar för de geodetiska rikssystemen och stöd för mätning som även innefattar satellitbase- rad lägesbestämning och navigering. Verket bedriver forskning inom området geodesi. 
 Lantmäteriverket har en i princip rikstäckande databas med grundläggande geografiska data (GGD). Exempel på information är strandlinjer, bilvägar, järnvägar, kraftledningar, åker, bebyggelse, administrativ indelning, fastighetsindelning och naturvårdsobjekt. GGD används som underlag vid framställning av digitala produkter och tryckta kartor. 
 35 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Geografiska Sverigedata (GSD) är ett samlingsbegrepp för digi- tala produkter ur GGD. GSD omfattar i första hand den geogra- fiska information som redovisas i de tryckta allmänna kartorna, men kan även avse annan geografisk information som efterfrågas av många användare i samhället. 
 De av Lantmäteriverket producerade allmänna kartorna ges ut i tryckta kartserier; Fastighetskartan, Terrängkartan (topografisk karta), Vägkartan, Fjällkartan och Översiktskartan. Dessutom produceras översiktskartor i mindre skalor. 
 Den Digitala Sverigekartan är beteckningen för en samman- koppling av geografiska data som finns i GGD och fastighetsredo- visningen i fastighetsregistrets registerkarta. 
 Lantmäteriverkets flygfotografering ingår i den allmänna kart- läggningen och databasproduktionen, men verksamheten planeras så att även andra användare kan erbjudas aktuell bildinformation. Cirka 20 procent av landet fotograferas varje år. 
 Lantmäteriverket är huvudman för Sveriges nationalatlas (SNA) som beskriver Sverige utifrån olika grenar av den geografiska veten- skapen. 
 Fastighetsinformation 
 Fastighetsregistret är samhällets system för lagring och presenta- tion av information om fastigheter. Registret förs av Lantmäteri- verket genom automatisk databehandling och hålls aktuellt genom samverkan med kommunerna och ett stort antal myndigheter. Registrets syfte är att ge offentlighet åt den information som ingår i registret. Fastighetsregistret regleras främst av lagen (2000:224) om fastighetsregister och förordningen (2000:308) om fastighets- registret. 
 Fastighetsregistret består av fem delar; allmänna delen, inskriv- ningsdelen, adressdelen, byggnadsdelen och taxeringsuppgifts- delen. Den allmänna delen ger en översiktlig sammanställning över de fastighetsrättsliga förhållandena. Där redovisas fastigheter och samfälligheter, koordinater, planer, kvarter, gemensamhetsanlägg- ningar m.m. Här finns också en registerkarta som redovisar fastig- hetsindelningen, fastighetsanknutna officialrättigheter samt planer och andra markreglerande bestämmelser. Om kartan förs manuellt ingår den inte i fastighetsregistret. I inskrivningsdelen redovisas lagfarts- och tomträttsuppgifter, (t.ex. ägare, köpeskilling och 
 36 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 köpedatum), inteckningar, rättighetsinskrivningar, anteckningar samt äldre förhållanden. Adressdelen redovisar de av kommunerna fastställda belägenhetsadresserna samt vilka fastigheter och bygg- nader som adresserna är knutna till. Av byggnadsdelen framgår uppgifter om byggnader som utnyttjas för boende eller någon form av verksamhet, t.ex. beteckning, adress, belägenhet, taxeringsupp- gifter. I taxeringsuppgiftsdelen finns information om de taxerings- enheter som en fastighet är indelad i och de värderingsenheter som ingår i varje taxeringsenhet med bl.a. uppgifter om taxeringsvärden och fastighetsägare. 
 Det finns även andra register med fastighetsinformation. I fastighetsprisregistret, som i likhet med ändringsdatabasen är ett utsnitt ur fastighetsregistret, ingår uppgifter om samtliga fastig- hetsöverlåtelser. Pantbrevsregistret innehåller uppgifter om inteck- ningar för vilka datapantbrev ersatt skriftligt pantbrev. Samfällig- hetsföreningsregistret innehåller uppgifter om föreningar som förvaltar samfälligheter och/eller mark som hör gemensamt till flera fastigheter. Ett lägenhetsregister har byggts upp i Gävle kommun och Högalids församling i Stockholm som ett led i att möjliggöra registerbaserad hushålls- och bostadsstatistik. 
 Hur bedrivs verksamheten? 
 Arbetet med geografisk information och fastighetsinformation utgör hantering av informationssystem som består av databaser med tillhörande tekniska system och regelverk. Verksamheten delas in i 
  
 uppbyggnad 
  
 förvaltning 
  
 tillhandahållande. 
  
 Uppbyggnad 
 Lantmäteriverket bygger upp informationssystem med grund- läggande landskaps- och fastighetsinformation i sådan form och standard att angelägna samhällsbehov tillgodoses. Riksdagen har för området landskapsinformation beslutat om en nioårig inrikt- ning gällande t.o.m. budgetåret 2003 (prop. 1993/94:100 bil. 15, 
 37 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 bet. 1993/94:BoU10, rskr. 1993/94:185). För fastighetsinformation finns ingen motsvarande plan. 
 I uppbyggnaden ingår att samla in, bearbeta och föra in relevanta data. 
 Exempel på några större aktuella aktiviteter inom området är 
  
 att den rikstäckande geografiska databasen med grundläggande geografiska data (GGD) kompletteras i enlighet med den fast- ställda planen. Under 2003 integreras databasen med kommu- nala topografiska primärdata för att höja databasens tekniska och innehållsmässiga kvalitet, och 
  
 att uppbyggnaden av den nationella digitala registerkartan – vad avser fastighetsindelningen – slutförs under 2003 för hela Sverige. Insatser görs för att lägesmässigt föra samman den topografiska informationen och fastighetsindelningen. 
  
 I syfte att uppnå ökad effektivitet vid produktionen av grundläg- gande geografisk information görs upphandling i konkurrens. Upp- handlingen uppgår till ca 20 procent av den totala produktionen. 
 Förvaltning 
 Förvaltning av de grundläggande databaserna innefattar både ett planmässigt program för ajourhållning av data och av innehålls- mässig kvalitetsanpassning av databaserna. Dessutom ryms inom förvaltningsinsatserna även en anpassning av informationsinne- hållet som motsvarar samhällets kommande behov av förändrad information och av en effektiv informationsförsörjning. Utgångs- punkter är en väl specificerad och beskriven information, principen om registrering vid källan, inflytande från användarna och föränd- ringar i omvärlden. Lantmäteriverket strävar efter att hålla förvalt- ningen dynamisk med hänsyn till teknik- och metodutveckling, kontinuerlig och stabil över tiden, geografiskt heltäckande och effektiv. 
 Förvaltningen innebär att databaserna över tiden har ett aktuellt och väl specificerat informationsinnehåll som kvalitetsmässigt och tekniskt motsvarar användarkraven från samhället. Dessutom inne- bär förvaltningen att databaserna utformas för användning i geo- grafisk informationsteknik och anpassas för integrering med andra databaser i samhället. 
 38 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Tillhandahållande 
 Tillhandahållandet sker i form av standardprodukter och tjänster, t.ex. tryckta kartor och CD, tjänster tillgängliga på Lantmäteriver- kets hemsida, filöverföring eller andra former av uttag ur register och databaser. Leveranser av data i digital form kan ske enligt fast- ställda format men också innehålla sådana former för presentation av data som är generella för stora användargrupper. Standardpro- dukter och tjänster används både av s.k. slutkunder och av vidare- förädlare. Dessa förutsätts, med hjälp av standardprodukterna, själva utveckla de lösningar som behövs för att tillgodose olika specialbehov. 
 Med Lantmäteriverkets terminologi är standardprodukter och tjänster resultatet av en allmän användningsanpassning av den information som ingår i de grundläggande baserna och en del i verkets uppdrag att effektivt förse samhället med information så att angelägna behov tillgodoses. Kundspecifika lösningar tas fram av vidareförädlare där Metria är en av aktörerna. 
  
 2.3.3 
  
 Uppdragsverksamhet 
  
 Lantmäteriet bedriver uppdragsverksamheten främst inom division Metria. Även inom division Fastighetsbildning bedrivs, som tidi- gare nämnts, viss uppdragsverksamhet. 
 Metrias tjänster omfattar datainsamling, bearbetning, förädling, presentation, positionering samt utveckling av  
 GIS-lösningar, 
  ofta webbaserade. Metria tillhandahåller även flygbilder och tjänster inom satellitbaserad fjärranalys. Metria bedriver kartografisk upp- dragsverksamhet och har en förlags- och distributionsverksamhet för såväl Lantmäteriets som andra förlags tryckta kartor, atlaser, reseguider m.m. Metria säljer Lantmäteriverkets allmänna kartor till slutkund via olika  
 e-handelstjänster 
  och Allen i Stockholm. 
 Metrias verksamhet bedrivs  
 (2001-2002) 
  inom sex affärsområ- den. I tabellen som följer visas externa intäkter år 2001 och antal anställda inom respektive affärsområde. Nästan 80 procent av de anställda återfinns inom affärsområdena Geodata respektive GIS och mätkonsulting. Mer än hälften av de externa avgiftsintäkterna avser GIS- och mätkonsultverksamheten 
 39 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Tabell 2.1  
 Metrias affärsområden, externa intäkter och antalet anställda 2001 
  
 Affärsområde 
  
 Externa intäkter 2001, 
  
 Antal anställda 
  
 mnkr 
  
 avgifter 
  
 anslag 
  
 Försäljning 
  
 21 
  
 57 
  
 Kartcentrum 
  
 66 
  
 64 
  
 GIS och mät- 
  
 162 
  
 1 
  
 279 
  
 konsulting 
  
 Geodata 
  
 41 
  
 87 
  
 289 
  
 Miljöanalys 
  
 16 
  
 18 
  
 ArcCadastre 
  
 (nytt) 
  
 12 
  
 Summa 
  
 306 
  
 88 
  
 719 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverket och egna bearbetningar. 
 Kunderna finns främst inom kommuner och annan offentlig verk- samhet, men även inom näringslivet, förlag, bokhandel och bland allmänheten. Kommunerna, de 6 största myndigheterna och kart- centrums kunder bidrar med 75 procent av Metrias externa upp- dragsintäkter. 
  
 Tabell 2.2  
 Metrias största inrikes externa intäktskällor 2002, mnkr 
  
 Kommunerna 
  
 70 
  
 Kartcentrums okodade kunder 
  
 49 
  
 Försvarsmakten 
  
 40 
  
 Naturvårdsverket 
  
 17 
  
 Banverket 
  
 8 
  
 Rymdstyrelsen/-bolaget 
  
 6 
  
 Statens Jordbruksverk 
  
 6 
  
 Vägverket 
  
 4 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverket och egna bearbetningar. 
 Metria redovisade år 2001 utöver de externa intäkterna, interna intäkter om 189 miljoner kronor varav 142 miljoner var beställ- ningar från övriga divisioner . Ser man till de totala intäkterna inkl. interna beställningar svarar GIS- och mätkonsulting och Geodata 
 40 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 tillsammans för 75% verksamheten. De interna intäkterna kan ses som en indikator på de verksamhetssamband som finns med övriga divisioner och inom Metria. 
  
 Tabell 2.3  
 Metria 2001, externa och interna intäkter, mnkr 
  
 2001 
  
 Externa 
  
 Interna intäkter 
  
 Summa 
  
 intäkter 
  
 intäkter 
  
 LF- 
  
 Uppdrag 
  
 internt 
  
 data 
  
 Metria 
  
 Försäljning 
  
 21 
  
 16 
  
 5 
  
 42 
  
 Kartcentrum 
  
 66 
  
 4 
  
 3 
  
 15 
  
 88 
  
 GIS o mätkon- 
  
 163 
  
 22 
  
 24 
  
 12 
  
 221 
  
 sult 
  
 Geodata 
  
 128 
  
 49 
  
 12 
  
 22 
  
 211 
  
 Miljöanalys 
  
 16 
  
 4 
  
 20 
  
 ArcCadastre 
  
 (nytt) 
  
 Summa 
  
 394 
  
 95 
  
 39 
  
 54 
  
 582 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverket och egna bearbetningar. 
  
 2.3.4 
  
 Totalförsvar, skydd och beredskap 
  
 Geografisk information och fastighetsinformation är av betydelse för samhällets möjligheter att hantera kriser. 
 Lantmäteriverket har flera uppgifter inom samverkansområdet. Det är områdesvis samordning, samverkan och information. Syftet med uppgifterna är att samhällets behov av grundläggande geogra- fisk information och fastighetsinformation skall kunna tillgodoses även vid allvarliga kriser i fred eller vid ett väpnat angrepp. Lant- mäteriverket är samverkansansvarig, dvs. planerar och vidtar förbe- redelser för att förebygga, motverka och begränsa identifierad sår- barhet och risker. Samverkansansvaret innebär även ett samord- ningsansvar för sektorn geografisk information och fastighets- information. Lantmäteriverket är också bevakningsansvarig myndighet vilket innebär att vidta de förberedelser som krävs vid höjd beredskap. Uppgifterna är reglerade i förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. 
 41 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteriverket svarar för bild- och kartsekretess av verkets grunddata och produkter, spridningstillstånd av kartor samt data- bastillstånd. Dessa uppgifter är reglerade i lagen (1993:1742) om skydd av landskapsinformation med tillhörande förordning (1993:1745). 
 Enligt avtal med Försvarsmakten skall verket 
  
 organisera, utbilda och tillhandahålla försvarsmaktslantmätare, 
  
 organisera och hålla beredskap för en krigstryckningsorganisa- tion, 
  
 producera och ajourhålla en digital fältmätkarta, och 
  
 genomföra materialnummerersättning av kartor, sjökort och nautiska publikationer. 
  
 Med stöd av en överenskommelse om myndighetssamverkan driver Lantmäteriverket genom Metria en central (GeoSE) för anpassning av den geografiska information som Försvarsmakten behöver i sina olika system. 
  
 2.4 
  
 Finansiering 
  
 Principerna för finansieringen av Lantmäteriets verksamhet beslu- tades av riksdagen våren 1995 (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313). Verksamheten finansieras genom anslag och avgifter. Avgifter tas ut inom områdena fastig- hetsbildning, landskapsinformation, fastighetsinformation och uppdragsverksamhet (Metria). Intressentfinansiering förekommer i viss omfattning. 
 I tabell 2.1 redovisas en resultaträkning för Lantmäteriverket där bl.a. fördelning mellan anslag och avgifter framgår. Det kan noteras att verksamheten uppvisade underskott 1996 och 1997, de två första åren efter den omstrukturering som skedde den 1 januari 1996. 
 42 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Tabell 2.1.  
 Resultaträkning för Lantmäteriverket mnkr, löpande priser 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
 1 
  
 Anslag 
  
 537 
  
 533 
  
 418 
  
 395 
  
 411 
  
 425 
  
 431 
  
 435 
 2 
  
 Avgifter 
  
 835 
  
 843 
  
 851 
  
 847 
  
 913 
  
 987 
  
 1072 
  
 1070 
  
 Intressent- 
  
 36 
  
 33 
  
 67 
  
 35 
  
 30 
  
 31 
  
 21 
  
 20 
  
 finansiering 
  
 Finansiella 
  
 1 
  
 1 
  
 1 
  
 3 
  
 intäkter 
  
 Kostnader 
  
 -1435 
  
 -1495 
  
 -1320 
  
 -1268 
  
 -1322 
  
 -1395 
  
 -1463 
  
 -1485 
  
 Resultat 
 3 
  
 -26 
  
 -85 
  
 17 
  
 10 
  
 33 
  
 49 
  
 70 
  
 60 
  
 1  
 Prognos. 
  
 2 
  
 Inklusive 7 mnkr för lägenhetsregister; före indragning av 27 mnkr aviserat i VÅP 2003 (prop. 2002/03:100). 
  
 3 
  
 Verksamhetsutfall. 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar och verksamhetsplan 2003. 
 Fastighetsindelning 
 Förrättningsverksamheten finansieras med avgifter genom lant- mäteritaxan. Avgiften beräknas så att full kostnadstäckning uppnås. Det är Lantmäteriverket som efter samråd med Ekonomistyr- ningsverket bestämmer storleken på avgifterna. Lantmäteriverket disponerar intäkterna. 
 Kostnaderna för lantmäteriförrättningar betalas av berörda sak- ägare. Avgiften kan antingen vara ett avtalat fast pris eller en tid- taxa. Principerna för avgiften är reglerad i förordningen (1995:1459) om avgifter vid lantmäteriförrättningar. 
 Registreringen i fastighetsregistret, arkivhantering, råd, stöd och tillsyn finansieras med anslag. Regeringen har i budgetpropositio- nen för 2004 föreslagit att kostnaden för den förrättningsrelaterade fastighetsregistreringen skall inkluderas i taxan för lantmäteriför- rättningar (prop. 2003/04:1 utg.omr. 18). 
 43 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Landskaps- och fastighetsinformation 
 Finansieringen av verksamheten har på olika utgångspunkter. Det finns en målkonflikt mellan behov av finansiering och önskemål om bred användning av grundläggande information. Staten efter- strävar att avlasta statsbudgeten genom att ta in nyttjanderätts- och licensavgifter och rikta krav på ökad intressentfinansiering. Sam- tidigt uttalas en strävan att stimulera ökat utnyttjande av den grundläggande informationen för att få största möjliga sam- hällsnytta. 
 Finansieringsprinciperna innebär att uppbyggnad av databaser liksom en del av kostnaderna för förvaltningen, dvs. ajourhållning, drift och utveckling av systemen, finansieras med anslag. Använ- daravgifter täcker hela kostnaden för tillhandahållandet och bidrar till finansiering av förvaltningen. Hur stort bidraget till förvalt- ningen får vara fastställs årligen av regeringen, se tabell 2.2. Intres- sentfinansiering förekommer i mindre omfattning, dvs. att en användare skjuter till medel för täcka kostnader för att bygga upp eller uppdatera en databas vilket ger användaren t.ex. möjlighet att få sina önskemål tillgodosedda snabbare. 
  
 Tabell 2.2.  
 Takbeloppet för användarbidraget  
 1996–2003 
  (mnkr 
 ) 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 2003 
  
 Totalt 
  
 40 
  
 60 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 100 
  
 Landskapsinfo. 
  
 15 
  
 20 
  
 23 
  
 35 
  
 Fastighetsinfo. 
  
 25 
  
 40 
  
 77 
  
 65 
  
 Källa:  
 Statsliggaren. 
 Riksdagens beslut med anledning av den ekonomiska vårproposi- tionen för 2003 (prop. 2002/03:100, bet. 2002/03:BoU1, rskr. 2002/03:67) innebar att verksamheten i större utsträckning skall finansieras genom avgifter och att anslagen för verksamheten minskas med 100 miljoner kronor från budgetåret 2004. Lant- mäteriverket har därför beslutat om en  
 60-procentig 
  höjning av avgifterna för fastighetsinformation. 
 För landskapsinformation innebär finansieringsprinciperna mer konkret att avgifterna som tas ut består av tre delar. Det är avgift för rättigheter att använda informationen (licensavgift), för speci- fika kostnader för Lantmäteriverkets bearbetningar och för 
 44 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 leveranskostnader. Avgifterna skall dessutom, som berörts ovan, utöver kostnaderna för tillhandahållandet även lämna ett bidrag till förvaltningen. Priserna för enskilda produkter kalkyleras utifrån marknadsförutsättningarna, dvs. användarnas behov och efter- frågan, med beaktande av målet bred användning. För förlags- produkter, dvs. tryckta kartor och digitalt lagrade standardpro- dukter uttas styckepris. Avgifterna kan tas ut som engångsavgift, abonnemangsavgift eller årlig avgift. I spridningsledet är det bruk- ligt med avtal om royalty, t.ex. en viss avgift per exemplar utifrån vilket nyttjande som är akuellt. 
 Lantmäteriverket ansvarar för utveckling, förvaltning och drift av fastighetsregistret, inklusive handläggningssystemet som används av inskrivningsmyndigheterna. Lantmäteriverket svarar också för framställning och expediering av dokument som lagfarts- bevis, pantbrev och gravationsbevis samt uppbörd av stämpelskatt och expeditionsavgifter. Stämpelskatt och expeditionsavgifter inlevereras till staten mot inkomsttitel. 
 De expeditionsavgifter som tas ut skall motsvara kostnaderna för inskrivningsverksamheten vid tingsrätterna, vissa därtill knutna centrala myndighetsuppgifter vid Domstolsverket och vissa verk- samheter vid det statliga lantmäteriet. 
 Uppdragsverksamhet 
 Uppdragsverksamheten är avgiftsfinansierad och skall bedrivas enligt principen om full kostnadstäckning. 
 Totalförsvar, skydd och beredskap 
 Verksamheten inom områdena totalförsvar samt skydd och bered- skap finansieras med anslag. 
  
 2.5 
  
 Styrning och redovisning 
  
 Verksamheten vid Lantmäteriverket och lantmäterimyndigheterna styrs av det generella regelverket för statliga myndigheter. Inom ramen för den statliga budgetprocessen styr regeringen via doku- ment som budgetpropositioner och regleringsbrev. Lantmäteriver- ket redovisar budgetunderlag och årsredovisningar. Exempel på 
 45 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 andra generella regler är bl.a. verksförordningen (1995:1322), kapi- talförsörjningsförordningen (1996:1188) och avgiftsförordningen (1992:191). 
 Frågor om Lantmäteriverkets verksamhet bereds i Regerings- kansliet av Miljödepartementet. Flertalet författningsfrågor med anknytning till verksamheten som t.ex. jordabalken och fastighets- bildningslagen (1970:988) bereds av Justitiedepartementet. 
 Verksamheten styrs mer specifikt av myndighetens instruktion (1995:1418). I denna framgår uppgifter, krav på organisationen, hantering av avgifter m.m. Beställningen av uppbyggnad av land- skapsinformation regleras i en långsiktig plan som avser budgetåren 1994/95 – 2003, vilken riksdagen har tagit ställning till (prop. 1993/94:100 bil 15, bet. 1993/94:BoU10, rskr. 1993/94:185). 
 Miljödepartementet genomför s.k. mål- och resultatdialoger med Lantmäteriverkets ledning. Samråd om aktuella lagstiftningsfrågor genomförs mellan Lantmäteriverket, Justitiedepartementet och Miljödepartementet. 
 Lantmäteriverket har en rad egna styrdokument för verksam- heten. Arbetsordningen är central. För hela den statliga lantmäteri- verksamheten finns flera interna strategidokument. Dokumentet Vi väljer väg 2006 omfattar myndighetens vision, strategier, spel- regler och nyckeltal. Strategidokumentet Vision 2004 ger Lant- mäteriverkets bild av myndighetens roll i Sveriges framtida infor- mationsförsörjning. 
  
 2.6 
  
 Angränsande verksamheter 
  
 En rad verksamheter ligger nära lantmäteriverksamheten och samverkan med dessa sker ofta. Exempel på sådana verksamheter är 
  
 kommunal fastighetsbildning, 
  
 inskrivningsverksamhet 
  
 annan hantering av geografisk information, t.ex. kommunernas, 
  
 utlandsverksamhet – Swedesurvey AB. 
  
 Kommunal fastighetsbildning 
 En kommun kan få inrätta kommunal lantmäterimyndighet för verksamheten i den egna kommunen. Riksdagen har tagit ställning till att ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten i princip vilar 
 46 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 på staten men att en kommun, efter ansökan, kan tillåtas svara för verksamheten om vissa villkor är uppfyllda (prop. 1995/96:78, bet. 1995/96:78:BoU4, rskr. 1995/96:102). Förutsättningarna är preci- serade i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet. Det är regeringen som beslutar om tillstånd att inrätta en kommu- nal lantmäterimyndighet. 
 Lantmäteriverket utövar tillsyn över de kommunala lantmäteri- myndigheterna som för närvarande är 38 till antalet. 
 Inskrivningsverksamhet 
 Den som förvärvar en fastighet är skyldig att ansöka om inskriv- ning av förvärvet, lagfart. Lagfart är en förutsättning för att en fastighet skall kunna användas som säkerhet för lån genom att en inteckning beviljas. 
 Inskrivningsärenden handläggs vid inskrivningsmyndigheter som är knutna till domstolsväsendet. Inskrivningsärenden är bl.a. ären- den om lagfart, inteckning och vissa rättigheter. Rättigheter som kan inskrivas är t.ex. servitut och olika nyttjanderätter. Det finns sju stycken inskrivningsmyndigheter. Varje inskrivningsmyndighet har ett geografisktområde att betjäna. 
 Uppgifter om ägare, inteckningar och olika rättigheter i fastig- heter finns i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Detta delregister förs av inskrivningsmyndigheterna via deras handläggningssystem. 
 Geografisk information 
 Det finns ett trettiotal myndigheter som producerar, förvaltar och tillhandahåller landskapsinformation. Av dessa bör, förutom Lant- mäteriverket, särskilt nämnas Sjöfartsverket, Sveriges geologiska undersökning och Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut samt Vägverket. Dessutom finns omfattande geografisk information om tätorterna hos kommunerna. I det följande ges en översikt över vissa av de större informationsslagen och systemen. 
 47 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Geologisk information 
 Sveriges geologiska undersökning (SGU) tillhandahåller geologisk information för olika behov i samhället. Den geologiska under- sökningsverksamheten är inriktad på att rikstäckande digital infor- mation avseende berg, jord och grundvatten skall finnas år 2008. Informationen skall ha hög detaljeringsgrad i befolkningstäta och malmpotentiella områden. En stor del av den geologiska infor- mationen lagras i någon form av databas. 
 Sjögeografisk information 
 Sjöfartsverket svarar för sjöfartens behov av infrastrukturtjänster. Verket har databaser med sjögeografisk information. Därmed avser objekt och företeelser i kustzonen t.ex. farleder, djup, strandlinje. Ur dessa databaser genereras traditionella tryckta sjökort och digi- tala sjökort. 
 Meteorologisk och hydrologisk information 
 Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) samlar in och lagrar data från luft, sjöar, vattendrag och hav. En stor del av informationen är geografiskt lägesbunden. Exempel är databaserna Svenskt vattenarkiv och Svenskt klimatarkiv. 
 Väginformatik 
 Vägverket arbetar med väginformatik - modern informationsteknik för vägtransportsystemet. Ett exempel är den nationella vägdatabasen, (NVDB) som skall innehålla aktuell kvalitetssäkrad information för hela det svenska vägnätet. NVDB drivs av Väg- verket i samverkan med Lantmäteriverket, Svenska kommunför- bundet och skogsnäringen. På sikt skall NVDB ingå i en rikstäckande transportdatabas där alla transportslag ingår. 
 48 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Kommunal geografisk information 
 Den kommunala databas- och kartframställningen omfattar i regel tätbebyggda områden eller sådana områden som avses tas i anspråk för bebyggelse. Det kommunala ansvaret grundar sig på kommu- nernas uppgifter inom samhällsplaneringen och den tekniska för- sörjningen med gator, vatten och avlopp, el m.m. En huvudprodukt är primärkartor som numera ofta finns i digital form. Bland följd- produkter kan nämnas grundkarta, nybyggnadskarta och förrätt- ningskarta samt olika översiktskartor. Andra exempel är lednings- kartor, turistkartor och adresskartor. 
 All lägesangivelse förutsätter någon form av referenssystem. Kommunerna ansvarar för sina lokala referenssystem medan Dickson mäteriverket ansvarar för de geodetiska rikssystemen. 
 Myndighetsspecifik information 
 Många myndigheter har för att på ett effektivt sätt kunna utföra sina uppgifter byggt upp olika system som hanterar geografisk information. Dessa system kan även ha ett bredare intresse och användning i samhället. Några exempel på myndigheter som hante- rar geografisk information är Banverket, Fiskeriverket, Försvars- makten, Luftfartsverket, länsstyrelserna, Naturvårdsverket, Post- och telestyrelsen, Riksantikvarieämbetet, Riksarkivet, Skogsstyrel- sen, Statens geotekniska institut, Statistiska centralbyrån och Sveriges lantbruksuniversitet. 
 Utlandsexport inom lantmäteriområdet – Swedesurvey AB 
 Den 1 juli 1993 förenades den internationella uppdragsverksamhet som bedrevs inom dåvarande Statens Lantmäteriverket och Centralnämnden för fastighetsdata (CFD) i ett statligt bolag, Swedesurvey AB (prop. 1992/93:100, bet. 1992/93:BoU14, rskr. 1992/93:217). 
 Swedesurvey AB har till uppgift att utomlands marknadsföra och sälja svenskt kunnande inom fastighetssystem och geografisk information samt härmed förenlig verksamhet. Bolaget är landets största exportör av svenskt förvaltningskunnande och bedriver verksamhet i drygt 30 länder i fyra världsdelar. År 2002 hade bola- get 35 egna anställda och 265 inhyrda experter. Intäkterna var 91 
 49 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 mnkr och resultatet 4,6 mnkr. Bolagets säte finns i Gävle. Ord- förande i styrelsen är Lantmäteriverkets f.d. generaldirektör. 
 Bolagets verksamhet är inriktad mot marknadsföring och för- säljning samt koordinering och uppföljning av uppdrag. De resur- ser som behövs för att genomföra uppdragen köps in från det stat- liga lantmäteriet eller från andra aktörer, t.ex. lokala bolag i olika länder. Swedesurvey skall enligt bolagsordningen i första hand utnyttja resurser från det statliga lantmäteriet. Verket kanaliserar också egeninitierad tjänsteexport via Swedesurvey. 
 Swedesurvey erbjuder tjänster inom följande områden. 
  
 Konsultuppdrag, främst rådgivning och kunskapsöverföring inom ramen för s.k. institutionellt samarbete, som utgör kärnan i bolagets verksamhet. 
  
 Kursverksamhet inom lantmäteriområdet. 
  
 Försäljning av mät- och kartprodukter samt tjänster inom geografiska informationssystem, ofta på kommission från Lantmäteriverket. 
  
 Fastighetsregistrering. 
  
 Upphandling av utrustning och tjänster åt uppdragsgivaren. 
  
 Projekten finansieras främst av svenska biståndsorgan, utvecklings- banker och olika  
 FN-organ. 
  Ungefär hälften av bolagets intäkter kommer från uppdrag inom ramen för  
 SIDA-finansierade 
  projekt. Kunder är i första hand  
 lantmäteri-, 
  kart- och inskrivningsmyndig- heter samt ledningsdragande verk i berörda länder. 
 En viktig grund för efterfrågan på Swedesurveys tjänster är att många länder saknar system för att dokumentera äganderätt och markanvändning. Även om sådana system finns är de ofta bristfäl- liga och har dålig aktualitet och tillgänglighet samt bristande till- förlitlighet. Synen på äganderätten har också genomgått stora för- ändringar t.ex. inom det forna Sovjetunionen, vilket ställer nya krav på fastighetssystemen. 
 50 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 2.7 
  
 Lantmäteriverksamhet i några andra länder 
  
 Norge 
 Organisation 
 I Norge har Statens kartverk huvudansvaret för insamling och för- valtning av geografisk information och fastighetsinformation. Viss del av verksamheten utförs av kartverkets regionala kontor, de så kallade Fylkeskartkontoren. Till skillnad från det svenska Lantmä- teriverket har man också ansvar för sjökartläggningen, som i Sverige utförs av Sjöfartsverkets sjökarteavdelning. 
 Inskrivning rörande fastigheter görs för närvarande av tingsrätter (85 st). Det norska stortinget har dock beslutat att överföra inskrivningsverksamheten till Statens kartverk, för att där bedrivas vid ett kontor för hela landet. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering genomförs av kommunerna. Kommunerna kan engagera privata företag att utföra förrättningar. Kommunerna skall enlig lag överföra fastighetsin- formation, adresser och byggnadsinformation till Statens kartverk utan ersättning. Utbyte av övrig geografisk information kan över- enskommas genom avtal. Omarronderingsförrättningar på lands- bygden genomförs av det statliga Jordskifteverket. 
 Det finns ett samarbete i Norge som kallas Geovekst, som har till uppgift att etablera och ajourhålla de viktigaste kartdata i Norge. Detta är en viktig del i etableringen av databasen Norge digitalt. De centrala parterna är kommunerna, Statens vegvesen, Telenor, energiförsörjningsbolagen, landbruket och Statens kart- verk. Parterna delar på kostnaderna. 
 I Norge finns inget militärt kartverk. Försvaret har en enhet som kallas Försvarets militärgeografiska tjänster. Denna enhet är sam- ordnare av geografisk information inom Försvaret, men ansvarar inte för produktion utan är snarare användare. 
 Huvuduppgifter 
 Statens kartverk är den nationella kartmyndigheten som tillvaratar Norges behov av landstäckande geografisk information, kartor och fastighetsinformation. Ansvarsområdet omfattar Norges  
 land-, 
  kust- och havsområdet samt kusten runt Fields. Kartverket är en förvaltningsmyndighet under Miljöverndepartementet. 
 51 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Uppdragsverksamhet 
 Uppdragsverksamhet omfattar försäljning av tryckta och digitala produkter samt uppdrag och konsulttjänster baserade på data från databasen Norge digitalt. Marknadsverksamheten är i huvudsak skiljd från den övriga verksamheten genom etablering av en egen division. Divisionen har följande affärsområden: Analoga produk- ter, Digitala produkter, Statlig förvaltning, försvar/polis/rädd- ningsväsen, Media och Övrigt. 
 Försäljning av digitala produkter (kart- och fastighetsinforma- tion) övergår nu efter beslut av stortinget till Norsk Eiendomsin- formation (statligt bolag). Övrig verksamhet inom divisionen skall avyttras genom att säljas ut till någon privat aktör. Tjänsteexport till annat land görs genom privata företag (personal på Statens kartverk kan inlånas). Statens kartverk utför dock arbete i form av sådant bistånd som i Sverige utförs av Swedesurvey på uppdrag av Sida. 
 Upphandling av produktion 
 Produktion av geografiska landdata görs till största delen inom Geovekst. Den interna produktionen av Norge 1:50 000 sysselsät- ter cirka 30 personer vid Statens kartverk. Statens kartverk koordi- nerar inom Geovekst produktion och ajourhållning av geografisk information. Geovekst omsatte NOK 113 miljoner under år 2002. Extern upphandling från Geovekst görs för cirka NOK 60 miljoner (budgeterat är dock NOK 90 miljoner). 
 Grundläggande information 
 Statens kartverk tillhandahåller i princip samma data som Lantmä- teriverket. Skillnaderna består i att Statens kartverk även tillhanda- håller/håller följande: 
  
 – 
  
 Nationellt register för luftfartshinder. 
  
 – 
  
 Vägdata. 
  
 – 
  
 Batymetriska data (sjökort). 
  
 – 
  
 Vissa data inom  
  
 Geovekst-samarbetet 
  (framför allt med högre upplösning/noggrannhet). 
  
 – 
  
 Vissa yttäckande data för miljö- och planeringsverksamhet. 
  
 52 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Finansieringsprinciper 
 Verksamheten finansieras genom tre huvudposter (för år 2003): Anslag (NOK 350 miljoner), Samfinansiering (NOK 120 miljoner) samt Försäljning och uppdrag (NOK 94 miljoner). För geografiska grunddata och kartdata gäller principen för uttagskostnad (detta innebär  
 uttags-, 
  försäljnings- och marknadsföringskostnader). I realiteten blir priset ofta högre än angivna kostnader, dvs. köparen betalar ett visst bidrag till verksamheten. Gratis information till- handahålls via Norgesglass (ngis2.statkart.no/norgesglasset/de- fault.html), som ger tillgång till rasterdata för små områden. Data som används för forskning och undervisning erhålls mot uttags- kostnad, vilket även gäller vissa förvaltningsmyndigheter. 
 Nyttjanderätter 
 Statens kartverk hävdar upphovsrätt till data, vilket innebär att avgifter för nyttjanderätt tas ut. 
 Samverkan mellan aktörer på norska marknaden, där Statens kartverk är delaktig, sker i huvudsak inom följande projekt. 
  
 – 
  
 Geovekst (kommunerna, Statens vegvesen, Telenor, energiför- sörjningsbolagen, landbruket). 
  
 – 
  
 Knox (kommuner). 
  
 – 
  
 Fastighetsinformation, adresser, byggnader (kommuner). 
  
 – 
  
 Vägdata (Statens vegvesen, kommuner). 
  
 – 
  
 Luftfartshinder (Luftfartsverket, Forsvaret, Luftfartstillsyn). 
  
 Aktuella reformer 
 Stora reformer som berör Statens kartverk är följande. 
  
 – 
  
 En proposition om en ny lag om fastighetsbildning och – registrering (matrikkellov) förbereds för närvarande i Miljö- verndepartementet. 
  
 – 
  
 Anslaget till Statens kartverk minskas kraftigt. 
  
 – 
  
 Norge digitalt är en databas/infrastruktur som lägger grun- den för Statens kartverks basinformation. 
  
 – 
  
 Renodling av verksamheten vid Statens kartverk genomförs. Marknadsdivisionen överförs till det statliga bolaget Norsk 
  
 53 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Eiendomsinformasion(digitala produkter) och övrig verksamhet avyttras till någon privat aktör. 
  
 – 
  
 Statens kartverk utvecklar ett nytt fastighetsregister, som inkluderar digital fastighetskarta. 
  
 – 
  
 Inskrivningen skall flyttas från tingsrätterna till Statens kart- verk. 
  
 – 
  
 Vid Norsk Eiendomsinformasion utvecklas ett nytt inskriv- ningssystem, som inkluderar elektroniska ansökningar. 
  
 – 
  
 Antalet fylkeskartkontor minskar från 18 till 12. 
  
 Finland 
 Organisation 
 I Finland bedrivs insamling och förvaltning av geografisk informa- tion och fastighetsinformation av Cook (Lantmäteri- verket). Verksamheten utförs av 13 lantmäteribyråer samt sex riks- omfattande produktions- och serviceenheter. Lantmäteribyråerna har ansvar för all produktions- och serviceverksamhet inom sina geografiska områden förutom flygfotografering. Stomnätsmätning- arna utförs dock av två lantmäteribyråer. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering utförs av Lantmäte- riverket utanför detaljplanerat område och av vissa kommuner /städer (86 st.) inom detaljplanerat område. Kommunerna och även Lantmäteriverket skall enligt lag överföra fastighetsinformation (attribut) till det nationella fastighetsdatasystemet utan ersättning. Övrigt utbyte av geografisk information mellan kommunerna och Lantmäteriverket kan överenskommas enligt speciella avtal. 
 Det nationella fastighetsdatasystemet innehåller inskrivnings- registret och en kopia av Lantmäteriverkets och de 86 register- förarkommunernas primära fastighetsregister. Systemet är under utveckling och skall förnyas år 2005. Inskrivning faller under tingsrätterna, som sorterar under Justitieministeriet. Informationen lagras i fastighetsdatasystemet. 
 Topografkåren inom den finska försvarsmakten producerade data över norra delen av Finland till 2002. Nu är dock produktions- verksamheten överflyttad till Lantmäteriverket. Topografkåren existerar fortfarande och samordnar nu geografisk information inom Försvarsmakten. 
 54 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Huvuduppgifter 
 Lantmäteriverket är ansvarsorganisationen för fastighetsdata- systemet och sköter Finlands fastighetsregister och allmänna kart- verk. Verket förmedlar information om och tjänster kring fastig- heter, terräng och omgivning för privatpersoner, för företag och för samhällets behov. Dessutom främjar verket samanvändningen av geografisk information. 
 Uppdragsverksamhet 
 Lantmäteriverket försäljer grundläggande geografisk information och fastighetsinformation men bedriver ingen uppdragsverksamhet mot externa kunder vad gäller mätning eller konsultverksamhet. 
 Upphandling av produktion 
 Lantmäteriverket sköter all produktion av geografisk information i skalområdet 1:20 000 och uppåt. Ingen upphandling görs. 
 Grundläggande information 
 Den grundläggande informationsinsamlingen liknar det svenska systemet. Det finska Lantmäteriverket har dock lite färre produkter än det svenska. Lantmäteriverket håller dock geografisk infor- mation från skalområdet 1:5 000 och uppåt. 
 Finansieringsprinciper 
 Verksamheten finansieras genom två huvudposter (för år 2003): Anslag (EURO 45,9 miljoner), och avgifter och andra intäkter (EURO 47,4 miljoner). Självkostnadsprissättning används, för lagbestämda produkter. För kartprodukter täcker priserna inte alla kostnader. På grund av liten marknad kan man inte helt ut ta betalt för uppbyggnad, förvaltning och uttag av data. Därför erhålls geografisk information till lägre priser i Finland än Sverige. 
 55 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Nyttjanderätter 
 Lantmäteriverket hävdar upphovsrätt till data och tar därför ut avgifter för nyttjanderätt vid försäljning. 
 Nationell samverkan 
 Samverkan mellan aktörer på den finska marknaden sker genom David (motsvarande ULI). Samarbetet är övergripande och syftar till att bygga upp en god geografisk informationsinfrastruk- tur. Därutöver har man samverkan kring vissa datamängder, näm- ligen 
  
 Fastighetsinformation (kommuner) och 
  
 Vägdata (Vägverket, kommunerna, miljöcentralen). 
  
 Danmark 
 Organisation 
 Kort  Matrikelstyrelsen (KMS), under Miljöministeriet, skapades 1989 genom en sammanläggning av Matrikeldirektoratet, Geodeti- ska institutet och Sjökartearkivet. KMS producerar data till land- och sjökartor, ansvarar för fastighetsregistret och registerkartan. KMS producerar också analoga kartor till Försvaret. 
 KMS ansvarar för fastighetsregistreringen. Fastighetsbildningen utförs av privatpraktiserande lantmätare som ansöker om registre- ring vid KMS. Fastighetsägare bestämmer själva om fastighetsbild- ningsåtgärder inom ramen för lagar och planbestämmelser. Kom- munerna står för de flesta bestämmelserna. 
 Inskrivning (tinglysing) sköts av tingsrätterna (82 kretsar), som sorterar under Domstolsstyrelsen. KMS skickar underrättelser till inskrivningskontoren i samband med registrering. 
 Fastighetsbildningslagen och inskrivningslagen innehåller bestämmelser som säkrar att fastighetsregistrering inte kan ske som strider mot panträtter etc., och att inskrivning inte kan ske innan fastighetsregistrering skett. Ett gemensamt tekniskt system saknas dock. 
 56 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Huvuduppgifter 
 Kort  Matrikelstyrelsen har till uppgift att tillhandahålla geo- grafisk information i Danmark med det överordnade målet att säkra alla danska organisationers behov av pålitlig och relevant information om landskapet och haven i Danmark, Grönland samt på Färöarna. KMS har ansvar för mätning och kartläggning samt förvaltning av fastighetsinformation. KMS är också sektorsforsk- ningsansvarig inom kart- och geodataområdet, ett ansvar som väntas upphävas i samband med ett kommande Folketingsbeslut om sektorsforskningens organisation. 
 Uppdragsverksamhet 
 KMS utför primärt uppdrag på beställning av myndigheter och andra viktiga kunder. Strategin är att lösa uppgifter i ett tätt sam- arbete med privata partners. KMS är i färd med att bygga upp ett partnernätverk. 
 Upphandling av produktion 
 Grunddatafångst (t.ex. fotogrammetriskt arbete) av geografisk information upphandlas till 100 procent för Top10DK. 
 Grundläggande information 
 Den grundläggande informationsinsamlingen liknar det svenska Lantmäteriverkets. Därutöver producerar KMS även sjökort. 
 Finan 
 s 
 ieringsprinciper 
 Verksamheten finansieras genom anslagsintäkter (DKR 152 miljoner) och försäljning (DKR 93 miljoner). Priset på geografisk information är satt utifrån självkostnadsprissättning (dvs. insam- ling, förvaltning av information och uttagskostnad ingår). 
 57 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Nyttjanderätter 
 I Danmark används begreppet brugsret, vilket är synonymt med nyttjanderätt. Det innebär att avgifter tas ut för nyttjanderätt till geografisk information. Olika modeller används för olika data och användare. 
 Nationell samverkan 
  
 – 
  
 Servicefaellesskapet for geodata  
  
 (www.xyz-geodata.dk) 
  är ett organ som verkar för effektivare geografisk informationsinfra- struktur i Danmark. Medverkande är Miljöministeriet, Finans- ministeriet, Lantbrugsministeriet, kommuner och KMS. KMS samverkar med många parter kring t.ex. vissa  
 tekniska-topo- 
  grafiska data och fastighetsinformation (kommuner, privata) samt Vägdata (Vägdirektoratet). Man samverkar också kring ett antal projekt. 
 Aktuella reformer 
 Den danska regeringens politik att krympa den offentliga verk- samheten har inneburit stora budgetneddragningar de senaste två åren samt en tjugofemprocentig minskning av antalet anställda. 
 Holland 
 Organisation 
 I Holland bedrivs insamling och förvaltning av fastighetsinforma- tion av Kadaster. Kadaster producerar även fastighetskartan. Topo- grafische Dienst (TDN) producerar geografisk information från skalområdet 1:10 000 och uppåt. TDN är för närvarande militärt kartverk, men producerar också kartor och data för civila ändamål. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering (även mätning) görs av Kadaster. Inskrivningsverksamhet för fastigheter kräver medverkan av en privat notarie (agerar för det offentliga), men registrering sker vid Kadaster. Kommunerna är inte inblandade i fastighetsbildning eller fastighetsregistrering. 
 58 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Huvuduppgifter 
 Kadaster samlar in fastighetsinformation, registrerar den samt pro- ducerar fastighetskartor. Informationen görs tillgänglig till privat- personer, företag och andra intressenter. Registreringen rör både fast egendom och viss lös egendom (såsom fartyg och flygplan). TDN har till uppgift att producera geografisk information för militära och civila ändamål. 
 Uppdragsverksamhet 
 Kadaster bedriver ingen rent kommersiell uppdragsverksamhet i Holland, men har en omfattande försäljning av information. Kadaster International fungerar som konsult i utvecklingsländer endast utvecklingsprojekt – inget risktagande är tillåtet. Omsätt- ningen av EURO 0,5 miljoner. TDN bedriver uppdragsverksamhet för EURO  
 2–3 
  miljoner per år. Tjänsteexport är dock inte tillåten inom TDN. 
 Upphandling av produktion 
 TDN producerar själva geografiska data, dvs. ingen upphandling bedrivs. Vid tryckning av kartor kan tjänster dock upphandlas. 
 Grundläggande information 
 Den grundläggande informationsinsamlingen för Kadaster och TDN liknar det svenska Lantmäteriverkets. 
 Finansieringsprinciper 
 Kadaster har en årlig omsättning på ca EURO 176 miljoner. TDN har en årlig omsättning på ca EURO 20 miljoner. Kadaster och TDN har inga anslag utan skall vara självförsörjande. Geografisk information (TDN) följer principen för självkostnad, dvs. att kunderna eller användarna skall finansiera insamling, förvaltning av informationssystem och uttagskostnad. Kadaster tillämpar också 
 59 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 självkostnadsprissättning (modifierad, vilket ger något lägre priser än full kostnadstäckning). 
 Nyttjanderätter 
 TDN hävdar nyttjanderätt till geografisk information. Kadaster hävdar inte nyttjanderätt för fastighetsinformationen. 
 Nationell samverkan 
 I Holland finns organisationen RAVI, som nyttjas för att under- lätta och samordna frågor om informationsinfrastruktur. TDN har samarbete med företaget Johnson (www.bridgis.nl) för att sälja och vidareutveckla deras information. Samarbete med kommuner finns i vissa frågor. 
 Aktuella reformer 
 Stora reformer som berör Holland är följande 
  
 – 
  
 TDN och Kadaster kommer att slås samman under år 2004. 
  
 – 
  
 Den hemliga militära delen inom TDN kommer troligtvis att flyttas till Försvarsmakten. 
  
 – 
  
 Övergång till elektroniskt förfarande i inskrivningsverksam- heten. 
  
 Storbritannien 
 Organisation 
 I Storbritannien bedrivs insamling och förvaltning av geografisk information av Ordnance Survey. Inskrivningsverksamheten och därtill hörande fastighetsinformationsverksamhet utföras av HM Land Registry (England och Wales), Registers of Scotland och Land Registry of Northern Ireland. Någon offentlig fastighets- bildning finns inte, utan nödvändiga åtgärder utförs av advokater (eng. Solicitors). Privata företag utför själva mätningen. Oftast består fastighetsgränsen av bäckar, häckar, murar och andra råg- ränser, vilket innebär att mätning vanligtvis ej behöver genomföras. 
 60 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Vid oklarheter kan inskrivningsmyndigheterna mäta själva. Kom- munerna i Storbritannien bedriver i princip ingen verksamhet inom det geografiska informations- och fastighetsområdet. Det finns dock visst samarbete inom vissa områden med the Local Government Information House, vilket motsvarar Kommun- förbundet i Sverige. 
 Defense Geographic Imagery and Intelligence Agency (DGIA) har ett Defense Geographic Centre (DGC) i Feltham, Middlesex. Detta centrum producerar all internationell geografisk information för brittiska Försvaret. Brittiska data är dock producerade av Ordnance Survey, men slutprodukten sammanställs alltid av DGC. 
 Huvuduppgifter 
 Ordnance Surveys mål är att tillgodose nationens intresse och kundernas behov med noggrann och lätt tillgänglig geografisk information samt kartor över hela Storbritannien. Det skall göras på det effektivaste sättet. Inskrivningsmyndigheternas huvud- uppgift är att hålla register över fastigheterna i Storbritannien. Det är dock olika lagar som styr verksamheten, t.ex. har inte Skottland samma lagar som England och Wales. 
 Uppdragsverksamhet 
 På Registers of Scotland finns enhet som kallas International Consultancy Group och på HM Land Registry finns en enhet som kallas Land Registry International Unit. Dessa bedriver inter- nationell tjänsteexport. Ingen internationell verksamhet skall bedrivas hos Ordnance Survey. Någon mer omfattande nationell konsultverksamhet bedrivs inte i Storbritannien av någon av myndigheterna, men enligt vissa strategidokument planeras för en viss expansion vid inskrivningsorganisationerna. 
 Upphandling av produktion 
 Ordnance Survey producerar geografisk information själva, men nyttjar i vissa fall underleverantörer för datafångst, t.ex. foto- grammetriskt arbete för datafångst över större områden. 
 61 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Grundläggande information 
 Den grundläggande informationsinsamlingen, förutom fastighets- informationen, liknar det svenska Lantmäteriverkets. Ordnance Survey tillhandahåller även vägdata samt geografisk information från skalområdet 1:1 250 och uppåt. Fastighetsinformationen liknar det svenska fastighetsregistret. Inmätning av fastigheter blir med den brittiska ordningen mer ungefärlig, vilket torde innebära att den brittiska fastighetskartan inte kan jämföras med den svenska. Registermyndigheterna nyttjar Ordnance Surveys kartor som bak- grund för inritning av fastighetsgränser, men rapporterar inte för- ändringen av denna till 
 Finansieringsprinciper 
 Information och tjänster inom det geografiska informations- och fastighetsområdet är helt kundfinansierade. De brittiska myndig- heterna inom dessa områden har en så kallad Trading Fund- status (ungefär affärsverk), som innebär att man budgeterar i enlig- het med beräknade intäkter och utgifter. Priset på information styrs av fem faktorer: kundnytta, informationsinnehåll, mark- nadens prissättning på liknande information, uppbyggnad och underhåll av information samt av att man måste hålla budget. Regeringen beställer vissa  
 icke-kommersiella 
  produkter av Ordnance Survey genom  
 NIMSA-programmet. 
  Självkostnadspris- sättning (med inslag av marknadsprissättning) tillämpas av Ordnance Survey och registermyndigheterna. 
 Ordnance Survey erbjuder vissa data gratis, t.ex.  
 Get-A-Map 
  för  
 11-åringar 
  (i skala 1:25 000). Universitet erhåller geografisk information till rabatterade priser (ca 10 procent rabatt). 
 Nyttjanderätter 
 Staten hävdar i allmänhet upphovsrätt och tar ut avgifter av användarna för nyttjanderätt. 
 62 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 Nationell samverkan 
 Ordnance Survey har ett intensivt samarbete med privata aktörer och andra myndigheter för att ta fram förädlade produkter. Storbritannien har en väl fungerande struktur mellan regerings- kansli, kartmyndigheter och andra myndigheter.  
 Intra-government 
  Group of Geographic Information (IGGI) samordnar frågor rö- rande geografisk information mellan departementen. Her Majesty´s Stationery Office (HMSO) samordnar alla frågor gällande offentlig information i Storbritannien. 
 I  
 Acacia-programmet 
  skall man verka för en nationell infor- mationsinfrastruktur kring främst adresser. Intressenter är Ordnance Survey, Royal Mail, HM Land Registry, Registers of Scotland, the Local Government Information House (LGIH) och the Valuation Office. Ett annat projekt, NLIS (National Land Information Service), syftar till att samordna fasighetsinformation och bygga tjänster kring den (t.ex. NLPG – National Land and Property Gazeteer). Inblandade är Ordnance Survey, HM Land Registry, the Valuation Office och Davis. Davis, som tillvaratar kommunernas intressen, sorterar under Improvement and Development Agency (IDeA). Motsvarande projekt finns i Skottland, ScotLIS. 
 Aktuella reformer 
 Stora reformer som berör Storbritannien är följande: 
  
 – 
  
 Tjänsteexport vid Ordnance Survey bedrivs ej längre. 
  
 – 
  
 Ny lag om inskrivningsverksamheten har precis trätt i kraft i England och Wales. 
  
 – 
  
 Utvecklingen av digitala processer för fastighetsöverlåtelse pågår vid HM Land Registry och för ärendehantering vid Regi- sters of Scotland. 
  
 USA 
 Organisation 
 I USA bedrivs insamling och förvaltning av geografisk information på federal nivå U.S. Geological Survey av (USGS). USA har inget nationellt fastighetsregister. På lokal nivå (county) finns inskriv- 
 63 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 ningsregister. Fastighetsbildning utförs av privata lantmätare och inskrivning görs på inskrivningsmyndigheter (county recorder). Försäkringsbolagen i USA ser till att fastighetsområdet är någor- lunda stabilt i och med att fastighetsägare kan försäkra sig mot eventuella felaktigheter i ägarförhållande och i avtal. Sålunda har försäkringsbolagen egna informationssystem för att kontrollera fastighetsområdet. 
 National Imagery and Mapping Agency (NIMA) är USA:s militära kartverk. NIMA erbjuder geografisk information och expertis för att stödja landets säkerhet. Kartläggning bedrivs både utomlands och inom landet. National Advisory Committee for Aeronoutics (NASA) tillhandahåller satellitdata över jorden samt för andra himlakroppar. Bearbetning och tolkning av satellitbilder görs mestadels av andra organisationer. Inom konceptet och departementet Homeland Security bedrivs en del insamling och förvaltning av geografisk information. 
 Huvuduppgifter 
 USGS skall på federal nivå erbjuda tillförlitlig geografisk inform- ation om jorden, miljön, vatten, biologi, energi, mineraler samt sådan data om miljön som kan vara till nytta för andra delar av den federala administrationen och medborgarna. 
 Uppdragsverksamhet 
 USGS bedriver ingen uppdragsverksamhet. USGS har dock viss tjänsteexport i form av  
 u-landsstöd. 
  
 Upphandling av produktion 
 USGS upphandlar till stor del produktion av sina data. 
 Grundläggande information 
 USGS tillhandahåller geografisk information såsom topografiska data (t.ex. vägar, vatten), ortofoto, gränser och höjddata. USGS tillhandahåller i princip kartor (kartinformation). Detta skiljer sig 
 64 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 från det mer moderna europeiska sättet att tillhandahålla geografisk information, som kan användas för både kartproduktion och i geografiska informationssystem. Data kan av marknadsskäl vara av dålig kvalitet eftersom man inte vill konkurrera med privata aktörer. USGS dataproduktion finns framför allt till för att stödja annan federal verksamhet. USGS håller också geologiska data samt data om miljön. 
 Finansieringsprinciper 
 I USA kan data på federal nivå erhållas mot uttagskostnad eller gratis via Internet. Detta gäller dock inte satellitbilder. Federala data är dock av dålig kvalitet generellt sett. För att få data av högre kvalitet får man vända sig till privata företag. På delstatsnivå erhålls data oftast till uttagskostnad. I många fall är delstatsdata och  
 USGS-data 
  desamma. På kommunnivå (county) kan geografisk information och fastighetsinformation erhållas till uttagskostnad, gratis eller till självkostnad. Pris för fastighetsinformation kan t.ex. vara USD 2 per fastighet. I USA kan man säga att geografisk information kan erhållas utan kostnad, men ofta är inte detta fallet i realiteten. 
 Nyttjanderätter 
 USGS hävdar ingen upphovsrätt till sin information. 
 Nationell samverkan 
 I USA finns ett råd – Federal Geographic Data Committee (FGDC) – med uppgift att utveckla en nationell spatial informa- tionsinfrastruktur (NSDI). NSDI skall etableras i samarbete med federala myndigheter, organisationer på  
 delstats-, 
  lokal och stam- nivå (t.ex. indianstammar), akademiska institutioner samt privata sektorn. FGDC har vice inrikesministern som ordförande. Övriga styrelsemedlemmar är representanter från nio departement och sex myndigheter. 
 65 
  
 Lantmäteri i Sverige och några andra länder 
  
 SOU 2003:111 
  
 Aktuella reformer 
 En stor reform i USA är att Homeland  
 Security-konceptet 
  kommer att behöva mycket och bättre geografisk information över USA. Homeland Security är ett departement med antal myndig- heter (t.ex. Tullverket). Denna omstrukturering innebär att mer samverkan etableras kring utbyte av geografisk information. USGS kommer bland annat att ta fram en rikstäckande tjänst som kallas The National Map. Finansiering av denna saknas dock. 
 66 
 3 Omvärldsanalys 
  
 3.1 
  
 Europeisk och internationell utblick 
  
 Lantmäteriverkets verksamhet har tidigare i allt väsentligt varit nationellt inriktad. Idag är den internationella anknytningen omfattande och växande. Den internationella verksamheten inom lantmäteriområdet spänner över ett vitt område, bl.a. 
  
 standardisering och harmonisering av landskaps- och fastighetsinformation, 
  
 uppbyggnad av metadatasystem för att möjliggöra datautbyte och samverkan, 
  
 uppbyggnad och tillhandahållande av enhetligt strukturerade och gränsöverskridande databaser, 
  
 medverkan i utformning av regler, policies, forsknings- och utvecklingsprogram m.m., 
  
 FoU-samverkan 
  
  i olika projekt, 
  
 insatser för att stödja utvecklingsländer 
  
 1 
 , 
 Nedan beskrivs några viktigare delar av den omfattande europeiska och internationella samverkan inom lantmäteriområdet. 
  
 EU-initiativet 
  INSPIRE 
  
 EU-samarbetet 
  inom miljöområdet kräver rationella verktyg för övervakning av gränsöverskridande miljöproblem och för föränd- ringsanalyser. En väl utbyggd infrastruktur för geografisk informa- tion är en nyckelfråga i detta avseende. 
 Infrastructure for Spatial Information in Europe, INSPIRE  
 (http://www.ec-gis.org/inspire/), 
  är ett initiativ från kommis- 
  
 1  
 Ett  
 90-tal 
  av Lantmäteriverkets medarbetare deltar också i Swedesurveys tjänsteexport. Ett  
 30-tal 
  länder omfattas och uppdragen spänner över hela Lantmäteriverkets verksamhet. 
 67 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 sionen som syftar till att uppnå enhetlig och lätt tillgänglig geografisk information för EU:s miljöarbete. Arbetet inom INSPIRE bedrivs i arbetsgrupper där bl.a. nationella kart- och miljömyndigheter deltar. Arbetsgrupperna har tagit fram förslag om struktur och standarder för data, datainnehåll, författnings- reglering, villkor för åtkomst och organisation m.m. 
 De förslag som tagits fram har varit föremål för remiss under våren 2003, och arbetet går nu vidare i kommissionen. Förslag till ramdirektiv väntas i slutet av 2003. Slutligt beslut kan förväntas tidigast år 2005. Målsättningen är att  
 INSPIRE-konceptet 
  senare skall utvidgas till andra sektorer, t.ex. transport, jordbruk och regional utveckling. 
 Några viktiga principer för INSPIRE är att 
  
 – 
  
 data skall bli tillgängliga att titta på utan avgift för allmänhet och andra användare, med leverans, nedladdning och åter- användning enligt enhetliga regler, 
  
 – 
  
 medlemsländernas finansiering och prissättning av geografiska data i INSPIRE skall baseras på ovanstående princip, 
  
 – 
  
 ett harmoniserat licensramverk skall introduceras för att optimera möjligheterna att utbyta och sälja geografisk informa- tion, 
  
 – 
  
 det skall vara enkelt att skaffa sig en överblick över tillgänglig information, dess användbarhet och villkor för tillhanda- hållande, 
  
 – 
  
 informationen skall vara lätt att förstå och tolka, 
  
 – 
  
 insamling och uppdatering skall göras av ett organ och på den nivå där det kan ske effektivast för att undvika dubbelarbete, 
  
 – 
  
 information från olika källor i Europa skall kunna samman- ställas, 
  
 – 
  
 information som samlats in på en viss nivå skall kunna användas gemensamt på alla övriga nivåer, lokalt, regionalt etc., 
  
 – 
  
 det skall finnas god tillgång till geografisk information som behövs för beslutsfattande på alla nivåer, och den skall vara tillgänglig på villkor som inte hindrar en bred användning. 
  
 Det grundläggande gemensamma informationsinnehållet i INSPIRE benämns referensdata. I detta ingår grundläggande upp- gifter om administrativ indelning, fastigheter, byggnader, adresser, vissa topografiska teman, ortofoton, geodetiska referenssystem och 
 68 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 ortnamn. Referensdata föreslås vara tillgänglig att titta på utan avgift, medan avgifter för uttag och vidareförädling av data skall sättas utifrån harmoniserade regler för Europa. Här finns en kopp- ling till  
 PSI-direktivet 
  som beskrivs i nästa avsnitt. Genomförandet av INSPIRE planeras ske stegvis och initialt bygga på befintliga nationella strukturer. Samordning mellan och komplettering av befintliga databaser är viktiga insatser. För att säkerställa imple- menteringen på nationell nivå föreslås att en myndighet i varje land skall ha ett övergripande ansvar för det nationella genomförandet. I detta kan ingå att koordinera arbetet, att stödja harmonisering av data, att medverka i framtagandet av europeiska specifikationer, att svara för nationella metadata, att skapa en organisation av data- värdar inom landet m.m. 
 Sverige ligger långt framme i förhållande till kraven i INSPIRE. Konsekvenserna av INSPIRE kommer ändå sannolikt att bli betydande, framförallt när det gäller anpassning av befintliga data och metadata till överenskomna standarder. 
 För att etablera en europeisk infrastruktur för geografisk infor- mation krävs enligt nu liggande förslag initial finansiering både via EU och nationellt. När den grundläggande infrastrukturen etable- rats måste långsiktig finansiering garanteras. 
 I de mycket översiktliga beräkningar som hittills gjorts vad gäller kostnaderna för att åstadkomma den avsedda harmoniseringen av geografisk information bedöms de totala kostnaderna på den nationella nivån till  
 26–27 
  miljoner euro per år i 10 år. De samlade kostnaderna för anpassning på regional och lokal nivå för att uppnå harmoniserade data på europeisk nivå har beräknats till totalt  
 170–240 
  miljoner euro per år, också under en tioårsperiod. 
 Beräkningarna avser kostnader utöver medlemsländernas kost- nader för uppbyggnad, förvaltning och tillhandahållande av geografisk information och är mycket grova uppskattningar som ändå ger en indikation om de nationella insatser som kommer att krävas för att genomföra ramlagstiftningen. Några specifika beräk- ningar för enskilda länder har inte gjorts. 
 69 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Övriga  
 EU-direktiv 
  
 EU-direktiv 
  om information från den offentliga sektorn 
 Inom EU behandlas för närvarande ett direktivutkast (KOM 2002/ 207) som syftar till att skapa ett regelverk för att underlätta användning av information från den offentliga sektorn. 
 Det s.k.  
 PSI-direktivet 
  (Public Sector Information) går ut på att genom gemensamma regler begränsa de hinder som uppstår genom att villkoren för vidareutnyttjande av offentlig information skiljer sig mellan medlemsländerna. Förslaget skall ses som en del i att uppfylla handlingsplanen för eEurope 2002 – Ett informations- samhälle för alla. Syftet är att samma grundläggande villkor skall tillämpas för alla aktörer på den europeiska informations- marknaden, att villkoren skall redovisas öppnare samt att omotive- rade snedvridningar av marknaden skall avlägsnas. Tyngdpunkten i direktivet ligger på att skapa ökade förutsättningar för gränsöver- skridande informationstjänster. 
 I direktivet fastställs regler för att begränsa hindren för vidare- utnyttjande av handlingar från offentliga myndigheter. Förslaget omfattar alla offentliga myndigheter eller organ som lyder under offentlig rätt samt alla handlingar oavsett medium som inte är undantagna med hänvisning till nationella regler, dataskydd, immateriella rättigheter mm. Direktivet bygger på medlems- staternas gällande bestämmelser om tillgång till handlingar och på att det inte får stå i strid med dataskyddsdirektivet (95/46/EG) eller det internationella skyddet för immateriella rättigheter. De minimivillkor som uppställs rör behandling av begäran om vidareutnyttjande samt villkor beträffande format, avgiftsprinciper, öppenhet, licenser,  
 icke-diskriminering 
  och konkurrensbestämmel- ser. 
 Inom kort förväntas  
 EU-parlamentet 
  och rådet kunna enas om ett gemensamt beslut. Direktivet kan träda i kraft 18 månader därefter. Kommissionen skall enligt förslaget se över tillämpningen av direktivet senast tre år efter ikraftträdandet. 
 Inga svårigheter förväntas när det gäller att implementera för- slaget i Sverige, även om vissa förtydliganden kan komma att krävas. Förslaget påverkar inte offentlighetsprincipen eller svenska regler för upphovsrätt eller finansiering. Avgiftsprincipen tillåter full kostnadstäckning, men utesluter inte att medlemsländerna kan tillämpa principer som ger lägre avgifter eller avgiftsfrihet. Om 
 70 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 direktivets intentioner skall uppfyllas kommer det trots detta att bli viktigt att se över och utforma svenska riktlinjer när det gäller att tillhandahålla information för kommersiellt vidareutnyttjande. Särskilt viktigt blir det att villkor för vidareutnyttjande är tydliga även för användare från andra  
 EU-länder 
  än Sverige. 
 På lite längre sikt kan en översyn av bl.a. hur avgifterna påverkar direktivets syfte att skapa nya gränsöverskridande tjänster komma att innebära förändringar. Frågan om att ta ut avgifter för rätten att exploatera upphovsrätter som ägs av det allmänna kan också komma upp i den översyn av direktivet som skall göras. Översynen kommer dock i första hand att inriktas på att se till direktivets konsekvenser för de företag som arbetar på informationsmark- naden. 
 EU:s ramdirektiv för vatten 
 Ramdirektivet för vatten trädde i kraft i december 2000. Direktivet reglerar hur arbetet med hushållning av vattenresurser, dvs.  
 grund-, 
  yt- och kustvatten skall bedrivas. Direktivet skall följas upp med nationell lagstiftning före slutet av 2003. 
 Vattenutredningen presenterade i sitt betänkande Klart som vatten (SOU 2002:105) ett förslag till svensk lagstiftning. Förslaget innebär en myndighetsorganisation som inte följer de etablerade administrativa gränserna, utan avrinningsområdenas utsträckning. Detta skulle behöva påverka strukturen på bl.a. Lantmäteriverkets databaser med geografisk information och fastighetsinformation så att de kan användas på ett smidigt sätt av vattenmyndigheterna. Förslagen behandlas i prop. 2003/04:2 Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. 
 Kraven på hantering av geografisk information inom ram- direktivet för vatten har varit en av de faktorer som drivit fram  
 INSPIRE-initiativet. 
  
 Förslag till  
 EU-direktiv 
  om allmänhetens tillgång till miljöinformation 
 Förslaget till direktiv innehåller två mål. Det första är att säkerställa rätten till tillgång till miljöinformation som finns hos offentliga myndigheter och de grundläggande villkoren för detta. Det andra är att säkerställa att miljöinformationen görs tillgänglig elek- troniskt. Användningen av geografisk informationsteknik anges vara en nyckelfaktor i arbetet med att sprida information om 
 71 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 miljön. Även detta direktiv har starka kopplingar till kommis- sionens initiativ INSPIRE. 
 Europeiska samarbetsprojekt 
 Satellitbaserad mätning och positionering – Galileo 
 Galileo är ett initiativ av EU och det europeiska rymdorganet ESA. Det omfattar utveckling, införande och drift av ett nytt system för global satellitnavigation. Galileo är avsett att delfinansieras av privata intressenter och drivas civilt. 
 Galileo planeras bestå av ett  
 30-tal 
  satelliter med kontroll- stationer i ett globalt nät. Det kommer att vara ett i huvudsak civilt system, inte ha någon störningssignal och bli kompatibelt med GPS. Enligt nuvarande planer kommer Galileo att vara helt utbyggt år 2008. Ett färdigt Galileo gynnar utveckling av satellitbaserad mätning och positionering, även om fokus i projektet hittills legat på navigeringstillämpningar. 
 EGNOS 
 European Geostationary Navigation Overlay Service, EGNOS, kan sägas vara Europas första stora projekt inom satellitnavigation och början till Galileo, den europeiska motsvarigheten till USA:s globala system GPS. Projektet drivs av EU, ESA och Eurocontrol, den europeiska organisationen för säker flygnavigering. 
 Med EGNOS kommer positionsbestämning av fordon, fartyg, eller flyg kunna ske med större noggrannhet än med enbart GPS och kunna informera om satellitfel inom sekunder i stället för timmar som idag. Systemet väntas få såväl privatpersoner som professionella som användare och kommer att vara fullt utbyggt under 2004. 
 GMES 
 Global Monitoring of Environment and Security är ett gemensamt initiativ från bl.a. Europeiska kommissionen och det europeiska rymdorganet ESA. 
 GMES tillkom i syfte att etablera en oberoende gemensam europeisk kapacitet för operationell, miljörelaterad informations- hantering där fjärranalys är ett bland flera viktiga verktyg. Säker- 
 72 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 hetsaspekten syftar i första hand på riskhantering i samband med naturkatastrofer och klimatrelaterade miljöproblem. 
 Från och med 2008 beräknas GMES vara operationellt bl.a. genom etablering av s.k. Service Centers. Sverige har i egenskap av medlemsstat i ESA satsat 20 miljoner kronor på GMES som enligt ESA:s konvention skall komma Sverige till del i form av beställ- ningar av utvecklingsarbete och framtagning av produkter och tjänster inom ramen för Service Centers. 
 Sverige representeras i GMES styrgrupp av Naturvårdsverket med Rymdstyrelsen som teknisk expert. Lantmäteriverket med- verkar bl.a. i expertgruppen och i olika projekt som syftar till att förbättra tillgången till tillförlitlig, jämförbar och aktuell infor- mation som behövs inom miljö- och säkerhetsarbetet. 
 Marktäckedata – Hughes initierade redan 1985 programmet Hernandez (Coordination of Information on the Environment) med målet att producera en mellan länderna jämförbar och aktuell databas inom miljöområdet som visar markanvändning och vegetationstyper. Projektet kan sägas vara ett av de första initiativen till gemensamma och harmoniserade geografiska databaser i Europa. 
 Huvudansvaret ligger på EEA, European Environment Agency. De enskilda länderna har ansvarat för uppbyggnaden, med eko- nomiskt stöd från EU. I Sverige är Lantmäteriverket huvudman, men samverkar med Naturvårdsverket, Försvarsmakten m.fl. Inom EU pågår projekt som rör uppdatering av Hernandez. 
 ETMII 
 Projektet European Territorial Management Information Infrastructure (ETMII) syftar till att utveckla infrastrukturen för geografisk information i Europa. I detta ingår att mer tydligt definiera vad som bör hänföras till grundläggande geografiska databaser. Projektet – studerar användarbehov, analyserar alterna- tiva lösningar samt lämnar förslag till en plan för fortsatta insatser. Projektet arbetar f.n. med följande nyckelområden: 
  
 Metadata,  
 där det ingår att särskilt se på termfrågor och inter- aktiva lösningar för att möta den mångkulturella och flerspråkiga miljö i Europa. 
  
 Standarder och interoperabilitet 
 , för att bl.a. stimulera införandet av standarder inom geografisk information. 
 73 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Grundläggande geografiska data  
 för att söka nå europeisk och global konsensus när det gäller definitioner av grundläggande geografiska data och att stimulera former som gör dessa data enkelt tillgängliga för alla intressenter och till kostnader som användarna kan bära. 
  
 EULIS 
 Projektet European Land Information Service, EULIS, drivs med finansiellt stöd från EU:s program eContent, vilket bl.a. syftar till att öka användningen av information från den offentliga sektorn. Lantmäteriverket har tagit initiativ till projektet och koordinerar arbetet. 
 Projektet skall visa hur en tjänst kan se ut som gör det möjligt att enkelt över landgränserna, via en gemensam internetportal nå fastighetsanknuten information som lagras i de nationella registren. Genom EULIS underlättas köp av fastigheter i ett annat europeiskt land liksom belåning i annat land med en fastighet som säkerhet. En viktig del av arbetet har bestått i att ta fram metadata om informationen för att förklara inte minst skillnader i juridiska begrepp och registerinnehåll i de olika länderna. 
 Projektet har deltagare från sju länder i Europa, svenska del- tagare är Lantmäteriverket och Lunds Tekniska Högskola. 
 Efter projekttidens slut kommer sannolikt en fungerande kommersiell tjänst att tas fram. För detta talar bl.a. den ökade upp- märksamhet kommissionen givit åt de hinder som finns för att för- verkliga tanken på en gemensam marknad för finansiella tjänster, och då främst fastighetsbelåning. 
 EuroRoadS 
 Lantmäteriverket och Vägverket har tillsammans tagit initiativ till ett projekt, EuroRoadS  
 (Pan-European 
  Road Data Solution) som syftar till att identifiera användarbehov på europanivå och utifrån dessa specificera ett gemensamt ramverk för vägdata. Ramverket skall kunna utgöra underlag för att implementera nationella väg- databaser, som sedan kan förse en europeisk lösning med data via ett gemensamt gränssnitt. Projektet syftar också till att göra prak- tiska försök från registrering vid källan till färdig produkt eller tjänst tillhandahållen av en vidareförädlare. Projektet avser vidare att utgöra en viktig plattform för erfarenhetsutbyte och stödja ett snabbt införande av harmoniserade europeiska vägdata. 
 74 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Tio organisationer i Europa kommer att medverka aktivt i projektet vid start, bl.a. kartverken i Frankrike, Storbritannien och Österrike. Även ett privat företag och intresseorganisationerna EuroGeographics och ERTICO kommer att delta. EuroGeographics är kartmyndigheternas sammanslutning i Europa. ERTICO är en organisation som arbetar med väginformatikinförande i Europa och har både vägmyndigheter, privata vidareförädlare och bilindustrin som medlemmar. Projektstart är planerad till december 2003. 
 Projekt för gemensam databasuppbyggnad 
 Lantmäteriverket deltar i uppbyggnaden av enhetligt strukturerade geografiska databaser över Norden, Europa och världen för att täcka de behov som finns för statistikändamål, fysisk planering, miljöövervakning, transportplanering m.m. Arbetet sker dels genom direkt samverkan mellan berörda länder, dels genom samverkansorganisationer. Många projekt är intressentfinansierade. Några exempel är databaser över  
 Barentshavs-, 
  Östersjö- och Öresundsregionerna, över den administrativa indelningen i Europa och FN:s initiativ Global Mapping som syftar till att skapa en enhetlig, grundläggande topografisk bas över jorden att användas bl.a. i miljöarbete. 
 Projekt GiMoDig 
 Lantmäteriverket deltar i ett treårigt projekt kallat Geospatial info- Alvarado  
 real-time 
 data-integration 
  and generalisation (GiMoDig). Projektet handlar om att utveckla metoder för hantering och användning av geografiska data och positionerings- tjänster i mobila tillämpningar, bl.a. i 3:e generationens mobil- telefoner. I projektet deltar Geodetiska Institutet i Finland, Lantmäteriverket i Finland, Universitetet i Hanover, Bundesamt für Kartographie und Geodäsie i Tyskland, Kort och Matrikel- styrelsen i Danmark och Lantmäteriverket. 
 Standardisering och metadata 
 Standardiserade data är avgörande för att information skall kunna utbytas och användas effektivt. Standardisering bedrivs på nationell, europeisk och global nivå. SIS, Swedish Standards Institute, har det övergripande ansvaret i Sverige för all standardise- 
 75 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 ring. Standardisering inom lantmäteriets verksamhetsområde bedrivs inom Stanli, Standardisering av landskapsinformation, inom SIS. 
 Det europeiska arbetet bedrivs inom CEN, men har varit vilande i avvaktan på att motsvarande globala arbete, som bedrivs inom ISO TC 211 skall avslutas. Standarder för geografisk information finns inom gruppen ISO 19 100. De sista standarderna inom gruppen väntas blir färdiga under 2004. 
  
 ISO-standarder 
  har karaktären av ramverk och innehåller riktlinjer och metoder för att beskriva, söka, beställa och överföra geografiska data.  
 ISO-standarder 
  är alltid endast rekommende- rande, medan  
 CEN-standarder 
  är tvingande för anslutna länder. För Europas del finns ett val att antingen föra fram hela eller delar av ISO 19  
 100-serien 
  till  
 CEN-standard 
  eller att utnyttja ISO- standarden som den är. 
 Ett viktigare och mer omfattande arbetsområde blir att ta en aktiv del i arbetet med tillämpningsstandarder som skall baseras på det fastställda ramverket. Här skall specifika standarder tas fram för skilda verksamheter, t.ex. transportplanering och bilnavigering, för att geografisk information skall kunna tillhandahållas i en enhetligt strukturerad form över landsgränserna, ett arbete som kommer att kunna påverka de krav som ställs på bl.a. Lant- mäteriverkets grundläggande information. 
 Lantmäteriverket medverkar även i  
 ISO-standardisering 
  av mätteknik och i FN:s arbete med standardisering av ortnamn. 
 Referenssystem 
 Europeiska kommissionen har beslutat att införa det globalt anpassade referenssystemet ERTS 89 som standard för läges- relaterad information inom  
 EU-arbetet. 
  Vidare rekommenderas att UTM används som kartprojektionssystem. Effekter av detta har redovisats av Lantmäteriet i särskilda rapporter till regeringen. För Sveriges del innebär det nya internationella referenssystemet ett omfattande uppbyggnadsprojekt som är gemensamt med kommunerna (se kapitel 9). 
 76 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Samarbets- och samordningsorgan 
 Lantmäteriverket deltar också i verksamheten inom ett antal inter- nationella samverkansorgan, här kan nämnas WPLA och EuroGeographics. 
 Working Party on Land Administration, WPLA 
 , är ett organ under FN:s Economic Commission for Europe (ECE). Här medverkar Lantmäteriverket bl.a. i att ta fram riktlinjer och rekom- mendationer i syfte att stödja främst utvecklingsländer och länder från det forna östblocket i att utveckla fungerande fastighets- marknader. I dessa s.k. guidelines behandlas såväl lagstiftnings- frågor som  
  
 organisations-, 
  
  kompetens- och teknikfrågor. 
  
 En viktig del i att stärka det institutionella ramverket har också varit bildandet av  
 EuroGeographics  
 som är de europeiska kart- myndigheternas samverkansorgan kring frågor som rör geografisk information. EuroGeographics ersatte år 2001 de tidigare samverkansorganisationerna CERCO och Haynes. 
 Syftet med EuroGeographics är dels att stödja kartmyndig- heterna i deras nationella arbete, dels att samordna aktiviteter på europeisk eller global nivå. EuroGeographics har en viktig funktion för samordning av  
 EU-frågor. 
  
 EuroGeographics verkar aktivt för genomförandet av inten- tionerna i INSPIRE för harmoniserade databaser och tjänster som förenklar användningen av dessa. EuroGeographics arbetar t.ex. med att etablera metadatasystem – ett internetbaserat söksystem som rymmer information om tillgängliga databaser och deras innehåll. Eurospec är ett projekt med syfte att skapa enhetliga tekniska specifikationer för olika databaser, t.ex. vägdata eller hydrologiska data. 
 Kommissionens samordningsgrupp för geografisk information 
 En samordningsgrupp för geografisk information – the Interservice Committee for GI, COGI, arbetar med att samordna använd- ningen av geografisk information inom kommissionen och allmänt stödja en effektiv användning av geografisk information i Europa. COGIS:s arbete har hittills innehållit fyra huvudområden, nämligen att 
  
 förbättra tillgängligheten till geografisk information inom kommissionen, 
  
 77 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 öka medvetenheten om vilka fördelar som kan skapas genom en effektiv användning av geografisk information, 
  
 införa standarder, 
  
 definiera och införa en datapolicy för kommissionens hantering av geografisk information. 
  
 Forskning och utveckling 
 För att bedriva en framgångsrik  
 FoU-verksamhet 
  krävs i allt högre utsträckning internationell samverkan, inte minst när det gäller att utveckla spetsteknologi. Samverkan inom satellitområdet kan tas som exempel, för positionering, fjärranalys, databasuppbyggnad etc. 
 Europeisk samverkan kring forskning och utveckling stimuleras av EU:s fonder och program för stöd till FoU. Det femte ram- programmet som löpt  
 1998–2002 
  har som ett huvudområde haft målet att skapa ett användarvänligt informationssamhälle, med användning av geografisk information som ett prioriterat del- område. Inom  
 GIS-teknikutveckling 
  framhålls bl.a. transporter, miljö, turism, statistik, meteorologi och nya former för leverans och publicering av data. 
 Ett sjätte ramprogram öppnades för ansökningar i december 2002. Det innehåller nya forskningsområden, har en större budget och andra typer av nätverk och projekt. En annan ny satsning är Networks of Exellence, dvs stora expertnätverk som får  
 EU-stöd. 
  
 Slutsatser 
 Det är tydligt att arbetet för att uppnå en gemensam europeisk informationsinfrastruktur nu intensifieras genom både mer formaliserade initiativ från Europeiska kommissionen och i enskilda samverkansprojekt mellan olika europeiska aktörer. I framtiden kommer sannolikt allt fler nationella databaser att ersättas med enhetligt uppbyggda europeiska databaser, där dock ansvaret för uppbyggnad och ajourhållning oftast ligger kvar på ansvariga myndigheter i respektive medlemsland. En viktig driv- kraft för denna utveckling är att efterfrågan på gränsöverskridande data och tjänster ökar. 
 78 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Integrationen av den europeiska informationsinfrastrukturen kommer konkret att påverka informationsinnehållet i Lantmäteri- verkets och andra myndigheters databaser. Vilken information som skall anses utgöra ett offentligt åtagande kommer delvis att definieras inom ramen för  
 EU-samarbetet. 
  Däremot förefaller inte EU:s regelverk påverka villkoren för tillhandahållande av grund- läggande information. Medlemsländerna har t.ex. inom ramen för den nuvarande formuleringen av  
 PSI-direktivet 
  ett stort utrymme för olika finansieringsprinciper. 
 Integrationsarbetet innebär också betydande arbete inom flera områden, bl.a. standardisering av data, förbättrade och användar- anpassade metadata, anpassning av data och databaser till gemen- samma krav samt uppbyggnaden av enhetliga referenssystem. Även om Sverige inom flera områden ligger långt framme i utvecklingen, kommer ökade krav att ställas på Lantmäteriverket och andra aktörer inom den svenska informationsinfrastrukturen för geo- grafisk information och fastighetsinformation. Tydligt är att natio- nell samordning och samverkan behöver utvecklas ytterligare, detta både för att säkra det nationella genomförandet av gemensamma europeiska krav och för att underlätta formulerande av samlade svenska synpunkter och ställningstaganden. Behovet av ökad sam- ordning blir mycket konkret inom ramen för INSPIRE, där det klart uttalas att ett organ i varje land skall ha ett samlat ansvar för det nationella genomförandet. Behovet av ökad nationell sam- verkan gäller också i högsta grad mellan berörda myndigheter och Regeringskansliet. 
 Det finns klara motiv för Sverige att aktivt delta i och försöka påverka inriktningen av det europeiska arbetet. Ett skäl är att Sverige som nämnts tidigare ligger långt framme inom området och bör kunna lämna värdefulla bidrag till arbetet. Offentlighets- principen, den nära kopplingen mellan fastighetsinformation och geografisk information samt den internationellt sett starka samord- ningen inom fastighetsinformationsområdet är svenska framgångs- faktorer. Ett annat skäl till aktiv medverkan är att inriktningen på de bindande beslut som tas inom ramen för det europeiska samarbetet påverkar de nationella kostnaderna för genomförandet. 
 Det ökande europeiska samarbetet förbättrar också möjlig- heterna för Lantmäteriverket och andra svenska myndigheter att i t.ex. projektform arbeta fram nya tekniska lösningar och gräns- överskridande tjänster i samverkan med andra europeiska aktörer. 
 79 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Projektsamarbetet skyndar på och sänker kostnaderna för teknik- och tjänsteutveckling. 
  
 3.2 
  
 IT-politiken 
  
 Mål och inriktning 
 Det politiska målet är att Sverige skall vara en ledande  
 IT-nation 
  och som första land bli ett informationssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86, bet. 1999/2000:TU9, rskr. 1999/2000:256). Statens insatser skall enligt propositionen bidra till ökad 
  
 tillit till informationssamhället 
  
 kompetens att utnyttja dess tjänster 
  
 tillgänglighet till informationssamhället. 
  
 IT skall vara ett redskap som underlättar måluppfyllelse på olika områden. Vägledande för  
 IT-politiken 
  är 
  
 tillväxt 
  
 sysselsättning 
  
 regional utveckling 
  
 demokrati och rättvisa 
  
 livskvalitet 
  
 jämställdhet och mångfald 
  
 effektiv offentlig förvaltning 
  
 hållbart samhälle. 
  
 IT-politiken 
  bygger på att det är marknaden som skall vara drivande. Den offentliga sektorn har en roll i första hand som reglerare, upphandlare och föredöme. 
 Den nationella  
 IT-strategi 
  som tidigare lagts fast (prop. 1995/96:125, bet. 1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282) skall fortsätta att gälla. I strategin framhålls bl.a. vikten av att till stöd för sam- hällets informationsförsörjning utforma en väl fungerande infra- struktur som ger hög tillgänglighet till basinformation och som verkar tillväxtbefrämjande. Som exempel på sådan information anges de centrala registren över fastigheter/byggnader och grund- läggande geografiska data. 
 Geografisk informationsteknik är en viktig del i utvecklingen mot informations- och kunskapssamhället. Geografiska data kan hanteras för analyser i s.k. geografiska informationssystem (GIS), 
 80 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 vilket ger förutsättningar för en mer rationell hantering av ärenden inom olika samhällssektorer bl.a. samhällsplanering, räddnings- tjänst, miljöövervakning, transportplanering och försvar. Informa- tionen används också i ökande utsträckning inom den privata sektorn, bl.a. inom bank- och kreditväsendet, jord- och skogs- bruket, åkerinäringen och turismen. 
 Inom mobila lösningar är möjligheten till positionering och tjänster baserade på lokaliseringsdata mycket intressanta. T.ex. är tjänster som redan finns i dag såsom kartor över gatunätet viktiga för sjuktransporter, taxi m.m. Lika så kan tjänster som visar vägen till närmsta apotek, restaurang m.m. bli mer och mer intressanta. I en sådan tjänst utnyttjas såväl geografisk information som databaser från t.ex. gula sidorna. Dessa tjänster finns delvis i dag, men kommer sannolikt att finna större spriding när trådlösa nät med god överföringskapacitet byggs upp. 
  
 3G-operatörers 
  investeringar i  
 3G-utbyggnaden 
  samt regering- ens investeringar i bredbandsutbyggnaden är enorma. Användarnas nytta av dessa investeringar och tillväxten inom sektorn är mycket beroende av det utvecklas tjänster som tar dessa nät i anspråk på ett dynamiskt sätt. Tillgången till data till överkomliga priser kommer naturligtvis att vara viktig för att tjänsteleverantörer skall vara intresserade av att utveckla tjänster. Om grunddata är kostsamt kommer slutkostnaden för användare av tjänster att bli så hög att det motverkar spridningen av nya tjänster vilket vore beklagligt. Regeringen vill dessutom gärna främja en ökad användning av elektroniska tjänster och elektronisk kommunikation varför en kostnadssättning som försvårar tjänsteutveckling vore direkt i strid med regeringens önskemål på området för elektroniska kommuni- kationer. 
 Lantmäteriverkets databaser med geografisk information och fastighetsinformation kan också ha direkt effekt på  
 IT-utveck- 
  lingen eftersom den t.ex. används av operatörer vid anläggningen av radiomaster (3G). 
 Riksdagen har tagit ställning till området elektronisk kommuni- kation genom behandlingen av lagen (2003:389) om elektronisk information (prop. 2002/03:110, bet. 2002/03:TU6, rskr. 2002/03:228). Målet för sektorn elektronisk kommunikation är att enskilda och myndigheter skall få tillgång till effektiva och säkra elektroniska kommunikationer. Lagen ger en möjlighet att bidra till uppföljningen av det  
 IT-politiska 
  målet. 
 81 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Andra initiativ inom  
 IT-området 
  
 I regeringsförklaringen den 16 september 2003 uttalar statsministern att infrastrukturen skall länka ihop Sverige – regioner med grannländer. En skrivelse kommer att överlämnas till riksdagen våren 2004 med en satsning på svensk infrastruktur. Stödet till kommuner för utbyggnad av bredband kommer att för- bättras. I budgetpropositionen för 2004 föreslås att 450 mnkr avsätts för bredbandsutbyggnaden. För att stimulera bredbands- utbyggnaden föreslår regeringen att kommunerna får utnyttja ytterligare 250 mnkr per år under 2004 respektive 2005 utöver de tidigare beslutade bredbandsstöden. 
 Ansvaret för  
 IT-politiken 
  är i regeringen delat mellan flera departement. Det övergripande ansvaret för  
 IT-infrastrukturen 
  ligger på Näringsdepartementet. Ansvaret för utveckling av stats- förvaltningen ligger på Finansdepartementet. I juni 2003 tillsatte regeringen en  
 IT-politisk 
  strategigrupp inom Regeringskansliet med uppdrag att främja informationssamhällets fortsatta utveckling i Sverige (N2003/4799/ITFoU). Syftet är att bidra till en hållbar tillväxt och till att det  
 IT-politiska 
  målet uppnås. 
 Regeringen har samtidigt tillsatt en delegation med uppdrag att stimulera utvecklingen och användningen av elektroniska tjänster i offentlig sektor (dir. 2003:81). Delegationen skall inrikta sig sär- skilt på elektroniska tjänster som kan skapa stor nytta för med- borgare och företag samt effektivisera offentlig sektor. 
  
 IT-Kommissionen 
  (dir. 1998:38) har i sin slutrapport Digitala tjänster – hur då? (SOU 2003:55) sammanfattat sitt arbete och givit en mer utvecklad lägesbeskrivning med förslag på konkreta insatser för att förverkliga en resultatorienterad och nyttoinriktad  
 IT-politik. 
  Exempel på förslag är bl.a. tydligare roller och ökad samverkan inom området. I en tidigare rapport, Breddtjänster – ett nytt skede i  
 IT-politiken 
  (SOU 2002:51) skisserade kommissionen en ny  
 IT-politik 
  som också är en breddning av synen på IT. Rapporten innehöll ett handlingsprogram för breddtjänster med bl.a. ett delprogram för utveckling och användning av informa- tionsresurser i samhället. Båda dessa rapporter pekar på den digi- taliserade geografiska informations betydelse för tjänsteutveck- lingen. 
 Institutet för tillväxtpolitiska studier (ITPS) har fått i uppdrag av regeringen att göra en utvärdering av  
 IT-politiken 
  
 82 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 (Salazar). Utvärderingen skall belysa relevanta aspekter och redovisas i slutet av november 2003. 
  
 3.3 
  
 Teknisk utveckling inom området 
  
 Digitalisering inom förrättningsanknuten verksamhet 
 Inom fastighetsbildningsområdet pågår en uppbyggnad av digitala förrättningsarkiv som kan förväntas rationalisera och effektivisera förrättningsverksamheten. Alla förrättningsarkiv väntas vara digitaliserade inom en femårsperiod. 
 Genom de digitala arkiven får förrättningslantmätaren tillgång till allt utredningsmaterial som erfordras i sin dator. Detta ger ökade möjligheter till specialisering och gör förrättningsverksam- heten mer mobil samt minskar behovet av ett vitt förgrenat kontorsnät. Kostnaderna för arkivlokaler och arkivhållning redu- ceras, samtidigt som efterfrågan på tillgång till arkivmaterialet sannolikt ökar. Genom de digitala arkiven kan också enskilda fastighetsägare enkelt få möjlighet att själva kontrollera vad som gäller beträffande den egna fastigheten. Detta kan vara en möjlighet att på sikt förbättra registerkvaliteten – en fastighetsägare skulle själv kunna initiera ett enkelt förfarande för att ändra på obsoleta fastighetsrättsliga förhållanden. 
 Parallellt med uppbyggnaden av de digitala förrättningsarkiven pågår skanning av de historiska kartorna. Tillgång till dessa kartor i digital form ger en bredare åtkomst till materialet och högre kvalitet än de analoga originalen. Dessutom minskar det tidigare stora slitaget på originalkartorna. 
 Digitalisering pågår också av detaljplaner, ett arbete som beräk- nas vara rikstäckande vid utgången av 2004. Tillgången till digitala planer kommer att underlätta arbetet för planerare, byggnads- nämnder, länsstyrelser och förrättningsverksamheten samt ge med- borgarna bättre möjligheter till insyn i och påverkan på planerings- och plangenomförandeprocesserna. 
  
 Webb-Trossen 
  
 De statliga lantmäterimyndigheternas handläggningssystem, Trossen, utvecklas för närvarande i en  
 webb-version. 
  Denna appli- kation ger även de kommunala lantmäterimyndigheternas med- 
 83 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 arbetare möjlighet att arbeta flexibelt, utan uppkoppling mot det egna kontorets server. 
 Tredimensionella tillämpningar 
 Tredimensionella tillämpningar utvecklas nu för bl.a. stadsplane- ring, visualisering och analyser. Den geografiska databasen är av grundläggande betydelse i detta sammanhang, men är samtidigt ett osynligt verktyg. Detta illustrerar också hur geografisk infor- mation blir en naturlig del i den övriga informationshanteringen.  
 GIS-samordnarens 
  roll vidgas till att vara informationssamord- naren, som verkar tillsammans med representanter för andra discipliner för att skapa produkter/tjänster. Geografisk informa- tion ger inte så många slutprodukter, utan utgör en viktig del av sådana. Lantmäteriverket kommer att mer än idag arbeta tillsam- mans andra experter och inte lika mycket mot slutkund. Applika- tioner finns framme och vidareutvecklas . En omställningsperiod för användarna och beslutsfattarna, som ju måste arbeta på ett nytt och ovant sätt, krävs. 
 Elektroniska signaturer 
 Att ersätta egenhändig namnteckning med elektronisk signatur innebär möjlighet till radikala förändringar i olika processer. Inom lantmäteriets verksamheter gäller detta bl.a. förrättningsverk- samhet, inskrivningsverksamhet och tillhandahållande av grund- data. Rationaliseringsmöjligheterna är stora för både lantmäteriet och användarna. Tekniken för elektroniska signaturer är i princip på plats, men lagstiftningen ger ännu inte utrymme för att tillämpa tekniken och formerna för certifiering etc. är ännu inte helt färdigutvecklade. 
 För förrättningsverksamheten skulle elektroniska signaturer innebära att ansökan om förrättning kan göras via Internet och att handlingar kan expedieras elektroniskt. För sakägaren innebär detta att man enklare kan följa och medverka i förrättningshandlägg- ningen. 
 För inskrivningsverksamheten leder en utbredd användning av digitala signaturer och elektroniska ansökningar till snabbare och säkrare handläggning och minskat personalbehov. Antalet ärenden som kräver en fullständig handläggning minskar. Handläggningen av fastighetsaffärer och kreditprövning med fastighet som säkerhet 
 84 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 kan också systemmässigt knytas ihop med inskrivningsverksam- heten. 
 Bilderna blir digitala, smarta och gränslösa 
 I arbetet med att bygga upp och vidmakthålla databaser med geografisk information är bilden en mycket viktig informations- källa. I dag är den främsta källan till bildinformation traditionella flygbilder om detaljerad information efterfrågas och, på senare år, satellitbilder för översiktlig information samt viss miljöinforma- tion. 
 Teknikutvecklingen på sensorområdet är nu snabb och de olika teknikerna börjar mötas. Dels utvecklas digitala sensorer för bildfångst från flygplan och dels ökar möjligheterna att ta detaljera- de bilder från satellit vilket i båda fallen bedöms öka använd- barheten av bilderna. Samtidigt effektiviseras produktionsproces- sen inom fotogrammetrin. 
 Inom flygbaserade tekniker utvecklas även andra sensorer t.ex. laserscanners, för insamling av högkvalitativ höjdinformation över stora områden. Olika radartekniker kan användas för höjdmodeller och vissa former av övervakning. Utvecklingen innebär också ökade incitament för samarbete internationellt av såväl kostnads- som produktionsskäl. 
 Den tekniska utvecklingen inom bildområdet kan inom några år sannolikt tillgodogöras i Lantmäteriverkets utveckling och ajour- hållning av grundläggande databaser. 
 Ett referenssystem, GPS och  
 nätverks-RTK 
  
 Alla lägesbundna data får sitt läge bestämt i förhållande till ett geodetiskt referenssystem bestående av koordinater som mätts in i plan och höjd samt i förhållande till tyngdkraften. Ett problem vid samutnyttjande av data från olika källor är att referenssystemen varierar mellan olika länder och även inom länder. I Sverige har i princip varje kommun minst ett eget referenssystem. Detta innebär att data måste transformeras, räknas om, mellan de olika referens- systemen. 
 En övergång till ett enhetligt globalt referenssystem – nationellt och internationellt – skulle medföra väsentligt ökade möjligheter för samutnyttjande av data. En långsiktig utveckling mot ett sådant enhetligt referenssystem samt anslutande realtidsnät för noggrann satellitbaserad mätning och positionering med GPS och Galileo 
 85 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 pågår. På sikt kommer detta att innebära stora kostnadsminsk- ningar för underhåll av traditionella stomnät liksom väsentliga effektiviseringar och besparingar i samband med datafångst för geografiska databaser, fastighetsgränser, infrastrukturbyggnation m.m. Inom förrättningsmätningen väntas den nya tekniken få stor användning. Om lagstiftningen anpassas till detta kan på sikt de metallrör som utgör de fysiska gränspunkterna för en fastighet ersättas med ett system där koordinatangivelser i sig har rätts- verkan. 
 Användningen av GPS ökar och kostnaderna för den nya tekniken sjunker.  
 Nätverks-RTK, 
  som är i försöksdrift i delar av södra Sverige och beräknas vara nationellt utbyggt inom några år, medger satellitbaserad mätning med  
 cm-noggrannhet. 
  Tekniken kan även användas för exempelvis maskinstyrning, fordons- lokalisering och noggrann navigation i realtid. Exempelvis kan tågen packas tätare på järnvägsspåren. 
 Ny kommunikationsteknik ger nya tjänster och databehov 
 Ny kommunikationsteknik (Internet, 3G, m.m.) leder till att användare och vidareförädlare ställer nya krav på dataleveran- törerna. Tillhandahållandet av data måste anpassas till utvecklingen av framförallt nya mobila tillämpningar och tjänster. Positions- bestämning genom t.ex. GPS används allt mera tillsammans med digitalt kartmaterial. Lantmäteriets tjänst för tillhandahållande av trådlösa geografiska data, MapMate, är ett exempel på anpassning till denna utveckling. 
 Ny utrustning i form av handburna små terminaler/telefoner kommer tillsammans med mobilt Internet att öppna för nya tjänster som ersätter traditionella analoga produkter. Användare kan exempelvis avgöra sin geografiska position och följa sina rörelser i terrängen genom att ta emot digitala data till en mobil- telefon istället för att bära på en traditionell papperskarta. Denna utveckling öppnar nya behov av att tillgängliggöra Lantmäteri- verkets grundläggande data. Ökningen av grunddataanvändningen beror dock på i vilken takt utbudet av tjänster för den nya tekniken utökas. 
 86 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Nya sätt att strukturera informationen 
 Inom såväl databasuppbyggnad som systemutveckling blir det allt mer relevant att strukturera informationen enligt ett objekt- orienterat koncept. Objektorientering av en databas bygger på att all information kring ett objekt (t.ex. byggnader, fastigheter, vägar) knyts till objektet. Därmed försvinner den tidigare uppdelningen i kartorienterade data i form av punkter, linjer, ytor och övrig information i separata register. Den objektorienterade strukturen är lättare att relatera för användarna och gör det enklare att göra mer avancerade bearbetningar. Metoden med objektorientering sänker också underhållskostnaderna för databaser och system- lösningar och underlättar lån av objekt mellan olika baser. 
 Objektorienteringen är mest utvecklad som systemutvecklings- metod. Lantmäteriverket bedömer att objektrelateringen passar väl för både systemutveckling och som styrande princip för verkets hantering av data i geografiska databaser. Lantmäteriverket har därför beslutat att inriktningen bör vara att helt övergå till objektorienterad informationshantering för de grundläggande databaserna. En sådan övergång förbereds nu genom informations- modellering och kompetensutveckling och bedöms kunna vara praktiskt genomförd inom  
 3–5 
  år. 
 Förbättrade förutsättningar för informationsutbyte 
 Den ökade användarvänlighet som objektrelateringen av databaser och system kan ge förstärks av att standardiserade modellerings- metoder och språk kommit i bruk. Dessa kan mer entydigt beskriva systemutformning och utgöra bättre kommunikationslänkar mellan användare och systemutvecklare. 
 Standardiseringen av geografisk information har tagit stora steg framåt under senare delen av  
 1990-talet 
  – efter en ganska trevande startperiod på  
 10–15 
  år. Ett flertal internationella standarder börjar närma sig färdigställande, vilket sannolikt kommer att underlätta samarbete och utbyte av data. Enhetliga beskrivningsspråk för data förstärker de positiva effekterna av standardiseringen. 
 Så kallade Web services som baseras på datautbyte via Internet kan på sikt innebära ett ökat och mer effektivt informationsflöde. Operativa system för sådana lösningar ligger dock ännu några år framåt i tiden. 
 87 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Gränslösa informationsinfrastrukturer 
 Uppbyggnaden av nationella och europeiska informationsinfra- strukturer för grundläggande data inom ramen för bl.a. det ovan nämnda  
 Inspire-initiativet, 
  innebär nya krav och möjligheter, bl.a. på nya samarbetsformer och konstellationer. Samverkan kommer att påverka teknikutvecklingen på olika sätt. 
 Informationsinfrastrukturer – på lokal, nationell, europeisk och global nivå – kommer att byggas upp för utbyte av information, för ökad tillgänglighet och ökad användning av vikt både för närings- livet och den offentliga sektorn och också centralt för Europas konkurrenskraft. 
 För att åstadkomma detta krävs tekniskt att utarbetade standar- der verkligen införs och används så att informationen kan strömma fritt och organisatoriskt att befintliga aktörer sam- arbetar eller nya skapas för att ta ansvar för tillhandahållandet. I allt högre utsträckning blir tekniklösningar gemensamma för inter- nationellt verksamma kunder – inte minst för sådana som verkar inom EU. Detta ställer också krav på fler gemensamma informa- tionstjänster såsom EULIS och de tjänster EuroGeographics i dag tillhandahåller, men också på en ökad standardisering av innehåll, utbud och tekniklösningar. Navigationssystemen i bilar är ett exempel på detta. 
  
 3.4 
  
 Användarnas synpunkter 
  
 Lantmäteriutredningen har genom seminarier, intervjuer och enkäter inhämtat av synpunkter från ett stort antal användare av Lantmäteriverkets produkter och tjänster. Utredningens experter företräder också viktiga användare. Två seminarier anordnades tidigt för att ta del av användarnas synpunkter. En intervjuunder- sökning för erfarenheter och synpunkter från användare inom myndigheter, högskolor och företag har lagts ut som ett externt konsultuppdrag. Skriftliga synpunkter har kommit in från ytter- ligare ett tjugotal myndigheter och företag som svar på en enkät från utredningen. Ett antal skrivelser från olika användare av Lantmäteriverkets produkter och tjänster har kommit in till utred- ningen. 
 Utredningen har även tagit del av Lantmäteriverkets kundnöjd- hetsundersökningar. 
 88 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Synpunkter från aktörer på marknaden redovisas också i avsnitt 10.3. 
 Tydligare uppdrag till Lantmäteriverket 
 Många användare menar att Lantmäteriverkets myndighetsroll behöver preciseras. Ansvaret för den grundläggande informationen och för den nationella informationsinfrastrukturen inom området liksom gränsdragningen mot uppdragsverksamheten, organisa- toriskt och ekonomiskt, måste göras tydligare. Lantmäteriverkets dubbelroll – att svara för ett s.k. naturligt monopol och samtidigt agera på en konkurrensutsatt marknad – anses leda till otydlighet och brist på långsiktighet i statsuppdraget. 
 Ett stort antal användare pekar på Lantmäteriverkets roll i den nationella infrastrukturen för geografisk information och fastig- hetsinformation. Utöver ansvaret för grundläggande information om geografi och fastigheter med hög tillgänglighet för en bred användning i samhället bör Lantmäteriverket få ett ansvar för nationell samordning, samverkan, standardisering m.m. och för en långsiktig strategi för informationsutvecklingen. 
 De flesta tar ställning för att verksamheten fortsatt skall bedrivas i myndighetsform och inte i bolag, några motiv är 
  
 – 
  
 allmänhetens tillgång till miljöinformation, 
  
 – 
  
 rättsäkerhetsaspekter, 
  
 – 
  
 grundläggande geografisk information och fastighetsinforma- tion och ett antal bastjänster/basprodukter bör tillhandahållas med ett samhällsekonomiskt nyttoperspektiv som grund så att en bred användning främjas, 
  
 – 
  
 myndighetsformen underlättar samverkan i informations- försörjningen, i synnerhet myndigheter emellan. 
  
 Verksamhet i bolag befaras leda till att de långsiktiga målen kan tappas bort och att problemen med de höga priserna ytterligare skulle förstärkas. 
 Viktigast för de flesta är tillgång till data med tillräckligt hög kvalitet till en rimlig kostnad, bra modeller för finansiering och nyttjande av data, och en god servicenivå och att Lantmäteriverket verkar för att samordning sker och att nationella normer skapas. 
 Många ger uttryck för att ett tydligare statsuppdrag skulle behövas och gränsdragningen mellan Lantmäteriverket och mark- 
 89 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 naden tydliggöras. Lantmäteriverket bör fokusera på kärnverksam- heten och i mindre utsträckning arbeta med förädling, informa- tionstjänster, utveckling och försäljning av programvaror och också upphandla mer av produktionen. 
 Fortsatt serviceförbättring och ökad lyhördhet 
 Lantmäteriverket strävar efter en ökad kundorientering i sina omvärldskontakter. Användarna förväntar sig fortsatta förbätt- ringar av servicen. Omvärldsförståelsen behöver fortsatta att öka liksom lyhördheten för användarnas och kundernas behov. 
 Flera användare har betonat att förhandlingsprocessen med Lantmäteriverket rörande avtal och priser är komplicerad. Till en del anses detta bero på att Lantmäteriverkets representanter inte har tillräckliga mandat för helhetsuppgörelser, till en del på attityder hos dem som förhandlar. 
 Mer samverkan 
 En väg som förordas av många för att nå en ökad omvärlds- förståelse och lyhördhet är att Lantmäteriverket ökar sin sam- verkan med användare. De önskar att en öppen dialog förs kring gemensamma frågor så att en ömsesidig förståelse kan utvecklas. 
 Än fler användare – privata och offentliga – vill att deras inflytande på Lantmäteriverkets produkter och tjänster ökar. De flesta förordar någon form av råd, forum eller samverkansgrupp som kan föra en öppen dialog kring gemensamma frågor. 
 De användare som redan ingår i samverkansgrupper eller har en längre erfarenhet av samverkan är nöjda med sitt inflytande. För dem har samverkan med Lantmäteriverket lett fram till en avspänd, mer prestigelös och öppen attityd jämfört med andra samarbets- partners som de har mer formella relationer till. 
 Många vill se en effektiv infrastruktur för dataförsörjning. De hinder som behöver överbryggas kan gälla såväl brist på tydligt samordningsansvar som på kompetens, säkerhet och resurser. Flera menar att Lantmäteriverket som stor och viktig dataleverantör bör ha ett särskilt ansvar när det gäller samordning med andra verk- samheter. I informationsutvecklingen vill man se en samverkan i tidiga skeden för att kunna påverka denna. 
 90 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 I flera fall finns redan samverkansavtal mellan användarna, med och utan Lantmäteriverket. Sammantaget är många olika politik- områden berörda. 
 Nya prismodeller 
 Många användare vill se andra prismodeller än de som Lantmäteri- verket tillämpar. De flesta förespråkar modeller med ett samhälls- nyttigt perspektiv som främjar verksamhetsutveckling och en bred användning. En ny prismodell skulle öka användningen av Dickson mäteriverkets information, både direkt och indirekt, samt stimulera utvecklingen av tjänster. En generell sänkning av prisnivån är ett önskemål som återkommer hos flertalet. Åsikter som framförts är 
  
 – 
  
 att uttagskostnad bör gälla för information som används för statens myndighetsutövning eller fungerar som grundläggande infrastruktur i olika verksamheter, 
  
 – 
  
 att information som fungerar som samordnande infrastruktur bör tillhandahållas till låg kostnad med hänsyn till samhälls- nyttan, 
  
 – 
  
 att kostnaden skall stå i paritet med hur den används av respek- tive kund, 
  
 – 
  
 att signal om ändringar i informationen skall vara gratis och avgift erläggas först om ändringen tas ut, samt 
  
 – 
  
 att den förste köparen av icke lagerhållen information, t.ex. ortofoto, inte skall missgynnas med ett högre pris än de följande. 
  
 Högskolor och universitet har 80 procents rabatt men anger ändå att man hindras av höga priser. Man pekar på att utbildning av studenter i att arbeta med geografisk informationsteknik indirekt bidrar till att Lantmäteriverkets produkter blir mer efterfrågade och använda. 
 När det gäller nyttjanderätter och publicering som vänder sig till allmänheten anses att nytänkande krävs från Lantmäteriverkets sida ifråga om ersättning, vilken idag är väsentligt högre än konkurren- ternas. Det gäller bland annat bakgrundskartor på Internet och tryckta publikationer. Användarna vänder sig därför till andra leverantörer för enkla bakgrundskartor på Internet. 
 91 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteriverkets regler för nyttjande anses komplicerade både när det gäller tolkningen av personuppgiftslagen och beräkningar utifrån antalet användare. Detta anges medföra problem för fortsatt utveckling och vidareanvändning, till exempel av mobila tjänster på landsbygden. 
 Priset begränsar samhällsnyttan 
 Några få användare anser att Lantmäteriverkets priser för infor- mation är rimliga eller avstår från att kommentera prisnivån. Många anser dock att prisnivån är alldeles för hög generellt sett. Flertalet centrala verk menar att Lantmäteriverkets taxa är dåligt anpassad till rikstäckande uppdrag. Andra menar att vissa produkter kostar för mycket. Användare i offentliga verksamheter har i högre grad invändningar mot prisnivån. Det är de dyraste, oftast storskaliga produkterna såsom fastighetskartan eller ekonomiska kartan som användarnas organisationer avstår ifrån att köpa, liksom ortofoton. 
 Många centrala verk anser att priset för Lantmäteriverkets digitala produkter är avgörande hinder för en effektiv användning av lägesbunden information och en effektiv verksamhet. Det begränsar kraftigt möjligheterna att använda sådana produkter för bland annat fysisk planering, projektering och förvaltning och missgynnar utvecklingen. En användare framför att prissättningen motverkar de regionalpolitiska målen. En annan menar att uppgifter som staten ålagt olika aktörer inte blir utförda eller utförda med en godtycklig kvalitet eller i ett för sent skede. Att användarna avstår från eller begränsar användningen av digitala data anges av användare få följande effekter. 
  
 Publicering av information för allmänheten på Internet för- hindras. 
  
 Enkla bakgrundskartor skaffas från alternativa leverantörer. 
  
 Småskaliga kartor i rasterformat används istället för vektor- format. Därmed kan inte viss utveckling ske, till exempel rutt- planering för transporter. 
  
 Regionalt och nationellt verksamma aktörer köper bara utsnitt av geografisk information som behövs för särskilda projekt. Inriktningen på för stunden aktuell verksamhet försvårar möjligheterna att göra mer övergripande och strategiska 
  
 92 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 analyser, eftersom information då krävs för en hel region eller flera regioner. 
  
 Universiteten anger att uppsats- och projektidéer ibland måste skrinläggas på grund av höga priser på data. I undervisningen används ibland data från andra länder med annan prispolitik. 
  
 Skogsföretag och andra användare får svårt att ta reda på uppgifter om fornminnen, vilka de enligt lag är skyldiga att ta hänsyn till. 
  
 Vissa aktörer avstår även från fastighetsinformation på grund av priset. Den tillämpade prismodellen och prisnivån för fastighets- information innebär enligt användarna att man bara hämtar information när det är nödvändigt. Aktörer på fastighetsmarknaden begränsar antalet frågor som ställs på samma fastighet under tiden som den är föremål för försäljning och belåning. 
 Vissa kommuner och länsstyrelser avstår från att teckna avtal om registrering vid källan samt avisering. En del användare menar att lägre priser skulle innebära att Lantmäteriverket får med sig fler aktörer i samverkan. 
 När det gäller kommunerna är inställningen mer dubbelbottnad, eftersom de ser försäljning av egen information som en nödvändig inkomstkälla. De användare som jämfört priser menar dock att kommunerna har en väsentligt lägre prisnivå än Lantmäteriverket t.ex. för tätortsinformation. 
 Synpunkter på samverkan 
 En stor del av användarna har erfarenhet av att samverka med Lantmäteriverket i ajourhållning och produktion av den grund- läggande informationen. Samverkan kan avse bl.a. följande. 
  
 Uppdateringen av fastighetsregistrets delar. Där deltar bl.a. inskrivnings- och lantmäterimyndigheterna, skatteförvalt- ningen, alla kommuner och länsstyrelser. Till största delen är denna samverkan författningsreglerad, till viss del byggd på överenskommelser. 
  
 Ajourhållning av de grundläggande geografiska baserna, GGD, som vägar, järnvägar, tätortskartor och ortofoto. Samverkan sker där med stöd av överenskommelser. 
  
 93 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteriverket har ansvaret för  
 fastighetsregistret 
 . Lantmäteri- myndigheterna för in uppgifter i registrets allmänna del, inklusive registerkartan. I de andra delarna har många myndigheter till upp- gift att utifrån fattade beslut bidra till eller svara för ajourhållning vid källan. Det gäller bland annat följande myndigheter. 
  
 Inskrivningsmyndigheten för uppgifter i inskrivningsdelen. 
  
 Riksskatteverket lämnar årligen uppgifter till taxeringsuppgifts- delen. 
  
 Kommunerna för uppgifter i byggnads- och adressdelarna. 
  
 En lång rad myndigheter lämnar beslut om planer och bestäm- melser till lantmäterimyndigheterna för registrering. 
  
 Användarnas synpunkter visar att utveckling av informations- system och datautbytet är en komplexa verksamheter, där sam- verkan mellan myndigheterna och kommunerna behöver bli bättre. Viktigt för att samverkan skall fungera i praktiken anges vara ett någorlunda gemensamt synsätt. De användare som har erfarenhet av att samverka kring olika delar av fastighetsregistret, är de som starkast uttrycker förväntningar på ett gemensamt synsätt. 
 Användarna pekar på hur en mängd information i dag skickas mellan myndigheter på ett mindre effektivt sätt. Mycket arbete läggs ned och ändå kan ledtiderna bli långa. 
 Ett av hindren är att myndigheterna har olika uppgifter. Infor- mationsförsörjning är en biverksamhet för de flesta. Därmed ses inte heller arbete för en nationell informationsinfrastruktur som viktigt. Användare framför omvänt också att Lantmäteriverket i ökad utsträckning bör ta hänsyn till behov i samverkansparters kärnverksamhet parallellt med sin egen. Flera användare menar att Lantmäteriverket som (statens) dataleverantör har ett särskilt ansvar att tillhandahålla information som effektiviserar andra verksamheter. Det borde också tydligt framgå vilket ansvar Lantmäteriverket har i standardiseringsfrågan. 
 Konkreta samverkansområden som användarna lyfter fram gäller adresser och tätortsinformation. 
 De som har en längre erfarenhet av samverkan med Lantmäteri- verket har nästan enbart positiva erfarenheter. Det gäller ledamöter i Mark- och fastighetsrådet, Kartrådet, Projektledarforum och deltagare i samverkansgrupper för olika gemensamma frågor. Dessa upplever att de och Lantmäteriverket jobbar för samma sak. I 
 94 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 några fall uttrycks önskemål om en mer utvecklingsinriktad och operativ samverkan som komplement. 
 Vanligare är dock att användarna ger exempel på mindre lyckad samverkan. Några menar att Lantmäteriverket hänvisar till författningar i stället för att söka finna en gemensam syn på roller och uppgifter. Det finns också förväntningar på att Lantmäteri- verket i ökad utsträckning skall anlita extern kompetens till exempel när det gäller datamodellering och programvaruutveckling. 
 Samproduktion av geografiska data blir allt vanligare. Användare med erfarenheter av produktionssamverkan lyfter fram följande exempel. 
  
 Skånekartan – samproduktion med 33 kommuner via Geodata- center i Skåne AB. 
  
 Länsöversiktskartan i Stockholm – samproduktion med Stockholms stad. 
  
 Nationella vägdatabasen – samproduktion med Vägverket, skogsföretagen och kommunerna. 
  
 Ortofoton i Norrland – samproduktion med Sveaskog och 4 andra skogsföretag/ organisationer. 
  
 Flygbilder och ortofoton i Stora Ensos intresseområde – sam- produktion med Stora Enso. 
  
 Flera användare understryker vikten av att parterna av Lantmäteri- verket ses som jämbördiga parter och inte som underleverantö- rer, en förutsättning för att samverkansprojekt skall kunna genomföras. 
 En nationell samordning efterlyses 
 Många pekar på den grundläggande informationens betydelse i olika verksamheter och menar att Lantmäteriverket bör ha ett särskilt ansvar för att en effektiv nationell informationsförsörjning kan åstadkommas. 
 Användare vill kunna hämta grundläggande information direkt till sina myndighetssystem och man vill att information från olika källor skall vara samordnad och strukturerad. Informationsstruktur och identiteter skall möjliggöra sammankoppling av olika grundläggande datakällor och verksamhetsspecifik information. 
 95 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteriverkets ansvar för den (bas)information som behövs för att annan information skall kunna lägesrelateras och samordnas är underförstådd och självklar för flera av användarna, särskilt de som representerar offentliga myndigheter. Att Lantmäteriverket skall ha ett tydligare ansvar för nationell samordning som är central för många verksamheter är en uppfattning som delas av många. Behovet av ett långsiktigt åtagande understryks också. Om Lantmäteriverket ändrar i viktiga strukturer och identiteter får det avgörande betydelse för andra aktörer och deras informations- system. Man efterlyser ett tydliggörande i det statliga uppdraget i detta avseende och eventuellt en författningsreglering. 
 Synpunkter på informationskvalitet och produkter 
 Användare av kartprodukter är i flertalet fall nöjda eller har inga särskilda kommentarer. Deras kvalitetskrav på riktighet, lägesnog- grannhet, läsbarhet och precision i leveranserna är vanligtvis väl uppfyllda. 
 För användare av databaser och informationstjänster där Lantmäteriverkets produkter ofta är en del av användarnas verk- samhetssystem, är möjlighet till flexibla uttag och kvalitetsfrågor viktiga. Här är förväntningarna betydligt högre och deras förbätt- ringsförslag mer omfattande. Synpunkterna hänger i hög grad samman med ändrade krav som följer av nya användningsmöjlig- heter som den nya informationstekniken medför. 
 De brister som användarna lyfter fram är  
 riktighet och lägesnoggrannhet 
 . I fastighetskartan har lägesangivelser konstaterats vara felaktiga i samband med att ny positioneringsteknik (GPS) utvecklats och börjat användas för mätningar. 
 En kvalitetshöjning av höjddatabasen efterfrågas av många. Kris- och beredskapsplanering, samhällsbyggnad och utvecklingen inom trådlös kommunikation är beroende av höjddata av god kvalitet. 
 Några användare efterlyser en bättre  
 läsbarhet  
 hos några produkter, särskilt GSD Tätort. Konkurrenternas tätortsbaser anses av vissa vara bättre när det gäller såväl aktualitet och pris som kartografisk läsbarhet. 
 Användarna är i allmänhet nöjda med Lantmäteriverkets  
 leveran- ser 
 . 
 De synpunkter som kommit från användarna gäller i många fall förbättringar av informationens  
 aktualitet 
 . Tätare uppdateringar 
 96 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 önskas exempelvis när det gäller vägarna i Vägkartan och Terrängkartan. Några klagar även på att informationen i GSD Tätort har blivit alltmer inaktuell på senare år. De pekar på svårigheterna för Lantmäteriverket att konkurrera med kom- munerna, som har mer aktuell tätortsinformation. 
 Alltfler användare efterfrågar geografiska informationsprodukter som är  
 paketerade  
 på annat sätt än för traditionell kartproduktion. De flesta efterlyser möjligheter till mer flexibla uttag av den geografiska informationen. Domstolsverket anger beträffande FastighetsSök och  
 Web-kartan 
  att flera användare vid miljö- och fastighetsdomstolar framfört att kartorna inte motsvarar dom- stolarnas krav. 
 Många användare behöver information som gör det möjligt att zooma i informationen och sömlöst hämta och presentera information med olika ursprungsskalor. I många fall vill använ- darna kunna hantera minst tre och ända uppemot fem av de skalområden som Lantmäteriverkets kartor traditionellt utgår ifrån. Dessa behov gäller till exempel Polisen, länsstyrelserna, Rädd- ningstjänsten, trafikverken, skogsföretagen samt de flesta verk- samheter som behöver logistik- och positioneringsfunktioner. 
 Exempel på önskade skaloberoende tematiska paket är vägar och tätorter, administrativa gränser och markanvändning. 
 Ytterligare exempel på produkter som efterfrågas är mycket enkla kartor utan detaljinformation som bakgrundskartor på Internet eller i rapporter. Vägnät kombinerat med tätorts- information från skilda storskaliga produkter efterfrågas av många användare. 
 Alla de som har behov av att kunna göra analyser eller på annat sätt använda informationsprodukterna mer operativt har starka önskemål om en bättre  
  
 GIS-anpassning 
 . 
  Några lyfter fram betydelsen av bra metadata, så att de kan bedöma hur användbar informationen är för de egna behoven. Andra förbättringar som efterlyses är att länka samman data som nu ligger i olika skikt i baserna, men har geografiskt samband med varandra. Lantmäteri- verket arbetar redan med detta, men flera användare bedömer att kraven på sådan anpassning kommer att öka. 
 Många användare har förväntningar på att Lantmäteriverket skall använda modernast möjliga teknik med öppna systemlösningar och gränssnitt och möjlighet till  
 on lineförbindelse  
 från användarens handläggningssystem. 
 97 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 3.5 
  
 Konkurrenternas syn på lantmäteriet 
  
 Många som är konkurrenter är samtidigt användare av Lantmäteriverkets grundläggande information och ibland också återförsäljare. Det är sällan fråga om ett renodlat konkurrent- förhållande. Det är vanligt att en produkt från Lantmäteriverket ingår som en del i en produkt som framställs av andra företag. Lantmäteriverkets information kan också ingå i en applikation, där företaget som utvecklat denna gör det i konkurrens med Metria. 
 Som exempel kan nämnas följande tillämpningsområden:  
 Navigationssystem:  
 Företag som utvecklar navigationssystem och 
 mobila positioneringssystem köper Lantmäteriverkets produkter för att integrera dem i egna system som de säljer till bilindustrin och systemleverantörer inom telekomindustrin. Från Lantmäteri- verket köps till exempel adressinformation samt tätorts- och väginformation från grundläggande Geografiska Sverigedata, GSD. Företaget förädlar denna information genom egna presentations- sätt och tillägg av egeninsamlade uppgifter. Informationen integreras i vissa fall i  
 webb-applikationer. 
  Tätorts- och väg- informationen uppdateras via Vägverket och kommunerna, efter- som de tillhandahåller mer aktuell information än Lantmäteri- verket. Företaget säljer såväl den paketerade informationen som applikationen på marknaden. 
  
 Fastighetsmäklarsystem:  
 Företag som utvecklar och säljer IT- system och tjänster anpassade för fastighetsmäklarbranschen är även återförsäljare av några av Lantmäteriverkets produkter, främst Fastighetsuttag och Fastighetspriser. På senare år har en konkur- rent börjat tillhandahålla en alternativ produkt med fastighetspriser för småhus. Företaget som levererar fastighetsmäklarsystem är återförsäljare för både Lantmäteriverkets och till konkurrentens produkt. 
  
 Kundanpassade system:  
 Företag som fungerar som system- integratörer på konsultbasis förädlar en eller flera av Lantmäteri- verkets informationsprodukter till kundanpassade lösningar i vissa fall, på samma sätt som Lee gör åt liknande kunder. Det kan gälla Geografiska Sverigedata med tätortsinformation, terränginfor- mation och översiktlig planeringsinformation. Uppdrag för vissa kunder kan även innefatta urval av vissa skikt från dessa produkter samt fastighetsinformation. Dessa företag kan även förmedla konkurrenternas information genom sina uppdrag, särskilt vad gäller tätortsinformation. 
 98 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Även kommunerna konkurrerar med Lantmäteriverket, bland annat om tätortsinformation. 
 Alternativa leverantörer för alltfler produkter och tjänster 
 De mest kända alternativen när det gäller tillhandahållande av geografisk information finns inom området tätortsinformation och ortofoto. Även på väg- och adressidan finns alternativa leverantörer som konkurrerar, liksom när det gäller enklare underlagskartor och besökskartor som skall publiceras i rapporter och på Internet. Alternativa leverantörer finns även av satellitbilder, flygfoto och höjddata. Fastighetspriser och värderingstjänster är andra exempel där leverantörer finns som konkurrerar med Lantmäteriverket på marknaden. 
 Lantmäteriverkets arbete med paketering och förädling av information för internetlösningar, positioneringstjänster, konsu- mentprodukter och andra särskilda tillämpningar har en rad konkurrerande verksamheter inom konsultbranschen. Konkurren- sen gäller i hög grad även utveckling och försäljning av programvaror och särskilda applikationer för internetaktiviteter. 
 Kommunerna är alternativa leverantörer när det gäller tätorts- information, övrig konkurrens finns inom den privata sektorn. 
 De alternativa produkterna uppges av användare konkurrera genom betydligt lägre pris och högre aktualitet, men också genom bättre layout och generösare nyttjanderätter, till exempel för bakgrundskartor på Internet. Alternativa tätortskartor finns för fler orter än de 300 som finns i Lantmäteriverkets bas, geografiska databaser som är särskilt intressanta för räddningstjänst, polis och ambulansföretag. Faktorer som påverkar konkurrenssituationen kan även gälla tillhandahållandet, till exempel prismodell, pakete- ring, flexibilitet och sömlöshet gentemot övriga Europa. 
 Osund konkurrenssituation 
 Konkurrenterna menar – liksom många användare – att det är ett problem att Lantmäteriverket bedriver affärsverksamhet samtidigt som verket har monopol på viss verksamhet. Konkurrenterna pekar på osund eller bristande konkurrens, lågt förtroende och brist på öppenhet. 
 99 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Misstankar finns hos konkurrenterna om korssubventioner, till exempel att lägre pris tas ut för data om kunden samtidigt köper tjänster av Metria. Andra misstankar är att priser dumpas kraftigt för att hindra konkurrenter. 
 Metria anses också ha en stor fördel av kundernas tilltro till myndigheter. 
 En konkurrent som skall lägga anbud på en informationstjänst i form av en paketerad internetapplikation som innefattar infor- mation, vågar inte ta kontakt med Lantmäteriverket angående priser m.m., eftersom man anser att risken är stor att även Metria deltar i upphandlingen. 
 Ett annat exempel är ett företag som säger sig ha tvingats lägga om hela sin affärsstrategi och vända sig mer till utlandsmarknaden, på grund av vad företaget anser vara osund konkurrens från Metria. 
 Konkurrenterna anser att det är oklart hur arbetsfördelning och ekonomin ser ut mellan säljarna på Metria och den ansvariga i myndighetsdelen. Man menar att det råder en otydlig ekonomisk och organisatorisk avgränsning av uppdragsverksamheten och att detta är grundproblemet. 
 Gränssnittet mellan myndighet och marknad behöver bli tydligare 
 Konkurrenter menar att Lantmäteriverkets två roller leder till omotiverat höga priser, osund eller bristande konkurrens, lågt förtroende och brist på öppenhet. 
 Man efterlyser ett tydligare statsuppdrag. Lantmäteriverket bör koncentrera sig på kärnverksamheten och sluta utveckla och sälja programvaror samt vidareförädla information. 
 En större tydlighet menar man krävs för att alla marknadsaktörer skall få samma villkor. Resultatet skulle bli en öppnare och snabbare utveckling av den geografiska informationstekniken. Konkurrenterna hänvisar exempelvis till Vägverket som producerar enbart grunddata, inte färdiga produkter som andra har möjlighet att bygga upp. 
 De som företräder ett avskiljande av Metria för fram tankar om olika grad av privatisering. Några menar att all verksamhet för vilken alternativa leverantörer finns bör säljas ut. Man hänvisar även till den privatisering som i allt högre grad sker inom andra samhällsområden. 
 100 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 Många efterlyser också en tydlig policy från Lantmäteriverkets sida vad gäller uppdragsverksamheten. 
 Lantmäteriverkets priser är höga 
 Konkurrentföretagens synpunkter på behovet av utvecklade prismodeller för Lantmäteriverkets produkter stämmer väl överens med övriga användares uppfattning. Det gäller exempelvis att information i högre grad skall kunna tillhandahållas till uttags- kostnad eller marginalkostnad. Ett problem som konkurrenterna nämner i sammanhanget är att redan uttagskostnaden är hög, vilket anses hänga samman med att datasystemen är omoderna och att det är svårt att effektivisera uttagen. 
 Ökad grad av samverkan önskas 
 Flera av konkurrenterna efterlyser en ökad samverkan med Lantmäteriverket, särskilt när det gäller systemutvecklingsinsatser. Konkurrenter som levererar alternativa system för att hantera till exempel fastighetsinformation i kommunerna önskar att system- utvecklingsarbetet på ömse håll i högre grad skall integreras med varandra och grundas på så kallade öppna standards, där anslutande system och baser byggs upp i samverkan mellan Lantmäteriverket och systemutvecklingsföretag. Företagen efterlyser snabbare och klarare besked om vilka tekniska och begreppsliga gränssnitt samt vilken modell för överföring som skall användas. 
 Många anser det viktigt för både slutanvändare och system- leverantörer att vara med i planeringsprocessen och kunna påverka Lantmäteriverkets utvecklingsverksamhet redan i tidiga skeden. 
 Många efterlyser en större lyhördhet från Lantmäteriverkets sida och önskar att mer kundorienterade attityder var utbredda inom verket. Konkurrentföretagen är dock klart positiva till Lantmäteri- verkets tekniska kompetens. 
 Konkurrenterna anser att en ökad grad av samverkan vore bra för ömsesidig vinst. Samverkan behövs för att främja en bred använd- ning av informationen, till exempel att utveckla  
 24-timmars- 
  myndigheten och andra moderna tjänster. Man önskar också en ökad grad av samverkan kring gränssnitt och standarder och anser att Lantmäteriverket bör ha en samordnande roll. 
 101 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 3.6 
  
 Framtida behov 
  
 Utredningen har låtit undersöka användarnas behov och önskemål inom området fastighetsinformation och geografisk information och tagit del av deras bedömningar av hur användningen av Lantmäteriverkets olika produkter förväntas utvecklas i framtiden. Frågor om framtida behov har ställts såväl vid intervjuer som i enkäter. Bedömningar har på så sätt kunnat hämtas in från representanter för företag och myndigheter inom många samhäll- sektorer. 
 Ökad användning 
 Utredningens slutsats är att inom de berörda samhällssektorerna kommer behovet av både fastighetsinformation och geografisk information genomgående att öka. Ökningstakten kommer dock att påverkas av en rad faktorer, bl.a. av Lantmäteriverkets förmåga att möta användarnas krav vad gäller produkternas pris och kvalitet. 
 Lägre pris skulle öka efterfrågan på rikstäckande information 
 Ett avgörande hinder för ökad användning av Lantmäteriverkets produkter anges vara de gällande reglerna för nyttjande och de prisnivåer som tillämpas. Särskilt de statliga myndigheterna menar att med lägre priser eller generösare nyttjanderätter skulle efter- frågan öka, särskilt på de dyraste produkterna som fastighetskartan. Det gäller i synnerhet när behoven avser hela riket och användningen gäller t.ex. strategiska analyser. Flera menar att Lantmäteriverkets prismodell är dåligt anpassad till myndighets- utövning. Många myndigheter anger att man av budgetskäl inte kunnat utnyttja information i den utsträckning som verksamheten skulle behöva. Vi drar därför slutsatsen att efterfrågan skulle öka med en ändrad prisbild. 
 Behov av bättre kvalitet i nuvarande informationsprodukter 
 Andra hinder för en bredare användning av Lantmäteriverkets produkter gäller möjligheterna att använda dem i geografiska informationssystem, med de möjligheter till sökbar information, 
 102 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 interaktivitet och analyser som sådana system erbjuder. För denna typ av användning, där behoven väntas öka väsentligt, är flexibla uttag och  
 GIS-anpassning 
  av informationen viktiga. Här är användarnas förväntningar höga och deras förbättringsförslag omfattande. Lantmäteriverkets roll är viktig. Det är inte effektivt att varje användare gör  
 GIS-anpassningar 
  själv. Användarnas höga krav hänger samman med de nya möjligheter som informations- tekniken medfört. Enligt utredningens mening behöver Lant- mäteriverkets informationsprodukter därför utvecklas för att svara mot användarnas behov. 
 Användning som grund i medborgarinformation 
 Den elektroniska förvaltningen och  
 24-timmarsmyndigheten 
  nämns som exempel på tjänster där Lantmäteriverkets produkter skulle kunna komma till stor användning, bland annat inom domstolsväsendet, länsstyrelserna och skogsvårdsorganisationen. Som grund för en sådan utveckling med  
 GIS-anknutna 
  lösningar ligger att olika informationsslag kan hanteras via Internet tillsammans med digitala kartunderlag. Ur demokratisk synvinkel är det angeläget att grundinformation är enkelt tillgänglig på detta sätt för medborgarna. En förutsättning är i många av dessa fall att bakgrundskartor kan göras tillgängliga på Internet, utan ett besvärande detaljerat regelverk. 
 Ökad användning inom transport och logistik samt planering och miljö 
 Ett område där användarna ser goda framtida möjligheter är verk- samhetssystem för transporter och logistik. Det kan gälla rutt- planeringsystem för styrning av exempelvis utryckningsfordon, virkestransporter eller skogsmaskiner och även kommunala transportverksamheter såsom planering av skolskjutsar och renhåll- ning. 
 Även mobila informationstjänster samt fältarbete med hand- datorer och GPS nämns som mycket intressanta användnings- områden för framtiden. 
 103 
  
 Omvärldsanalys 
  
 SOU 2003:111 
  
 Andra vanliga användningsområden där Lantmäteriverkets infor- mation i ökad grad kan göra stor nytta gäller arbetet med miljö- frågor och samhällsplanering samt regional utveckling. 
 Ökad integration i verksamhetssystem med datautbyte on line 
 Vanligt är att användarna ser de stora möjligheter som ligger i en sammankoppling av den egna verksamhetsinformationen eller fastighetsinformationen med lätt tillgängliga tittskåpskartor. 
 Enbart det faktum att statistik med geografisk dimension kan hanteras oberoende av administrativa gränser nämns som en framtida stor möjlighet. 
 Många användare har redan idag börjat bygga upp egna verksamhetssystem där fastighetsinformation och/eller geografisk information används. Det gäller till exempel bankernas automatiska hämtning av fastighetsinformation till sina lånehanteringssystem. Detta utvecklingsarbete avses fortsätta så att hämtning och lämning av information från bland annat Lantmäteriverket blir än mer automatiserad. Även andra användare ser en stor potential i att på ett så öppet och smidigt sätt som möjlig kunna integrera Lantmäteriverkets produkter i de egna verksamhetssystemen. 
 Ökad användning av bilder och kartor i rasterformat 
 Möjligheterna att kombinera kartor med bildinformation av olika slag nämns som intressanta utvecklingsmöjligheter bland annat för mobila tjänster, fastighetsförvaltning och fastighetsutveckling samt inom skoglig verksamhet. På detta sätt kan olika användare utveckla  
 analys-, 
  styr- och planeringshjälpmedel anpassade efter respektive verksamhet, där Lantmäteriverkets produkter är en del. 
 Användning i framtida analysverksamhet 
 Några användare pekar på behov av fastighetsinformation och geografisk information för framtida analysverksamhet. Polisen ser exempelvis möjligheter att göra analyser för att underlätta sökandet efter försvunna personer eller hitta mönster som underlättar uppklarandet av brott. 
 104 
  
 SOU 2003:111 
  
 Omvärldsanalys 
  
 I flera fall hänger möjligheterna att göra analyser samman med hur väl anpassade databaserna är till användning i geografiska informationssystem. Sådan  
 GIS-anpassning 
  är viktig, även t.ex. för hantering av EU:s vattendirektiv och andra miljöfrågor. 
 Ökad samverkan mellan myndigheter 
 Omvärldsanalysen visar att behovet av samverkan mellan myndig- heter och andra aktörer kommer att öka. Nya möjligheter att dela och distribuera information skapar goda förutsättningar för utökad informationssamverkan kring tillhandahållandetjänster där den egna informationen får ett mervärde genom att kombineras med information från andra aktörer inom offentlig förvaltning. Sverige ligger långt framme vad gäller en sammanhängande infrastruktur för information om fastigheter, geografi, befolkning, vägnät m.m. Därav följer en stor möjlighet att förädla och använda infor- mationen inom många nya användningsområden. 
 För respektive politikområde, t.ex. inom bostadspolitik (med fysisk planering), samhällsplanering och miljöpolitik, är det viktigt att berörda myndigheter har tillgång till samma information. Om några aktörer av kostnadsskäl tvingas använda äldre, inaktuell geografisk information kan det påverka hela processens kvalitet och effektivitet. Lantmäteriverket har här en viktig roll att spela som samverkanspartner och samordnare. 
 Ökat behov av standardisering 
 Flera användare pekar på behovet av gemensamma mål och gemen- samma standarder för att ett ökat informationsutbyte och breddad användning av bland annat Lantmäteriverkets produkter inte skall hindras. Möjligheterna att utöka samverkan med hjälp av standarder bedöms som goda. I dagsläget är bland annat avsaknad av standarder en orsak till att samverkan blir onödigt komplicerad i tekniskt hänseende och onödigt begränsad vad avser informations- innehåll. Användarnas synpunkter innebär att Lantmäteriverkets roll inom dessa områden behöver klarläggas. 
 105 
  
 4 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 4.1 
  
 Infrastrukturperspektivet 
  
 Till den traditionella infrastrukturen brukar räknas kommuni- kationssystem som t.ex. vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar, kanaler, post och telefon. Den traditionella infrastrukturen har haft en stor betydelse för utvecklingen av industrisamhället. 
 För utvecklingen av informations- och kunskapssamhället har infrastrukturen kring informationsförsörjningen motsvarande betydelse. 
 Resonemang kring infrastrukturen för informationsförsörjning har tidigare varit koncentrerade på tekniken. Numera framhålls behovet av en infrastruktur där informationsförsörjningen leder till tjänster och användning. Först då uppstår nyttoeffekter och sam- hället utvecklas. 
 Flera utredningar för fram att infrastrukturen kring informa- tionsförsörjningen i vissa delar är otydlig 
 1 
 . Grundläggande gemen- samma regler saknas vilket skapar tveksamhet hos aktörer och försenar utvecklingen. En mängd aktiviteter pågår samtidigt inom området, från skilda utgångspunkter. Bristande samordning av investeringar i system och databaser kan få stora negativa konsek- venser. Utredningarna lämnar en rad förslag för att komma till rätta med otydligheterna och som resultat uppnå breda nyttoeffekter. 
 Det finns en rad ställningstaganden från riksdag och regering med innebörden att samhällets informationsförsörjning är en del av samhällets infrastruktur. Detta har konkretiserats främst inom förvaltningspolitiken och  
 IT-politiken 
  (se avsnitt 5.2 och 3.2). I dessa sammanhang lyfts ofta fram vikten av fastighetsinformation och geografisk information (se t.ex. prop. 1995/96:125, prop. 1995/96:78, prop. 1994/95:166). Det har konstaterats att 
  
 1  
 Bl.a. i SOU 2003:55, SOU 2002:51, Ds 2000:34, SOU 1997:146. 
 107 
 Samhällets nytta av verksamheterna SOU 2003:111 
 lägesangivelser tillhör samhällets viktigaste samordningsnycklar (prop. 1999/2000:39). 
 Ställningstagandena från riksdag och regering bygger på att den grundläggande landskaps- och fastighetsinformationen utgör en kunskapsmassa som gagnar produktion och handel (se bl.a. SOU 1994:90). Informationen är en förutsättning för många sektorer och verksamheter i samhället, bl.a. samhällsplanering, kommu- nikationer, försvar, miljövård, natur- och kulturmiljövård, jord- och skogsbruk, energi, skatte- och taxeringsverksamhet samt stati- stik. Delar av näringslivet är beroende av informationen. I sin mest renodlade form produceras informationen för en bred generell användning utan att producenten har någon egen användning av den framtagna informationen. 
 Till den grundläggande infrastrukturen hör också en fastighets- indelning som speglar den aktuella markanvändningen. Det ligger i samhällets intresse att fastighetsbildningen går i takt med mark- användningens utveckling, att rättigheter och skyldigheter kan säkerställas genom myndighetsbeslut och att dagsaktuella och till- förlitliga uppgifter om fastighetsbeståndet, ägandet till fastig- heterna, planer, markreglerande bestämmelser och rättigheter finns lätt tillgängliga för såväl enskilda och näringslivet som för offent- liga aktörer. 
 Det går att peka på flera större projekt vid Lantmäteriverket som har särskild betydelse för infrastrukturen. Sådana är en enhetlig geodetisk infrastruktur med ett gemensamt referenssystem, det nya systemet för handläggning av inskrivningsärenden, ökad tillgäng- lighet till lantmäteriets olika arkiv, framtagande av en ny höjddata- bas, komplettering av adressdelen i fastighetsregistret och kvalitets- höjningar i den digitala Sverigekartan. 
  
 4.2 
  
 Samhällsekonomiska studier 
  
 I det följande redovisas ett urval av studier som på olika sätt försöker skatta ekonomiska nyttoeffekter av geografisk infor- mation och fastighetsinformation. 
 De studier som berörs i avsnittet har olika ansatser och belyser samhällsekonomiska aspekter från olika infallsvinklar. Vissa utgår från det förädlingsvärde som informationen genererar på nationell nivå och inom olika sektorer av samhällsekonomin. I andra studier görs jämförelser mellan länder som har etablerade system för 
 108 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 grundläggande fastighetsinformation och länder som saknar sådana system. Flera studier belyser viktiga sektorer och branscher där den geografiska informationen och fastighetsinformationen alstrar nytta och försöker beräkna det ekonomiska värdet av den grund- läggande informationen inom dessa sektorer. 
 Kostnads/nyttoanalyser av  
 GIS-projekt 
  
 I en rapport från Utvecklingsrådet för landskapsinformation (ULI) 
 2  
 presenteras en kostnads/nyttoanalys av fyra projekt där geografiska informationssystem (GIS) införts och varit i bruk ett antal år. Man har kvantifierat kostnader och nyttor för den del av respektive organisation som drivit projekten. För andra delar av organisationen och för dess omvärld görs en kvalitativ bedömning av nyttan. 
 I rapporten redovisas att en satsning på GIS kan vara mycket lönsam med en utdelning på  
 2–5 
  gånger investerade medel inom en tioårsperiod. Resultatet gäller enbart primäranvändarnas mätbara kostnader och nyttor. Inkluderas även vidareanvändares nyttor, internt och externt, blir kostnads/nyttorelationen än större och perspektivet vidgas mot ett samhällsekonomiskt synsätt. Den mät- bara nytta som beräknats gäller främst rationaliseringsvinster. 
 Samtidigt som de studerade organisationerna redan fått stor nytta av GIS visar studien att ytterligare vinster finns att hämta och att nyttan även för externa vidareanvändare förväntas öka över tiden. En genomgående erfarenhet är att införandet av GIS har tagit längre tid än planerat och att arbetet med att bygga upp de egna databaserna underskattats med åtföljande fördyringar och för- seningar. Samtidigt har  
 GIS-användningen 
  överträffat förvänt- ningarna. Den nya tekniken har bl.a. skapat nya och mer flexibla arbetssätt och öppnat oanade möjligheter att utveckla berörda verksamheter. 
 Den geografiska informationen och fastighetsinformationen representerar mycket stora värden oberoende av om man räknar med investerat kapital eller den ekonomiska nytta informationen representerar för direkta användare eller för vidareförädlare. Till stor del kan investeringarnas framtida värde sägas vara beroende av en effektiv ajourhållning, en kontinuerlig utveckling och använd- ningsanpassning av information och system efter förändringar i omvärlden och en utvecklande samverkan med andra dataprodu- 
  
 2  
 Kostnads/nyttoanalyser av  
 GIS-projekt, 
 ULI-rapport 
  1997:1 
 109 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 SOU 2003:111 
  
 center, nationellt och internationellt. Målet bör vara att uppnå en optimal samhällsnytta av gjorda investeringar. 
 Rapporten Lantmäteriet – Värdering av databaser 
 År 2002 presenterades en värdering 
 3 
 av Lantmäteriverkets databaser som baseras på dels nedlagda kostnader för uppbyggnad, ajourhållning och tillhandahållande, dels på en bedömning av nyttor/effektivitetsvinster. Den senare baserades på uppskattningar av de större användarnas nyttjande av geografisk information och fastighetsinformation samt den erhållna nyttan inom respektive verksamhet. 
 För fastighetsinformation 
 4  
 redovisas sammanräknat för perioden  
 1971–2002 
 5 
  
 investeringar på 1 495 miljoner kr i 2002 års penning- värde. De totala kostnaderna, inklusive förvaltning och tillhanda- hållande, uppgick till 3,4 miljarder i 2002 års penningvärde. Statens anslag till verksamheten motsvarar 2,7 miljarder och intäkterna har uppgått till knappt 800 miljoner kronor. 
 För de geografiska databaserna är uppskattningarna av nedlagda uppbyggnadskostnader mer osäkra, men bedöms för perioden  
 1980–2002 
  uppgå till 1,3 miljarder i 2002 års penningvärde. För för- valtningen tillkommer drygt 100 miljoner kr. 
 Sammanlagt har alltså enbart i uppbyggnad av informations- systemen ca 3 miljarder kr investerats under perioden. 
 I bedömningen av nytta och av effektivitetsvinster redovisas alla större nyttjare av informationen, den ekonomiska omfattningen av respektive verksamhet, på vilket sätt informationen utnyttjas i verksamheten och slutligen en bedömning av nyttan. 
  
 Den samlade årliga nyttoeffekten av de geografiska databaserna i samhället uppskattades till mellan 3 och 4 miljarder, med största nyttan för transportsektorn, skogsbruket, kommuner och energibolag. 
  
 För fastighetsinformationen uppskattades nyttan till mellan 960 miljoner kr och 1,3 miljarder, där banksfären represent- erade mellan 600 och 900 miljoner kr. 
  
 3 
  
 Banks, PricewaterhouseCoopers  
  
 2002-08-05, 
  uppdrag från Lantmäteriverket. 
  
 4 
  
 inkluderar inte pantbrevsregistret, samfälligetsföreningsregistret eller lägenhetsregistret. 
  
 5 
  
 för Domstolsverket, CFD hela perioden, Lantmäteriverket från 1980. 
  
 110 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 Med hjälp av en värderingsmodell med ett antal redovisade anta- ganden om kalkylränta, statens anslag till verksamheten, ekono- misk livslängd m.m. presenteras ett diskonterat nuvärde om  
 40–55 
  miljarder kr för den geografiska information som förvaltas av Lantmäteriverket och  
 12–17 
  miljarder kr för fastighetsinfor- mationen. 
 Författningsreglerat utnyttjande i andra verksamheter ingår inte i sammanställningen. Delar av fastighetsregistret utgör grunden för hela folkbokföringssystemet, för fastighetstaxeringen, och för inskrivningsverksamheten. Utan fastighetsinformationen skulle dessa verksamheter inte kunna hanteras med ADB. Denna sam- verkan mellan fastighetsregistrering, inskrivning, folkbokföring och fastighetstaxering var också ett av målen för fastighets- datareformen. Samhällsvinsterna här torde vara oerhört stora och värdet på databaserna betydligt större än vad som redovisades i rapporten. 
 Exemplet Österrike 
 År 2001 presenterades en studie 
 6  
 vars syfte var att analysera värdet av verksamheten vid Österrikes federala kart- och lantmäteriverk. I studien granskas både kvalitativa och kvantitativa effekter av fastig- hetsinformation och geografisk information. 
 I studien konstateras att fastighetsinformationen, till skillnad från den geografiska informationen, till största delen används utanför den offentliga sektorn. Fastighetsinformationen bedöms ha en nyttoeffekt på motsvarande 1,2 miljarder euro, en bedömning som baseras på framförallt värdet av statens intäkter från avgifter för inskrivning, fastighetsindelning och fastighetsskatt. Nyttan av fastighetsinformationen beräknas vara 23 gånger så hög som kost- naden för att hålla informationen aktuell och tillgänglig. 
 I studien identifieras olika samhällssektorer som använder geo- grafiska data och ett försök görs att utifrån detta skatta infor- mationens samlade ekonomiska bidrag till den österrikiska ekono- min. Genom att studera förädlingsvärdet (GVA) av den del av produktionen som är beroende av geografiska data och komplettera med det bidrag momsen (VAT) ger, görs både en optimistisk och en pessimistisk bedömning av informationens värde för samhället. De  
 icke-monetära 
  bidragen och sektorer som inte betalar moms, 
  
 6  
 Reilly, The surveying activities at the Austrian Federal Office for Meteorology and Surveying: An economic analysis, Technische Universität, Wien, 2002. 
 111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 SOU 2003:111 
  
 dvs. den offentliga sektorn, ingår inte i beräkningarna. Även sektorer som borde ingå utesluts på grund av brist på data. Detta innebär att resultatet troligen är en tydlig underskattning. 
 Momsintäkterna uppskattas variera mellan 2,4 och 5,2 miljarder euro, vilket motsvarar 1,2 respektive 2,5 procent av Österrikes BNP. Bidraget till Österrikes samlade bruttoförädlingsvärde år 2000 skattas variera mellan 5,9 procent och 12,6 procent, vilket motsvarar  
 12,1–25,9 
  miljarder euro. Dessa uppgifter avser alltså endast den privata sektorn. 
 Mot bakgrund av erfarenheter från USA konstateras i studien att en prispolitik liknande marginalkostnadsprissättning kan förväntas resultera i en  
 BNP-ökning 
  på över 0,1 procent, vilket i sin tur leder till att momsintäkterna ökar med 20 miljoner euro. Detta skulle täcka kostnaden för den geografiska informationen. 
 Förädlingsvärdet av geografisk information i Storbritannien 
 År 1999 genomfördes en studie 
 7  
 av de grundläggande geografiska databaser som förvaltas av Ordnance Survey (OS) i Storbritannien. Syftet var att göra en bedömning av OS ekonomiska betydelse. 
 Studien utgår från en förädlingsvärdeansats genom att identifiera olika samhällssektorer som använder geografiska data som input i produktionen och sedan skatta det ekonomiska bidraget till sam- hällsekonomin som helhet. För varje sektor fastställs förädling- värdet för den del av produktionen som är beroende av geografiska data. OS antas bidra till samhällsekonomin i tre led; genom direkt nytta av OS eget förädlingsvärde, genom indirekt nytta för OS olika leverantörer, kunder och distributörer samt genom indirekt samhällsnytta. 
 Resultatet av studien indikerar att värdet av produkter och tjänster från OS år 1996 uppgick till  
 12–20 
  procent av det totala förädlingsvärdet i Storbritannien, vilket motsvarar  
 79–136 
  miljarder pund. De sektorer där de största andelarna av nyttovärdet alstras är samhällsservice som el, gas, vatten och avlopp i den kommunala verksamheten samt bygg- och anläggningssektorn. Anledningen till att så stora nyttovärden alstras i dessa sektorer är att informationen från OS omfattar också skalområden som i Sverige hanteras av kommunerna. 
  
 7  
 Ordnance Survey: The Economic Contribution of Ordnance Survey GB, 1999 (OXERA, Oxford Economic Research Associates Ltd). 
 112 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 Studien konstaterar att även den högre skattningen av nytto- värdet sannolikt är en underskattning, eftersom inte alla sektorer som använder OS information ingår i studien. Studien omfattar t.ex. bara tio utvalda nyckelområden och enbart befintliga informa- tionsanvändare. Det konstateras också att informationen har mycket olika värde för olika användare och att införandet av ny teknologi har stor betydelse för att öppna nya marknader och möjliggöra nya användningsområden för informationen. 
 Förädlingskedjor och värde 
 En studie från Wiens tekniska universitet 
 8  
 tar upp en diskussion om förädlingskedjor och den geografiska informationens ekono- miska paradox. 
 Grundläggande geografiska data – basdata – är värdefulla men inte direkt användbara för de flesta användarna. De måste förädlas i olika avseenden för att bli tillämpbara och efterfrågade. Olika förädlingskedjor uppstår för olika produkter och värdet av den grundläggande informationen skapas successivt längs kedjan. 
 Medan det slutgiltiga värdet uppstår i slutändan uppstår de största kostnaderna i början av kedjan. Den ekonomiska paradoxen för den geografiska informationen är att de fasta kostnaderna för att samla in och underhålla grunddata är mycket stora och uppstår i kedjans början där värdet för slutprodukten är mycket lågt. 
 Studien utgår från de fall där slutproducenten inte äger hela värdekedjan utan flera producenter/förädlare ingår i kedjan. Genom att resultaten från tidigare förädlingssteg successivt används i de kommande skapas slutprodukter med relativt låga fasta kostnader och låga marginalkostnader hos de olika förädlarna. 
 Om värdekedjan startar med höga priser för basdata ger det få tillämpningar med högförädlade produkter. Värdekedjor som i detta fall skulle producera lågförädlade produkter blir inte ekono- miskt lönsamma. I USA växer däremot lågförädlade massmark- nadsprodukter fram, beroende på att grunddata är relativt billigt att tillgå och inte åtföljs av några upphovrättsliga begränsningar. Låg- kvalitativa produkter erbjuds gratis över Internet, medan hög- kvalitativa produkter säljs marknadsmässigt. 
 I Europa hindras enligt studien motsvarande utveckling av den upphovsrättsliga lagstiftningen och en prissättning av basdata som 
  
 8  
 Krek, A and Watson, U. The Production of Geographic Information – The Value Tree, Technical University Vienna. 
 113 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 SOU 2003:111 
  
 ofta syftar till att uppnå full kostnadstäckning. Marknaden för geo- grafisk information styrs då mot högkvalitativa och högförädlade produkter. I studien dras därför slutsatsen att nya strategier för prissättning av grunddata behövs om lönsamma kedjor som ger en bred användning och en massmarknad med en mängd olika användare och produkter skall uppstå. 
 Värdet av offentliga system för grundläggande information 
 År 2002 presenterades en jämförande studie 
 9  
 mellan USA och Europa inom området fastighetsinformation. Genom att granska fastighetsaffärernas kostnader och marknadens effektivitet illu- streras konsekvenserna av att ha eller inte ha väl utvecklade offentliga register och system. 
 USA har aldrig försökt utveckla ett federalt eller statligt inskriv- ningsregistreringssystem liknande de som finns i de flesta länder i Europa, i Australien och Kanada m.fl. länder. I stället förlitar man sig på att marknadens aktörer skall garantera stabilitet och tillförlitlighet. För att granska vilken lösning som är mest effektiv utgår studien från de vanligast förekommande fastighetsaffärerna och granskar transaktionstiden, transaktionskostnaden samt i vilken utsträckning transaktionen kan genomföras utan inbland- ning av olika professionella marknadsaktörer. 
 Resultatet visar att de europeiska systemen för fastighetsaffärer har ett tydligt övertag jämfört med de amerikanska. Amerikanska egnahemsägare måste också betala betydligt högre avgifter i sam- band med transaktionen. Några finansiella fördelar med det ameri- kanska systemet som skulle kunna motivera de betydligt högre transaktionskostnaderna har inte noterats. 
 Europas offentligt uppbyggda och datoriserade inskrivnings- register ger betydligt lägre transaktionskostnader vilket reser frågan om skapandet av ett modernt inskrivningssystem i USA skulle kunna bli lönsamt. Mot bakgrund av möjligheterna till avgiftsfinansiering och det faktum att den amerikanska fastighets- marknaden lider av mycket höga transaktionskostnader, menar artikelförfattaren att ett sådant system skulle kunna vara en sam- hällsekonomiskt lönsam investering. 
  
 9  
 Kjellson, Frazier For Not Having a Public LIS? FIG XXII International Congress, Wasington D.C. USA, April 2002. 
 114 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 Modell för bedömning av samhällsekonomiska effekter 
 År 1999 presenterades en studie 
 10  
 av samhällsekonomiska effekter av grundläggande information, vars syfte var att utveckla en modell för bedömning av samhällsekonomiska effekter av investeringar i landskaps- och fastighetsinformation samt i informationsinfra- struktur. Studien skattar kostnader och nyttor som uppstår även hos aktörer utanför den organisation, myndighet eller företag som är primäranvändare av informationen. 
 I studien konstateras att kostnads/nyttoanalyser inom offentlig sektor blivit vanligare på senare år, men fortfarande är relativt sällsynta. Däremot har ansatserna i studierna blivit bredare och har framför allt vidgats till att gälla hela organisationer. Fortfarande finns dock få studier som omfattar flera organisationer eller hela sektorer. 
 Fyra samhällssektorer behandlas i studien – kommunikation, fastighetsmarknad, totalförsvar samt samhällsplanering och byggande. De övergripande resultaten är att framväxten av nya och bättre tjänster stimuleras när geografiska informationssystem (GIS) börjar användas på allvar. 
 Exempel på kostnadsbesparingar inom olika samhällssektorer och organisationer lyfts fram i studien. Ett sådant exempel åter- finns inom samhällsplanering och byggande. För kommunernas arbete med fysisk planering skattas den möjliga bruttobesparingen till  
 25–35 
  mnkr per år, när användningen av geografisk IT kommit i gång på allvar och investeringen börjat betala sig. 
 Studien visar också exempel på s.k. finansiella nyttoeffekter inom transportsektorn. En fullt utbyggd och fullt utnyttjad natio- nell vägdatabas (NVDB) värderas till 100 mnkr per år för skogs- bruket. För de två största godsdistributörerna har användning av digitala kartor och GPS visat sig effektivisera transporterna med  
 30–40 
  procent. 
 Ett annat exempel i studien är Telia Nättjänster som förväntas kunna uppnå en besparing på minst ett par hundra miljoner kronor årligen när bolagets ritningar över fasta telenät finns tillgängliga digitalt över hela landet och användningen kommit igång på allvar. 
  
 10  
 EkenArken: Landskap  fastigheter i  
 IT-samhället, 
  modell för bedömning av samhällsnyttan, 1999. 
 115 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 SOU 2003:111 
  
 Värdering av geografisk information och GIS 
 På uppdrag av Lantmäteriverket genomfördes år 1999 en litteraturstudie 
 11  
 av samhällsekonomiska modeller för värdering av geografisk information och geografiska informationssystem (GIS). 
 Litteraturgenomgången lyfter fram sjutton olika studier som på olika sätt har undersökt nyttan av geografisk information och GIS. Nedan framgår några exempel på studier där kostnader och nyttor har kvantifierats. 
  
 En studie från Australien och Nya Zeeland som syftade till att försöka bedöma nyttan av geografisk infrastruktur på nationell nivå fann ett kostnads/nyttoförhållande på 1:4. 
  
 I en annan australisk studie studerades ett  
  
 40-tal 
  myndigheter och  
 kostnads-/nyttoförhållandet 
  befanns vara 1:5,5. 
  
 Ytterligare en australisk studie, omfattande delstaten Queens- land, gällde nyttan för perioden  
  
 1980–2002 
  för myndigheter som hanterar geografisk nyckelinformation. En satsning på ett  
 20-tal 
  informationsprodukter bedömdes kosta 145 miljoner A$ och kunna ge minst 350 miljoner A$ tillbaka. 
  
 I Kansas, USA, satsades 2,2 miljoner dollar på utveckling av en databas med geografiskt relaterad information för samutnytt- jande och koordinering mellan statliga, federala och lokala organ. Utan det samutnyttjande och den koordinering som databasen möjliggjorde beräknades kostnaderna ha blivit 11,3 miljoner dollar över en fyraårsperiod. 
  
 I Montana, USA, genomfördes en  
  
 GIS-studie 
  som beräknade kostnader och nyttor för åtta tillämpningar inom fyra myndig- heter. Man uppskattade  
 kostnads-/nyttoförhållandet 
  till mellan 1,2 och 5,6. 
  
 I ytterligare en studie studerades 16 tillämpningar med geo- grafiska data i Nordamerika och två i Italien.  
  
 Kostnads-/nytto- 
  kvoten varierade mellan 1:7 och 1:4. 
 Ett genomgående resultat av studierna är att kostnaderna för informationen, oavsett var i förädlingskedjan värdet mäts, är väl investerade pengar som ger flerfaldigt tillbaka och är en viktig faktor för samhällsekonomins utveckling. Av särskild betydelse är 
  
 11  
 EkenArken: Samhällsekonomiska modeller för geografisk information. En litteraturöversikt. 
 116 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samhällets nytta av verksamheterna 
  
 informationens tillgänglighet, kvalitet och prissättning. Det bör dock påpekas att de  
 kostnads-/nyttoförhållanden 
  som presenteras i rapporterna inte utan vidare kan överflyttas till svenska för- hållanden, eftersom bl.a. priset på data varierar mellan olika länder. 
 Slutsatser 
 Det samlade intrycket av studierna är att investeringar i geografisk information och fastighetsinformation vanligtvis är mycket lön- samma, representerar stora värden och ger hög nytta för användarna. Den geografiska informationen tycks generera större samhällsnytta än fastighetsinformationen. 
 Samtidigt finns stora metodologiska problem kring de samhälls- ekonomiska studierna. Det tycks vara svårt att särskilja nyttan av olika leverantörers information från nyttan av den färdiga tjänsten hos användaren. Det är också svårt att isolera värdet av den grund- läggande informationen från den verksamhetsspecifika informa- tionens värde vid olika systemlösningar där informationen används integrerat. I de fall känslighetsanalyser visas framgår vidare kalkyl- räntans stora betydelse för kostnads/nyttokvoten. Det verkar även vara ovanligt att beakta samhällsekonomiska effekter av anslags- finansiering. De metodologiska skillnaderna och varierande natio- nella förhållanden gör att möjligheterna att direkt jämföra resul- taten av olika studier är små. 
 117 
  
 5 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 5.1 
  
 Inledning 
  
 I detta kapitel redovisas vissa regelverk och riktlinjer som utgör en grund för de överväganden och förslag som vi för fram i andra avsnitt. Vi skall enligt direktiven beakta förvaltningspolitiska utgångspunkter. Vi bedömer och lämnar förslag om Lantmäteri- verkets konkurrensutsatta uppdragsverksamhet i kap. 10 och prövar verksamhetsformer, bl.a. bolagisering i samma kapitel. Lant- mäteriverkets verksamhet är till stor avgiftsfinansierad enligt olika principer och i kap. 12 lämnar vi förslag om finansieringsprinciper och finansiering 
  
 5.2 
  
 Förvaltningspolitiska utgångspunkter 
  
 Frågan om lämpliga verksamhetsformer för den statliga förvalt- ningen behandlades av regering och riksdag i ett bredare samman- hang senast i samband med propositionen Statlig förvaltning i med- borgarnas tjänst (prop. 1997/98:136, bet. 1997/98:KU31, rskr. 1997/98:294). 
 I propositionen tar regeringen tydligt ställning för att statlig verksamhet normalt bör bedrivas i myndighetsform. Som fördelar med myndighetsformen framhålls att generella förvaltningsregler och principer är tillämpliga, att kraven på öppenhet och insyn till- godoses och att myndighetsformen har en stor flexibilitet. Det framhålls också att bl.a. införandet av mål- och resultatstyrning gett myndigheterna stor handlingsfrihet inom ramen för myndig- hetsformen. 
 Bolagsformen bör enligt den ovan nämnda förvaltningspolitiska propositionen normalt användas om staten bedriver affärsverk- samhet som är konkurrensutsatt. Om däremot konkurrensen är otillräcklig eller om behovet av offentlig insyn och kontroll är 
 119 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 särskilt stort, kan dock myndighetsformen vara den mest ända- målsenliga även för konkurrensutsatt verksamhet. Inom myndig- heter som bedriver affärsverksamhet bör denna särskiljas genom en tydlig organisatorisk uppdelning inom myndigheten för att undvika konkurrenssnedvridningar. 
 I den förvaltningspolitiska propositionen framhålls också att renodlingen av statliga verksamheter bör fortsätta. Statens upp- gifter bör avgränsas noga och uppgifter som är artfrämmande för staten bör avvecklas eller överlåtas på annan huvudman. Ansvars- fördelningen mellan olika myndigheter bör också göras tydligare. Regeringen understryker att renodlingen av de statliga verksam- heterna hittills har lett till minskade styrproblem och ökad effekti- vitet i statsförvaltningen. Denna positiva utveckling anses bl.a. bero på att distinktionen mellan rättsskipning, myndighetsutövning och affärsverksamhet har blivit allt tydligare. 
 Slutligen framhålls i förvaltningspolitiska propositionen att anbudsupphandling fortlöpande bör prövas som ett medel för att öka effektiviteten i myndigheterna inom områden som inte ingår i statens kärnverksamheter. 
  
 5.3 
  
 Konkurrenspolitiska aspekter 
  
 Allmänt 
 Det finns empiriskt stöd för att en väl fungerande konkurrens leder till en effektiv resursfördelning i samhället, intern effektivitet hos de ekonomiska aktörerna och starka drivkrafter att föra vidare effektivitetsvinster i produktions- och distributionsledet. Föränd- ringstrycket främjar tillväxt och innovationer som gynnar samhälls- ekonomin och ytterst konsumenterna. De flesta studier bekräftar ett starkt samband mellan ökad konkurrens och snabbare tillväxt av BNP. 
 En effektiv konkurrens kan i princip anses råda på en marknad där antalet säljare inte är för begränsat, de utbjudna produkterna inte är för differentierade, företagen inte handlar i samförstånd med varandra och inga väsentliga hinder finns för etablering av företag. 
 En väl fungerande konkurrens förutsätter vidare att kunderna/konsumenterna kan välja mellan flera alternativ, är väl- informerade om dessa bl.a. vad gäller produktens pris och kvalitet, har förutsättningar att välja och vill välja. Vidare förutsätter en fun- 
 120 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 gerande konkurrens som huvudregel att inga aktörer ges speciella fördelar av det allmänna. 
 Statsmakternas syn på konkurrens 
 I regeringens proposition Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald (prop. 1999/2000:140) aviseras flera åtgärder för att stärka konkurrens- och konsumentintresset. Regeringens förslag har godkänts av riksdagen (bet. 2000/01:NU4, rskr. 2000/01:16). Bland flera i propositionen redovisade riktlinjer för konkurrens- politiken (s. 43) märks bl.a. att ta fram effektivare medel för kartellbekämpning, stödja utvecklingen mot en balanserad och väl fungerande konkurrens på nya marknader och förtydliga svensk statsstödspolicy. Vidare framhålls att när offentliga aktörer agerar på konkurrensmarknader får detta inte ske så att det privata före- tagandet hämmas. 
 Flera sektorer i näringslivet utmärks av hög marknadskoncen- tration med ett begränsat antal företag. Att nya företag träder in på olika marknader och har möjlighet att växa har stor betydelse för att konkurrensen på sikt skall kunna upprätthållas. Det är enligt förarbetena (prop. 1992/93:56 s. 21) till konkurrenslagen (1993:20) ett viktigt mål för konkurrenspolitiken att stärka och bevara och därmed främja utvecklingskraften i de små och medelstora före- tagen. Dessa bidrar genom sin flexibilitet och dynamik till att upprätthålla en effektiv konkurrens. 
 En erfarenhet av konkurrenslösningar i den offentliga sektorn är att aktörerna så långt som möjligt måste få konkurrera på lika villkor. Avsteg från denna princip kan medföra en ineffektiv resurs- användning, mindre varierat produktutbud eller minskad mångfald och därmed minskad konsumentnytta. Dessa frågor har uppmärk- sammats av riksdagens näringsutskott i juni 2003. 
 Det är viktigt att framhålla att det inte är meningsfullt att öppna upp områden för konkurrens om det inte finns medel, bl.a. i form av regelverk, för att vårda konkurrensen eller hindra att denna sätts ur spel. För att åstadkomma lika villkor krävs i många fall, vid sidan av den generella konkurrenslagstiftningen, särskilda regler. 
 121 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Konkurrens mellan offentliga och privata aktörer 
 I likhet med kommuner och landsting har statliga myndigheter, affärsverk och företag med ensamrätt att saluföra vissa produkter de senaste 10 åren börjat bedriva uppdragsverksamhet åt externa kunder. I många fall är denna uppdragsverksamhet konkurrens- utsatt genom att andra aktörer saluför samma eller liknande pro- dukter. Utvecklingen har medfört konkurrensproblem, främst för små företag. 
 Dessa konkurrensproblem har behandlats i betänkandena Kon- kurrens i balans (SOU 1995:105), Konkurrensrådets betänkande Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor (SOU 2000:117) och departementspromemorian Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor (Ds 2001:17). Konkur- rensverket har behandlat berörda konkurrensproblem i flera rapporter bl.a. i rapporten Vårda och skapa konkurrens – vad krävs för ökad konsumentnytta? (2002:2). 
 På senare år har bl.a. följande mer generella problem upp- märksammats. 
  
 Myndigheter kan utnyttja sin myndighetsroll för att få fördelar i den konkurrensutsatta verksamheten (direktkanal till kunderna m.m.). Myndigheter får också ett övertag över kon- kurrenterna om de senare är beroende av myndighetens beslut som rör den aktuella verksamheten. 
  
 Myndigheter kan subventionera uppdragsverksamhet med all- männa medel som avsatts för myndighetsuppgifterna, vilket förstärker detta övertag. 
  
 En aktör som bedriver verksamhet som finansieras med all- männa medel och därutöver saluför produkter på en konkur- rensmarknad, har fördelar jämfört med konkurrenter vars hela verksamhet bedrivs i en konkurrensmiljö. 
  
 Den offentliga aktörens myndighetsuppgifter eller monopolverk- samhet är ofta integrerade med konkurrensutsatt verksamhet. Detta kan medföra konkurrensproblem med hänsyn till att all- männa medel alternativt överskott/vinst som härrör från monopol- verksamheten kan användas för att subventionera den konkurrens- utsatta verksamheten, s.k. korssubventionering. 
 Om den offentliga aktören med stöd av allmänna medel håller låga priser, s.k. underprissättning, och därmed subventionerar den 
 122 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 konkurrensutsatta verksamheten snedvrids konkurrensen. Med underprissättning avses i konkurrensrättslig mening att ett domine- rande företag sänker priset på en produkt i syfte att slå ut konkur- renten eller att få denna att träda ut från marknaden. Underpris- sättning leder till att främst små företags möjligheter att expandera sin verksamhet eller rentav finnas kvar på marknaden minskar. Detta medför samhällsekonomiska förluster för det allmänna samt för medborgare och konsumenter. 
 Konkurrensrådet 
 Mot bakgrund av konkurrensproblemen inrättade regeringen i slutet av 1997 Rådet för konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor, Konkurrensrådet. Rådet, som har representanter för såväl offentlig sektor som näringslivsorganisationer, skall for- mulera generella och långsiktiga spelregler för konkurrensen mellan aktörerna. Det sker utifrån de klagomål som Konkurrensrådet får från främst privata företag. Rådet behandlar principiellt viktiga ärenden och rådets ställningstagande utmynnar i en rekommen- dation till berörda parter. De klagomål Konkurrensverket får på området överlämnas som regel till Konkurrensrådet. 
 Åtskillnad och transparens för konkurrensutsatt uppdragsverksamhet 
 I ovan nämnda rapporter och betänkanden pekas på behovet av att konkurrensutsatt verksamhet som bedrivs av offentliga aktörer avskiljs organisatoriskt och redovisningsmässigt. Det beror på att när monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet bedrivs tillsammans inom samma organisatoriska enhet är det som regel mycket svårt och resurskrävande att följa upp vilka kostnader som tillhör en viss verksamhet. Erfarenheterna visar att det i sådana fall finns små möjligheter att upptäcka om korssubventionering sker. För att lösa detta problem bör den konkurrensutsatta verk- samheten vara en egen resultatenhet som är separerad från andra verksamheter. 
 Konkurrensrådet har i sitt betänkande (SOU 2000:117) pekat på redovisningsrutiner som bör gälla för offentliga aktörer som bedriver konkurrensutsatt verksamhet. Rådet menar att den senare 
 123 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 verksamheten bör ha en egen redovisning och åläggas ett ekono- miskt mål om att uppnå full kostnadstäckning. Målet bör tydligt anges i riktlinjer eller andra lämpliga styrdokument för verksam- heten. Vidare framhålls att det ekonomiska målet bör kompletteras med ett klargörande att den konkurrensutsatta verksamheten kommer att omprövas om målet inte uppfylls på några års sikt. 
 Enligt Konkurrensrådets mening bör det ekonomiska utfallet särredovisas. Samtliga relevanta kostnader som uppkommer i den konkurrensutsatta verksamheten skall beaktas. Här pekar rådet även på att en internränta för utnyttjat kapital bör belasta verksam- heten och att räntan bör uppgå till minst den externa genomsnitt- liga upplåningskostnaden för den offentliga huvudmannen. Rådet framhåller dessutom att prissättningen bör utformas på ett sådant sätt att det ekonomiska målet har förutsättningar att uppfyllas. 
 Redovisningen av den konkurrensutsatta verksamheten (kost- nader, intäkter och resultat) bör medtas i myndighetens årsredovis- ning. På detta sätt ökar möjligheterna att upptäcka om verksam- heten subventioneras med allmänna medel. Dessutom förbättras förutsättningarna att vid behov genomföra effektivitetsfrämjande åtgärder. I sammanhanget kan jämförelser (s.k. benchmarking) med annan liknande verksamhet ge värdefull information. 
 Det kan konstateras att de redovisade kraven på öppenhet och genomlysning av konkurrensutsatt verksamhet som bedrivs av offentliga aktörer överensstämmer med principerna i EG:s s.k. transparensdirektiv. I betänkandet Införlivande av transparens- direktivet (SOU 2003:48) föreslås en transparenslag som skall träda i kraft i mitten av 2004. Den föreslagna lagen bereds i Reger- ingskansliet (Näringsdepartementet). 
 Erfarenheter och aktuella reformförslag 
  
 EG-praxis 
  på konkurrensrättens område visar att det är svårt att tillämpa konkurrenslagstiftningen för att ingripa mot underpris- sättning. Erfarenheterna visar också att konkurrenslagen inte är ett effektivt medel att komma till rätta med konkurrensproblem mellan offentliga och privata aktörer. Konkurrensrådets verksam- het och den nuvarande ordningen med att aktörerna på frivillig väg skall anpassa sig till gemensamma spelregler har heller inte varit effektiv för att lösa problemen. 
 124 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 I Ds 2001:17 föreslås därför att det införs en särskild konflikt- lösningsregel i konkurrenslagen för att lösa problem som uppstår i möten mellan offentliga och privata aktörer. Förslaget, som för närvarande bereds inom Regeringskansliet (Näringsdeparte- mentet), bör ses i ljuset av att det visat sig att Konkurrensrådets rekommendationer för att lösa problemen inte fått så stort genom- slag eller inte följts i någon större utsträckning av myndigheterna. Avsikten är att Konkurrensrådets verksamhet ska upphöra när den nya regeln träder i kraft. 
  
 5.4 
  
 Kriterier för bolagisering 
  
 Frågan om statlig verksamhet bör bedrivas i bolagsform bör i första hand prövas mot de generella kriterier för bolagisering som lagts fast av riksdag och regering (prop. 1992/93:100 bil 1, bet. 1992/93:FiU10 och FiU20, rskr. 1992/93:189). 
 Följande kriterier har uppställts av riksdag och regering 
  
 – 
  
 verksamheten är av betydande omfattning, 
  
 – 
  
 verksamheten styrs inte primärt av politiska uppgifter och mål, 
  
 – 
  
 verksamheten bedrivs under fungerande konkurrensvillkor, 
  
 – 
  
 verksamheten har kommersiella förutsättningar och är obero- ende av direkta anslagsmedel, 
  
 – 
  
 verksamheten innebär ingen myndighetsutövning. 
  
 De viktigaste kriterierna för när en verksamhet bör kvarstå i myndighetsform var enligt regeringen att väl fungerande konkur- rensvillkor för verksamheten saknas eller att hög effektivitet och affärsmässighet saknas. 
 Det är värt att notera att regeringens kriterier för bolagisering inte berör frågan om vilka samband som kan finnas mellan en befintlig verksamhet inom en myndighet som är aktuell för bolagi- sering och övriga verksamheter inom myndigheten. I en tidigare rapport från Riksrevisionsverket Konkurrensutsatt verksamhet inom förvaltningsmyndigheter (1992) hade däremot RRV angett som ett kriterium att de kompetensmässiga sambanden mellan myndighetsuppgifterna och bolaget skulle vara små. I en senare analys av just Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet har Stats- kontoret använt sig av det ytterligare kriteriet att den kvarvarande delen av myndigheten måste ha beställarkompetens. 
 125 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 En prövning enligt kriterierna ovan måste innefatta en hel del egna rimlighetsbedömningar och avvägningar av den som utför prövningen. Det kan i praktiken vara mycket svårt att avgöra om ett kriterium är uppfyllt eller ej. Frågan är också vilken slutsats angående en eventuell bolagisering som bör dras om en verksamhet uppvisar smärre brister i förhållande till ett eller ett par kriterier, medan övriga kriterier är mycket väl uppfyllda. 
  
 5.5 
  
 Villkor för olika verksamhetsformer 
  
 Myndighet 
 Myndighetsbegreppet vilar på regeringsformen 1:8. Där stadgas bl.a. att det för den offentliga förvaltningen finns statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. 
 En myndighet kännetecknas av att den inte är en självständig juridisk person utan en del av den övriga statliga verksamheten. En myndighet har varken tillgångar eller skulder och kan inte utan särskilt stöd i författning ingå mer omfattande avtal för vare sig sin egen eller statens räkning. 
 Myndigheter lyder under regeringen och kan styras genom ett flertal styrinstrument som instruktion, regleringsbrev, utnämnande av myndighetens chef och styrelse, separata regeringsbeslut samt den styrning som hänger samman med budgetprocessen. 
 När verksamhet bedrivs i myndighetsform regleras den av ett offentligrättsligt regelverk som byggts upp för att tillgodose krav på rättssäkerhet, insyn och kontroll. Handläggningen av ärenden inom myndigheter styrs av bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223) som bl.a. innebär en generell rätt att överklaga förvalt- ningsbeslut. Myndigheter omfattas också av offentlighetsprincipen, vilken inte bara innebär att allmänna handlingar som förvaras hos myndigheterna är offentliga utan också att de anställda vid myndig- heten har yttrandefrihet, meddelarfrihet och skydd för anonymite- ten vid uppgiftslämnande. Sekretesslagens bestämmelser innebär dock vissa begränsningar av dessa rättigheter. 
 Myndigheterna omfattas också av JO:s och JK:s tillsyn och kan granskas av Riksrevisionen. 
 Personalen vid statliga myndigheter omfattas av lagen om offentlig anställning (LOA) (1994:260). LOA innebär lagreglering av bl.a. bedömningsgrunderna för anställning, bisysslor, disciplin- 
 126 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 ansvaret vid tjänsteförseelse, vissa inskränkningar i rätten att genomföra stridsåtgärder samt ger rätt att överklaga beslut om anställning. 
 Myndigheters möjligheter att bedriva affärsverksamhet skiljer sig i flera avseenden från aktiebolagens. Bestämmelserna i avgiftsför- ordningen (1992:191) innebär att en myndighet endast kan ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller om detta följer av lag eller förordning eller av ett särskilt regeringsbeslut. Normalt är full kostnadstäckning målet för avgiftsfinansierad verk- samhet hos myndigheter. Det krävs särskilda bemyndiganden både för att en myndighet skall kunna bestämma avgifternas storlek och för att myndigheten skall kunna disponera avgiftsinkomsterna. Myndigheter som bedriver avgiftsfinansierad verksamhet skall normalt varje år samråda med Ekonomistyrningsverket om avgif- ternas storlek. 
 Till skillnad från ett aktiebolag kan en myndighet inte heller fritt disponera ett eget kapital. Myndigheternas kapitalförsörjning och hantering av kapital regleras i kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188). Enligt denna förordning skall myndigheterna finansi- era anläggningstillgångar med lån i Riksgäldskontoret och kan alltså t.ex. inte låna i bank. 
 Kapitalförsörjningsförordningens bestämmelser innebär också att myndigheter inte utan regeringens medgivande får använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser eller liknande. Myndigheter får inte heller förvärva aktier i eller ge kapitaltillskott till ett bolag. Regeringen har också uttalat att bolag under myndigheters förvaltning inte bör förekomma. 
 Vidare krävs enligt kapitalförsörjningsförordningen särskilt bemyndigande för att en myndighet varaktigt och i större omfatt- ning skall kunna marknadsföra varor och tjänster i utlandet. Närmare bestämmelser om tjänsteexport finns i tjänsteexportför- ordningen (1992:192). 
 Ovanstående generella begränsningar av myndigheters möjlig- heter att bedriva affärsverksamhet har i vissa fall ändrats genom särskilda beslut av regeringen när de ansetts utgöra betydande hinder för en myndighets verksamhet. 
 Myndighetsformen är tveklöst den bästa verksamhetsformen för myndighetsutövning eller andra traditionella myndighetsuppgifter som ställer krav på rättssäkerhet och opartiskhet samt demokratisk insyn och kontroll. De styrmöjligheter som myndighetsformen ger regering och riksdag gör också myndighetsformen lämplig för 
 127 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 verksamheter med tydliga politiska mål och uppgifter. I de fall en verksamhet finansieras genom anslag ger myndighetsformen dess- utom tillgång till en väl etablerad process för styrning och uppfölj- ning av de offentliga medlen. 
 Om däremot en myndighets uppgifter innefattar att agera mark- nadsmässigt på konkurrensutsatta marknader, så innebär framför- allt det ekonomiadministrativa regelverket betydande inskränk- ningar. I sammanhanget är det dock värt att notera att utvecklingen successivt har inneburit ökade möjligheter för myndigheter att bedriva avgiftsfinansierad verksamhet. Det faktum att många myn- digheter idag agerar på åtminstone delvis konkurrensutsatta mark- nader och har integrerat ett kundperspektiv i verksamheten, visar på myndighetsformens flexibilitet i dessa avseenden. 
 Affärsverk 
 Affärsverket är en variant av myndighetsformen. Juridiskt sett är ett affärsverk en förvaltningsmyndighet och lyder under reger- ingen. Regeringen styr också affärsverken på i princip samma sätt som övriga myndigheter, även om styrelsen normalt har en starkare roll i ett affärsverk än i en myndighet. 
 Affärsverksformen skapades ursprungligen för att göra det möjligt för staten att bedriva affärsverksamhet inom vissa områden. Affärsverken har som huvuduppgift att tillhandahålla varor eller tjänster från en verksamhet som bedrivs i monopolform, antingen via författning eller på grund av att verksamheten är ett s.k. natur- ligt monopol. 
 Den viktigaste skillnaden mellan affärsverk och andra myndig- heter består i att affärsverken har en något större ekonomisk själv- ständighet. Ett affärsverk finansieras vanligen genom avgifts- intäkter och har som övergripande ekonomiskt mål att med egna intäkter uppnå full kostnadstäckning samt ge avkastning på inve- sterat statskapital. Anslagsfinansiering är dock formellt sett möjlig och anslag till affärsverk förekommer, även om det i så fall främst rör sig om tillfälliga ändamål. 
 Affärsverken är inte bundna att ta lån i Riksgäldskontoret. De förfogar också friare över de eventuella överskott som kan uppstå när en fastställd del av avkastningskravet levererats in till stats- kassan. Däremot kan affärsverk i likhet med andra statliga myndig- heter inte bilda dotterbolag utan särskilt tillstånd från regeringen. 
 128 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 Statligt aktiebolag 
 Bolag där staten innehar aktiemajoriteten regleras inte genom sär- skilda generella bestämmelser, utan styrs i grunden av bestäm- melserna i aktiebolagslagen (1975:1385). 
 Ett aktiebolag är en självständig juridisk person. Som sådan kan bolaget på egen hand förvärva rättigheter och ikläda sig skyldig- heter. Bolaget har också ett eget kapital samt egna tillgångar och skulder. Vid bildandet av ett aktiebolag måste ägarna skjuta till egendom som blir bolagskapitalet. 
 Ett aktiebolag saknar den lydnadsplikt som en myndighet har mot regeringen och kan inte styras av statsmakterna på samma sätt som en myndighet. Statens ägarroll i ett bolag måste utövas enligt aktiebolagslagens regler och utnyttja samma styrningsverktyg som andra ägare, dvs. främst föreskrifter i bolagsordningen eller avtal. Om ett bolag uppbär statliga bidrag kan staten också fastställa sär- skilda villkor för användningen av dessa medel. 
 De ekonomiska målen för ett aktiebolag bestäms normalt av styrelsen utifrån ägarnas krav på avkastning, men ägaren kan natur- ligtvis också ange särskilda mål för prissättningen genom t.ex. ett ägardirektiv. 
 Aktiebolag kan utföra myndighetsuppgifter och även myndig- hetsutövning på basis av regeringsformens bestämmelse (11 kap. 6§ tredje stycket) att förvaltningsuppgift kan överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning kan dock bara överlämnas med stöd av lag. 
 Däremot kan aktiebolag till skillnad från myndigheter inte ingå för Sverige bindande överenskommelser med andra stater eller mellanfolkliga organisationer. Rätt att ingå sådana överenskom- melser kan till skillnad från myndighetsutövning inte överlåtas på ett bolag. 
 Lagen om offentlig upphandling (1992:1528) gäller inte alltid för statliga bolag och om lagen är tillämplig eller ej måste avgöras genom särskild prövning. Allmänt gäller att LOU sannolikt är tillämplig om ett statligt aktiebolag inrättats för att fullgöra upp- gifter i det allmännas intresse och verksamheten inte har en indust- riell eller kommersiell karaktär. 
 Offentlighetsprincipen och förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. rätt till överklagande är generellt sett inte tillämpliga på andra organ än myndigheter. Dessa delar av det offentligrättsliga regel- 
 129 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 verket kan dock genom bestämmelser i bolagets bolagsordning utsträckas även till ett aktiebolag. 
 Revisionen omfattar även statliga bolag. JO och JK kan – i den utsträckning frånvaron av förvaltningslagens bestämmelser medger 
 – granska den del av verksamheten inom statliga bolag som innebär myndighetsutövning. 
 Bolagsformen erbjuder tveklöst den mest effektiva och beprö- vade verksamhetsformen för verksamheter som agerar på konkur- rensutsatta marknader och finansieras genom avgiftsinkomster. Om de aktuella verksamheterna förutsätter andra finansierings- principer än marknadsprissättning eller t.o.m. uppbär anslag, krävs dock noggrant utformade regelverk och styrmekanismer för att uppnå önskade samhällsekonomiska effekter samt säkra en effektiv användning av offentliga medel. Bolagsformen ger också sämre förutsättningar för demokratisk insyn och kontroll och är mindre mottaglig för politiska styrsignaler. 
  
 5.6 
  
 Regler och riktlinjer för avgiftsbelagd verksamhet 
  
 Generella regler som gäller statliga myndigheters avgiftsbelagda verksamhet finns främst i avgiftsförordningen (1992:191), kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188) och förordningen (2000:605) om myndigheters årsredovisning och budgetunderlag. Därutöver skall myndigheter som bedriver avgiftsbelagd verksam- het beakta relevant lagstiftning som t.ex. konkurrenslagen (1993:20). Även regeringsformen med förarbeten samt praxis utgör en viktig del av de regler och riktlinjer som tillämpas för avgifts- belagd verksamhet. Offentligrättslig verksamhet, som t.ex. lant- mäteriförrättningar, regleras dessutom i särskilda författningar från riksdag och regering. Regeringen kan även i enskilda myndigheters instruktioner och regleringsbrev ange villkor och riktlinjer för myndighetens avgiftsbelagda verksamhet. 
 Olika typer av avgifter 
 I 8 kap. regeringsformen med förarbeten finns bestämmelser om den s.k. normgivningsmakten, dvs. fördelningen av beslutskompe- tens mellan i första hand riksdagen och regeringen. Där framgår det bl.a. att bemyndiganden att ta ut och bestämma avgifter är bero- 
 130 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 ende av om det är fråga om tvingande, offentligrättsliga avgifter eller s.k. frivilliga avgifter (uppdragsverksamhet). 
 Av detta skäl måste man skilja mellan offentligrättslig avgifts- belagd verksamhet och uppdragsverksamhet. Gränsen kan i vissa fall vara otydlig, särskilt om man utgår från graden av tvång respek- tive frivillighet i efterfrågan. Avgörande för om verksamheten skall betecknas som offentligrättslig avgiftsbelagd verksamhet är om myndigheten genom lag och förordning fått ensamrätt att inom landet bedriva verksamheten. Nedan redovisas vad som känne- tecknar respektive verksamhet. 
 Offentligrättslig avgiftsbelagd verksamhet hör till det s.k. primära lagområdet och har följande kännetecken. 
  
 Avgiften innebär ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden, vilket betyder att avgiften nästan uteslutande tas ut av företag eller hushåll. 
  
 Riksdagen fattar beslut om att avgiften skall införas. 
  
 Riksdagen har rätt att bestämma avgiftens storlek, men har i regel delegerat rätten till regeringen. 
  
 Verksamheten regleras i lag och förordning, dvs. det är bestämt i en författning att myndigheten har ensamrätt på att inom landet bedriva den avgiftsbelagda verksamheten. 
  
 Exempel på offentligrättsliga avgifter är avgift för prövning av ansökan om pass eller körkort, godkännande av läkemedel samt lantmäterimyndigheternas förrättningsverksamhet. 
 Att besluta om att införa avgift för varor och tjänster som efter- frågas frivilligt, dvs. för uppdragsverksamhet, hör till regeringens kompetensområde. 
 Uppdragsverksamhet har följande kännetecken: 
  
 Regeringen har rätt att besluta om att verksamheten skall bedrivas och att den skall vara avgiftsbelagd. 
  
 Regeringen har rätt att bestämma avgiftens storlek, men har i regel delegerat rätten till myndigheten. 
  
 Varor och tjänster är frivilligt efterfrågade. 
  
 Det kan finnas mer än en producent. 
  
 Exempel på avgift som tas ut för uppdragsverksamhet är avgifter som betalas för utredningsuppdrag, utbildningar och konsul- tationer. 
 131 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Det bör nämnas att till regeringens kompetensområde hör även sådana avgifter som en myndighet tar ut av en annan myndighet, oavsett om efterfrågan är frivillig eller tvingande. 
 Rätten att ta ut avgifter 
 För att en myndighet skall få ta ut avgift respektive bestämma avgiftens storlek krävs ett bemyndigande från regeringen. Bemyn- digandet ges vanligtvis i myndighetens instruktion eller i regle- ringsbrevet. 
 Om det gäller offentligrättsliga avgifter skall riksdagen besluta att verksamheten skall bedrivas och att den skall vara avgiftsbelagd. Regeringen fastslår sedan efter riksdagens bemyndigande i en förordning vilken myndighet det är som skall ta ut avgiften. 
 Bara om riksdagen medgivit det kan regeringen överlåta åt en myndighet att bestämma nivån på en offentligrättslig avgift. Det finns några fall där ett sådant s.k. medgivande till subdelegering skett, t.ex. till Lantmäteriverket som beslutar om avgifter för lant- mäteriförrättningar och Livsmedelsverket som bestämmer kött- besiktningstaxan. 
 I avgiftsförordningen finns ett generellt bemyndigande att med vissa begränsningar bedriva uppdragsverksamhet. Enligt 4 § får nämligen en myndighet, om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, mot avgift tillhandahålla vissa uppräknade varor och tjänster. Varor och tjänster enligt 4 § får emellertid tillhandahållas bara om verksam- heten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. 
 En myndighet som använder sig av det generella bemyndigandet i 4 § avgiftsförordningen får själv bestämma avgifternas storlek inom ramen för full kostnadstäckning. 
 Ekonomiskt mål 
 Det ekonomiska målet talar om hur stor del av kostnaderna för en viss verksamhet som skall täckas av intäkter. 
 132 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 Full kostnadstäckning huvudregel 
 Regeringen har bestämt att full kostnadstäckning normalt skall gälla som ekonomiskt mål för avgiftsbelagd verksamhet. Om ett annat ekonomiskt mål skall gälla, t.ex. viss kostnadstäckningsgrad eller täckning enbart av vissa angivna kostnader, skall regeringen besluta särskilt om detta. Det förekommer också att inget preci- serat ekonomiskt mål kan anges, t.ex. entréavgifter vid de flesta museer. Ett motiv för undantag från full kostnadstäckning är om ett sådant avgiftsuttag skulle motverka syftet med verksamheten. 
 Vad är långsiktig självkostnad 
 ? 
  
 Det ekonomiska målet full kostnadstäckning innebär att myndig- heten skall sätta avgifterna så att den långsiktiga självkostnaden täcks vid en normalvolym. Enligt Ekonomistyrningsverkets (ESV) föreskrifter till 5 § avgiftsförordningen innebär detta att avgifterna skall sättas så att intäkterna på ett eller några års sikt täcker samtliga med verksamheten direkt eller indirekt förenade kost- nader. Anledningen till att det är den långsiktiga självkostnaden som skall täckas är att myndigheten inte skall behöva ändra priset om volymen tillfälligt går upp eller ner. Den långsiktiga själv- kostnaden täcks alltså om verksamheten t.ex. uppvisar överskott ett år och påföljande år ungefär lika stort underskott. Språngvisa höjningar och sänkningar av avgiften bör undvikas och en jämn avgiftsutveckling eftersträvas. 
 För vilken verksamhet gäller det ekonomiska målet? 
 Ett ekonomiskt mål gäller för respektive avgiftsbelagd verksamhet. Med avgiftsbelagd verksamhet avses normalt den indelning som finns i budgeten för avgiftsbelagd verksamhet i myndighetens regleringsbrev. Avgörande för hur verksamheten skall vara indelad är statsmakternas behov av information om hur det ekonomiska målet uppfylls för en viss verksamhet, eftersom myndigheterna skall särredovisa avgiftsbelagd verksamhet enligt den indelning och struktur som framgår av budgeten för avgiftsbelagd verksamhet i regleringsbrevet. Anslagsfinansierad verksamhet, offentligrättslig avgiftsbelagd verksamhet och uppdragsverksamhet skall redovisas åtskilda. När det gäller offentligrättslig verksamhet ger lag och 
 133 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 förordning vägledning vid indelningen. Om och i så fall hur upp- dragsverksamhet skall indelas beror på om det är fråga om olika slags uppdragsverksamhet eller verksamhet med olika eller separata ekonomiska mål. 
 En myndighet som bedriver avgiftsbelagd verksamhet av olika slag behöver ofta för sin interna styrning dela in verksamheten på en mer detaljerad nivå än vad som krävs för den externa redo- visningen. Denna indelning brukar benämnas avgiftsområden. Ett avgiftsområde kan bestå av en eller flera produkter eller produkt- grupper. Indelningen i avgiftsområden syftar alltså till att myndig- heten utifrån sina behov skall skapa bättre förutsättningar för en god styrning och uppföljning av de olika verksamheterna. Intäkter och kostnader kan t.ex. sorteras efter kundgrupp om det är olika produkter som efterfrågas. En indelning per kundgrupp kan göra det lättare att stämma av att varje kundgrupp betalar alla kostnader som gruppen orsakar. 
 Vilka kostnader skall ingå i avgiftsunderlaget? 
 Ett ekonomiskt mål om full kostnadstäckning förutsätter att det är möjligt att identifiera alla relevanta kostnader som en viss avgifts- belagd verksamhet orsakar. För en myndighet som är helt avgifts- finansierad måste naturligtvis alla myndighetens kostnader med- räknas i avgiftsunderlaget och fördelas på ett rättvisande sätt mellan de olika avgiftsbelagda verksamheter som myndigheten bedriver. För en myndighet som är både anslags- och avgiftsfinansierad handlar det om att dels identifiera vilka direkta kostnader som den avgiftsbelagda verksamheten orsakar, dels besluta hur stor andel av de indirekta (gemensamma) kostnaderna som skall hänföras till den avgiftsbelagda verksamheten. 
 Kapitalkostnader är ofta en gemensam kostnad. För att statens räntekostnader för upplåning skall föras ut på de verksamheter där kostnaderna uppstår används i huvudsak två finansieringsmodeller. För det första tillgodoses myndighetens behov av rörelsekapital genom en kredit kopplad till ett räntekonto hos Riksgäldskontoret. För det andra finansieras utgifter för investeringar i anläggnings- tillgångar som används i verksamheten med lån i Riksgälds- kontoret. Kostnaderna för räntor och avskrivningar på anlägg- ningstillgångar som används i avgiftsfinansierad verksamhet skall således räknas med i avgiftsunderlaget. Det är Riksgäldskontoret 
 134 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 som fastställer ränta och andra villkor för ut- respektive inlåning på marknadsmässiga grunder. 
 Övriga gemensamma kostnader kan t.ex. vara kostnader för ledning, administration på olika nivåer, utbildning, bibliotek, lokaler och telefon. Oftast är det inga problem att, med stöd av relevanta fördelningsnycklar, fördela dessa kostnader mellan en myndighets anslagsfinansierade och avgiftsfinansierade verksamhet 
 – i varje fall inte om myndigheten använder tidredovisning för att kunna fördela lönekostnaderna mellan olika slag av verksamheter. Vissa gemensamma kostnader kräver dock en hel del analys innan man vet om de skall belasta den avgiftsfinansierade verksamheten eller ej. Till exempel skall en myndighet som bedriver anslags- finansierad verksamhet som omfattar remisser,  
 EU-arbete, 
  arbete med föreskrifter och allmänna råd etc. normalt inte ta med en andel av kostnaderna för sådant arbete vid beräkning av avgifter som tas ut i uppdragsverksamhet. 
 En myndighet som bara bedriver avgiftsbelagd verksamhet måste naturligtvis beräkna avgifterna så att kostnaden för eventuellt arbete med remisser, EU etc. täcks. När det gäller offentligrättsliga avgifter bestämmer riksdagen vilka kostnader som skall beaktas vid avgiftssättningen. 
 I full kostnadstäckning ligger också att myndigheten efter att ha gjort en riskbedömning skall göra ett påslag så att avgiften täcker t.ex. kundförluster och risk för att kostnader underskattats. Myndigheten måste dessutom anta vilken volym som kan för- väntas. Eftersom avgiften skall beräknas så att den täcker den långsiktiga självkostnaden måste man anta en normalårsvolym, dvs. en uppskattad genomsnittsvolym för ett antal år framåt. 
 Varje avgift som myndigheten tar ut för en vara eller tjänst behöver inte vara beräknad så att självkostnaden för varan eller tjänsten täcks. Det betyder att avgiften för en prestation kan sättas så att den innebär överuttag i förhållande till självkostnaden under förutsättning att avgiften för en annan prestation, som hör till samma verksamhet (avgiftsområde), beräknas lämna motsvarande underuttag. Det är t.ex. naturligt att avgifterna av praktiska skäl baseras på en genomsnittligt beräknad timkostnad (vid tidtaxa) eller en genomsnittlig tidsåtgång för att utföra en viss typ av tjänst (vid fast avgift). 
 135 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Samråd med Ekonomistyrningsverket 
 Enligt 7 § avgiftsförordningen skall myndigheterna varje år samråda med Ekonomistyrningsverket (ESV) om de avgifter som myndig- heten tar ut. Samråd skall ske även om avgifterna avses vara oför- ändrade. I de fall regeringen bestämmer avgiftens storlek skall sam- råd ske med ESV innan förslag lämnas till regeringen om avgiften. ESV får medge undantag från samrådsskyldigheten. 
 Av ESV:s föreskrifter till 7 § framgår hur myndighetens sam- rådsunderlag bör vara utformat. För varje avgiftsbelagd verksamhet med full kostnadstäckning som ekonomiskt mål skall bl.a. redo- visas utfallet av intäkter och kostnader för senast avslutad resultat- period, balanserat resultat samt budgeterade intäkter och kost- nader. Principer eller metoder för fördelning av de för myndig- heten gemensamma kostnaderna skall också redovisas. 
 Rätten att disponera avgiftsinkomster 
 För att en myndighet skall få disponera inkomsterna i den avgifts- belagda verksamheten krävs att statsmakterna har medgivit detta. 
 Offentligrättsliga avgifter bör i regel inte disponeras av myndig- heten utan tillföras statskassan och redovisas mot en inkomsttitel. Myndigheten tilldelas då anslagsmedel för att täcka kostnaderna för verksamheten. Detta kallas för att avgiftsinkomsterna redovisas brutto på statsbudgeten. Enligt den huvudprincip som fastslogs i budgetpropositionen 1992 bör bruttoredovisningsprincipen tillämpas för offentligrättslig verksamhet 
  
 När den avgiftsbelagda verksamheten huvudsakligen syftar till att garantera att den av statsmakterna beslutade omfattningen och ambitionsnivån upprätthålls, t.ex. Statens kärnkrafts- inspektions tillsyn över kärnkraftverk. 
  
 När det är ett svagt samband mellan avgiftens storlek och kostnaden för den enskilda prestationen, t.ex. kronofogde- myndigheternas utsöknings- och indrivningsverksamhet. 
  
 När avgiften är satt utifrån en genomsnittligt beräknad kostnad för ett antal berörda myndigheter, t.ex. ansökningsavgifter enligt  
  
 9–14 
  §§ avgiftsförordningen. 
 Avsteg från bruttoredovisningsprincipen bör göras 
 136 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 Om verksamheten är efterfrågestyrd på så sätt att avnämarna är beroende av att myndighetens resurser är anpassade till efter- frågan. En besvärande kösituation skulle annars kunna uppstå, t.ex. köttbesiktningen vid Livsmedelsverket. 
  
 Om myndigheten bedriver integrerade verksamheter i form av offentligrättslig avgiftsbelagd verksamhet och uppdragsverk- samhet, t.ex. Patent- och registreringsverket och Lantmäteri- verket. 
  
 Avgifter som tas ut för frivilligt efterfrågade varor och tjänster disponeras normalt av myndigheten. Rätten att disponera avgifts- inkomsterna framgår i regel av myndighetens regleringsbrev. 
 I avgiftsförordningen ges myndigheter ett generellt bemyndi- gande att disponera avgifter som tas ut med stöd av 4 § avgiftsför- ordningen. Detsamma gäller de avgifter myndigheten tar ut för kopior, bevis, registerutdrag m.m. enligt 15 § avgiftsförordningen. 
 Med uttrycket att bedriva avgiftsfinansierad verksamhet menas vanligen att myndigheten disponerar intäkterna i den avgiftsbelagda verksamheten. Det bör emellertid noteras att även verksamhet där avgifterna redovisas mot inkomsttitel är avgiftsfinansierad sett ur statens synvinkel, medan den ur myndigheternas synvinkel är anslagsfinansierad. Begreppet avgiftsbelagd kan ses som ett samlat uttryck för såväl verksamhet där avgifterna redovisas mot inkomsttitel som verksamhet där avgifterna disponeras av myndig- heten. 
 Styreffekter av bruttoredovisning 
 Tillämpningen av bruttoredovisning på statsbudgeten av offentlig- rättslig avgiftsbelagd verksamhet ger både positiva och negativa styreffekter. 
 Till de positiva hör att myndigheten inte riskerar att misstänkas för att sätta ekonomiska intressen före syftet med verksamheten. Denna misstanke kan, i de fall myndigheten disponerar inkom- sterna, uppstå om t.ex. avgiften för tillsyn eller liknande tas ut enligt tidsåtgång. 
 Vidare ger bruttoredovisningen större möjlighet att ta ut en fast avgift som bygger på en för verksamheten genomsnittligt beräknad kostnad, vilket innebär en enkel administration. Framför allt gäller detta för ansökningsavgifter som tas ut enligt 10 § avgiftsför- 
 137 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 ordningen. Det bör vidare påpekas att bruttoredovisning av intäkterna innebär att man slipper ett omfattande budgeterings- arbete för myndigheter med en regional organisation. I en sådan organisation kan de olika myndigheterna ha vitt skilda förutsätt- ningar vad gäller kostnader för lokaler, resor etc. Om en och samma avgift tillämpas för en viss vara eller tjänst uppkommer underskott hos vissa myndigheter och överskott hos andra. Om myndigheten disponerade inkomsterna skulle olika resultatkrav i så fall behöva fastställas beroende på skillnader i bl.a. kostnadsnivåer i olika regioner. Det förtjänar också att nämnas att en avgift som är densamma i hela landet i regel uppfattas av dem som skall betala som mer rättvis än en avgift som är differentierad med hänsyn till kostnadsskillnader, t.ex. till följd av myndighetens geografiska läge. 
 Bruttoredovisning kan tillämpas även om den avgiftsbelagda verksamheten är efterfrågestyrd förutsatt att myndigheten har möjlighet att omprioritera sina resurser när så krävs. 
 Den negativa effekten av bruttoredovisning är att det naturliga incitamentet att regelbundet ompröva avgifterna saknas. Kopp- lingen mellan avgiftsintäkterna och kostnaderna för verksamheten torde dock bli tydligare i och med att en budget för avgiftsbelagd verksamhet normalt skall upprättas i myndighetens regleringsbrev. Detta gäller i princip även för sådan verksamhet som redovisas brutto på statsbudgeten. 
 Styreffekter av redovisning utanför statsbudgeten 
 Bland de styreffekter som uppstår då redovisning utanför stats- budgeten tillämpas kan nämnas följande 
  
 Myndighetens ekonomiska resultatansvar blir tydligt. 
  
 Goda möjligheter ges till en flexibel anpassning av myndig- hetens resurser till skiftande förutsättningar över tiden. 
  
 Ett sätt för regeringen att styra myndighetens resurstilldelning vid redovisning utanför statsbudgeten är att regeringen beslutar om avgifternas storlek. Om t.ex. myndighetens förslag till avgifts- höjning avslås måste myndigheten sänka ambitionsnivån eller på annat sätt rationalisera verksamheten. 
 138 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 Disposition av överskott 
 Det ekonomiska målet full kostnadstäckning skall ses på några års sikt. Regeringen har därför i 23 § kapitalförsörjningsförordningen gett myndigheter rätt att under vissa förutsättningar disponera överskott i den avgiftsbelagda verksamheten. 
 En myndighet som disponerar inkomsterna i sin avgiftsbelagda verksamhet får således balansera räkenskapsårets resultat i ny räk- ning, förutsatt att det ackumulerade överskottet uppgår till högst 10 procent av den avgiftsbelagda verksamhetens omsättning under räkenskapsåret. Om det ackumulerade överskottet är större än 10 procent av den avgiftsbelagda verksamhetens omsättning skall myndigheten föreslå regeringen hur hela det ackumulerade över- skottet skall användas. Likaså beslutar regeringen efter förslag från myndigheten hur ett underskott som inte täcks av balanserat resul- tat skall täckas. 
 Bestämmelsen gäller för den avgiftsbelagda verksamheten i sin helhet oavsett hur verksamheten indelats enligt regleringsbrevets budget för avgiftsbelagd verksamhet, men bara om myndigheten har rätt att disponera inkomsterna. Om regeringen önskar att myndigheten skall lämna förslag till disposition av överskott respektive täckning av underskott för någon enskild verksamhet bör detta framgå av myndighetens regleringsbrev. 
 Skrivelsen till regeringen om förslag till disposition av överskott respektive åtgärder för täckning av underskott skall lämnas senast då myndigheten beslutat om årsredovisningen. 
 Redovisning och budgetunderlag m.m. 
 Myndigheter skall årligen upprätta och till regeringen lämna bl.a. årsredovisning och budgetunderlag enligt förordningen om myndigheters årsredovisning och budgetunderlag. Av förordningen framgår att avgiftsbelagd verksamhet skall särredovisas. Redovis- ningen skall följa den indelning och struktur som framgår av bud- geten för avgiftsbelagd verksamhet i myndighetens regleringsbrev. Kravet på särredovisning av den avgiftsbelagda verksamheten gäller oavsett om myndigheten disponerar avgiftsinkomsterna eller inte. 
 I budgetunderlaget skall myndigheten redogöra för bl.a. verk- samhet som finansieras med avgifter. 
 139 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Budgeten för avgiftsbelagd verksamhet i regleringsbrevet är ett instrument för styrning av avgiftsbelagd verksamhet och skall ange ungefärlig omfattning och förväntat ekonomiskt resultat i de budgeterade verksamheterna. Budgeten skall också ge en bild av den avgiftsbelagda verksamhetens inriktning och omfattning. Med utgångspunkt i de uppgifter som redovisas i budgetunderlaget och årsredovisningen bör det sedan finnas underlag för regeringen att följa upp om myndigheten lever upp till det ekonomiska mål som ställs på verksamheten. 
 Avgiftsbelagd verksamhet i konkurrens 
 Det förekommer knappast att en myndighets hela verksamhet är konkurrensutsatt i den meningen att andra producenter tillhanda- håller motsvarigheter till alla varor och tjänster som produceras. Varor och tjänster som kan erbjudas på en marknad med funge- rande konkurrens ses normalt inte som en statlig angelägenhet. Större eller mindre delar av vissa myndigheter med anslags- eller avgiftsfinansierad verksamhet kan dock i varierande omfattning ha inslag av verksamhet som är konkurrensutsatt. 
 Eftersom statsmakterna har uttalat som huvudprincip att staten inte skall bedriva verksamhet på en marknad med fungerande konkurrens är det naturligt att det inte finns något särskilt regel- verk för konkurrensutsatt avgiftsbelagd verksamhet. Det finns dock en del saker som är extra viktiga att tänka på för myndigheter som bedriver verksamhet som helt eller delvis är konkurrensutsatt. I ESV:s handledning Sätt rätt pris! (ESV 2001:11) ges bl.a. följande rekommendationer. 
 Särredovisning 
 En myndighet som bedriver avgiftsbelagd verksamhet av olika slag behöver ofta för sin interna styrning dela in verksamheten på en mer detaljerad nivå än vad som krävs för den externa redovisningen (dvs. enligt den indelning och struktur som framgår av budgeten för avgiftsbelagd verksamhet i myndighetens regleringsbrev). Om olika marknadssituationer förekommer är det lämpligt att dela in verksamheten i konkurrensutsatt respektive icke konkurrensutsatt verksamhet. På så sätt minskar risken för att en konkurrensutsatt 
 140 
  
 SOU 2003:111 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 verksamhet subventioneras av en verksamhet som bedrivs utan konkurrens eller vice versa. Vidare bör naturligtvis verksamheter med olika eller separata ekonomiska mål åtskiljas i redovisningen. 
 Det kan vara lämpligt att även göra en organisatorisk åtskillnad av konkurrensutsatt uppdragsverksamhet, t.ex. genom att organi- sera den i en eller flera enheter/divisioner. Eventuell in- och utlåning av personal till respektive från verksamheten i fråga blir då extra tydlig. 
 Prissättning 
 Huvudregeln för statliga myndigheters prissättning är att avgif- terna skall beräknas så att full kostnadstäckning uppnås, dvs. priset skall vara lika med den långsiktiga självkostnaden. Utgångspunkten vid prissättningen är alltså att det skall finnas ett tydligt samband mellan kostnad och avgift. Om priset i stället skulle sättas på marknadsmässiga grunder skulle det vara utbud och efterfrågan, kundens betalningsförmåga och konkurrenternas prisnivåer som skulle styra prissättningen. 
 Hur skall myndigheten agera om den långsiktiga självkostnaden är högre eller lägre än det pris konkurrenterna tar ut? 
 När självkostnadspriset är lägre än marknadspriset, dvs. det pris som kunderna är villiga att betala, bör myndigheten kontrollera om samtliga med verksamheten förenade kostnader har beaktats, inklusive en rättvisande andel av kostnader för eventuellt utveck- lingsarbete, administration på olika nivåer, lokaler, kapitalkostnader m.m. Om så är fallet är det självkostnadspriset som bör tas ut. 
 Är självkostnadspriset högre än marknadspriset bör myndig- heten försöka rationalisera verksamheten eller på annat sätt minska kostnaderna så att myndigheten har möjlighet att konkurrera sam- tidigt som kostnaderna täcks, dvs. den långsiktiga självkostnaden bör nagelfaras och varje post ifrågasättas. 
 Om kostnaderna inte kan påverkas i tillräckligt hög grad bör myndigheten överväga att lägga ner verksamheten eftersom det finns andra producenter som kan tillgodose marknadens behov. Då måste myndigheten ta ställning till eventuella konsekvenser. Vad händer med efterfrågan på övriga tjänster? Hur påverkas priserna på de övriga tjänsterna? Kanske måste dessa priser kortsiktigt höjas eftersom de övriga tjänsterna får bära en större andel av de gemen- samma kostnaderna. Hur påverkas myndighetens kompetens 
 141 
  
 Vissa regelverk och riktlinjer för statlig verksamhet 
  
 SOU 2003:111 
  
 genom att en viss tjänst läggs ned? Hur påverkas marknaden? Vad händer med marknadspriset om myndigheten drar sig ur mark- naden? 
 Uppföljning 
 Den löpande uppföljningen är ett viktigt instrument för att följa om det ekonomiska målet för verksamheten uppnås. Det är också viktigt att noga följa upp och redovisa verksamhet som är konkur- rensutsatt och som annars skulle kunna utsättas för misstanke om att vara subventionerad på bekostnad av någon annan verksamhet. För att myndigheten skall kunna styra verksamheten på ett bra sätt krävs att myndigheten har god information om verksamheten, vilket i sin tur ställer krav på en noggrann uppföljning. 
 Hur myndighetens interna styrning och ekonomiska informa- tion är utformad styr myndighetens möjligheter att analysera sitt ekonomiska resultat. En god kostnadsredovisning, en utvecklad verksamhetsstatistik och möjlighet att identifiera intäkterna är grundläggande förutsättningar för uppföljning och utvärdering. Om inte indelningen av den avgiftsbelagda verksamheten stämmer överens med den organisatoriska strukturen är det viktigt att utveckla objektplanen så att den möjliggör att internt följa upp utfallet för varje område. 
 Olika slag av verksamheter utnyttjar ofta gemensamma produk- tionsresurser. Genom att använda en välstrukturerad objektplan t.ex. med dimensionerna kostnadsslag (löner, hyror osv.), kost- nadsställen (i regel organisatoriska enheter) och kostnadsbärare (t.ex. projekt, ärenden eller produktgrupper) ges goda förut- sättningar för uppföljning och styrning av verksamheten. Intäk- terna bör i regel redovisas i samma struktur som valts för kost- naderna. Lönekostnaderna är i regel en stor del av myndighetens kostnader. Det är därför viktigt att myndigheten har någon form av tidredovisning för att kunna fördela lönekostnaderna mellan olika slag av verksamheter och prestationer. Tidredovisningen kan också vara ett instrument för att fördela indirekta kostnader. 
 142 
  
 6 
  
 Utvärdering av det statliga lantmäteriets omstrukturering 
  
 6.1 
  
 Inledning 
  
 I vårt uppdrag ingår att utvärdera den omstrukturering av lantmäteriet som ägde rum under andra halvan av  
 1990-talet. 
  Utvärderingen skall ge svar på frågorna om de mål som stats- makterna angav för det nya lantmäteriet har uppfyllts, om de förväntningar som uttalades om utvecklingen har infriats samt om de finansieringsprinciper som beslutades har varit ändamålsenliga. Vi skall även belysa konsekvenserna av omstruktureringen för olika delar av verksamheten samt den process som lett fram till dagens lantmäteriorganisation. 
 Syftet är också att genom att belysa konsekvenserna av förändringarna och redovisa erfarenheter av förändringsarbetet ge kunskaper som kan tillgodogöras andra delar av statsförvaltningen. De kunskaper som utvärderingen ger skall även läggas till grund för våra ställningstaganden om det framtida lantmäteriet. En djupare analys rörande de frågor som vi har funnit bör bli föremål för förslag återfinns i betänkandets efterföljande framställning. 
 Framställningen i detta avsnitt är avgränsad till det statliga lantmäteriet. Vi går inte djupare in i den nya arbetsprocess som omstruktureringen gav förutsättningar för och som infördes i anslutning till denna. De viktigaste källorna har angetts i kapitel 1. 
 Statstjänstemannaförbundets avdelning 114 (ST Lantmäteri) har gjort en utvärdering av organisationsförändringar genomförda inom lantmäteriet efter 1992, vilken tillställts Lantmäteriutred- ningen. 
 Övrigt underlag som vi har använt framgår av den följande texten. 
 143 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 6.2 
  
 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen 
  
 I början av år 1993 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att föreslå en ny organisation för fastighetsbildning, fastighets- registrering, fastighetsdataverksamhet samt produktion av kartor och annan landskapsinformation. Utredaren skulle också överväga om inskrivningsverksamheten borde ingå i denna organisation. 
 Utredningen, som antog namnet Lantmäteri- och inskrivnings- utredningen, överlämnade två betänkanden, Bowen och fastighets- verksamhet i myndighet och bolag (SOU 1993:99) samt Bowen och fastighetsverksamhet – finansiering, samordning och författnings- reglering (SOU 1994:90). Utredningens förslag och remissinstan- sernas synpunkter på dessa utgjorde det viktigaste underlaget för den omstrukturering och övriga förändringar som riksdagen och regeringen beslutade vid mitten av  
 1990-talet. 
  
 Vilka var motiven för tillsättandet av Lantmäteri- och inskrivningsutredningen? Vilka problem ville man lösa? 
 Motiven framgår av Lantmäteri- och inskrivningsutredningens direktiv. Motiven och delar av utredningens direktiv återges också i en av de propositioner som låg till grund för riksdagens beslut (prop. 1993/94:214). 
 Organisationen upplevdes som splittrad och oklar samt svår att överblicka och förstå. Gränsdragningen inom framför allt lantmäteriverksamheten var ofta otydlig mellan uppdragsverksam- het och myndighetsuppgifter. 
 Regeringens uttalade oro kretsade framför allt kring fastighets- bildningen. Kraven på opartiskhet inom fastighetsbildningen hade fått ökad aktualitet i och med att det statliga lantmäteriets uppdragsverksamhet hade ökat både beträffande volym och produktsortiment. Det var enligt regeringen inte ovanligt att lokala kontor hade omkring hälften av verksamheten baserad på uppdrag. Detta ingav betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. En liknande problematik fanns när det gällde kommunala fastighets- bildningsmyndigheter i och med att kommunen var sakägare eller på annat sätt intressent i många förrättningar. 
 Regeringen anförde att uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun när det gällde fastighetsbildning och fastighets- registrering var en kompromisslösning, vilken i vissa fall hade lett till konflikter och till att utveckling och förändring skedde långsammare än vad som var önskvärt. 
 144 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Den tidigare Fastighetsbildningskostnadsutredningen (SOU 1990:9) hade konstaterat att det fanns ett köpmotstånd mot vissa typer av förrättningar, vilket hade lett till att en del förrättningar inte blev utförda trots att de var angelägna från allmän synpunkt. Regeringen framhöll i direktiven för Lantmäteri- och inskrivnings- utredningen och i prop. 1993/94:214 att det var angeläget 
 att kostnaderna sänks för att tillgodose behovet av mark för bebygg- else, infrastruktur och andra angelägna ändamål. - - - Det förutsätter bl.a. ett förrättningsförfarande som präglas av opartiskhet och hög kompetens. Nuvarande förhållanden och utveckling riskerar emellertid att leda till att förfarandet förlorar förtroende och ersätts med mera komplicerade och kostsamma avtals- eller domstolsprocedurer. 
 Slutligen pekade regeringen på den tekniska utvecklingens möjligheter till rationalisering, effektivisering och kvalitetshöjning. Organisationen var inte sådan att dessa möjligheter fullt ut kunde tas till vara. Ett väl strukturerat och sammanhållet förändrings- arbete borde komma tillstånd. 
 De mål för översynen som angavs i direktiven sammanfattades enligt följande 
  
 – 
  
 Att i ett samhällsekonomiskt perspektiv utforma en organisa- tion som främjar en effektiv fastighetsmarknad och rationell markanvändning samt god försörjning med kartor och annan landskapsinformation. 
  
 – 
  
 Organisationen skall präglas av kvalitet, effektivitet, kompetens och klara ansvarsroller samt vara utformad så att rationalisering och utveckling fortlöpande underlättas. 
  
 – 
  
 Organisationen skall vara enkel och tydlig och enhetlig över hela landet samt decentraliserad och marknadsanpassad. 
  
 – 
  
 För myndighetsutövning skall ett delat huvudmannaskap undvikas. 
  
 – 
  
 Myndighetsutövning skall i princip skiljas från uppdragsverk- samhet. 
  
 – 
  
 Rättssäkerhet skall främjas i myndighetsutövningen och konkurrens i övrig verksamhet. 
  
 – 
  
 De totala kostnaderna skall minskas. 
  
 145 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 6.3 
  
 Det statliga lantmäteriet före omstruktureringen 
  
 Organisation 
 Före 1996 hade lantmäteriets organisation inte förändrats mycket sedan början av  
 1970-talet. 
  En sammanslagning av Lantmäteri- styrelsen och Rikets allmänna kartverk gjordes 1974. Lantmäteriet övertog 1990 fastighetsregisterverksamheten från länsstyrelserna. 
 Även inskrivningsmyndigheterna fick en ny organisation i början av  
 1970-talet. 
  I samband med detta diskuterades om någon annan organisation vid sidan av domstolsväsendet skulle kunna ta hand om inskrivningsverksamheten. Verksamheten kom dock även i fortsättningen att vara knuten till domstolarna, men det uteslöts inte att organisationsfrågan senare skulle kunna prövas på nytt. 
 I början av  
 1990-talet 
  tog Domstolsutredningen (Domstolarna inför  
 2000-talet, 
  SOU 1991:106) upp frågan och uttalade att det fortsatta arbetet på området borde bedrivas med inriktningen att inskrivningsväsendet på sikt skulle skiljas från domstolsväsendet. 
  
 Lantmäteri-, 
  fastighetsdata- och inskrivningsverksamheterna omfattade i början av  
 1990-talet 
  tre chefsmyndigheter och 292 regionala och lokala myndigheter. 
 I det statliga lantmäteriet ingick Statens lantmäteriverk, en överlantmätarmyndighet och en fastighetsregistermyndighet i varje län samt 81 fastighetsbildningsmyndigheter. Dessa myndigheter sysselsatte år 1993 ca 3 100 personer, varav ca 900 vid Lantmäteri- verket i Gävle. Vidare fanns det 93 inskrivningsmyndigheter, som sysselsatte drygt 350 personer. Centralnämnden för fastighetsdata (CFD) med ca 200 anställda hade huvudansvaret för genomförandet av fastighetsdatareformen. 
 I 41 kommuner fanns kommunala fastighetsbildningsmyndig- heter. Inom 29 av dessa kommuner fanns också kommunala fastighetsregistermyndigheter. 
 Finansiering 
 Lantmäteriets verksamhet omsatte budgetåret 1993/94 ca 1 210 mnkr, varav uppdragsverksamheten svarade för ca 370 mnkr. CFDs verksamhet omsatte samma år ca 150 mnkr; uppdragsverksamheten svarade för ca 50 mnkr. 
 146 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Den avgiftsmodell för grundläggande landskapsinformation som tillämpades före den 1 januari 1996 finns beskriven i regleringsbrevet för budgetåret 1994/95 för Lantmäteriverket. 
 Avgifterna för de allmänna kartorna bestämdes så att intäkterna täckte Lantmäteriverkets kostnader för tryckning, försäljning och distribution, föreskrivna bidrag till utgifterna för den grund- läggande kartläggningen samt avsättningar för att konsolidera det avkastningspliktiga statskapitalet. Dessutom skulle rabatter på priserna kunna lämnas. Bidraget till kostnaderna för den grund- läggande kartläggningen, den s.k. kartavgiften, bestämdes av regeringen. Kartavgiften gällde enbart analoga produkter och togs således inte ut vid leveranser av digital information. 
 Vid framställning av s.k. följdprodukter uttogs en nyttjanderätts- avgift enligt förordningen (1980:754) om upplåtande av det allmänna kartmaterialet för följdproduktion. Om en följdprodukt kunde antas komma att påverka försäljningen av en allmän karta fick Lantmäteriverket utöver nyttjanderättsavgiften ta ut en särskild avgift som kunde uppgå till högst det belopp som motsvarar kostnaderna för att trycka och lagerhålla de exemplar av kartan som på grund av konkurrens från följdproduktionen sannolikt inte kommer att kunna säljas. 
 Om den sammanlagda behållningen av kartavgifterna och nyttjanderättsavgifterna översteg en viss summa fick Lantmäteri- verket disponera det överskjutande beloppet upp till ett visst angivet gränsvärde. 
 År 1995/96 fick Lantmäteriverket disponera både kartavgiften och nyttjanderättsavgiften för grundläggande kartläggning. 
 Förvaltningen av fastighetsdatasystemet vid CFD ingick som en del i kostnadsunderlaget för expeditionsavgifterna enligt förord- ningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Avgiftsintäkterna redovisades mot inkomsttitel i statsbudgeten. 
 Information i form av olika utdrag och bearbetningar ur fastighetsdatasystemet tillhandahölls mot avgifter inom ramen för CFD:s uppdragsverksamhet. Det ekonomiska målet för uppdrags- verksamheten var full kostnadstäckning. Vid uttag av fastighets- förteckningar, koordinatlistor, adressförteckningar, fastighets- utdrag och presentationer på karta tillämpades en saktaxa, som bestod av en årlig grundavgift och en rörlig avgift per uttag. För direkt anslutning till fastighetsdatasystemet uttogs en anslutnings- avgift, en månadsavgift och en avgift per fråga. För vissa arbeten lämnades offert. 
 147 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Förrättningsverksamhet har genom den s.k. lantmäteritaxan sedan lång tid tillbaka huvudsakligen finansierats med avgifter från sakägarna. 
 Före ikraftträdandet av den nya lantmäteriorganisationen i början av  
 1970-talet 
  fanns skilda taxor för det statliga lantmäteriet och för kommunernas fastighetsbildning. 
 Taxorna var utformade enligt principen att varje åtgärdsobjekt skulle bära sina kostnader. Det gällde dock sedan en betydande subvention vid ett stort antal förrättningar inräknats i ersättningen. Subventioner gällde särskilt förrättningar på landsbygden, där nyttan i förhållande till kostnaderna kunde bli ifrågasatt av sakägarna. 
 Fast ersättning (sakersättning) tillämpades vid förrättningar av enhetlig karaktär. Under  
 1960-talet 
  kom dock fast ersättning att tillämpas endast för nybildning av fastigheter genom avstyckning eller tomtmätning och endast för mindre lotter. Tidersättning tillkom för arbete utöver fyra timmar. 
 När riksdagen 1970 begärde en översyn av lantmäteritaxan uttrycktes önskemål om en mer skälig fördelning av förrättnings- kostnaderna. Utredningen, som genomfördes av Lantmäteri- styrelsen, föreslog att riksdagens önskemål borde tillgodoses genom att förrättningsavgifterna på ett bättre sätt skulle anpassas till den nytta varje förrättning medförde för den berörda fastigheten. 
 I och med att 1972 års lantmäteritaxa trädde i kraft upphörde uppdelningen med en statlig och en kommunal taxa. Taxan innebar ett steg i riktning mot införandet av en generell saktaxa som skulle spegla nyttoprincipen. Avgifterna skulle täcka kostnaderna för fastighetsbildningsverksamheten. 
 Under  
 1970-talet 
  förs sedan olika resonemang om huruvida sak- eller tidtaxa är det mest ändamålsenliga. I Översyn av lantmäteritaxan (Ds B 1975:2) förordas saktaxa, bl.a. av rättvise- skäl, då enligt denna princip avgiften för samma slag av förrättning blir lika oavsett tidsåtgång. I Ny lantmäteritaxa (Ds Bo1982:4) menar dock utredningen att saktaxa, trots dess fördelar, hade lett till att vissa förrättningar som medfört begränsad nytta för sakägaren inte kommit till stånd. Å andra sidan hade komplicerade förrättningar inom områden med höga markvärden utförts till ersättningar som jämfört med nyttan måste anses ha varit mycket låga. Själva taxenivån hade emellertid enligt utredningen större betydelse än enligt vilken princip ersättning skedde. Utredningen 
 148 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 föreslog att avgifterna för de enskilda förrättningarna på ett bättre sätt än tidigare skulle knytas till de faktiska kostnaderna. Möjlighet borde även finnas att träffa överenskommelse om avgiften. 
 Efter 1984 tillämpades både saktaxa, tidtaxa samt särskild ersätt- ning. De olika taxorna tillämpades för olika slag av förrättningar enligt fastställda kriterier, men fastighetsbildningsmyndigheten kunde i vissa fall besluta att tidtaxa skulle användas i stället för saktaxa. 
 Fastighetsbildningskostnadsutredningen konstaterade i sitt betänkande (SOU1990:9) att tidtaxa kan öka sakägarnas intresse av att medverka i förrättningen då det medför lägre kostnader för dem. Utredningen anförde vidare att tidtaxa medför förenklingar vid taxekalkyleringen samtidigt som den ger en bättre koppling mellan kostnad och avgift. 
 Utredningen konstaterade också att det fanns ett köpmotstånd mot vissa förrättningar och föreslog att nedsättning av priset skulle kunna ske. 
 Lantmäteritaxorna har alltid innehållit möjligheter till nedsätt- ning av ersättningsbeloppen. Före 1996 fanns möjlighet att sätta ned avgiften om ett förrättningsbeslut medförde att en fastighet eller samfällighet kunde avföras från fastighetsregistret. 
 Det system för finansiering av fastighetsregistrering, inskrivnings- och fastighetsdataverksamheten som fanns före omstruktureringen fastlades i budgetpropositionen 1983/84:100. Där föreslogs att den tidigare anslagsfinansieringen skulle ersättas med avgiftsfinan- siering. Avgiften skulle tas ut genom en höjning av vissa expeditionsavgifter vid inskrivningsmyndigheterna. 
 Den modell som valdes innebar att fastighetsregistrering, inklusive registerhållning och registeromläggning men med undantag för den kommunalt bedrivna fastighetsregistreringen, inskrivning och fastighetsdataverksamhet skulle finansieras med anslag som skulle motsvaras av expeditionsavgifter vid inskriv- ningsmyndigheterna. Expeditionsavgifterna avsågs härigenom även täcka kostnaderna för vissa centrala myndighetsuppgifter, omläggning till nytt fastighets- och inskrivningsregister och driften av fastighetsdatasystemet, ajourhållning av fastighets- och inskrivningsregister och motsvarande äldre manuellt förda register, nedsättningarna enligt lantmäteritaxan och upprustning av registerkartor. 
 149 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Uppdragsverksamhet och konkurrens. 
 Redan 1980 års lantmäteriutredning (DsBo 1983:3) påpekade att det inte var problemfritt att lantmäterimyndigheten uppträdde dels som myndighet, dels som uppdragstagare. Kritiken fokuserade framför allt på mätningsområdet. 
 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen påpekar att lant- mäteriets uppdragsverksamhet vid olika tillfällen utsatts för kritik. Det gällde framför allt den verksamhet som kunde karaktäriseras som teknisk eller fastighetsekonomisk. Kritiken som framförts i form av anmälningar för rättslig prövning, skrivelser till departement och i facktidskrifter, riktade sig mot lantmäteriets dubbla roller som myndighet och konkurrent, mot att lantmäteriet försökte att skaffa sig en monopolställning när det gällde flygfotoverksamhet, att organisationen utnyttjade sin dominerande ställning på marknaden, att man uppträdde i dubbla roller i värderingssammanhang m.m. 
  
 6.4 
  
 Lantmäteri- och inskrivningsutredningens förslag 
  
 För att eliminera kritiken mot lantmäteriets uppdragsverksamhet och för att leva upp till målen om klara ansvarsroller, tydlighet och främjande av konkurrens föreslog Lantmäteri- och inskrivnings- utredningen att ett statligt bolag skulle bildas för uppdragsverksamhet. Bolagsverksamheten skulle omfatta produk- tion av allmänna kartor, vissa förrättningsförberedelser, MBK- verksamhet, fastighetsrättslig service, fastighetsekonomisk verk- samhet samt den uppdragsverksamhet i övrigt som bedrevs vid de centrala myndigheterna. 
 I enlighet med direktiven föreslogs en huvudman för fastighets- bildningen, nämligen staten. Kommunen skulle emellertid genom tillämpning av ett administrativt förfarande svara för det fastig- hetsrättsliga genomförandet inom områden med detaljplan. De kommunala fastighetsbildningsmyndigheterna skulle därvid läggas ned. 
 De regionala myndigheterna inom verksamhetsområdet skulle ersättas av nya regionala myndigheter knutna till länen. Dessa skulle inte bedriva uppdragsverksamhet samt skulle handla upp vissa förrättningsförberedelser. Vidare ansåg utredningen att 
 150 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 inskrivningsmyndigheterna skulle föras från domstolarna till lantmäteriområdet. 
 Centralnämnden för fastighetsdata och Statens lantmäteriverk skulle bilda en central myndighet med ansvar för bl.a. ledning och tillsyn av den regionalt bedrivna verksamheten. Den centrala myndigheten skulle inte bedriva uppdragsverksamhet samt skulle handla upp ca 70 procent av produktionen av allmänna kartor. Swedesurvey AB skulle knytas till den centrala myndigheten. 
 Utredningen föreslog också att fastighetsregistreringen skulle integreras i fastighetsbildningen. Genom detta förutspåddes betydande rationaliseringsvinster. 
 Utredningen framhöll att genomförande av förslagen skulle medföra vissa engångs- och omställningskostnader, vilka måste ägnas särskild uppmärksamhet. 
 Genom Lantmäteri- och inskrivningsutredningen tydliggjordes att verksamheterna inom lantmäteriet – såväl informationsförsörj- ning som fastighetsbildning – utgör en viktig del av samhällets grundläggande infrastruktur samt att verksamheterna har en stor samhällsekonomisk betydelse. Betydelsen av den grundläggande geografiska informationen och fastighetsinformationen lyftes fram på ett annat sätt än tidigare. 
 När det gällde utredningens uppdrag rörande finansieringssystem föreslogs därför för den grundläggande informationen en marginalkostnad, definierad som en uttagskostnad. Uttagskostnaden skulle i huvudsak inrymma kostnader för försäljning, överföring, distribution och överföringsmedia samt för de tryckta kartorna alla kostnader från och med tryckningen. 
 Men mot bakgrund av det statsfinansiella läget föreslogs också att användarna av den information som samhället tillhandahåller skulle betala ett bidrag till de grundläggande produktionskost- naderna, dvs. uppbyggnad, ajourhållning och annan förvaltning. Bidragets totala storlek skulle årligen fastställas av statsmakterna. 
 Utredningen ansåg vidare att intressentfinansiering borde kunna spela en viktig roll även i framtiden, inte minst vid ajourhållning. Utredningen menade att det som ligger utanför statsuppdraget måste finansieras på annat sätt. Det borde vara möjligt för en myndighet som är beredd att finansiera ett tema som inte ingår i statsuppdraget att vända sig till det nya lantmäteriet och att verket tillgodoser önskemålen. 
 151 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Kartavgiften och nyttjanderättsavgiften för följdproduktion av det tryckta allmänna kartmaterialet föreslogs höjas, så att intäk- terna från dessa avgifter ökade med 50 procent. För tillhanda- hållande av digitalt lagrad landskapsinformation föreslogs en sänkning av prisnivån med ca 65 procent. Härigenom bedömdes  
 GIS-utvecklingen 
  påskyndas med två till tre år. 
 Utredningen ansåg inte att införandet av en ren tidtaxa för lantmäteriförrättningar skulle komma att bidra till en rationell förrättningsverksamhet, eftersom myndigheten ändå skulle få betalt för varje nedlagd timme som förrättningen tog i anspråk. Utredningen föreslog en ny taxa baserad på takpriser och tidtaxa. Det skulle också finnas möjlighet att teckna avtal som reglerade ersättningen. Eftersom lantmäteritaxan är en för landet enhetlig, statlig taxa fann utredningen det naturligt att restiden skulle utjämnas. 
 Det s.k. nedsättningsbeloppet föreslogs bli höjt från 550 kronor till 1 500 kronor. 
 Expeditionsavgifterna skulle enligt utredningens förslag i större utsträckning anpassas till de kostnader som var direkt förenade med verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna och Domstols- verket. 
  
 6.5 
  
 Statsmakternas beslut om omstrukturering 
  
 Beslutet i stort 
 Riksdagen beslutade i juni 1994 om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten (prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU 19, rskr. 1993/94:375) och i maj 1995 om finan- siering av verksamheten (prop.1994/95:166, bet. 1994/95:BoU 17, rskr.1994/95:313). 
 Den organisation som trädde i kraft den 1 januari 1996 avvek delvis från utredningens förslag. Centralnämnden för fastighetsdata och Lantmäteriverket fördes samman till en ny central myndighet.  
 Överlantmätar-, 
  fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndig- heter sammanfördes till nya lantmäterimyndigheter med länen som verksamhetsområde och med vidgade samordningsuppgifter på landskapsinformationsområdet. En begränsad bolagisering genom- fördes 1995 genom att den fastighetsekonomiska verksamheten lades i ett statligt bolag, Svensk Fastighetsvärdering (SVEFA). 
 152 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Den nya myndigheten fick ett tämligen vidsträckt mandat att bedriva uppdragsverksamhet, men skulle samtidigt upphandla en del av produktionen och förrättningsförberedelserna i konkurrens. 
 Frågan om huvudmannaskap för fastighetsbildningen blev föremål för fortsatt utredning (Huvudmannaskapsutredningen), vilket ledde till att riksdagen 1995 fattade beslut om ett delat huvudmannaskap mellan stat och kommun (prop.1995/96:78, bet. 1995/96:78 BoU4, rskr. 1995/96:102). 
 Frågan om ändrad organisation för inskrivningsväsendet sköts på framtiden. 
 När det gällde finansieringssystem för fastighets- och landskaps- information samt fastighetsbildning anslöt sig statsmakterna i allt väsentligt till utredningens förslag. 
 Under processens gång sköts ikraftträdandet för den nya organisationen fram ett år, till den 1 januari 1996. 
 Organisation m.m. 
 Riksdagsbeslutet våren 1994 om bolagisering omfattade förutom den tidigare nämnda fastighetsekonomiska verksamheten även den kartografiska uppdragsverksamheten och den fristående förlags- verksamheten. Övrig uppdragsverksamhet och produktionen av databaser och allmänna kartor skulle tills vidare behållas inom myndigheten, men hållas organisatoriskt och ekonomiskt åtskilda från övrig myndighetsverksamhet. Produktionen för allmän kartläggning skulle i ökande utsträckning upphandlas i konkurrens. 
 Det i jämförelse med utredningens förslag försiktiga förhåll- ningssättet när det gällde bolagisering eller avveckling av uppdragsverksamhet motiverades av regeringen på olika sätt. En alltför snabb bolagisering, menade regeringen, skulle kunna medföra att integrationsfördelar och synergieffekter gick förlorade, vilket skulle kunna hämma den informationstekniska utvecklingen i samhället. 
 Regeringen anförde bl.a. att det fanns så starka och växande samband mellan fastighetsfrågor och landskapsinformation att de borde ligga till grund för en så sammanhållen organisation som möjligt på alla nivåer. Integrationsfördelarna bedömdes öka i och med övergången till digitala system och uppbyggnaden av geogra- fiska databaser. Användning av landskapsinformation och av attribut knutna till fastighetsbeståndet i samband med ökad 
 153 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 användning av geografiska informationssystem bedömdes komma att öka. Området bedömdes som ett tillväxtområde inom informa- tionsteknologin. 
 Regeringen strök också under att en lokal medverkan vid bl.a. ajourhållning av databaser med grundläggande information borde eftersträvas. 
 Målet var att ytterligare verksamhet skulle bolagiseras, privatiseras eller avskiljas. Regeringen menade emellertid att man inte borde förhasta sig och riskera olämpliga bolagiseringar. Men man måste fortlöpande vara uppmärksam på att inte nya funktioner skulle utvecklas och förbli en del av myndighetsverksamheten även när de passerat den gräns då en bolagisering eller privatisering borde ha skett. Som exempel angavs att det ingick i den nya myndighetens ansvar att medverka i utveckling av nya tillämp- ningar hos systemens nyttjare. Men man borde uppmärksamt pröva vilken roll myndigheten skulle ha när sådana tillämpningar nått en tillräcklig mognad och kunde bedrivas utan myndighetsmedverkan. 
 Regeringen hade hösten 1994 tillsatt en organisationsutredning (OLoF, dir. 1994:100, dir. 1994:145) för genomförande av riksdagens beslut om ny organisation. Efter det att Lantmäteri- och inskrivningsutredningens förslag i dess andra betänkande remissbehandlats återkom regeringen i början av år 1995 till bl.a. bolagiseringsfrågan. Regeringen föreslog nu att endast den fastighetsekonomiska verksamheten skulle bolagiseras. Regeringen betonade den övriga verksamhetens betydelse som grundläggande infrastruktur och dess samhällsekonomiska effekter: 
 Denna infrastrukturella grundsyn på det aktuella verksamhets- området får betydelse för de frågor om organisation och finansiering som behandlas närmare i det följande. Av vad som nu har sagts följer att ett samhällsekonomiskt synsätt är en viktig utgångspunkt för ställningstaganden gällande den framtida lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten. (Prop. 1995/95:166). 
 Verksamhetens karaktär av infrastruktur och dess stora betyd- else för många viktiga samhällssektorer ansågs vara omständ- ligheter som talade emot bolagisering utöver de fastighetsekono- miska uppdragen, vilka bedömdes som direkt skadliga för för- troendet för myndigheten. 
 Återigen lyftes också fram som skäl emot bolagisering att de synergieffekter som uppstod genom integrationen mellan basproduktion av allmänna kartor och en därpå grundad följd- produktion kunde gå förlorade. 
 154 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Regeringen pekade också på att en tydlig uppdelning mellan bolag och kvarstående uppdragsverksamhet var svår att åstad- komma. Även utvecklingen inom  
 IT-området 
  åberopades. Nya former för produktion och distribution av geografiska data måste utvecklas. Ett ställningstagande till bolagisering borde utgå från hur en långsiktig strategi för ADB och informationsförmedling för den nya myndigheten skulle komma att se ut. Vidare borde frågan om ytterligare bolagisering få anstå till dess att den nya myndigheten stabiliserat sina verksamhetsformer och övergången till digitala databaser kommit längre. 
 I avvaktan på framtida ställningstagande angående bolagisering betonades att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt förutsätt- ningarna för andra aktörer att bedriva kartografisk följdproduktion på ett konkurrensneutralt sätt. 
 Riksdagen framhöll när det gällde bolagiseringen av förlags- verksamheten och den kartografiska uppdragsverksamheten att riksdagens tidigare beslut låg fast. I frågan om vid vilken tidpunkt bolagisering skulle kunna ske anslöt sig riksdagen till regeringens bedömning att den borde anstå till dess att den nya myndigheten hade stabiliserat sina verksamhetsformer och övergången till digitala databaser hade kommit längre. 
 Till skillnad från Lantmäteri- och inskrivningsutredningen ansåg regeringen att den nya myndigheten skulle få bedriva uppdrags- verksamhet. Tidigare har nämnts att myndigheten skulle bistå systemens användare med nya tillämpningar. I den tidigare pro- positionen fastslog regeringen också att den nya centralmyndig- heten skulle bedriva viss specialiserad uppdragsproduktion, t.ex. inom flygfotografering och geodesi, där de samhällsekonomiska integrationsfördelarna av en samlad produktion var mycket påtag- liga. Samtidigt måste ett tillräckligt utbud av kvalificerade tjänster tryggas över hela landet. 
 När det gällde fastighetsbildningen fastslog regeringen att denna i sin helhet var att betrakta som myndighetsutövning. Detta skulle emellertid inte hindra att vissa moment, såsom t.ex. kart- och mättekniska, skulle kunna upphandlas i konkurrens. Detta ändrades i samband med ställningstagande till Huvudmannaskaps- utredningens förslag. Under förutsättning av ett effektivt bedriv- ande av förrättningsverksamheten borde kommuner kunna få med- verka i sådana moment. 
 Beträffande uppdragsverksamhet i samband med fastighetsbild- ningen uttryckte regeringen vissa betänkligheter av rättssäker- 
 155 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 hetsskäl. Regeringen stannade ändå för att viss lokalt utförd upp- dragsverksamhet av karaktären myndighetsservice skulle få bedri- vas. Det sågs som ett sätt att kunna bibehålla en landsomfattande decentraliserad organisation. 
 Exempel på tillåtna uppdrag som anfördes var att göra hus- utsättning, upprätta fastighetsplan och nybyggnadskarta, utföra lägeskontroll, ajourhålla primärkarta, göra fastighetsutredningar och fastighetsägarförteckningar samt lämna viss annan fastighets- rättslig service. Regeringen angav att man i myndighetens instruk- tion avsåg att avgränsa denna verksamhet så noggrant att förut- sättningarna skulle bli klarlagda bl.a. för olika aktörer på mark- naden. 
 När det gällde huvudmannaskapsfrågan för fastighetsbildningen, som blev föremål för fortsatt utredning, berördes samarbets- problem mellan stat och kommun, vilket i vissa fall ansågs belasta verksamheten. Samarbetsproblemen hade enligt regeringen i allt väsentligt sin grund i skilda synsätt på verksamheten, dels ett judiciellt med rättssäkerheten som utgångspunkt, dels ett tekniskt- administrativt, där önskemål om bästa möjliga samordning med plan- och byggprocessen var ledstjärna. 
 Regeringen betonade det angelägna i att komma tillrätta med samarbetsproblemen mellan stat och kommun. Vikten av ett kon- struktivt samarbete underströks och ajourhållning av kartor och register, gemensamma insatser på det geodetiska området, utnytt- jandet av satellitteknik och ömsesidig tillgång på information angavs som exempel. 
 Sammanslagningen av fastighetsregistrering och fastighetsbild- ning förutsågs ge en snabb teknisk utveckling som syftade till att göra såväl fastighetsbildningen som fastighetsregistreringen billi- gare och till att få till stånd bättre möjligheter till spridning av information från registren. Regeringen underströk den utveck- lingslinje som Lantmäteri- och inskrivningsutredningen förordat, att datatekniskt koppla samman fastighetsbildning och fastighets- registrering. Vidare pekades på att en utveckling med ett stegvis genomförande av digital registerkarta pågick. Även lagrings- och spridningsmetoder för arkiven, bl.a. med hjälp av datatekniken, var under utveckling. Sammantaget bedömdes dessa tekniska system medföra betydande besparingar. 
 I fråga om inskrivningsverksamheten anförde regeringen att den på sikt borde föras samman med fastighetsbildning och fastig- hetsregistrering. Men pågående arbete med förändringar, t.ex. när 
 156 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 det gällde panträttsområdet, borde först ha kommit längre. Grund- synen att domstolarnas uppgifter så långt som möjligt skulle renodlas till dömande verksamhet låg fast. 
 Finansieringsprinciper 
 När det gällde finansiering av grundläggande landskaps- och fastighetsinformation, anslöt sig regeringen till Lantmäteri- och inskrivningsutredningens förslag. Staten skulle genom anslag stå för kostnaderna för uppbyggnad och en del av förvaltningen och användarna skulle genom avgifter täcka kostnaderna för tillhanda- hållande och också bidra till finansiering av förvaltning och utveckling. Principen bygger på synsättet att nyttan av den erhållna informationen skall motsvaras av en ersättning från användarna. 
 Regeringen framhöll dock att avgiften inte fick bli så hög att den ledde till minskad användning av informationen. Som exempel nämndes uttag ur den ekonomiska kartans digitala baser, där höga avgifter skulle kunna hindra ett samhällsekonomiskt riktigt utnytt- jande av materialet. Regeringen ansåg också att en fortsatt snabb övergång till digitala geografiska informationssystem borde stimuleras genom lägre avgifter på digitalt lagrad information medan en viss prisökning borde kunna ske när det gällde tryckta allmänna kartor. 
 Även möjligheter till intressentfinansiering för att tidigarelägga produktion skulle tas tillvara. 
 Det nya finansieringssystemet för geografisk information och fastighetsinformation syftade till att stimulera en ökad användning av digital information. Även samordning inom landskaps- och fastighetsinformationsområdena ansågs som en förutsättning för ökad användning. Regeringen konstaterade dock att den nya myndigheten inte borde tilldelas funktioner på detta område som var överordnade andra myndigheter utan stöd av riktlinjer från regeringen. Regeringen aviserade att den avsåg att ta initiativ i samordningsfrågorna. 
 Beträffande lantmäteritaxan beslutade riksdagen våren 1995 att den skulle baseras på tidersättning, vilket innebär att sakägarna betalar för det faktiskt utförda arbetet. 
 I den proposition som låg till grund för beslutet lyfte regeringen fram problematiken kring den osäkerhet en renodlad tidtaxa skulle kunna innebära för en sakägare. För att eliminera osäkerheten 
 157 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 föreslogs att en sakägare skulle få möjlighet att i förväg få besked om avgiften för en sökt förrättning. I sådana fall skulle tidtaxan ersättas av en överenskommelse om en fast avgift i det enskilda ärendet. Vid sådana överenskommelser ansåg regeringen att det – i stället för att ha en taktaxa, som Lantmäteri- och inskrivnings- utredningen hade föreslagit – var lämpligt att uppgifter om normal- kostnaden för enklare förrättningsåtgärder och vissa förrättnings- moment skulle finnas tillgängliga länsvis. En förhoppning uttalades om att sakägarnas valmöjlighet skulle leda till att handläggningen av ärenden skulle bli mer rationell. 
 Ett problem med en renodlad tidtaxa är att regionala skillnader i avgiftsuttag uppstår. Regeringen föreslog därför att möjligheter till utjämning borde finnas för att förhindra sådana effekter, främst vad gällde kostnaden för restid. 
 En enhetlig lantmäteritaxa för stat och kommun skulle gälla även i fortsättningen, men det skulle vara möjligt för en kommun att tillämpa en lägre avgiftsnivå än den som angavs i lantmäteritaxan. Vidare föreslog regeringen att kommuner i fortsättningen själva skulle svara för uppbörd av avgifter för de förrättningar som utför- des av kommunala myndigheter. Tidigare hade staten svarat för uppbörden med ett återbäringssystem gentemot kommunerna. 
 Regeringen övervägde vidare att låta kostnaden för fastighets- registreringen ingå i kostnadsunderlaget för beräkning av de förrättningsavgifter som skulle tas ut enligt lantmäteritaxan. Med hänvisning till det köpmotstånd som fanns mot vissa förrättningar bedömde emellertid regeringen att det inte då var möjligt att genomföra en sådan ordning. Men när organisationsförändringen hade utvärderats och samordningsvinsterna av sammanförandet av fastighetsbildning och fastighetsregistrering bättre kunde bedömas borde frågan tas upp på nytt. 
 I fråga om expeditionsavgifterna konstaterade regeringen att det behövdes en höjning med 60 procent om de i fortsättningen skulle täcka samma kostnader som tidigare. I linje med Lantmäteri- och inskrivningsutredningens resonemang menade dock regeringen att det fanns skäl för att expeditionsavgifterna i första hand skulle täcka inskrivningsväsendets kostnader. Statens anslag till fastig- hetsverksamheten i det nya lantmäteriet behövde då finansieras på annat sätt. Regeringen avsåg att återkomma med förslag till en sådan finansiering. 
 Regeringen gjorde också bedömningen att det av statsfinansiella skäl inte var möjligt att höja nedsättningsbeloppet från 550 kronor 
 158 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 till 1 500 kronor, vilket hade föreslagits av Lantmäteri- och inskriv- ningsutredningen. 
 Konsekvenser för ekonomi och personal 
 Den organisationsutredning som föregick det slutliga riksdags- beslutet om omstruktureringen hade beräknat omställningskost- naderna till 70 mnkr. Riksdagen beslöt att finansiering av omställ- ningen skulle ske genom en höjning av anslagskrediten. Man beslutade också att minska anslaget till den nya myndigheten med 30 mnkr på årsbasis. För år 1998 aviserades en ytterligare neddrag- ning om 75 mnkr. Regeringen åberopade i sitt förslag om neddrag- ningarna de samordningsvinster som omorganisationen beräknades medföra samt de ökade avgiftsintäkter som de nya finansierings- principerna förväntades medföra. 
 Rent konkret uppgavs att de långsiktiga besparingarna – inom fyra eller fem år – till följd av organisationsförändringen och där- med sammanhängande teknikutveckling beräknades till omkring 50 mnkr per år. 
 Rationaliseringsvinster genom personalminskningar skulle för- delas under en längre tidsperiod. De personalreduktioner som skulle komma i fråga borde enligt regeringen kunna ske inom ramen för naturlig avgång. Organisationsutredningen hade däremot bedömt uppsägningsbehovet till 260 årsarbetskrafter. 
  
 6.6 
  
 Konsekvenser och måluppfyllelse 
  
 Omstruktureringsprocessens tidsmässiga avgränsning 
 När slutar omstruktureringen? Den omfattande strukturförändring som trädde i kraft 1996 följdes åren därefter av den s.k. Gävle- översynen – en översyn av de centrala verksamheterna i Gävle – och en översyn av Metria. Före organisationsförändringen inleddes också arbetet med en ny arbetsprocess för fastighetsbildningen och systemutveckling i samband härmed. 1998 trädde det delade huvudmannaskapet för fastighetsbildning i kraft och 41 kommu- nala lantmäterimyndigheter bildades. 
 Det område lantmäteriet har att hantera påverkas i hög grad av den tekniska utvecklingen och internationaliseringen, men också av användares och sakägares efterfrågan, vilket ställer stora krav på 
 159 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 såväl kontinuerlig omvärldsanpassning som framförhållning. Det är därför svårt att sätta en bortre gräns för omstruktureringen. Möjligen kan man hävda att de större strukturförändringarna var slutförda 2000. 
 Statsmakternas mål och förväntningar om ekonomisk utveckling, besparingar och omställningskostnader. 
 Statsmakternas förväntningar vad gällde Lantmäteriverkets ekono- miska utveckling till följd av omstruktureringen präglades av optimism. Anslagsneddragningar motiverades med framtida sam- ordningsvinster och ökade avgiftsintäkter. 
 Efter fyra eller fem år beräknades besparingarna till 50 mnkr per år. Personalreduktion förväntades ske genom naturlig avgång och omställningskostnaderna beräknades uppgå till 70 mnkr. 
 Beskrivningarna ger en bild av ett investeringsskede under några år, vilket skulle följas av ett förvaltningsskede med minskade medelsbehov och ökade intäkter. 
 Lantmäteriverkets ekonomiska utveckling 
 Tilldelningen av anslag till Lantmäteriverket har mellan 1996 och 2002 minskat med 138 mnkr (i fasta priser). Som tidigare framgått tog statsmakterna ut effekter av omstruktureringen redan innan den var genomförd och sänkte anslaget 1996 med 30 mnkr och fr.o.m. 1998 med ytterligare 75 mnkr. År 2002 tilldelades verket 431 mnkr i anslag och år 2003 är anslaget 435 mnkr. I samband med beredningen av vårpropositionen drogs 27 mnkr av anslaget för 2003 in och en minskning om ytterligare 73 mnkr har föreslagits för 2004. 
 När det gäller relationen mellan anslag och avgifter utgjordes 39 procent av finansieringen 1996 av anslag och 61 procent av avgifter. År 2002 utgjordes 30 procent av anslag och 70 procent av avgifter. År 2004 blir relationen anslag – avgifter till följd av regeringens förslag 20 procent – 80 procent. Det innebär att en allt större del av finansieringen kommer från dem som använder lantmäteriets information och tjänster. Vi återkommer i följande avsnitt till bl.a. vilka användarna är, hur olika delverksamheter inom lantmäteriet finansieras, hur användarna ser på priset för förrätt- 
 160 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 ningar och grundinformation och hur den ekonomiska situationen har påverkat graden av måluppfyllelse. 
 Samtidigt som omstruktureringsprocessen inleddes försämrades lantmäteriets resultat märkbart. Utvecklingen av resultat och utgående kapitalbalans framgår av tabell 1 och 2 nedan. 
  
 Tabell 6.1.  
 Lantmäteriverkets resultat  
 1996–2002 
  i mnkr, löpande priser 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 -26 
  
 -85 
  
 17 
  
 10 
  
 33 
  
 49 
  
 70 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar. 
 Omställningskostnaderna uppgår i 1997 års bokslut till 96 mnkr, varav 55 mnkr avser framtida utgifter. Totalt kom omställ- ningskostnaderna för perioden  
 1996–2002 
  att uppgå till 170 mnkr, alltså 100 mnkr mer än vad som hade angivits av statsmakterna. 
  
 Tabell 6.2.  
 Utgående kapitalbalans  
 1996–2002 
  i mnkr, justerat med årets resultat 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 10 
  
 -100 
  
 -86 
  
 -76 
  
 -43 
  
 6 
  
 76 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar. 
  
 Man kan konstatera att Lantmäteriverkets ekonomiska resultat försämrades avsevärt under de första åren med den nya organisa- tionen, med eftersläpande underskott i både anslags- och avgifts- finansierad verksamhet som följd. Inom den avgiftsfinansierade verksamheten finns idag delar med såväl stora ackumulerade under- skott som överskott, vilket vi återkommer till. 
 ESV gjorde 1998 på regeringens uppdrag en analys av de bakom- liggande orsakerna till Lantmäteriverkets finansiella resultat. ESV fann att orsakerna i huvudsak var de som Lantmäteriverket hade pekat på i sin årsredovisning, dvs. höga kostnader i samband med införande av det  
 IT-stöd 
  som utvecklades för den nya arbets- processen, betydande omställningskostnader samt lägre intäkts- volym. 
 161 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Uppsägningar och besparingseffekter 
 Under omstruktureringsperioden sades 952 personer upp. Den kraftiga nedgången av personal framgår av följande figur. 
  
 Figur 6.1.  
 Antalet uppsägningar vid lantmäteriet under perioden  
 1996–2002 
  
 400 
  
 350 
  
 300 
  
 250 
  
 Antal 
  
 200 
  
 150 
  
 100 
  
 50 
  
 0 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 år 
  
 Källa:  
 Ekonomistyrningsverkets rapport Utvärdering av om- struktureringsprocessen i samband med omorganisationen av det statliga lantmäteriet (ESV). 
 De stora nedskärningarna gjordes under 1998 och 1999 och fram- för allt inom divisionen Fastighetsbildning. Detta var en följd av att man genom omstruktureringen kunde påbörja ett arbete med att integrera fastighetsbildning och fastighetsregistrering samt att effektivisera verksamheterna. En ny arbetsprocess infördes och ett  
 IT-stöd, 
  Trossen. 
 I tabell 6.3. framgår antalet personer som sades upp och vilka personalkategorier det gällde. Karttekniker vid registermyndig- heterna utgjorde den största kategorin. 
 162 
 SOU 2003:111 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Tabell 6.3  
 Antalet uppsagda per yrkeskategori 
  
 Yrkeskategori 
  
 Antal 
  
 Andel av uppsagda 
  
 Karttekniker 
  
 279 
  
 29 % 
  
 Ingenjörer 
  
 169 
  
 18 % 
  
 Assistenter 
  
 107 
  
 11 % 
  
 Byråsekreterare 
  
 77 
  
 8 % 
  
 Kartingenjörer 
  
 38 
  
 4 % 
  
 Lokalvårdare 
  
 27 
  
 3 % 
  
 Tekniker 
  
 25 
  
 3 % 
  
 Avdelningsdirektörer 
  
 20 
  
 2 % 
  
 Byråassistenter 
  
 16 
  
 2 % 
  
 Övriga 
  
 194 
  
 20 % 
  
 Summa 
  
 952 
  
 100 % 
  
 Källa:  
 ESV, Rapport till Lantmäteriutredningen (M 2002:4). 
 Utvecklingen av kostnaderna för personal, lokaler och drift under perioden  
 1996–2002 
  framgår av figur 6.2. 
 163 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Figur 6.2.  
 Utvecklingen per kostnadsslag under perioden  
 1996–2002, 
  i fasta priser 
  
 1 200,0 
  
 1 000,0 
  
 800,0 
  
 mkr 
  
 600,0 
  
 400,0 
  
 200,0 
  
 0,0 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 år 
  
  Personalkostnad  
  
  Lokalkostnad  
  Övriga driftkostnad 
  
 Källa:  
 Ekonomistyrningsverkets rapport Utvärdering av om- struktureringsprocessen i samband med omorganisationen av det statliga lantmäteriet (ESV). 
 Personalkostnaderna har under perioden minskat med 3,5 procent eller ca 33 mnkr. För lokaler var kostnaderna 35 mnkr lägre än 1996, vilket innebär en minskning med 24 procent. Driftkost- naderna har däremot ökat under samma period med 27 mnkr eller ca 8 procent. Det beror i huvudsak på ökade  
 IT-kostnader, 
  räntor och amorteringar, inklusive kostnader för utveckling av handlägg- ningssystemet Trossen. Enbart kostnader för systemförvaltning och drift har ökat från drygt 23 mnkr år 1998 till nästan 38 mnkr år 2002 (fasta priser). 
 Omställningskostnaderna uppgick som nämnts ovan till knappt 170 mnkr. Kostnaderna för uppsägningar av personal och vissa utbildningskostnader uppgick till 124 mnkr. Avveckling och ombyggnad av lokaler kostade 29 mnkr och övriga kostnader var drygt 16 mnkr. Av omställningskostnaderna hänför sig drygt 
 164 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 60 procent till division Fastighetsbildning och ca 25 procent till Metria. 
 Sammantaget har kostnadsnivån för personal, lokaler och drift inom Lantmäteriverket sjunkit med ca 41 mnkr under perioden  
 1996–2002. 
  Detta samt det förhållandet att personalkostnaderna sjunkit med endast 3,5 procent måste anses som små besparingar med tanke på att nästan 1 000 personer sades upp. Det beror på att förhållandevis många lågavlönade fick lämna organisationen. Där- efter har en betydande kompetenshöjning skett genom bl.a. rekrytering av högutbildade. Generellt sett har också personal- kostnaderna blivit högre för myndigheterna. Bl.a. har kostnaderna för pensioner och LKP ökat. 
 Hur upplevde personalen omstruktureringen? 
 Inom ramen för vårt uppdrag till ESV att utvärdera delar av omstruktureringsprocessen har ESV skickat ut en enkät till den personal som var anställd i Lantmäteriet 1996 och som fortfarande är anställd. De frågor som ställdes i enkäten avsåg själva genom- förandet av omstruktureringen, vad man nu i efterhand ser som fördelar och nackdelar till följd av omstruktureringen samt vad man bör tänka på inför kommande omstruktureringar. 
 Av de 1 620 som tillställdes enkäten har 320 svarat, dvs. 20 pro- cent. Det innebär att enkätsvaren inte kan betraktas som repre- sentativa. 
 En övervägande del av svaren är negativa. Svaren uppdelade efter division och positiva/negativa framgår nedan. 
  
 Tabell 6.4.  
 Antal enkätsvar uppdelade efter organisatorisk tillhörighet samt positiva/negativa svar. 
  
 Division m.m 
  
 Totalt antal svar 
  
 Antal positiva 
  
 Fastighetsbildning 
  
 160 
  
 12 
  
 Metria 
  
 81 
  
 19 
  
 LF-data 
  
 35 
  
 5 
  
 Koncernledning 
  
 34 
  
 10 
  
 Ogiltiga 
  
 11 
  
 Totalt 
  
 321 
  
 46 
  
 Källa:  
 ESV, Rapport till Lantmäteriutredningen(M 2002:4). 
 165 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Statstjänstemannaförbundets avdelning 114 –  
 ST-lantmäteri 
  – har gjort en egen utvärdering av de större organisationsförändringar som har genomförts inom lantmäteriet efter 1992  
 (2003-02-23), 
  vilken tillställts Lantmäteriutredningen.  
 ST-lantmäteri 
  organiserar ca 60 procent av de anställda. Överensstämmelsen mellan enkät- svaren och ST:s undersökning är god, varför vi vågar dra den slut- satsen att enkäten i varje fall inte ger en helt felaktig bild. 
 ST sammanfattar genomförandet av de större förändringarna – bolagiseringen av utlandsverksamheten (Swedesurvey AB), bolagi- seringen av den fastighetsekonomiska verksamheten (Svefa AB), sammanslagningen av Lantmäteriverket och CFD, den nya arbets- processen, bildandet av de kommunala lantmäterimyndigheterna, Gävleöversynen och Metria 2000 – på följande sätt: 
 Sammantaget har detta medfört att personalen och framför allt ST- lantmäteris medlemmar har utsatts för ett stålbad. De svårig- heter som funnits, i den ännu inte till fullo genomförda föränd- ringsprocessen, kan i sin helhet hänföras till bristande förankring hos Lantmäteriets egen personal. 
 Svaren på ESV:s enkät ger en bild av att personalen upplevde att den behandlades både hårt och okänsligt. Som exempel framhålls att de som berördes av införandet av den nya arbetsprocessen fick söka sina tjänster på nytt samt att resultatet av anställningsför- farandet meddelades var och en skriftligt. ST framhåller att den all- männa åsikten bland medlemmarna är att de stora förändringarna genomfördes på ett hårdhänt och stelbent sätt. 
 Både ST:s utvärdering och enkätsvaren ger intryck av att per- sonalens synpunkter eller kunskaper inte tillmättes någon större betydelse, samt att genomförandet tog för lång tid. Tiden från Lantmäteri- och inskrivningsutredningen till dess att den nya myndigheten bildades var enligt mångas uppfattning alldeles för lång. 
 När det gäller ESV:s frågor om följderna av omstruktureringen, dvs. för- och nackdelar som man idag kan se vad gäller verksam- hetsutveckling, personalutveckling och lednings- och styrfrågor är tonen i svaren mer positiv.  
 ST-lantmäteri 
  uttalar stor tillfreds- ställelse med Lantmäteriverkets nuvarande ledning som med tyd- liga visioner driver Lantmäteriet mot framtiden. 
 166 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Sammanfattning. 
 Sammanfattningsvis kan konstateras att förväntningar och verklig- het inte har stämt särskilt väl överens. De bestående besparings- effekterna blev mindre än vad statsmakterna hade trott och omställningskostnaderna väsentligt högre. Man kan också kon- statera att Lantmäteriverket sedan omstruktureringen totalt sett har lyckats räta upp sin ekonomi. 
 Bl.a. den ekonomiska situationen omöjliggjorde personal- reduceringar i takt med naturlig avgång. Det är uppenbart att omstruktureringen var mycket svår för personalen, så svår att den hos många fortfarande lever kvar. Sannolikt försämrades ekono- min inte bara på grund av ökade  
 IT-kostnader, 
  omställningskost- nader och minskade intäkter på grund av en vikande marknad och minskade anslag, utan också på grund av minskad produktivitet. 
 Den anslagsneddragning som har skett och kommer att ske har inte föregåtts av att statsmakterna har begärt konsekvensanalyser från Lantmäteriverket. 
  
 6.7 
  
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering 
  
 Statmakternas mål och förväntningar 
 Ett framträdande krav från statsmakternas sida var rättssäkerhet i fastighetsbildningen, som kopplades samman med krav på hög kompetens och kvalitet. Väl avgränsad lokal myndighetsservice skulle ingå i uppgifterna, och regeringen skulle noggrant precisera dess avgränsning i den nya myndighetens instruktion. Det var viktigt att såväl fastighetsbildning som lokal myndighetsservice skulle kunna erbjudas i en decentraliserad organisation över hela landet. 
 Fastighetsbildningen sågs i sin helhet som myndighetsutövning, men vissa förrättningsmoment avsågs först kunna upphandlas i konkurrens och kommuner skulle under förutsättning att det blev effektivt kunna medverka i förrättningsmoment. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering skulle integreras. Som en följd av detta förutsågs billigare och rationellare förrätt- ningar. Även den digitala registerkartan och digitaliseringen av arkiven skulle ge besparingseffekter. Redan i direktiven till Lant- mäteri- och inskrivningsutredningen pekade regeringen på den tekniska utvecklingens möjligheter till rationalisering, effektivise- 
 167 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 ring och kvalitetshöjning. Ett syfte med omstruktureringen var att sådana möjligheter skulle komma till stånd. 
 Regeringen föreslog att en tidtaxa skulle gälla för lantmäteri- förrättningar, men med möjlighet att komma överens om ett fast pris med sakägaren. Man avstod från att bedöma de olika kostnads- underlagen för lantmäteritaxan respektive expeditionsavgifterna och aviserade att man skulle återkomma med förslag om finansie- ring av fastighetsverksamheten. 
 Beträffande inskrivningsverksamhetens förande till Lantmäteri- verket skulle man avvakta pågående förändringar på panträtts- området. Vi har konstaterat att dessa förändringar nu har genom- förts och återkommer längre fram i betänkandet med förslag om inskrivningsväsendet. 
 Integreringen av fastighetsbildning och fastighetsregistrering 
 Som tidigare har framgått fanns hos statsmakterna stora förvänt- ningar på att integrationen av fastighetsbildning och fastighets- registrering skulle resultera i påtagliga effektivitetsvinster. Förrät- tningarna skulle bli billigare och rationellare. 
 Dessa mål uttrycktes i 1996 års regleringsbrev på följande sätt: 
 Lantmäteriverket skall särskilt prioritera arbetet med att integrera fastighetsbildningen och fastighetsregistreringen. Arbetet med att integrera verksamheterna skall bedrivas så att det leder till väsentligt förbättrad effektivitet och minskade kostnader. Lantmäteriverket skall verka för att kostnaderna för fastighetsbildning successivt minskas och handläggningstiderna förkortas genom att rationaliseringsåtgärder vidtas och nya handläggningsrutiner introduceras. 
 Målen preciserades i 1997 års regleringsbrev, i vilket anges att kostnaderna för de mest frekventa ärendetyperna skall sänkas med minst en tredjedel till år 2000 och handläggningstiderna skall vara högst hälften av dagens. 
 Resultatet för  
 1-lottsavstyckning 
  och fastighetsreglering för två fastigheter är att handläggningstiden minskat med 0,7 månader eller 12 procent mellan 1996 och 2002. 
 Handläggningstiden är beroende av andra aktörer, såsom byggnadsnämnder och länsstyrelser m.fl. Arbetstiden, vilken lant- mäterimyndigheterna själva kan kontrollera fullt ut, har för samtliga ärenden minskat från i genomsnitt 61,8 timmar per ärende 
 168 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 1999 till 53,7 timmar år 2002. Sättet att redovisa ändrades 1999, varför uppgifter för tidigare år inte är jämförbara. 
 En förklaring till att målet om handläggningstider inte har uppnåtts kan vara att ärendestrukturen förändrats under perioden. En förskjutning från mindre till större och mer komplicerade förrättningar har skett. Andelen enkla förrättningar har minskat från 56 procent 1996 till 39 procent 2002. Beroende på ärendets karaktär varierar handläggningsprocessen i fastighetsbildnings- ärenden avsevärt. 
 Priset för  
 1-lottsavstyckning 
  har från 1996 till 2000 sjunkit från 17 916 kronor till 12 768 kronor(indexerat i 2000 års prisnivå), dvs. med 29 procent. För fastighetsreglering med två fastigheter har priset under samma period sjunkit från 13 412 kronor till 10 997 kronor, dvs. med 18 procent. 
 Vid intervjuer har uppgetts att ärendemängden sjönk när de kommunala lantmäterimyndigheterna inrättades 1998, vilket påverkade möjligheten att sänka kostnaderna ytterligare. 
 När handläggningsstödet Trossen togs fram var huvudinrikt- ningen att åstadkomma ett stöd för effektivare handläggning av normalärenden. Sedan dess har Trossen utvecklats vidare till att vara ett stöd även för specialförrättningar. 
 I och med införandet av den nya arbetsprocessen och Trossen har den nedlagda tiden i enklare förrättningar minskat. Samtidigt som den nya arbetsprocessen har utvecklats har en digital register- karta byggts upp, vilken kräver ett underhåll som drar tämligen stora resurser, vilket märks särskilt i enkla ärenden. Vidare har de investeringar som gjorts i Trossen och digital registerkarta medfört stora avskrivningskostnader. Resultatet har blivit att även om tidsinsatsen har minskat har kostnaden för sakägaren inte minskat som förväntat. 
 De kundundersökningar som Lantmäteriverket genomfört visar att missnöjet är störst med priset, därefter följer leveranstiden. I övrigt är sakägarna mycket nöjda. När de har besvarat frågan om vad som är viktigast hamnar bemötande på första plats, följt av pris och information, som bedöms som lika viktiga. Därefter följer handlingar och kartor/markeringar, medan leveranstiden anses vara minst viktig. Mot den bakgrunden förefaller regeringens mål om handläggningstider inte vara särskilt relevant, medan målet om sänkta kostnader och pris måste anses ha fortsatt aktualitet. 
 169 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Effekter av finansieringsprinciperna för Lantmäteriverket och sakägarna 
 Den lantmäteritaxa som tillämpas från och med 1996 är baserad på tidersättning, till skillnad från den tidigare, där utgångspunkten var saktaxa. Lantmäteriverkets erfarenheter av den nya taxan är bl.a. att det ofta går åt mycket tid till att förhandla med sakägaren om förrättningsåtgärdens innehåll och ersättningens storlek. 
 I och med att Lantmäteriverket från och med 1996 beslutar om taxan själv har det blivit möjligt att snabbare ta hänsyn till kostnads- och volymförändringar än vad som var fallet när regeringen beslutade. Vidare har avvecklingen av återbärings- systemet till kommunerna inneburit en administrativ avlastning för Lantmäteriverket. 
 En effekt av att finansieringsprincipen för fastighetsregistre- ringen inte ändrades i samband med omstruktureringen år 1996 är att förrättningshandläggningen och fastighetsregistreringen finansieras på olika sätt, trots att verksamheterna genom införandet av den nya arbetsprocessen i de flesta förrättningar inte praktiskt kan skiljas ut från varandra. Det innebär också att det inte på ett entydigt sätt går att särredovisa kostnaderna för registreringen. Lantmäteriverket har därför föreslagit att registrering och arkive- ring av förrättningar samt ajourhållning av digital registerkarta successivt skall integreras i underlaget för lantmäteritaxan. 
 Som tidigare har framgått är en fördel med saktaxa för lantmäteriförrättningar att sakägaren i förväg vet hur mycket han eller hon skall betala, medan en fördel med tidtaxa är att förhållandet mellan prestation och kostnad blir tydligt. Enligt tidtaxan kan debitering ske antingen enligt löpande räkning eller ligga till grund för ett offererat fast pris. Lantmäteriverket eftersträvar överenskommelser om fast pris, vilket för sakägaren har samma fördelar som en saktaxa. Ett fast pris kan möjligen också ge bättre incitament till kostnadseffektivitet, vilket annars är en svaghet med debitering enligt löpande räkning. 
 Lantmäteriverket har pekat på vissa problem med den nya lantmäteritaxan. Investering i utrustning såsom  
 GPS-system 
  förkortar mättiden, vilket innebär att sakägaren får betala för färre antal timmar. Samtidigt leder investeringarna till att timpriset ökar. Förrättningshandläggare har vidare olika lång erfarenhet, vilket kan medföra att samma typ av förrättning kan ta olika lång tid och därmed variera i pris. 
 170 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Den lösning som Lantmäteriverket föreslår – och som ESV instämmer i – är att införa fler produktpriser (baspriser) som baseras på självkostnadskalkyler. 
 Systemet för finansiering av fastighetsregistrering ändrades inte i samband med omstruktureringen eller därefter. Regeringen återkom inte med förslag om finansiering av fastighetsverksam- heten. Det är fortfarande den som ansöker om bevis för lagfart m.m. som genom expeditionsavgifter betalar kostnaderna för fastighetsregistreringen. 
 Frågan om finansiering av fastighetsregistreringen har utretts vid ett flertal tillfällen. De senaste exemplen är Lantmäteriverkets och ESV:s rapporter från 1998. I båda rapporterna föreslås att kost- nader för registrering och arkivering för förrättningar samt á jourhållning av digital registerkarta successivt skall integreras i underlaget till lantmäteritaxan. Sambandet mellan avgift och prestation skulle därmed bli tydligare och förutsättningarna för att öka kostnadstäckningen inom den verksamhet som finansieras av expeditionsavgifter torde öka. Sammantaget skulle härmed priset på förrättningar enligt beräkningar från Lantmäteriverket behöva höjas med ca 7 procent. 
 Kommunala lantmäterimyndigheter har inte möjlighet att via avgifter bekosta fastighetsregistreringen. Kommunala skattemedel får därför användas. Från kommunalt håll anser man att även den kommunala fastighetsregistreringen skall finansieras med avgifter. 
 I samband med omstruktureringen av lantmäteriet anförde regeringen bl.a. det köpmotstånd som finns mot vissa förrättningar som skäl för att inte ändra principerna för finansiering av fastighetsregistreringen. Av de kundundersökningar som Dickson mäteriverket gjort framgår också att priset är den faktor som man är missnöjd med. Möjligen kan en förbättring ses i den under- sökning som gäller år 2001 jämfört med tidigare år. Undersökningarna har dock gjorts på olika sätt och är inte direkt jämförbara. Våren 2001 genomfördes prissänkningar med  
 10–15 
  procent på enklare avstyckningar och fastighetsregleringar. 
 Möjligheter till effektivisering och kvalitetshöjning 
 Priset för förrättningarna förefaller fortfarande vara en kritisk faktor. En av de myndigheter som frekvent använder förrätt- ningsinstitutet har t.ex. särskilt framhållit priset som ett hinder och 
 171 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 har angivit att vissa förrättningsåtgärder därför inte kommer till stånd. 
 Det är således angeläget att lantmäterimyndigheterna fortsätter att effektivisera verksamheten i syfte att få ned kostnader och förrättningspris. 
 Kvalitén i såväl fastighetsregistret som den digitala registerkartan behöver höjas. Kvalitén har betydelse för kostnaderna vid fastighetsbildning. Högre kvalitet underlättar förrättningshand- läggarnas arbete. I ett internt projekt har Lantmäteriet konstaterat att kostnaderna för att eliminera bristerna i fastighetsregistret samt lyfta det till författningsenlig nivå uppgår till avsevärda belopp. 
 En fullständig komplettering av fastighetsregistret med sam- fälligheter och servitut som idag saknas skulle bli mycket kostsam. Registret skulle dessutom belastas med uppgifter som i många fall är onyttiga. En sanering av oregistrerade och outnyttjade samfälligheter och servitut skulle innebära stora rationaliserings- vinster. Det förutsätter att i särskild lagstiftning avveckling av onyttiga samfälligheter och servitut medges. 
 I förrättningsverksamheten görs utredningar av de fastighets- rättsliga förhållandena, vilka ofta inte registreras på grund av brist på resurser. Det medför att samma utredning kan behöva göras om i ett senare ärende. Medel skulle behöva avsättas också för registrering av utredningsresultat i enskilda ärenden. 
 Ett delvis samband finns mellan kvalitén och ajourhållningen av den digitala registerkartan, som borde kunna ske smidigare och med lägre transaktionskostnader. Vi återkommer till dessa frågor längre fram. 
 Användarna är i stort sett nöjda med kvalitén i fastighetsregistret och registerkartan, men ställer också ökade krav i takt med den tekniska utvecklingen. 
 Division Fastighetsbildning planerar idag för hur ett framtida handläggningsstöd skall se ut. En förutsättning för att uppnå hög effektivitet i det framtida handläggningsstödet är att grunddata är korrekta och kompletta samt att Lantmäteriverkets planer på objektorientering av databaserna går att realisera. 
 Lantmäteriverket har en vision om att införa s.k. digital fastig- hetsbildning. Ett önskemål i det sammanhanget är bl.a. att gräns- punkternas koordinater får rättsverkan. Med en högre geometrisk kvalitet i registerkartan skulle också framställningen av förrätt- ningskartan kunna förenklas betydligt. Signalering av gränser enligt den finska modellen kan vara ett steg mot en registerkarta med 
 172 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 högre kvalitet, vilket skulle innebära färre och kortare arbets- moment i fält vid flertalet förrättningar. Digital fastighetsbildning har förmodligen i förlängningen en stor rationaliseringspotential. 
 Arkivforskning förekommer i flertalet ärenden. För närvarande pågår en uppbyggnad av digitala förrättningsarkiv som kan för- väntas effektivisera förrättningsverksamheten. Insatsen är omfatt- ande och beräknas vara klar inom en femårsperiod. 
 Inskrivningsverksamheten behöver ett förbättrat  
 IT-stöd. 
  Dickson mäterieverket har därför inlett utvecklingen av ett sådant, IRIS- projektet. Investeringen är beräknad till 145 mnkr och den uppskattade besparingen till 18 mnkr per år. 
 Under den närmaste tioårsperioden går hälften av de statligt anställda förrättningslantmätarna i pension. Det innebär att frågor om kompetensförsörjning och kompetensutveckling måste ägnas stor uppmärksamhet. Pensionsavgångarna öppnar också för möjlighet att stegvis effektivisera verksamheten med målsättning att sänka priset på förrättningar. 
 Det ovan nämnda arbetet med att på olika sätt effektivisera verksamheten förutsätter att medel finns för genomförande. Ytterligare möjligheter att effektivisera verksamheten som vi kan se gäller användandet av upphandling. Upphandling i konkurrens av vissa förrättningsmoment är idag inte tillåten och har därför inte prövats. Däremot utför ett sjuttiotal kommuner förrättnings- moment enligt särskilda avtal med Lantmäteriverket. 
 Vi anser också att det av statsmakterna uttalade decentrali- seringsmålet, enligt vilket medborgarna skall ha tillgång till nära lantmäteriservice i hela landet, kan ifrågasättas. Lantmäteriverket har t.ex. i rapporten Division Fastighetsbildnings framtida handläggningsstöd  
 (2003-02-28) 
  påpekat att sakägarnas roll kan komma att förändras. 
 Många kommer att vilja kunna komma i kontakt med lantmäteri- myndigheten utan att fysiskt uppsöka ett kontor, t.ex. via Internet. Vissa kommer att efterfråga ett starkt stöd från handläggarna, en paketlösning som minimerar deras egen insats, men andra kommer att vilja minimera kostnaderna för förrättningen genom att själva göra så mycket som möjligt i beredningsarbetet. Man kommer också att vilja ha löpande information om sitt ärendes utveckling och kunna ta del av resultatet i digital form. 
 Lantmäterimyndigheterna har under sig sammanlagt 77 lantmäteri- kontor i landet. Intäkterna per kontor och per årsarbetare ligger i 
 173 
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet SOU 2003:111 
 snitt på 835 000 kronor per år, men variationerna är stora, från 577 000 kronor till 
 1 109 000 kronor per år. Det indikerar att strukturen inte är helt rationell. 
 Det genomsnittliga antalet årsarbeten vid lantmäterikontoren är nio. Vi tror inte att det antalet utgör en tillräcklig kritisk massa för att kompetensutveckling genom lärande i arbetet skall befräm- jas optimalt. 
 Det kan finnas skäl att ifrågasätta en så pass omfattande decentralisering om man väger kostnad och nytta mot varandra samt om man som i Lantmäteriverkets fall måste prioritera bland olika insatser som kan leda till högre kvalitet och lägre pris. 
 Förrättningsverksamheten har sedan 1999 visat ett positivt resultat. 
  
 Tabell 6.5.  
 Resultat för förrättningsverksamheten  
 1996–2002, 
  mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Intäkter 
  
 345 
  
 325 
  
 323 
  
 323 
  
 367 
  
 356 
  
 371 
  
 Kostnader 
  
 356 
  
 389 
  
 348 
  
 315 
  
 338 
  
 338 
  
 335 
  
 Resultat 
  
 -11 
  
 -65 
  
 -25 
  
 8 
  
 28 
  
 17 
  
 36 
  
 Utg.kapitalbalans 
  
 -12 
  
 -77 
  
 -103 
  
 -95 
  
 -66 
  
 -49 
  
 -13 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar. 
 Underskotten från åren  
 1996–98 
  tillkom i samband med utveck- landet av handläggningssystemet Trossen och den nya arbetspro- cessen samt omställningskostnader i samband med införandet. Den ingående balansen 2003 var  
 –13 
  mnkr och det ackumulerade under- skottet förväntas elimineras under år 2003. Det innebär att det i princip finns ett ekonomiskt utrymme efter 2003, förutsatt att verksamheten fortsätter att ge ett positivt resultat. 
 Rättssäkerhet och kvalitet. 
 Risken för sviktande rättssäkerhet i Lantmäteriverkets och de kommunala lantmäterimyndigheternas myndighetsutövning har med jämna mellanrum lyfts fram, inte minst från riksdagens och regeringens sida. 
 174 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 I det följande behandlas rättssäkerhetsaspekter som rör det statliga lantmäteriet. Avsnittet grundar sig – förutom på ESV:s och Statskontorets tidigare nämnda rapporter – på Riksdagens revi- sorers rapport Det nya Lantmäteriet, remissyttranden med anled- ning av rapporten, intervjuer med fastighetsråd,  
 JO-anmälningar, 
  ett examensarbete vid KTH rörande överklagade lantmäteriförrätt- ningar  
 1990–2000 
  samt Lantmäteriverkets årsredovisningar och annat material. 
 Den riskfaktor som särskilt pekats på när det gäller rättssäker- heten i den statliga fastighetsbildningen är det förhållandet att lantmäterimyndigheterna jämte förrättningsverksamhet utför uppdrag på konsultbasis, s.k. lokal myndighetsservice. Det finns härmed en risk för att förtroendet för myndighetens förmåga att opartiskt hantera förrättningarna ifrågasätts. Den lokala myndig- hetsservicen omfattar exempelvis fastighetsrättsliga tjänster och  
 MBK-verksamhet. 
  Uppdragen inom ramen för den lokala myndig- hetsservicen skall ha ett naturligt samband med fastighetsbild- ningen och fastighetsregistreringen. 
 Antalet slutförda förrättningar har minskat från ca 30 000 per år i början av  
 1980-talet 
  till ca 18 000 per år i slutet av  
 1990-talet. 
  År 2002 avslutades drygt 13 000 förrättningar. Samtidigt har intäk- terna från förrättningsverksamheten ökat, vilket med stor sannolikhet beror på utvecklingen mot en allt större andel av stora mer komplicerade förrättningar i samband med byggande av vägar, järnvägar, ledningar, master etc. 
 Även intäkterna från den lokala myndighetsservicen har ökat, vilket kan bero på att priset har höjts. Lantmäteriverkets ledning strävar efter att den lokala myndighetsservicen skall öka. 
  
 Tabell 6.6.  
 Resultat för lokal myndighetsservice  
 1996–2002, 
  mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Intäkter 
  
 64 
  
 60 
  
 64 
  
 61 
  
 62 
  
 69 
  
 82 
  
 Kostnader 
  
 68 
  
 59 
  
 60 
  
 58 
  
 57 
  
 63 
  
 78 
  
 Resultat 
  
 -4 
  
 0,3 
  
 4 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 4 
  
 Utg.balans 
  
 4 
  
 4 
  
 8 
  
 12 
  
 17 
  
 24 
  
 28 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar. 
 Andelen intäkter från den lokala myndighetsservicen sedd i för- hållande till de totala intäkterna varierar mellan lantmäterimyndig- 
 175 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 heterna från 3 procent i Jönköpings län till 29 procent i Norr- bottens län. 
 Det går inte att urskilja något tydligt mönster när det gäller den lokala myndighetsservicens omfattning i förhållande till förrätt- ningsverksamheten. Intäkter från lokal myndighetsservice med en andel över 10 procent av de totala intäkterna finns i Gotlands, Norrbottens, Skåne, Stockholms, Västerbottens och Örebro län. I vissa av dessa län – Gotlands, Norrbottens, Västerbottens och Örebro – är förrättningsverksamheten av relativt liten omfattning, medan den i Stockholms och Skåne län är av stor omfattning. 
 Enligt statsmakternas beslut skall lokal myndighetsservice få bedrivas i begränsad omfattning . Den skall också ha ett nära sam- band med förrättnings- och fastighetsregisterverksamheterna. Som riksdagens revisorer har noterat omfattar den lokala myndighets- servicen ca 40 olika typer av uppdrag. Som andel av de totala intäk- terna vid lantmäterimyndigheterna tenderar den lokala myndig- hetsservicen att öka något( 15,6 procent år 1996, 18 procent år 2002). 
 Frågor om konkurrenssnedvridning i samband med lokal myndighetsservice har inte aktualiserats. Vårt intryck är att kritik mot Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet från konkurrenssyn- punkt i stort sett gäller Metrias uppdragsverksamhet. Det potenti- ella etablerandet av företagare, som lantmäterimyndigheternas lokala myndighetsservice eventuellt tränger undan, måste vägas mot sakägares behov av lättillgänglig service i anslutning till för- rättning. 
 Vi har inte funnit några konkreta belägg för att den lokala myndighetsservicen skulle påverka rättssäkerheten eller upplevas som tvivelaktig i det avseendet. Riksdagens revisorer pekar på risken, men remissinstanserna har endast i få fall berört rättssäker- hetsaspekter som har med den lokala myndighetsservicen att göra och även i dessa fall på ett principiellt plan. Ett tämligen samstäm- migt svar från fastighetsråden på frågan om lokal myndighets- service är skadlig för rättssäkerheten är ja, i princip, men knappast i praktiken. 
 Fastighetsråden framhåller att den lokala myndighetsservicen inte får omfatta att företräda part vid intressekonflikter, t.ex. att ta fram underlag för prövning av ärenden hos andra myndigheter och domstolar. Värderingsteknisk uppdragsverksamhet anges som exempel på sådan myndighetsservice som enligt råden inte bör utföras av lantmäterimyndigheter. Endast sådana uppdrag bör 
 176 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 utföras där kravet på opartiskhet kan tydliggöras och där myndig- heten kan leva upp till detta. 
 Som exempel på godtagbar uppdragsverksamhet framhåller fastighetsråden arkivservice. Arkivservice har en nära koppling till förrättningsverksamheten och kan ses som ett naturligt inslag innan man tar steget fullt ut och ansöker om förrättning. Fastig- hetsrådens uppfattning är att lokal myndighetsservice med anknyt- ning till det fastighetsrättsliga området är verksamheter som har ett naturligt samband med förrättningarna. 
 Råden uttrycker en viss tveksamhet när det gäller lämpligheten av att genomföra fristående mättekniska uppdrag. Även om sådan verksamhet i sig inte behöver vara skadlig ur ett rättssäker- hetsperspektiv, kan verksamheten enligt råden ändå leda till att det allmänna förtroendet för myndighetens opartiska ställning i förhållande till större uppdragsgivare, t.ex. kommuner, kan komma att ifrågasättas. 
 Fastighetsråden kan inte heller påminna sig att det sedan omstruktureringen har funnits några överklagade förrättnings- beslut, där den överklagande parten har hänvisat till förekomsten av lokal myndighetsservice och de trovärdighetsproblem som detta kan leda till som ett skäl till att ompröva beslutet. 
 Inte heller något av de fall där lantmäterimyndighet har blivit föremål för kritik från JO berör den nämnda problematiken. Mellan 1996 och 2002 har Lantmäteriet blivit föremål för kritik från JO i 16 fall. 
 Lantmäteriverkets enkätundersökningar visar tydligt att sak- ägarna är mycket nöjda med möjligheterna att påverka förrätt- ningen, med förrättningshandläggarens kompetens, med bemöt- ande och information samt att de har stort förtroende för lant- mäteriet. Detta visar att kvalitén är god i en viss mening. Det säger dock ingenting om den juridiska eller redovisningsmässiga kvalitén i förrättningarna. 
 Kritiken från JO handlar i övervägande antalet fall om formella brister som kan förklaras av bristande rutiner eller slarv. I fem fall gäller den kvalitetsbrister som kan kopplas till kompetens. Det bör nämnas att JO:s kritik knappast kan anses särskilt omfattande i en kvantitativ mening med tanke på det antal förrättningar det är frågan om. Kritiken är också spridd över landet. Men eftersom det är frågan om myndighetsutövning bör den uppfattas som en signal för att fästa ytterligare uppmärksamhet på kvalitetsaspekterna i förrättningarna. 
 177 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Detsamma gäller det som framkommit i det examensarbete som vi har tagit del av. Här har överklagade förrättningar i Stockholms och Kalmar län åren 1995 och 1998 blivit föremål för en fördjupad studie. Ca 2 procent av det totala antalet förrättningar i landet överklagas och tendensen är minskande. Flertalet överklaganden i Stockholms och Kalmar län gäller bedömning av enskilda eller allmänna intressen. Överklaganden som gäller formella fel (17 st.) kan som när det gäller de  
 JO-anmälningar 
  som föranlett kritik delas in i två kategorier, de som beror på slarv och de som orsakas av bristande kunskap. 
 På regeringens uppdrag har Lantmäteriverket i samverkan med Svenska kommunförbundet redovisat kvalitetsarbetet i förrätt- ningsprocessen. Uppdraget redovisades i slutet av år 2000. I rapporten fastslogs att det beträffande den juridiska kvalitén var vanligast med formella brister. Vidare konstaterades att de brister som förekom inte var frekventa, systematiska eller allmänt accep- terade. Projektet har lagt en grund för kvalitetsarbetet i förrätt- ningsverksamheten, vilket fortsätter. (Registerkvalitetsprojektet, LMV, Dnr  
 402-2001/2299). 
  
 Lantmäteriverket har också arbetat med ett etikprojekt, som syftar till att internt klargöra risken för förtroendeskada samt främja rättssäkerheten i förrättningsverksamheten. Här framgår bl.a. att det både internt och externt finns olika uppfattningar om vilka uppdrag inom den lokala myndighetsservicen som anses störande för rättssäkerheten. (Rapport om etikfrågor och förrätt- ningsverksamhet, LMV Dnr.  
 409-2000/2626). 
  
 Sammanfattning. 
 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering har, som en följd av tillskapandet av lantmäterimyndigheter, kunnat integreras genom den nya arbetsprocess som successivt infördes i slutet av  
 1990-talet. 
  Modellen har getts ett systemstöd, vilket successivt utvecklats men också dragit stora kostnader. 
 När det gäller förrättningsverksamheten har såväl pris som handläggningstid sänkts för s.k. enklare ärenden, men inte helt nått upp till statsmakternas mål. Förklaringar till detta är dels att lantmäteritaxan belastats med vissa investeringskostnader samt att andelen mer komplicerade förrättningar har ökat. Lantmäteriverket 
 178 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 har också påpekat att olika erfarenhet bland förrättningshand- läggarna påverkar priset. 
 Sakägarna lägger inte stor vikt vid leveranstid, däremot framstår priset på förrättningarna fortfarande som en kritisk faktor. 
 Vi finner inte skäl att föreslå någon förändrad finansierings- princip när det gäller lantmäteritaxan. Att Lantmäteriverket strävar mot överenskommelser om fast pris och s.k. produktpriser ser vi som positivt. 
 Regeringen har inte, som den aviserat i prop. 1994/95:166, återkommit med förslag till finansiering av den fastighetsanknutna verksamheten. Både Lantmäteriverket och ESV har föreslagit att registrering och arkivering för förrättningar samt á jourhållning av digital registerkarta successivt sak integreras i underlaget till lantmäteritaxan. Med tanke på att kritik fortfarande finns när det gäller priset på förrättningar delar vi inte uppfattningen att lant- mäteritaxan skall belastas med alla dessa kostnader. Vi återkommer senare i betänkandet med förslag om kostnadsunderlag för fastig- hetsanknuten verksamhet. Här kan nämnas att regeringen i årets budgetproposition föreslagit att den förrättningsanknutna fastig- hetsregistreringen skall ingå i kostnadsunderlaget för lantmäteri- taxan. 
 Den nya myndighetsstrukturen förefaller, helt i linje med stats- makternas intentioner, ha underlättat möjligheten att arbeta med utveckling i fastighetsbildningsverksamheten. 
 Vi finner det angeläget att Lantmäteriverket kan fortsätta att utveckla kvaliteten i fastighetsregistret och den digitala register- kartan samt digitalisera arkiven och investera i ny teknik. Det är en förutsättning för ett rationellare förrättningsförfarande och en av flera förutsättningar för att användningen av såväl förrätt- ningsinstitutet som den grundläggande fastighetsinformationen skall öka. 
 Vi återkommer också med förslag om möjlighet att upphandla vissa förrättningsmoment i konkurrens, vilket kan vara ett sätt att få ned priset och öka flexibiliteten. 
 Vi anser vidare att det regionalpolitiska inslaget i Lantmäteri- verkets verksamhet bör tonas ned. Verket behöver ett handlings- utrymme när det gäller rationaliseringar och prioriteringar. 
 Vi har inte funnit belägg för att förekomsten av lokal myndig- hetsservice vid de statliga lantmäterimyndigheterna har påverkat förtroendet för myndighetens opartiskhet. Lantmäteriverket är medvetet om problematiken, som har fångats upp i ett etikprojekt. 
 179 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Rättssäkerhets- och kvalitetsaspekter i övrigt är också viktigt att uppmärksamma, vilket Lantmäteriverket också har gjort. 
 Den lokala myndighetsservicen tenderar att öka, vilket också är inriktningen från verkets ledning. Enligt regeringen skulle en precisering av tillåten lokal myndighetsservice anges i verkets instruktion, vilket inte har skett. 
 Vi återkommer senare i betänkandet med förslag som syftar till att garantera en fortsatt rättssäkerhet i fastighetsbildningen, näm- ligen om hur den lokala myndighetsservicen bör avgränsas och hur tillsynen skall utformas. 
  
 6.8 
  
 Den grundläggande informationen 
  
 Statsmakternas mål och förväntningar. 
 Statsmakterna uttalade förväntningar om att användningen av geografisk information och fastighetsinformation skulle öka, bl.a. som en följd av den nya finansieringsprincipen. I konsekvens härmed förväntades intäkterna öka och kostnaderna minska. Bakom det senare finns en bild av ett investeringsskede under ett antal år av fortsatt uppbyggnad, som sedan skulle avlösas av ett förvaltningsskede. 
 De viktigaste uppgifterna för den nya myndigheten var att snabbt fullfölja uppbyggnaden av de grundläggande digitala databaserna och tillskapa en registerkarta i digital form. 
 Andra viktiga uppgifter som statsmakterna angav för den nya myndigheten var 
  
 – 
  
 att ha en effektiv á jourhållning och förvaltning, 
  
 – 
  
 att verka för en bred tillämpning av principen om registrering vid källan, 
  
 – 
  
 att tillse att innehållet i databaserna har hög tillgänglighet, 
  
 – 
  
 att verka för ökad flexibilitet i utbud och strukturering av informationen samt aktualitet, enhetlighet, standardisering och samordning. 
  
 Regeringen skulle senare ta initiativ i samordningsfrågan. 
 När det gällde relationerna mellan stat och kommun betonades att samarbetet måste bli bättre och mer konstruktivt. 
 180 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Finansiering 
 Uppbyggnaden av databaserna och en del av förvaltningen, dvs. á jourhållning, drift och utveckling av systemen, finansieras enligt gällande principer med anslag. 
 Användaravgifter täcker hela kostnaden för tillhandahållande av informationen. Användarna bidrar dessutom genom avgifter till finansieringen av drift och utveckling av informationssystemen. 
 Nedanstående diagram visar graden av anslags- och användar- finansiering för fastighetsinformation och geografisk information under 2002. Siffrorna inkluderar även intressentfinansiering. 
  
 Figur 6.3.  
 Grundläggande fastighetsinformation och geografisk information. Kostnader för uppbyggnad, förvaltning och tillhandahållande mnkr, 2002 
 160 
  
 140 
  
 13 
  
 120 
  
 100 
  
 80 
  
 38 
  
 71 
  
 135 
  
 60 
  
 40 
  
 57 
  
 46 
  
 40 
  
 47 
  
 20 
  
 26 
  
 0 
  
 Uppbyggnad finfo 
  
 Förvaltning finfo 
  
 Tillhandahållande 
  
 Uppbyggnad linfo 
  
 Förvaltning linfo 
  
 Tillhandahållande 
  
 Finfo 
  
 Linfo 
  
 Anslag 
  
 Avgifter/Övr fin. 
  
 Som framgår av diagrammet är den grundläggande geografiska informationen i högre grad anslagsberoende än den grundläggande fastighetsinformationen, där databaserna i högre grad har passerat uppbyggnadsskedet. 
 181 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 S.k. intressentfinansiering har förekommit i mindre omfattning. Det största bidraget, 7 mnkr under 2002, gäller  
 EU-projektet 
  Hernandez. 
 Har användningen ökat? 
 Inför omstruktureringen av lantmäteriet uttryckte statsmakterna en tydlig förväntan om att den tekniska utvecklingen och de nya finansieringsprinciperna skulle medföra en ökad användning av geografisk information och fastighetsinformation. I nedanstående tabell visas resultatets utveckling för grundläggande geografisk information. 
  
 Tabell 6.7.  
 Resultaträkning för grundläggande geografisk information  
 1996–2002, 
  mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Intäkter 
  
 41 
  
 58 
  
 61 
  
 69 
  
 76 
  
 74 
  
 77 
  
 Kostnader 
  
 -24 
  
 -25 
  
 -23 
  
 -29 
  
 -41 
  
 -42 
  
 -47 
  
 Användarfinansiering 
  
 -15 
  
 -20 
  
 -23 
  
 -35 
  
 -35 
  
 -30 
  
 -30 
  
 Resultat 
  
 2 
  
 13 
  
 15 
  
 5 
  
 0,4 
  
 2 
  
 0,1 
  
 Utg.kapitalbalans 
  
 2 
  
 15 
  
 29 
  
 35 
  
 35 
  
 37 
  
 37 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisning. 
 Verksamhetens intäkter har ökat med 87 procent mellan 1996 och 2002. När den nya finansieringsprincipen infördes sänktes priset för digital geografisk information, medan priset för de tryckta kartorna höjdes. Eftersom inte priserna har förändrats sedan dess kan den slutsatsen dras att intäktsökningen återspeglar en ökad användning av informationen. Även kostnaderna för tillhanda- hållandet har ökat, med 95 procent, alltså något mer än intäkterna, vilket beror på att olika insatser har gjorts för att öka tillgänglig- heten. Detta har i sin tur medfört att kostnaderna för tillhanda- hållandet har ökat. 
 Användarfinansieringen, den del av intäkterna som skall bidra till kostnaderna för att uppdatera och utveckla information och system, har ökat från 15 mnkr till 30 mnkr. Sett till andel av intäkterna låg användarbidraget som högst 1999 med 50 procent, och 2002 med 39 procent, dvs. ungefär som i periodens början. 
 182 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Inom verksamheten finns ett ackumulerat överskott på 37 mnkr. Nedanstående tabell visar intäkternas fördelning på informations- slag. 
  
 Tabell 6.8.  
 Intäkter av grundläggande geografisk information uppdelade på informationsslag  
 1999–2002, 
  mnkr. 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 GSD, licensavgifter och årsavgifter 
  
 43 
  
 46 
  
 56 
  
 57 
  
 Förlagsprodukter, kartor, CD 
  
 15 
  
 14 
  
 10 
  
 11 
  
 Kartor på beställning 
  
 0 
  
 2 
  
 2 
  
 2 
  
 Nyttjanderätter för följdproduktion 
  
 3 
  
 4 
  
 5 
  
 6 
  
 Övrigt tillhandahållande 
  
 7 
  
 10 
  
 2 
  
 2 
  
 Summa 
  
 69 
  
 76 
  
 74 
  
 77 
  
 Källa:  
 Egna bearbetningar av uppgifter från LMV. 
 Ökningen av  
 GSD-licenserna 
  speglar att användningen av digital geografisk information och geografiska informationssystem, GIS, har ökat. Under samma period har intäkterna från de tryckta kartorna minskat. Antalet försålda kartor har minskat fram till år 2002, då en ökning noterades. År 1997 såldes 665 000 tryckta exemplar och år 2002 såldes 272 000. 
 Nedan visas resultatet för grundläggande fastighetsinformation mellan 1996 och 2002. 
  
 Tabell 6.9.  
 Resultat för grundläggande fastighetsinformation  
 1996–2002, 
  mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Intäkter 
  
 73 
  
 74 
  
 98 
  
 100 
  
 98 
  
 119 
  
 119 
  
 Kostnader 
  
 -29 
  
 -32 
  
 -38 
  
 -33 
  
 -30 
  
 -35 
  
 -40 
  
 Användarfinansie 
  
 -25 
  
 -40 
  
 -62 
  
 -50 
  
 -45 
  
 -65 
  
 -70 
  
 ring 
  
 Resultat 
  
 20 
  
 3 
  
 -2 
  
 17 
  
 23 
  
 19 
  
 10 
  
 Utg.kapitalbalans 
  
 54 
  
 36 
  
 35 
  
 52 
  
 75 
  
 93 
  
 103 
  
 Källa:  
 Lantmäteriverkets årsredovisningar. 
 Intäkterna har ökat med 63 procent från 1996 och kostnaderna med 38 procent. Användarbidraget har ökat från 25 mnkr till 70 
 183 
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet SOU 2003:111 
 mnkr. Användarbidragets andel av intäkterna har ökat från 34 procent år 1996 till 59 procent år 2002. 
 Inom verksamheten finns ett ackumulerat överskott om drygt 100 mnkr. 
 Nedan redovisas intäkterna från olika slag av tjänster inom fastighetsinformationen. Det gäller  
 on-linetjänster 
  som VISA, FastighetSök och registerkoppling i  
 AutoKa-Vy 
  samt övriga tjänster, vilka avser Fastighetspris, Fastighetsförteckningar, Fastig- hetsuttag och Fastighetsavisering med geografisk bevakning. 
  
 Tabell 6.10.  
 Intäkter av olika tjänster inom grundläggande fastighetsinformation  
 1996–2002, 
  mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Onlinetjänster 
  
 59 
  
 56 
  
 77 
  
 77 
  
 73 
  
 85 
  
 85 
  
 Övriga tjänster 
  
 17 
  
 18 
  
 20 
  
 22 
  
 26 
  
 34 
  
 34 
  
 Summa 
  
 76 
  
 74 
  
 97 
  
 100 
  
 98 
  
 119 
  
 119 
  
 Källa:  
 Egna bearbetningar av uppgifter från LMV. 
 Tillhandahållande av fastighetsinformation online med olika tekniker, där användaren ställer frågor direkt mot fastighets- registret, är den ojämförligt största tjänsten. 
 Under perioden har prishöjningar skett, åren 1996, 1998 och 2001, vilket medför att det med ledning av enbart intäkterna inte går att bedöma om de ökade intäkterna återspeglar en ökad användning. Intäktsökningarna sammanfaller dock med prisök- ningarna. 
 Under perioden  
 1999–2002 
  har i genomsnitt 35 procent av kostnaderna för förvaltningen av den grundläggande geografiska informationen täckts av användarbidrag. Motsvarande andel när det gäller fastighetsinformationen är 77 procent. 
 Med anledning av den föreslagna anslagsneddragningen om 100 mnkr, vilken till fullo avses träda i kraft 2004, har Lantmäteriverket beslutat om avgiftshöjningar som syftar till att avgifterna skall täcka kostnaderna för hela förvaltningen och utvecklingen av grundläggande fastighetsinformation. Beslutet är helt i enlighet med budgetpropositionen för 2004, där det anförs att användarna skall finansiera det intäktsbortfall som anslagsneddragningen innebär. 
 184 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Användarna av informationen 
 De största användarna av den grundläggande fastighetsinforma- tionen är bank- och kreditväsendet samt vidareförädlare inom fastighetsinformationsområdet. När det gäller den geografiska grundinformationen är staten den största användaren. Nedan framgår intäkter från olika användare år 2002. 
  
 Tabell 6.11.  
 Intäkter från användare av fastighetsinformation år 2002. Mnkr. 
  
 Vidareförädlare 
  
 46 
  
 Bank- och finansväsende 
  
 44 
  
 Kommuner 
  
 15 
  
 Statliga myndigheter 
  
 12 
  
 Mäklare 
  
 2 
  
 Summa 
  
 119 
  
 Källa:  
 Egna bearbetningar av uppgifter från LMV. 
 Den största användargruppen är banker och andra kreditinstitut, fastighetsmäklare, fastighetsvärderare, fastighetsförvaltare och försäkringsbolag. Kommunerna använder fastighetsregistret vid bl.a. handläggning av ärenden enligt plan- och bygglagen. Många kommuner har byggt upp egna informationssystem med sådan fastighets- och byggnadsinformation som är av gemensamt intresse i kommunen. Uppdateringen av dessa system sker i regel genom kontinuerliga aviseringar från fastighetsregistret. Stora statliga användare är länsstyrelserna, Vägverket, SCB, skatteförvaltningen, kronofogdemyndigheterna, skogsvårdsorganisationen och Boverket. 
 185 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Tabell 6.12.  
 Intäkter från användare av geografisk information år 2002. Mnkr. 
  
 Statliga myndigheter 
  
 27 
  
 Vidareförädlare 
  
 15 
  
 Kommuner 
  
 11 
  
 Förlagsproducenter 
  
 10 
  
 Skogs- och  
 el-bolag 
  
 9 
  
 Telekom-bolag 
  
 5 
  
 Summa 
  
 77 
  
 Källa:  
 Egna bearbetningar av uppgifter från Lantmäteriverket. 
 Stora statliga användare av geografisk information är bl.a. Försvars- makten, Naturvårdsverket, Banverket, Rymdstyrelsen, Boverket, Räddningsverket, Skogsstyrelsen, SCB och länsstyrelserna. För kommunerna utgör den grundläggande geografiska informationen ett nödvändigt komplement till den egna mer detaljerade informa- tionen, som i regel omfattar tätbebyggda områden eller sådana områden som behövs för bebyggelse. Till de stora användarna i näringslivet hör skogsbolag, fastighetsbolag,  
 telekommunikations-, 
  kraftproduktions- och eldistributionsföretag. 
 Av de sammantagna intäkterna om 196 mnkr står statliga myndigheter för 20 procent och kommunerna för 13 procent. Om man ser enbart till den geografiska informationen står statliga myndigheter för 35 procent av intäkterna. 
 Våra enkäter till och intervjuer med omvärlden inkluderar statliga myndigheter och företag, kommuner, bank- och kredit- väsendet och privata företag. Sammanfattningsvis framgår när det gäller omvärldens syn på Lantmäteriverkets information 
  
 – 
  
 att användningen av den i framtiden förväntas öka. Det gäller i synnerhet den geografiska informationen, 
  
 – 
  
 att kostnaden/priset för informationen utgör ett hinder för ökad användning i framtiden. Många avstår redan idag från köp eller köper av annan leverantör, 
  
 – 
  
 att byråkratin och reglerna för nyttjande av informationen utgör ett hinder för användning; flera nämner i det samman- hanget att transaktionskostnaderna är onödigt höga, 
  
 – 
  
 att meningarna är delade vad gäller den befintliga kvalitén på informationen: Bra lägesnoggrannhet och leveranser, brister i 
  
 186 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 aktualitet, metadata, paketering, systemlösningar och gränssnitt samt höjddatabasen i sin helhet, 
  
 – 
  
 att oavsett befintlig kvalitet ställs krav på ökad kvalitet. Man önskar t.ex. bättre  
  
 GIS-anpassning, 
  bättre ajourhållning, fler on lineförbindelser, verksamhetspaketering för samhällsnyttiga områden, bättre tillgänglighet och större flexibilitet, 
  
 – 
  
 att ökad och bättre samverkan är ett tydligt önskemål. 
  
 Lantmäteriverkets intäktsökning ger vid handen att användningen har ökat åtminstone när det gäller den geografiska informationen. Som framgått finns det en rad kritiska faktorer som måste vägas in vid bedömningen om informationens användning har ökat optimalt, dvs. så att de samhällsekonomiska effekterna är tillfreds- ställande med hänsyn till de investeringar som gjorts. En nästan allmän uppfattning är att priset för den grundläggande informa- tionen är för högt. Såväl företag som många statliga myndigheter menar att detta har hämmat såväl användning som utveckling inom det egna området. Många skulle ha använt mer information om priset varit ett annat. En annan aspekt som anförs som hindrande är reglerna för användning av informationen. Pris och regler för nyttjanderätt anges som faktorer vilka kan utgöra hinder för en framtida ökad användning. 
 Flera statliga myndigheter pekar på fördelningspolitiska konsekvenser av avgiftsfinansieringen. Några framhåller att de i sin tur inte har bemyndigande att avgiftsbelägga informationen. Följande citat får illustrera denna uppfattning: 
 Det rör sig här om en rundgång mellan olika statliga myndig- heter, där inkomster – eller rentav vinst – på den ena bekostas av anslag eller neddragningar på en annan. 
 Lantmäteriverket har nyligen arbetat fram en ny prismodell för den geografiska informationen samt en revidering och förenkling av prismodellen för fastighetsinformation. Syftet har varit att göra informationen mer prisvärd och att därmed öka användning och intäkter. Modellen syftar dock inte till att generellt sänka priserna för användarna. 
 187 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Måluppfyllelse i fråga om uppbyggnad och kvalitet 
 I och med utgången av år 2003 har Lantmäteriverket fullföljt uppbyggnaden av digitala geografiska databaser samt tillskapandet av en registerkarta i digital form. Underhand har en ambitions- höjning skett när det gäller uppbyggnaden av de grundläggande geografiska databaserna, vilket varit en följd av ökad efterfrågan och utveckling inom  
 GIS-området. 
  
 Ajourhållningen av de geografiska databaserna har fått stå tillbaka för uppbyggnaden. Förutsättningarna för ajourhållning skiljer sig åt för de båda informationsslagen. Fastighetsinforma- tionens innehåll, uppdatering och användning är författnings- reglerad. Ajourhållningen av informationen är händelsestyrd och sker i huvudsak vid källan. När det gäller de geografiska data- baserna sker ajourhållningen periodiskt genom t.ex. fotogram- metrisk mätning av olika objekt, kartering på bildskärm från ortofoton och kartdatabaser samt fältkontroller. En för framtiden ändamålsenlig aktualitet förutsätter gemensamma geodetiska referenssystem. För registrering vid källan finns när det gäller geografisk information också författningsmässiga hinder. 
 De mål som Lantmäteriverket presenterade 1997 i samband med ett regeringsuppdrag att redovisa en strategi för ett heltäckande system för ajourhållning av grundläggande geografisk information och fastighetsinformation har ännu inte uppnåtts. En intern utredning har tillsatts för att ta fram nya principer för ajourhållning och kvalitetsförbättring av geografisk information. 
 Även utvecklingen av information, aktualitet och system för att öka användbarhet och tillgänglighet har fått stå tillbaka något till förmån för uppbyggnaden. Att nyttja överskotten i verksamheten för den typen av insatser har genom det tak som statsmakterna angett för användarbidraget inte varit tillåtet. Lantmäteriet har gjort det som finansieringen har medgett och prioriterat i enlighet med statsmakternas önskemål. 
 Samarbetet mellan stat och kommun samt samordning 
 Samarbetet mellan kommunerna och Lantmäteriverket har utveck- lats i positiv riktning sedan omstruktureringen. Ett konkret tecken på det är bl.a. en rad gemensamma projekt. Tidigare har nämnts det gemensamma kvalitetsprojektet för förrättningsverksamheten. Fler 
 188 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 exempel som kan nämnas är det mellan Lantmäteriverket och Svenska kommunförbundet gemensamma projektet Målbild 2000, i vilket man har kommit överens om att gemensamt verka för att en nationell digital registerkarta kommer till stånd. Vidare samverkar Lantmäteriverket och 33 kommuner i Skåne om den så kallade Skånekartan, en regionalt heltäckande databas som ägs av kommu- nerna i ett gemensamt bolag, med vilket Lantmäteriverket tecknat avtal. 
 Samverkan mellan staten och kommunerna har i huvudsak baserats på frivilliga överenskommelser och avtal om samverkan. Detta har sannolikt bidragit till att ett positivt samarbetsklimat har skapats. Nackdelarna med ett sådant system är att det medför höga transaktionskostnader, inte garanterar långsiktighet, inte garanterar rikstäckande lösningar eller fullständighet. Det senare kan påverka användningen/nyttan och således också Lantmäteriverkets intäkter. 
 Som exempel på trögheter i systemet med frivilliga överens- kommelser kan nämnas att den digitala registerkartan har blivit försenad beroende på att avtalstecknande med de enskilda kom- munerna har tagit längre tid än vad som bedömdes från början. Åtkomsten till kommunernas databaser har därmed försenats. Kartan har också brister i fullständighet vad gäller planer, bestäm- melser och rättigheter, vilket kommer att kräva kvalitetshöjande insatser. 
 Ett annat exempel är den nationella vägdatabasen, vilken Väg- verket byggt upp med data från Vägverket och Lantmäteriverket. Ajourhållare är skogsnäringen, Lantmäteriverket, Vägverket och kommunerna. Det har dock varit svårt att träffa avtal om kommunal medverkan. Idag har endast 39 kommuner ingått avtal med Vägverket. Vägdatabasen har ett begränsat värde utan kommunernas medverkan. 
 Kommunernas medverkan i övergången till ett nytt nationellt geodetiskt referenssystem är också exempel på ett projekt där stora samhällsvinster ligger i att stat och kommun samverkar och att alla kommuner deltar. 
 I flera avseenden är den nationella försörjningen med fastighetsinformation och geografisk information beroende av ett väl fungerande samarbete mellan myndigheter och mellan staten och kommunerna. Nationella – och i framtiden kanske inter- nationella – helhetslösningar är nödvändiga för att få ut mesta samhällsekonomiska nytta av de offentliga investeringarna i systemen och för en tillväxtfrämjande  
 IT-utveckling. 
  
 189 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Regeringen har inte, såsom aviserades i prop. 1994/95:166, återkommit i samordningsfrågan. De utredningar som analyserat samhällets grundläggande information har inte heller funnit lös- ningar på samordningsfrågan, som vunnit regeringens gillande. 
 Sammanfattning 
 Vi kan här konstatera att användningen av geografisk information har ökat, men även kostnaderna, framför allt för tillhandahållandet. När det gäller fastighetsinformationen finns inte belägg för ökad användning. Däremot har kostnaderna för tillhandahållandet ökat väsentligt mindre än när det gäller den geografiska informationen. Förvaltningskostnaderna har ökat till följd av ökade kostnader för ajourhållning. Vidare har användningen av geografiska informa- tionssystem ökat. 
 Lantmäteriverket har infriat det högst prioriterade målet att snabbt bygga upp de digitala databaserna och den digitala register- kartan. Däremot har ajourhållningen av framför allt den geografiska informationen fått stå tillbaka, liksom i viss mån en anpassning till användarnas ökade krav på kvalitet, aktualitet, flexibilitet i utbud m.m. Användarnas önskemål pekar mot ett stort behov av utveckling och investeringar i framtiden. 
 Samtidigt som kostnaderna för uppbyggnad av databaserna minskar ökar kostnaderna för förvaltning och nyinvesteringar, i synnerhet när det gäller den geografiska informationen. Härtill kommer även kostnaderna för ajourhållning, där fastighetsinforma- tionen har andra förutsättningar än den geografiska informationen. Men även i fastighetsinformationen behövs kvalitetsförbättringar. 
 Användarfinansieringen har i allt väsentligt vägt upp den minskade anslagsfinansieringen. 
 Omvärlden är kritisk mot såväl prisnivå som prissättnings- principer och ser priset på informationen som ett hinder för ökad användning i framtiden. Överskotten – 37 mnkr för den geogra- fiska informationen och 103 mnkr för fastighetsinformationen – tyder på att verket har tagit ut ett för högt pris, särskilt för fastighetsinformation. Verkets strävan att totalt sett ha balans i ekonomin har här fått gå före möjligheten till en ökad användning. 
 Eftersom användarna av framför allt fastighetsinformation i vissa fall har fått betala mer än full kostnadstäckning för tillhanda- hållande och förvaltning torde det vara rimligt att det ackumulerade 
 190 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 kapitalet får användas för fortsatt utveckling och på så sätt föras tillbaka till användarna. 
 Samarbetet mellan Lantmäteriverket och kommunerna har utvecklats positivt. 
 Frågor som rör samordning för ajourhållning, enhetlighet och standarder är en aktuell fråga för alla producenter och användare av grundläggande information. 
 Det finns ett behov att tydliggöra de offentliga aktörernas olika roller i den nationella informationsförsörjningen. Det är t.ex. inte säkert att frivilliga överenskommelser räcker fullt ut för att säkerställa de olika delarna i den nationella infrastrukturen. 
 Vi kommer längre fram i betänkandet att återkomma till frågor som rör ajourhållning och samverkan samt pröva såväl finan- sieringsprinciper som finansiering av den grundläggande geograf- iska informationen och fastighetsinformationen. 
  
 6.9 
  
 Konkurrensutsatt uppdragsverksamhet 
  
 Statsmakternas riktlinjer 
 Den nya myndigheten fick ett tämligen vidsträckt och ospecificerat mandat att bedriva uppdragsverksamhet, samtidigt som stats- makterna uttalade att ytterligare bolagisering eller avskiljande skulle ske längre fram. 
 Regeringen framförde i sin proposition våren 1995 en rad hinder för bolagisering eller avskiljande av delar av verksamheten. Integrationsfördelar och synergieffekter, vilka om de gick förlorade skulle kunna hämma den informationstekniska utvecklingen i samhället, lyftes fram. En specificerad uppgift som statsmakterna angav var att den nya myndigheten skulle medverka i att utveckla företagsspecifika tillämpningar, men myndighetens roll härvidlag skulle successivt prövas. 
 Riksdagen stod fast vid sitt tidigare beslut om bolagisering av delar av verksamheten, men gick med på att avvakta till dess att uppbyggnaden av de digitala databaserna hade kommit längre och den nya myndigheten hade stabiliserat sin verksamhet. 
 Lantmäteriverkets konkurrensutsatta uppdragsverksamhet ifrågasattes redan i samband med 1983 års lantmäteriutredning. Ett övergripande mål för omstruktureringen 1996 var att den nya organisationen skulle vara enkel och tydlig och bl.a. präglas av klara 
 191 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 ansvarsförhållanden. För att förebygga risker för konkurrens- snedvridning fastlade statsmakterna i samband med omstruktu- reringen följande riktlinjer för myndighetens uppdragsverksamhet. 
  
 – 
  
 Uppdragsverksamhet samt produktion av databaser och all- männa kartor skall hållas organisatoriskt och ekonomiskt åtskilda från övrig myndighetsverksamhet. 
  
 – 
  
 Produktionen av geografisk information skall i ökande utsträckning upphandlas i konkurrens. 
  
 – 
  
 Konkurrensneutralitet skall råda, alla aktörer skall ha tillgång till grundläggande information på lika villkor. Särskild upp- märksamhet skall ägnas åt förutsättningarna för andra aktörer att bedriva kartografisk följdproduktion på ett konkurrens- neutralt sätt. 
  
 Organisatorisk och ekonomisk åtskillnad 
 Att hålla uppdragsverksamhet åtskild från övrig verksamhet moti- veras främst av konkurrensskäl. Genom organisatorisk och ekonomisk åtskillnad subventioneras inte dessa verksamheter av andra verksamheter och insyn underlättas. Därmed skapas bättre förutsättningar för konkurrensneutralitet. Frågan om organisa- torisk och ekonomisk åtskillnad får därmed också betydelse för myndighetens trovärdighet. 
 I samband med omstruktureringen 1996 skapades ett särskilt verksamhetsområde – senare division – Metria, till vilket all intern och extern uppdragsverksamhet utöver den lokala myndighets- servicen förlades. I det följande behandlas den konkurrensutsatta verksamheten inom Metria, vilken är den som vi erfarit är från konkurrenssynpunkt mest ifrågasatt i omvärlden. 
 Metrias ekonomiska omslutning är ca 600 mnkr per år, varav ca 320 mnkr (år 2002) härrör från externa uppdrag. Resultat- utvecklingen för Metrias externa uppdrag framgår nedan. 
 192 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Tabell 6.13.  
 Resultat  
 1996–2002 
  för Metrias externa uppdragsverksamhet, mnkr. 
  
 1996 
  
 1997 
  
 1998 
  
 1999 
  
 2000 
  
 2001 
  
 2002 
  
 Intäkter 
  
 292 
  
 292 
  
 278 
  
 264 
  
 282 
  
 335 
  
 319 
  
 Kostnader 
  
 -324 
  
 -323 
  
 -274 
  
 -300 
  
 -312 
  
 -332 
  
 313 
  
 Resultat 
  
 -32 
  
 -31 
  
 4 
  
 -35 
  
 -30 
  
 2 
  
 6 
  
 Utg.kapitalbalans 
  
 Barnett 
  
 -42 
  
 -39 
  
 -74 
  
 -104 
  
 -102 
  
 -96 
  
 Källa:  
 LMV:s årsredovisningar. 
 De första verksamhetsåren redovisades underskott om drygt 30 mnkr. Under perioden har organisationsöversyn och resursanpass- ning genomförts. Ett positivt resultat redovisades första gången år 2001 med 2 mnkr och därefter 2002 med 6 mnkr. I verksamheten finns ett ackumulerat underskott om 96 mnkr, som delvis härrör från omställningskostnader. 
 De interna uppdragen gäller uppbyggnad av de geografiska grunddatabaserna och den digitala registerkartan, förvaltning och leveranser av geografiska grunddata samt försäljningsuppdrag av olika slag. Metria utför också en del förrättningsförberedelser på beställning av division Fastighetsbildning. 
 Metrias verksamhet kan beskrivas utifrån de verksamhetsgrenar och resultatområden som finns i regleringsbreven, utifrån Metrias interna organisation eller utifrån den indelning i resultatområden som används för planering och uppföljning internt. 
 193 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Tabell 6.14.  
 Verksamhetsgrenar inom politikområde Bostadspolitik med resultatområde, slag av finansiering och organisatoriska enheter 
  
 Politikområde 
  
 Bostadspolitik 
  
 Verksamhetsgrenar 
  
 Fastighetsindelning 
  
 Landskaps- och fastighetsinformation 
  
 Uppdrag 
  
 Resultatområden 
  
 21 
  
 22 
  
 51 
  
 53 
  
 31 
  
 32 
  
 54 
 1 
  
 55 
 2 
  
 56 
  
 57 
  
 58 
  
 59 
  
 11 
  
 12 
  
 33 
  
 Divisioner: 
  
 Fastighetsbildning 
  
 LF-data 
  
 Metria 
  
 avgifter 2002,mnkr 
  
 371 
  
 81 
  
 42 
  
 196 
  
 316 
 3 
  
 anslag 2003, mnkr 
  
 7 
  
 64 
  
 52 
  
 49 
  
 23 
  
 136 
  
 43 
  
 20 
  
 Vg. Fastighetsindelning 
  
 Vg. Landskaps- och fastighetsinformation 
  
 VgUppdrags- 
  
 verksamhet 
  
 21förrättningsverksamhet 
  
 31 pantbrev och kreditmarknad 
  
 11: inrikes 
  
 22 lokal mynd. service 
  
 32, 33 tillhandahålllande finfo/ linfo 
  
 12: utrikes 
  
 51 registrering, mm 
  
 54 förvaltning landskapsinformation 
  
 53 övr mynd. uppg. F 
  
 55 förvaltning fastighetsinformation 
  
 56 uppbyggnad landskapsinformation 
  
 57 uppbyggnad fastighetsinformation 
  
 58 
  
 övr. myndighetsuppgifter,  
  
 LF-data 
  
 59 
  
 lägenhetsregister 
  
 Avgiftsfinans. verksamhet med sep. resultaträkning enl. regl.brev 
  
 Externfinansiering 
  
 Anslagsfinansierad verksamhet, resultatområden för intern styrning 
  
 Interna uppdrag 
  
 Verksamhetsgren = verksamhetens övergripande indelning enligt regl.brev. 
  
 Resultatområde = ekonomiskt särredovisade delar. 
  
 Källa: Egna bearbetningar av uppgifter från LMV. 
  
 1 
  
 Förvaltningen finansieras av också av avgifter, s.k. användarbidrag. År 2002 70 mnkr. 
  
 2 
  
 -- 
  
 År 2002 30 mnkr. 
  
 3 
  
 Inrikes och utrikes uppdrag. 
  
 194 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Tabellen vittnar om att Lantmäteriverket i och med resultat- områdena har strävat efter en ekonomisk åtskillnad av uppdrags- verksamheten. Den vittnar också om en komplex verksamhet, där man försökt ta tillvara synergieffekter. 
 Omvärlden – statliga myndigheter, kommuner och företag – uppfattar Lantmäteriverkets organisation som svårgenomtränglig. Det är svårt för omvärlden att se gränsen mellan anslags- och avgiftsfinansierade myndighetsuppgifter och konkurrensutsatt uppdragsverksamhet. 
 Framför allt offentliga aktörer anser t.ex. att den dubbelroll som Lantmäteriverket har, att inneha ett naturligt monopol och att samtidigt vara marknadsaktör, leder till omotiverat höga priser, otydlighet och brist på långsiktighet i statsuppdraget. Främst privata aktörer påtalar också att sammanblandningen av rollerna leder till osund eller bristande konkurrens, lågt förtroende och brist på öppenhet. Exempel på uttalanden i intervjuer är: Är det myndigheten eller försäljaren som är ute? Ska en myndighet göra samhällsnytta eller tjäna pengar? 
 Flera omständigheter påverkar omvärldens uppfattning om den organisatoriska och ekonomiska åtskillnaden av Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet. Det gäller förekomsten av både interna och externa uppdrag i Metria, den gemensamma försäljningsorganisa- tionen och marknadsföringen samt Metrias och lantmäterimyndig- heternas samlokalisering på ett antal orter. 
 Metrias interna organisation består när detta skrivs av sex affärsområden. 
  
 Försäljning, vilket bildades år 2000 för att utgöra Lantmäteri- verkets gemensamma försäljningsorganisation gentemot slut- kund. 
  
 Geodata, som på uppdrag av  
  
 LF-data 
  ansvarar för uppbyggnad, förvaltning och tillhandahållande av grundläggande geografisk information. 
  
 GIS- och mätkonsulting tillhandahåller konsulttjänster inom GIS, utbildning, programvaror, flygfotografering, geodetisk information, mätservice och detaljkartor. 
  
 Kartcentrum utvecklar och säljer kartprodukter och kart- tjänster. 
  
 Miljöanalys utför uppdrag inom miljöområdet. 
  
 195 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 ArcCadastre ansvarar för utveckling, förvaltning och försälj- ning av programvaran med samma namn. 
  
 Lantmäteriverket har helt i enlighet med statsmakternas riktlinjer blandat interna och externa uppdrag i Metria. Samtliga affärs- områden utom Arc Cadastre inrymmer såväl interna som externa uppdrag. Uppdragsintäkterna har sin grund i olika finansierings- källor: Intäkter från anslag, intäkter från avgifter för tillhanda- hållande av informationen enligt principen marginalkostnad/ användarbidrag samt intäkter från avgifter för uppdrag med det ekonomiska målet full kostnadstäckning enligt avgiftsförord- ningen. 
 Sedan år 2000 har Lee ansvar för division  
 LF-datas 
  och Metrias samlade försäljningsverksamhet som riktar sig till slut- kund.  
 LF-data 
  sköter försäljningen mot återförsäljare och vidare- förädlare, inklusive försäljning mot Metria. 
 Efter omstruktureringen skedde inledningsvis en separat mark- nadsföring av Metria. Allteftersom ledningen velat betona Dickson mäteriverket som en helhet har marknadsföringen kommit att gälla ett förenat lantmäteri, i vilket Metria ingår som en del. Detta åskåd- liggörs av lantmäteriets webbplats, där samtliga produkter saluförs på ett gemensamt sätt. 
 Efter omstruktureringen fanns det en ambition hos Metria att flytta till egna kontor. Av besparingsskäl har Metria under hand effektiviserat lokalutnyttjandet, vilket bl.a. fått som resultat att man på ett femtontal orter delar kontor med lantmäterimyndig- heterna. 
 I regleringsbreven anges att uppdragsverksamheten omfattar datafångst, datatjänster och konsultverksamhet samt att målet med detta är att bidra till en effektivisering i kunders och användares verksamheter genom att tillhandahålla tjänster för lägesbunden information. Verksamheten skall bedrivas med hög kvalitet och med full kostnadstäckning. 
 Kravet på full kostnadstäckning innebär att ekonomisk balans skall råda inom varje avgiftsområde. Avgiftsområden i Lantmäteri- verket är förrättningar med lantmäteritaxan som grund, tillhanda- hållande av geografisk information och fastighetsinformation med principen marginalkostnad/användarbidrag som grund, lokal myndighetsservice med avgiftsförordningen som grund och externa uppdrag inom Metria med avgiftsförordningen som grund. 
 196 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Den avgiftshöjning som skett inom området lokal myndighets- service, trots att verksamheten sedan 1997 varje år redovisat ett överskott, står därmed i strid mot målet om full kostnadstäckning och ekonomisk balans. Som ESV och Statskontoret har påpekat innebär ett sådant förfarande att olika kundgrupper subventionerar varandra beroende på verksamheternas resultat de senaste åren. Lantmäteriverket har gjort den tolkningen att kraven på ekonomisk balans i första hand gäller verksamheten på total nivå. Lantmäteri- verkets resonemang i den här delen följer inte avgiftsförordningens principer, men kan vara förståeligt mot bakgrund av de ekonomiska problem verket har haft. Verkets sätt att resonera innebär likväl risk för konkurrenssnedvridning. 
 Även verkets höga andel samkostnader, vilket ökar risken för felaktig kostnadsfördelning mellan de olika resultatenheterna och därmed också risken för korssubventionering av uppdragsverksam- heten och den lokala myndighetsservicen, har påtalats av såväl RRV som Statskontoret. Ungefär 45 procent av de totala kostnaderna inom verket hanteras som samkostnader. Vi har noterat att Dickson mäteriverket är mycket medvetet om problemet och har ambitionen att kostnaderna skall särredovisas i så stor utsträckning som möjligt. 
 Statskontoret har vidare iakttagit att avgiftsförordningens krav på full kostnadstäckning och principerna för kostnadsbaserad prissättning inte är tillräckligt kända bland den personal som hanterar prissättningsfrågor. Utgångspunkten har enligt Stats- kontoret snarare varit att verksamheten skall gå med vinst. Det kan ses som en följd av verkets ekonomiska situation, ledningens avkastningskrav samt regeringens i regleringsbrev uttryckta krav på ökad lönsamhet i uppdragsverksamheten. 
 Konkurrensneutralitet. 
 Bland privata företag som är konkurrenter till Lantmäteriverket finns en utbredd uppfattning om att det råder en ojämlik konkurrenssituation på marknaden till följd av att Lantmäteri- verket har konkurrensfördelar. 
 Exempel på konkurrensfördelar som har framhållits är att Dickson mäteriverket genom sina olika myndighetsroller och sitt utbredda kontorsnät får många kontakter med potentiella kunder till den konkurrensutsatta verksamheten. Man pekar också på att 
 197 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 andra statliga myndigheter kan köpa tjänster och produkter av Lantmäteriverket utan att behöva upphandla dessa i konkurrens. Lantmäteriverket tillhandahåller paket med inslag av både myndighetsuppgifter och konkurrensutsatta tjänster. Detta ger Lantmäteriverket en kundvolym som de andra aktörerna inte får vara med och konkurrera om. Man framhåller också att Metria erhåller internbeställningar från  
 LF-data 
  som inte upphandlas i konkurrens. Metria erhåller anslagsmedel för vissa delar av verksamheten och man ser en risk för att dessa anslag direkt eller indirekt korssubventionerar den konkurrensutsatta verksamheten. Man har noterat att Lantmäteriverket har en webbsida för alla verksamheter där det till stor del är den konkurrensutsatta verk- samheten som exponeras. Det finns också misstankar om att Metria erhåller grundinformationen på andra villkor än de privata aktörerna. 
 Ett flertal av företagen har uttryckt stark kritik mot att Lant- mäteriverket utvecklar och försäljer olika typer av  
 GIS-applika- 
  tioner, programvaror och informationstjänster. 
 Vi har noterat att det finns en tveksamhet eller rädsla hos vissa företag för att med  
 LF-data 
  diskutera idéer, produkter och pågående kundkontakter. Man misstänker att informationen sprids vidare till Metria. Det finns en rädsla för att stöta sig med Lantmäteriverket till följd av det beroendeförhållande som man i egenskap av t.ex. återförsäljare har gentemot myndigheten. 
 En del av det som företagen anser som konkurrenssnedvridande menar Lantmäteriverket medför synergieffekter för verksamheten. Kontakten med marknaden ger en god känsla för vad kunderna vill ha, men också för hur utveckling av grundläggande data skall prioriteras. En kompetensmässig synergieffekt uppstår också när kunskaper om grunddata kan uttnyttjas för vidareförädling. Lantmäteriverket menar också att kundnyttan ökar när användarna av den grundläggande informationen kan erhålla både grunddata och konsulttjänster i ett paket, utan att behöva vända sig till någon annan. 
 Frågorna om konkurrenssnedvridning och synergieffekter analy- seras djupare i kapitel 10. 
 198 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Utveckling av nya tillämpningar 
 Regeringen har i prop. 1993/94:214 angivit att det i Lantmäteri- verkets ansvar för databasuppbyggnad ingår att medverka i utveck- lingen av nya tillämpningar hos systemens nyttjare. Man skulle – vem som åsyftas med man framgår inte – dock uppmärksamt pröva vilken roll myndigheten skulle ha när tillämpningarna hade nått en sådan mognad att de kunde bedrivas utan myndighets- medverkan. 
 Ca 70 procent av Metrias intäkter inom området  
 GIS-konsulting 
  kommer från beställare inom den statliga sektorn. Uppdragen bedrivs i regel inom ramen för avtal om myndighetssamverkan mellan Lantmäteriverket och berörd myndighet. 
 Lantmäteriverkets mest institutionaliserade samverkan sker med Försvarsmakten inom GeoSE, där Metria permanent bemannar en enhet för att anpassa geografisk information till Försvarsmaktens behov. Lantmäteriverkets samverkan med andra myndigheter hand- lar ofta om att verket mot ersättning bygger upp systemlösningar (databaser) för att hantera berörd myndighets verksamhetsspeci- fika information tillsammans med grundläggande geografisk infor- mation eller fastighetsinformation. Exempel på sådana system- lösningar är VIC Natur (Naturvårdsverket och länsstyrelserna). Ett annat exempel är de lösningar för att kunna hantera landets fastigheter i förhållande till valkretsindelningen som Lee skapat åt Valmyndigheten. Uppdragen för de statliga myndigheterna inne- bär ibland att Lee både bygger upp och förvaltar de aktuella databaserna. 
 Att Metria får uppdrag inom ramen för Lantmäteriverkets myndighetssamverkan ger en betydande konkurrensfördel i förhåll- ande till privata  
 GIS-konsulter. 
  Myndighetsuppdragen ger tillgång till  
 icke-konkurrensutsatta 
  intäkter och ger möjligheter att utveckla metoder och systemlösningar som sedan kan tillämpas inom andra sektorer. 
 En annan konkurrensfördel för Metria är att Metria kan erbjuda kunderna ett bredare utbud av produkter och tjänster där GIS- konsulting kan utgöra en del av en helhet med grunddata, program- vara, flygbilder, satellitbilder och mätningsarbeten. De privata aktörerna kan var för sig vanligen erbjuda endast några av dessa produkter och tjänster. Metrias breda produktportfölj ger större möjligheter än för privata aktörer att genom paketpriser med rabatter på t.ex. programvaror vinna kunder. Denna konkurrens- 
 199 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 fördel för Metria är i och för sig inte annorlunda än de fördelar som kan tillfalla en stor privat aktör som satsat på bredd i sitt produkt- och tjänsteutbud. Metrias breda utbud är dock inte resultatet av Metrias egna investeringar, utan har växt fram genom kopplingen till Lantmäteriverkets statsuppdrag och de anslag som följer med denna beställning. 
 Metrias koppling till den produktion och förvaltning av grunddata som sker inom ramen för statsuppdraget har vidare gett Metria unika kunskaper om informationen i Lantmäteriverkets databaser. 
 Ökad konkurrensupphandling 
 Riksdagens beslut om ökad konkurrensupphandling av produktion av grundläggande geografisk information fastställdes närmare i Lantmäteriverkets regleringsbrev för 1997. Under år 1997 skulle  
 15–20 
  procent av produktionen upphandlas i konkurrens. Syftet med detta angavs vara bl.a. att minska kostnaderna och förbättra möjligheten att använda informationen. Från och med reglerings- brevet för år 1999 ställs kravet att upphandlingen skall gälla 20– 25 procent av produktionen. 
 Upphandlingen av produktion av grundläggande geografisk information har sedan starten 1997 bedrivits inom en särskild enhet i division  
 LF-data. 
  Elva upphandlingar har genomförts, vilka resulterat i 18 avtal till ett sammanlagt värde av drygt 100 mnkr. Kontrakten har fördelats till sex leverantörer, varav Metria är den enda svenska aktören. 
 För åren 1999, 2000, 2001 och 2002 utgjorde andelen upphand- lad produktion 19,1, 18,0, 19,4 respektive 18,8 procent. 
 En allmän uppfattning inom Lantmäteriverket är att de direkta kostnaderna för produktionen har kunnat sänkas väsentligt till följd av upphandling i konkurrens. En kalkyl för ett tänkt utfall av 1999 års upphandling visar en total kostnadsbesparing på 13 procent för den berörda produktionen jämfört med vad kostnaden hade blivit vid produktion i egen regi. En betydande del av besparingen utgjordes av stereokartering. Lantmäteriverket bedömer att besparingen idag är högre. 
 Som en konsekvens av upphandlingen har Metrias verksamhet minskat i vissa delar, vilket fått omställningskostnader som följd. 
 200 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 Flera av dem i Lantmäteriverket som Statskontoret intervjuat för vår räkning har framhållit att upphandlingen ger en större möjlighet för myndigheten att dra fördel av nya produktions- insatser och tekniker som utvecklas och som leverantörerna investerar i. 
 Intervjuer med sådana företag som lämnat anbud vid Lantmäteri- verkets upphandlingar visar att de har förtroende för myndighetens sätt att hantera och genomföra upphandlingarna. Viss kritik har framkommit mot att verket inte valt att upphandla mer av produktionen än vad som varit fallet. 
 Bolagiseringen av den fastighetsekonomiska verksamheten 
 Den enda uppdragsverksamhet inom lantmäteriet som kom att bolagiseras i samband med omstruktureringen var den fastighets- ekonomiska. Den bedömdes av statsmakterna som direkt för- troendeskadlig. 
 SVEFA  
 –Svensk 
  Fastighetsvärdering AB – bildades våren 1995 med staten som ägare. Aktiekapitalet var 5 mnkr. Därutöver till- fördes bolaget 4,5 mnkr i form av ett särskilt aktieägartillskott avsett att täcka engångskostnader och investeringar i samband med bildandet. 
 Bolaget har till uppgift att tillgodose behovet av fastighetsrätts- liga och fastighetsekonomiska konsulttjänster samt erbjuda IT- stöd för förädlad fastighetsekonomisk information. 
 Verksamheten etablerades 1995 genom ett nät av lokalkontor över hela landet. Huvudkontor och bolagets säte fanns i Stockholm. Antalet anställda uppgick till 110. 
 Efterfrågesituationen visade sig inte överensstämma med de bedömningar som gjordes inför bolagets bildande. Bolaget gick första året med förlust, vilken ökade under våren 1996 på grund av otillräcklig orderingång och beläggning. Uppsägningar och minsk- ning av antalet kontor vidtogs och ett nytt aktieägartillskott om 6,3 mnkr tillfördes bolaget. Även 1996 blev dock ett förlustår. 
 Vid mitten av år 1997 förvärvades bolaget av Fastighets- ekonomerna Sverige Holding AB, ett av personalen ägt bolag. 
 Sedan 1997 har bolaget redovisat ett positivt resultat. Antalet anställda uppgick 1999 och 2000 till 62. År 2002 var omslutningen närmare 60 mnkr, resultatet 1,4 mnkr och antalet anställda 70. 
 201 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Lantmäteriverket utförde före tillkomsten av SVEFA fastighets- värderingsarbete på uppdrag av bl.a. Riksskatteverket (RSV). RSV har anfört att kostnaderna för dessa tjänster har minskat sedan verksamheten utsattes för konkurrens. 
 Sammanfattning 
 Det övergripande mål för omstruktureringen som gällde att skapa en enkel och tydlig organisation med klara ansvarsförhållanden har inte uppfyllts. 
 Organisationen är inte tydlig för omvärlden, vilket skapar miss- tänksamhet av olika slag. Statsmakternas riktlinjer om att blanda interna och externa uppdrag i en separat del bidrog inte till att uppfylla målsättningen om tydlighet och konkurrensneutralitet. Modellen hade möjligen fungerat om  
 LF-data 
  upphandlat alla produktionsinsatser i konkurrens. 
 Den gemensamma försäljningsorganisationen och samlokali- seringen har som förtecken bättre kundorientering och lokal- utnyttjande samt lägre kostnader, men kan också tolkas som en strävan mot ökad integration och bättre synergieffekter för att nå en starkare position på marknaden. 
 Det finns en tydlig strävan i Lantmäteriverket att åstadkomma en ekonomisk åtskillnad av den konkurrensutsatta uppdragsverk- samheten. Indelningen i resultatområden och arbetet med samkost- naderna tyder på det. Verkets sätt att se på ekonomisk balans samt personalens okunskap om vilka avgiftsprinciper som gäller kan förklaras av det fokus på lönsamhet som blev en följd av de ekonomiska problem som uppkom 1996 och 1997. 
 Vi har inte funnit några belägg för eller indikationer på att Metria har tillgång till den grundläggande informationen på andra villkor än konkurrenterna. 
 Enligt vår uppfattning ger emellertid Lantmäteriverkets mono- pol på grundläggande geografisk information och fastighetsinfor- mation sammantaget inte oväsentliga konkurrensfördelar när verket säljer produkter och tjänster på marknaden. Mycket av det som anges som synergieffekter är samtidigt konkurrenssned- vridande. 
 Frågan måste ställas om inte Lantmäteriverkets agerande på marknaden har hämmat eller hämmar utvecklingen av etablerandet 
 202 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 av företag. Lantmäteriverket har en stark eller dominerande ställning på de olika delmarknader som de är verksamma på. 
 Frågan måste också ställas om inte Lantmäteriverkets kommer- siella agerande och ambitioner innebär en suboptimering om man ser till den samhällsnytta som verket är till för. 
 Vi kommer senare i betänkandet att dels definiera det offentliga åtagandet inom Lantmäteriverkets område, dels bedöma om det finns verksamhet i verket som inte ingår i det offentliga åtagandet och som verket inte skall syssla med. 
 Samverkan mellan Lantmäteriverket och statliga myndigheter ger Metria flera konkurrensfördelar. Metrias starka position på GIS- marknaden har också delvis byggts upp med interna intäkter som härrör från anslagsmedel, vilket är en konkurrenssnedvridning. Samtidigt har Metria en unik kunskap om informationen i grund- databaserna, vilken enligt vår uppfattning är en förutsättning för att på ett säkert och kvalitativt högtstående sätt bygga upp system, där både den geografiska informationen eller fastighetsinformationen och beställarens verksamhetsspecifika information ingår. Detta är förmodligen skälet till att statliga och andra stora aktörer vänder sig till Metria. Vidare ligger de uppdrag som vi här har angett som exempel nära grunddatabaserna. Vi återkommer till frågan om hur Metrias  
 GIS-konsultverksamhet 
  bör avgränsas. 
 Statsmakternas volymmål när det gäller upphandling av produk- tion av grunddatabaserna har inte fullt uppnåtts. Erfarenheterna från den upphandling som genomförts har dock varit positiva, både internt och externt. 
  
 6.10 
  
 Slutsatser 
  
 Måluppfyllelse 
 En sammanfattande bedömning är att statsmakternas förväntningar och mål när det gällde omstruktureringen av det statliga lant- mäteriet i allt väsentligt har infriats. Undantag är den konkurrens- utsatta uppdragsverksamheten, där bl.a. målet om en tydlig organisatorisk och ekonomisk åtskillnad inte helt har infriats. Gränsen mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet uppfattas av omvärlden som otydlig. Uppdragsverksamheten har också påverkat omvärldens syn på Lantmäteriverket i negativ mening. 
 203 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Måluppfyllelsen i övrigt måste betraktas som god. När den inte har nåtts fullt ut har det sina förklaringar i främst tre omständig- heter. 
 I efterhand kan man konstatera att statsmakternas förväntningar till viss del präglades av en något för stor optimism. Det gällde besparingseffekter, totalt och särskilt i fråga om fastighetsbild- ningen, och i någon mån när det gällde användningen av den grundläggande informationen och därmed följande intäktsökning- ar. Man kan också ana lite av en underskattning av själva förutsättningarna för en väl fungerade infrastruktur. Det har visat sig att ett uppbyggnadsskede inte avlöses av ett väsentligt mindre kostsamt förvaltningsskede. Snarare är det ständig förnyelse och utveckling samt ibland nyinvesteringar som präglar skedet efter uppbyggnaden om de samhällsekonomiska effekterna skall kunna bibehållas eller öka. 
 Statsmakterna har underskattat de påfrestningar som verksamhet och personal utsätts för när det är fråga om en så stor förändring. Omställningskostnader och personalreduktion bedömdes bli väsentligt mindre än vad som blev fallet. Lantmäteriverkets radikalt försämrade ekonomi i samband med omstruktureringen förutsågs inte. Det fanns ingen koppling mellan reformgenomförande och ekonomiska förutsättningar. Detta kom att påverka målupp- fyllelsen. T.ex. hade prissänkningar eller en medvetnare prispolitik troligen kunnat leda till ökad användning av förrättningsinstitutet och den grundläggande informationen. Lantmäteriverkets prispolitik har till viss del präglats av att målet om total balans i ekonomin blivit överordnat. De svårigheter som verket ställdes inför förstärktes sannolikt av lågkonjunkturen. 
 Förändringar i omvärlden har ibland påverkat graden av mål- uppfyllelse. Det gäller t.ex. den starkt ökande andelen kompli- cerade förrättningar, som inte kunde förutses när man introdu- cerade den nya arbetsprocessen och målsatte pris och handlägg- ningstider för förrättningar. Den tekniska utvecklingens resulte- rande i ökande krav på den grundläggande informationens kvalitet och tillgänglighet är ett annat exempel. Den internationella utvecklingen har också medfört att Lantmäteriverket avsatt mer resurser än tidigare för nätverksmedverkan och harmoniserings- arbete inom ramen för EU. 
 Det mest betydelsefulla resultatet av omstruktureringen är enligt vår uppfattning att det förefaller vara helt klart att den nya organisationen skapat betydligt bättre förutsättningar för 
 204 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 effektivisering och tillvaratagande av teknisk utveckling än vad den tidigare mycket splittrade strukturen medgav. Det illustreras av utvecklingsarbetet – både det genomförda och det pågående – i hela kärnverksamheten. Rättssäkerhets- och kvalitetsaspekter i myndig- hetsutövningen har fått ett ökat fokus i den nya organisationen. Att integrera fastighetsbildning och fastighetsregistrering, geo- grafisk information och fastighetsinformation synes vara en fram- synt tanke. Idag finns många produkter med både fastighetsinfor- mation och geografisk information som grund. En integrerad digital handläggningsprocess rörande  
 fastighetsbildningen-fastig- 
  hetsregistreringen har genomförts och utvecklas. Planer finns på objektrelaterade databaser. Givet att rimliga finansiella förutsätt- ningar kommer att finnas innebär integreringen en god grund för utveckling och ökad samhällsnytta. 
 Den ökade upphandlingen i samband med uppbyggnaden av databaserna har tillfört Lantmäteriverket positiva effekter, även om det av regeringen satta volymmålet inte fullt ut har uppnåtts. Upphandlingen gav lägre kostnader och tillskott utifrån när det gällde teknikutveckling. 
 Lantmäteriets konkurrensutsatta uppdragsverksamhet har ifrågasatts under mycket lång tid. Det är också den verksamheten som är skäl till att målsättningen om en enkel och tydlig organisation med klara ansvarsförhållanden inte har uppnåtts. 
 Att blanda intern och extern uppdragsverksamhet i samma division har utifrån sett gett en otydlighet, bl.a. när det gäller gränsen mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet. 
 Statsmakternas besked till myndigheten har inte varit tydliga. Regeringen framförde våren 1995 att fortsatt bolagisering eller avskiljande skulle ske senare, men framhävde samtidigt de synergi- effekter som följde av en verksamhet med både myndighets- uppgifter och uppdragsverksamhet. Riksdagen kvarstod vid beslutet om fortsatt bolagisering eller avskiljande. Regeringen återkom i budgetpropositionen 1997/98:1 (utgiftsområde 18) med besked till riksdagen att bolagisering eller avskiljande sköts på framtiden på grund av att organisationen var utsatt för omfattande förändringar. Sedan dess har frågan inte aktualiserats från rege- ringens sida. 
 Lantmäteriverket förefaller successivt ha tagit fasta på att få ut så mycket synergieffekter som möjligt och har därför sökt integra- tionsfördelar i sättet att organisera och presentera sig. 
 205 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 Det som från Lantmäteriverkets utgångspunkt skapar synergi- effekter är eller uppfattas samtidigt som konkurrenssnedvridande. Frågan är om det för en myndighet med en monopolverksamhet som grund över huvud taget är möjligt att åstadkomma konkur- rensneutralitet för uppdragsverksamhet? 
 Lantmäteriverket har en stark eller dominerande ställning på de olika delmarknader man verkar på. Frågan måste ställas var gränsen går för den konkurrensutsatta uppdragsverksamheten om målsätt- ningen är att optimal samhällsnytta är det som skall åstadkommas. Optimal samhällsnytta nås sannolikt först med en bättre avvägning mellan vad Lantmäteriverket skall göra på marknaden och vad privata aktörer skall göra. Med utgångspunkt från ett tillväxt- perspektiv är det viktigt att det t.ex. finns en väl fungerande mark- nad för geografisk informationsteknik (GIT) samt goda villkor för småföretag inom GIT och mätområdet. 
 Vad kan man lära? 
 Den omstrukturering av lantmäteri- och fastighetsdataverksam- heterna som ägde rum i mitten av  
 1990-talet 
  tillhör de större som genomförts i statsförvaltningen. De positiva effekter som uppnåtts med förändringen och den fortsatta utvecklingspotential som förändringen möjliggjort talar för att den var värd att göra. 
 Insikten i efterhand att själva genomförandet blev svårare än man trodde kan ge ett visst lärande. En kritisk faktor i genomförandet var att Lantmäteriverket på grund av olika omständigheter försattes i en besvärlig ekonomisk situation samtidigt som stor oro fanns bland personalen. 
 Den lärdom man kan dra av det är att statsmakterna inte bör ta ut besparingseffekter i förväg och att stora förändringar om möjligt bör undvikas när lågkonjunktur eller – som i det här fallet – hård sanering av statsfinanserna pågår. De ekonomiska konsekvenserna av en planerad förändring bör beräknas noggrannare än vad som här varit fallet. Beroende på myndighetens ekonomiska situation bör omställningsmedel tillföras. I det här fallet hade det sannolikt varit tillräckligt att de anslagsmedel som drogs in hade fått behållas av myndigheten. 
 Vi anser också att ägarstyrningen gentemot Lantmäteriverket kunde ha varit tydligare. Vi vill stryka under det som redan Lantmäteri- och inskrivningsutredningen fastslog, att det här är 
 206 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 frågan om grundläggande infrastruktur. Det gäller såväl fastighetsbildningen som den grundläggande informationen. Infra- struktur behöver långsiktiga och stabila förutsättningar och spelregler. Den nioåriga planen har när det gäller verksamhetens långsiktiga inriktning gett en viss stabilitet. Statsmakternas nästan dubbla budskap när det gäller den konkurrensutsatta uppdrags- verksamheten har däremot inte gynnat verket. Särskilt den senaste anslagsneddragningen gynnar inte stabilitet och långsiktighet. 
 Lantmäteriverksamheten har i Regeringskansliet länge varit kopplade till planfrågorna. Planfrågorna i sin tur har omväxlande varit knutna till bostadsfrågor eller miljöfrågor. Frågan är om det inte nu är lämpligt att mer ta fasta på att karaktären i verksam- hetens kärna är grundläggande infrastruktur samt  
 IT-utveckling. 
  En permanent placering ihop med andra verksamheter av detta slag vore därför mer naturlig. 
 Mot bakgrund av omstruktureringens omfattning och att den inbegrep stora uppsägningar är det knappast förvånande att perso- nalen upplevde stark oro. Mer förvånande är att en så pass stor del av personalen (ca 300 personer) fortfarande inte förefaller ha förlikats med förändringens genomförande eller ser dess positiva effekter för verksamheten. 
 I det sammanhanget vill vi peka på det förhållandet att det före omstruktureringens ikraftträdande handlade om närmare 300 över landet mycket utspridda myndigheter, vilket måste ha utgjort en stor svårighet när det gällde att på ett meningsfullt sätt sprida relevant information, bl.a. om syftet med omstruktureringen. Vidare låg mycket fokus på sammanslagningen av Statens lant- mäteriverk och Centralnämnden för fastighetsdata och väsentligt mindre på fastighetsbildnings- och fastighetsregistreringsmyndig- heterna. 
 Vi vill också framhålla att vi inte har intrycket att omstruk- tureringen av lantmäteriverksamheten har genomförts på ett sämre eller annorlunda sätt än andra stora förändringar. Oro och ibland motstånd som uppstår har sin grund i att människor inte tycker om stora förändringar. Förändringsprocesser styrs i regel av målsätt- ningar om större samhälls- och medborgarnytta, som för den enskilde medarbetaren i en förändringssituation kan vara svåra att uppfatta eller underordna sig. 
 Mot bakgrund av de erfarenheter som vi tror kan härledas just från omstruktureringen av lantmäteri- och fastighetsdataverksam- heterna vill vi dock lyfta fram följande 
 207 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 SOU 2003:111 
  
 – 
  
 Det är viktigt att genomförande och finansiering ses i ett helhetsperspektiv och att resurser finns för genomförande. 
  
 – 
  
 I den plan för genomförandeprocessen som ledningen för en ny verksamhet arbetar fram bör konsekvensbedömningar i fråga om arbetsmiljön ägnas särskild uppmärksamhet. 
  
 – 
  
 Ledning och chefer bör avsätta stora resurser och mycket tid för information till och dialog med den berörda personalen om syftet med förändringen och det valda sättet att göra den på. Vi vill särskilt stryka under dialogens och det personliga ledar- skapets betydelse under förändringsprocesser. 
  
 – 
  
 Särskilt stöd bör ges personal som riskerar att bli övertalig. 
  
 – 
  
 Uppsägningar skall alltid kommuniceras muntligt av närmast ansvarig chef med de berörda 
  
 . 
  
 Framtiden 
 Resultatet av omstruktureringen och den utveckling som sedan 1996 skett i den nya myndigheten pekar med några undantag inte mot något behov av stora förändringar av strukturell karaktär. Våra förslag längre fram i betänkandet syftar till att underlätta utveck- lingen av lantmäteriverksamheten i framtiden. 
 Till det mest viktiga hör att tydliggöra vad lantmäteriverkets mål och kärnuppgifter är och att definiera det offentliga åtagandet. 
 Vi anser att de finansieringsprinciper som intruducerades vid omstruktureringen har fungerat bra. Vi kommer att peka på nuvarande och framtida finansieringbehov och så långt som vi har funnit det möjligt föreslå lösningar. Andra förslag syftar till att skapa större handlingsutrymme för Lantmäteriverket och därmed underlätta effektiviseringsarbetet i verksamheten. 
 Några förslag syftar till att även i fortsättningen garantera rätts- säkerhet i myndighetsutövningen. 
 Förslagen syftar också till att stärka samordning och använ- darnas möjlighet att få ökat inflytande på utvecklingen när det gäller den grundläggande informationen. 
 När det gäller Lantmäteriverkets konkurrensutsatta verksamhet föreslår vi att verkets roll snarare skall vara att stimulera marknaden än att konkurrera. Vi anser att en sådan roll har bättre förutsätt- ningar att generera mesta möjliga samhällsnytta. Vi anser vidare att uppdragsverksamheten delvis är konkurrenssnedvridande samt 
 208 
  
 SOU 2003:111 
  
 Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet 
  
 hämmar marknadens utveckling och skadar förtroendet för Lantmäteriverket. 
 Det innebär att en del av den konkurrensutsatta uppdrags- verksamheten bör avskiljas. På grund av erfarenheterna från omstruktureringsskedet är det viktigt att avskiljandet sker med stor hänsyn till personalen och att ekonomiska förutsättningar ges. 
 209 
 7 Målbild och utgångspunkter 
  
 7.1 
  
 Inledning 
  
 Enligt våra direktiv skall vi presentera en målbild för den statliga lantmäteriverksamheten samt pröva och precisera det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet. Definitionen av det offentliga åtagandet skall vara kopplad till en helhet med målangivelser, verksamhetsformer, finansiering m.m. 
 Vi redovisar i detta kapitel några utgångspunkter för precise- ringen av det offentliga åtagandet, vilka framförallt baseras på våra direktiv, vår omvärldsanalys (kapitel 3) samt vår utvärdering av lantmäteriets senaste omstrukturering i )(kapitel 6). Den närmare preciseringen av åtagandet och hur det skall utföras sker sedan i de kapitel som behandlar olika huvudområden av lantmäteriverk- samheten – fastighetsbildningen (kapitel 8), informationsförsörj- ningen (kapitel 9) och Lantmäteriverket som kommersiell aktör (kapitel 10) samt i kapitlet om lantmäteriverksamhetens finansie- ring (kapitel 12). Den målbild för det statliga lantmäteriets framtida verksamhet som vi redovisar i föreliggande kapitel ligger till grund för våra reformförslag – vår handlingsstrategi – i senare kapitel. 
  
 7.2 
  
 Nuvarande målbild för det statliga lantmäteriet 
  
 Huvuduppgifter 
 Enligt instruktionen för det statliga lantmäteriet (SFS 1995:1418) har det statliga lantmäteriet två huvuduppgifter, 
  
 – 
  
 att verka för en ändamålsenlig fastighetsindelning, 
  
 – 
  
 att verka för en effektiv försörjning med grundläggande landskaps- och fastighetsinformation. 
  
 211 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 Uppgiften att främja en effektiv försörjning med grundläggande landskaps- och fastighetsinformation innebär att det statliga lant- mäteriet bygger upp, förvaltar, utvecklar och tillhandahåller geo- grafisk information och fastighetsinformation. Till denna uppgift hör enligt instruktionen också att bl.a. ansvara för geodetiska rikssystem, verka för ett ändamålsenligt ortnamnsskick, ansvara för redovisning, tillsyn och skötsel av Sveriges riksgräns på land mot Finland samt att bedriva utvecklingsverksamhet och forskning inom området geodesi. 
 Instruktionen ger även Lantmäteriverket ett bemyndigande att bedriva uppdragsverksamhet inom sitt verksamhetsområde. Lant- mäterimyndigheterna får bedriva myndighetsservice (uppdrags- verksamhet) som har ett naturligt samband med myndighetsutöv- ningen. 
 Kopplingen mellan mål och verksamhetsindelning 
 Regeringens styrning av Lantmäteriets verksamhet sker inom ramen för en hierarkisk struktur bestående av politikområden, verksamhetsområden och verksamhetsgrenar. För alla delar av denna struktur formuleras mål. Målen på politikområdesnivån är övergripande och omfattar flera myndigheter, medan målen för verksamhetsområden och särskilt för verksamhetsgrenar är mer konkreta och oftare försedda med indikatorer. 
 Enligt regleringsbrevet för 2003 verkar Lantmäteriverket inom de tre politikområdena Bostadspolitik, Totalförsvar samt Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar. Huvuddelen av verksamheten sorterar under politikområdet Bostadspolitik. De övriga politikområdena hänger samman med lantmäteriets upp- gifter inom totalförsvaret och har övergripande beskrivits i kapitel 2. Vi kommer inte vidare att behandla mål och uppgifter inom dessa politikområden, eftersom vi uppfattar dem som en del i kärnan av det offentliga åtagandet och som styrda främst av försvars- och säkerhetspolitiska överväganden. Uppgifterna inom dessa områden har dock betydelse för våra senare överväganden kring bl.a. framtida verksamhetsformer för det statliga lantmäteriet. Lantmäteriverkets del av målet för politikområde Bostadspolitik och verksamhetsområde Lantmäteriverksamhet överensstämmer i huvudsak med de uppgifter som verket åläggs i instruktionen, dvs. att verka för en ändamålsenlig fastighetsindelning och en effektiv 
 212 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 försörjning med grundläggande geografisk information och fastig- hetsinformation. I målet för verksamhetsområdet görs dock tillägget att Lantmäteriverket skall tillhandahålla aktuell informa- tion med den kvalitet och i den form, standard och aktualitet som tillgodoser angelägna samhällsbehov. 
 Mål för verksamhetsgren Fastighetsindelning 
 Målen för verksamhetsgren  
 Fastighetsindelning  
 innebär att lant- mäteriet skall fortsätta arbetet med att utveckla förrättnings- processen så att den leder till förbättrad effektivitet och minskade kostnader. Verksamheten skall bedrivas med hög kvalitet och gott resultat samtidigt som kostnaderna och handläggningstiderna för de mest frekventa ärendetyperna skall sänkas. Lantmäteriförrätt- ningen skall vara smidig, effektiv, rättssäker och tidsbesparande. Lantmäteriförrättningar skall leda till hög kvalitet i fastighetsindel- ningen och i fastighetsanknutna rättigheter genom ett effektivt och rättssäkert förfarande. Den information som överförs till fastighetsregistret skall vara tillförlitlig. 
 Mål för verksamhetsgren Landskaps- och fastighetsinformation 
 Utgångspunkten för målet inom verksamhetsgren  
 Landskaps- och fastighetsinformation  
 är den nioåriga plan gällande t.o.m. budgetåret 2003 som riksdagen har beslutat för området (prop. 1993/94:100 bil. 15, bet. 1993/94:BoU10, rskr. 1993/94:185). Vi beskriver planen närmare i kapitel 12. 
 Mål och redovisning av verksamhetsgrenen Landskaps- och fastighetsinformation är indelade i 
  
 Uppbyggnad 
  
 Förvaltning 
  
 Tillhandahållande 
  
 Målet för uppbyggnadsverksamheten är att Lantmäteriverket skall bygga upp informationssystem med grundläggande landskaps- och fastighetsinformation i sådan form och standard att angelägna samhällsbehov tillgodoses. I regleringsbrevet finns också precise- ringar av vilken uppbyggnad som skall slutföras under budgetåret. Målet kompletteras också med ett delmål att ökad effektivitet skall 
 213 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 åstadkommas genom upphandling i konkurrens. Denna upphand- ling skall minst motsvara  
 20–25 
  procent av produktionskost- naderna. 
 Delområdet Förvaltning innefattar enligt regleringsbrevet ett planmässigt ajourhållningsprogram, innehållsmässig kvalitets- anpassning av databaserna samt anpassning av informations- innehållet till samhällets krav. Målen inom området delas in i flera delmål som i vissa fall formuleras som utgångspunkter. 
  
 Utgångspunkter för förvaltningen skall vara väl specificerad och beskriven information, principen om registrering vid källan samt inflytande från användarna och förändringar i omvärlden. 
  
 Anpassningen av informationsinnehållet skall motsvara sam- hällets kommande behov av förändrad information och av en effektiv informationsförsörjning. 
  
 Förvaltningen skall vara dynamisk med hänsyn till teknik- och metodutveckling, kontinuerlig och stabil över tiden, geografiskt heltäckande och effektiv. 
  
 Databaserna skall över tiden ha ett aktuellt och väl specificerat informationsinnehåll som kvalitetsmässigt och tekniskt mot- svarar användarkraven från samhället i övrigt. 
  
 Databaser skall utformas för användning i geografisk informa- tionsteknik och anpassas för integrering med andra databaser i samhället. 
  
 Delområdet Tillhandahållande har enligt regleringsbrevet målet att tillhandahålla grundläggande geografisk information och fastighets- information som tillgodoser angelägna samhällsbehov och svarar mot användarnas behov och efterfrågan. 
 Målet bryts ned i ytterligare delmål som i korthet innebär att Lantmäteriverket skall 
  
 erbjuda ett ökat och flexibelt utbud med tjänster, 
  
 öka användningen av informationen genom olika aktiviteter och kanaler, 
  
 tillse att informationen får sådan spridning och användning att optimal samhällsnytta uppnås, 
  
 214 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 Mål för verksamhetsgren Uppdragsverksamhet 
 För denna verksamhetsgren anges som mål att verksamheten skall bidra till en effektivisering i kunders och användares verksamheter och att den skall bedrivas med hög kvalitet och med full kostnads- täckning. 
  
 7.3 
  
 Utgångspunkter för det framtida offentliga åtagandet 
  
 Frågan om det offentliga åtagandet berör hela den statliga lantmäteriverksamheten 
 Ett offentligt åtagande är någon form av offentligt ingripande i samhället. Åtagandet kan ske genom ett antal olika styrmedel – produktion i offentlig regi, regelstyrning, ekonomiska styrmedel som skatter och bidrag, informationsinsatser etc. Offentliga åta- ganden består långt ifrån alltid av anslagsfinansierade eller författ- ningsreglerade verksamheter. Inom det statliga lantmäteriet är t.ex. huvuddelen av den myndighetsutövning som måste betraktas som en del av kärnan i det offentliga åtagandet helt avgiftsfinansierad. Även lantmäteriets avgiftsfinansierade uppdragsverksamhet utgör ett offentligt åtagande – staten har tagit på sig rollen som utförare av denna verksamhet. Det offentliga åtagandet är inte heller knutet till vissa verksamhetsformer. Ett statligt bolag är – även om det inte erhåller några statliga medel – ett offentligt åtagande. Staten har ju i ett sådant fall valt att ta på sig uppgiften att driva verksamheten i offentlig regi med helt eller delvis statligt ägande. Således spänner frågan om det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet över hela det nuvarande statliga lantmäteriets verksamheter. 
 Med ett offentligt åtagande kan också avses åtaganden som sker i kommunal eller landstingskommunal regi. Inom lantmäteriområdet finns kommunal lantmäteriverksamhet, som egentligen också utgör en del av det offentliga åtagandet inom området. Vårt uppdrag är dock fokuserat på den statliga lantmäteriverksamheten och vi berör därför bara den kommunala verksamheten inom området i de fall då konkreta kopplingar uppkommer mellan de statliga och kom- munala ansvarsområdena. En översiktlig beskrivning av kommunalt lantmäteri finns i kapitel 2. 
 215 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 Grunden för det offentliga åtagandet ligger fast 
 En tydlig utgångspunkt i våra direktiv är att utförande och finansie- ring av flera verksamheter inom det statliga lantmäteriet även i fortsättningen bör utgöra ett offentligt åtagande. Enligt direktiven är de tjänster i form av geodetiska nät, fastighetsbildning samt landskaps- och fastighetsinformation som det statliga lantmäteriet tillhandahåller en del av samhällets grundläggande informations- infrastruktur och staten har ett övergripande ansvar för denna infrastruktur. Enligt direktiven bör också verksamheter som inne- bär myndighetsutövning fortsatt bedrivas i offentlig regi och utgöra en del av det statliga lantmäteriets kärnverksamhet. Vidare framgår att det långsiktiga totala medelsbehovet delvis skall tryggas med anslag. 
 Vi kan mot denna bakgrund konstatera att vårt uppdrag i stor utsträckning handlar om att precisera snarare än att i grunden pröva det offentliga åtagandet. Den helt förutsättningslösa pröv- ning av offentliga åtaganden som skall ske enligt direktivet till samtliga kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åta- ganden (dir. 1994:23), blir därför bara aktuell för delar av verk- samheten. 
 Samhällsnyttan är riktmärke för det offentliga åtagandet 
 Den närmare omfattningen av det framtida offentliga åtagandet bör enligt våra direktiv utgå från samhällsekonomiska studier och beakta verksamheternas betydelse för näringsliv, tillväxt och sysselsättning. Möjligheterna att genom ny teknik bidra till effektiviseringar av offentlig och annan verksamhet samt övriga möjligheter att främja en hållbar utveckling, bör utgöra en grund för det offentliga åtagandet. 
 Samhällets behov och nytta av förutsättningar för tryggt ägande till fast egendom samt av effektiva och rättssäkra processer för att ändra fastighetsindelningen och andra fastighetsrättsliga förhåll- anden, är uppenbart. Utan fastighetsbildningsverksamheten skulle inte förutsättningar finnas för ett väl fungerande fastighetssystem som i sin tur utgör underlag för att effektivt kunna belåna, beskatta, förvärva och avyttra fastigheter, eller för att planera den fysiska miljön. Vi har också tidigare i betänkandet redogjort för flera svenska och internationella studier som indikerar att de 
 216 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 samhällsekonomiska effekterna av att bl.a. grundläggande fastighetsinformation och geografisk information kommer till användning inom olika samhällssektorer är mycket gynnsamma (kapitel 4). 
 En naturlig utgångspunkt för det offentliga åtagandet är därmed att det statliga lantmäteriets kärnverksamheter måste vara tillgängliga för det omgivande samhället på villkor som gör att de kommer till användning i en utsträckning som inte innebär sam- hällsekonomiska förluster. Ur ett teoretiskt nationalekonomiskt perspektiv innebär detta att all prissättning av den grundläggande informationen som överstiger den långsiktiga marginalkostnaden medför samhällsekonomiska risker. Den svåra fråga som vi behand- lar i kapitel 12 är hur de samhällsekonomiska nackdelarna av minskad användning bör vägas mot de samhällsekonomiska nack- delarna av att utnyttja statliga anslag för verksamheten. Inom fastighetsbildningen innebär ett samhällsekonomiskt perspektiv att priset för en förrättning bör fördelas på berörda intressenter i enlighet med vars och ens nytta av förrättningen och att det totala priset inte bör överstiga den totala nyttan. Även här uppstår dock svåra frågor som bl.a. rör de skillnader som kan uppstå mellan upplevd och faktisk nytta. 
 Samhällsnyttan rör också andra faktorer än priser och prissätt- ningsprinciper. Våra direktiv understryker att utförandet av verk- samheter som anses ingå i det offentliga åtagandet skall kunna ske på ett optimalt sätt, dvs. utföras kostnadseffektivt och konkur- rensneutralt och samtidigt tillgodose krav på kvalitet och tids- mässigt utförande. Enligt direktiven finns det ett behov av ökad kostnadseffektivitet och konkurrensneutralitet i utförandet av det offentliga åtagandet. 
 Direktiven lyfter också fram de särskilda krav som samhället ställer på lantmäterianknutna tjänster och grundläggande informa- tion vad gäller aktualitet, kvalitet och tillgänglighet i hela landet. 
 Ytterligare en faktor som påverkar samhällsnyttan är rättsäker- heten och förtroendet för det statliga lantmäteriets verksamheter. Våra direktiv lyfter särskilt fram att rättssäkerhet skall prägla den verksamhet som det statliga lantmäteriet bedriver. Rättssäkerhet och förtroende är särskilt centrala faktorer för den myndighets- utövning som äger rum inom ramen för förrättningsverksamheten inom lantmäteriets verksamhetsgren fastighetsindelning. 
 Samhällsnyttan inom lantmäteriområdet är inte bara en funktion av vilka offentliga resurser som sätts in i verksamheterna och hur 
 217 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 verksamheten bedrivs. Den är också beroende av att uppgifter inom ramen för det offentliga åtagandet avgränsas på ett lämpligt sätt i förhållande till andra aktörers verksamhet. Gränsdragningen mellan uppgifter som utgör ett offentligt åtagande och uppgifter som helt bör utföras på en konkurrensutsatt marknad är väsentlig för graden av samhällsnytta. 
 Tydligare roll och uppdrag behövs 
 Våra direktiv framhåller att det offentliga åtagandets omfattning inom lantmäteriområdet bör definieras och tydliggöras och att det statliga lantmäteriets framtida roll i samhället skall klarläggas. Såväl det offentliga åtagandets omfattning som innehåll och tidsmässiga utförande skall definieras. Gränsen mellan det offentliga åtagandet och privata aktörers verksamhet skall prövas och värderas. Vidare bör verksamhet som finansieras med anslag avgränsas från tjänster som bör finansieras med avgifter eller på annat sätt. Som tidigare nämnts skall även gränsen mellan myndighetsutövning och sådan verksamhet som kan utföras av annan eller handlas upp i konkur- rens klarläggas. 
 Vi har i samband med utvärderingen av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet särskilt noterat att det inte finns något klargörande om vilken roll lantmäteriet bör ha på olika marknader inom lantmäteriområdet. Lantmäteriverket har ett öppet mandat att bedriva uppdragsverksamhet inom sitt verksamhetsområde och frågan om bolagisering av delar av uppdragsverksamheten har inte blivit föremål för slutgiltigt ställningstagande av statsmakterna. Det är oklart om statsmakternas intentioner med det statliga lant- mäteriet är att öka marknadsorienteringen, att fokusera på kärn- verksamheterna eller någonting mitt emellan. Klargörande i denna fråga har bl.a. efterlysts av riksdagen som en följd av riksdagens revisorers rapport om det statliga lantmäteriet (2001/02:RR10, bet. 2001/02:BoU7, rskr. 2001/02:156). Vi har i samband med vår omvärldsanalys kunnat konstatera att även offentliga användare av det statliga lantmäteriets produkter och tjänster upplever en störande otydlighet om lantmäteriets roll och uppgifter inom upp- dragsområdet. Vi har också kunnat konstatera att Lantmäteri- verkets uppdragsverksamhet ofta kritiseras för bristande konkur- rensneutralitet (se kapitel 9). 
 218 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 Statsfinansiella restriktioner finns 
 Vi kan konstatera att vi enligt våra direktiv skall pröva om avgiftsfinansieringen totalt sett kan ökas och anslagsfinansieringen minskas samt om verksamheten kan bli mindre beroende av direkta statliga anslag. Enligt direktiven skall vi också föreslå en finansie- ring om våra förslag medför kostnadsökningar eller intäktsminsk- ningar för staten eller kommunerna. 
 Riksdagens beslut om den ekonomiska vårpropositionen för år 2004 har vidare inneburit att statens anslag till Lantmäteriverket minskar med 100 mnkr fr.o.m. budgetåret 2004 (se vidare kapitel 12). 
 Stora investeringar måste bevaras och utvecklas 
 Under de senaste trettio åren har staten gjort mycket stora investeringar i först uppbyggnaden av ett elektroniskt fastighets- register och sedan i uppbyggnaden av databaser med digitala geografiska data för hela landet. Värdet av den nu tillgängliga fastighetsinformationen och geografiska informationen har upp- skattats till mellan 52 och 72 miljarder kronor. Den underliggande struktur som utgör en förutsättning för fastighetsinformationen, dvs. fastighetsbildningen, fastighetsregistreringen, inskrivningen m.m. representerar ännu större värden som knappast låter sig beräknas. 
 De stora värden som byggts upp består inte utan urholkas snabbt om t.ex. förtroendet för fastighetsbildningsverksamheten försvag- as, om innehållet i databaserna blir inaktuellt eller om den grund- läggande informationen inte längre motsvarar samhällets behov. Det offentliga åtagandet måste därför skapa förutsättningar för att bevara och utveckla de materiella och immateriella värden som det statliga lantmäteriets verksamheter representerar. Den nu etable- rade informationsinfrastrukturen är inte en slutpunkt på det offentliga åtagandet, utan början på en ny fas av investeringar och utveckling som ställer nya krav på det statliga lantmäteriets verksamheter och på det offentliga åtagandet. 
 219 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 Förutsättningarna för det offentliga åtagandet förändras 
 Lantmäteriverksamheten präglas av en snabb teknisk utveckling som i ett nära samspel med förändrade behov hos informations- användarna hela tiden skapar nya förutsättningar för verksam- heterna och för det offentliga åtagandet. Internet, utvecklingen inom geografisk informationsteknik och inom satellitbildsområdet samt den senaste tekniken för trådlös tillgång till geografisk information är några exempel på faktorer som drivit utvecklingen framåt och reser nya frågor om gränserna för det offentliga åta- gandet. Produkter, tjänster och tekniska lösningar som tidigare ansetts avancerade och hade en begränsad användning kan bli före- mål för en bred användning i ett senare skede. 
 Ovanstående är också en utgångspunkt för våra direktiv, som lyfter fram att utvecklingen av och innehållet i det statliga lant- mäteriets tjänster ständigt måste anpassas med utgångspunkt i bl.a. den tekniska utvecklingen och de förändrade krav som ställs från olika delar av samhället. 
 Parallellt med den tekniska utvecklingen förändras också de marknader som berörs av det statliga lantmäteriets verksamheter. Produkter och tjänster som i ett tidigare skede inte kunnat tillhandahållas av en privat marknad kan i takt med att tekniken blir billigare och mer tillgänglig och i takt med att användarnas intresse växer bli möjliga att tillhandahålla på marknadens villkor. Omvänt alstrar utvecklingen hela tiden nya områden där utvecklingen inte är mogen för marknadslösningar. 
 I takt med att användningen av framförallt digitala geografiska data ökar och sprids till nya tillämpningar och samhällssektorer uppstår också nya behov av att utveckla och användningsanpassa data samt formerna för dess tillhandahållande. 
 Ovanstående innebär att det är svårt att dra en entydig och riktigt långsiktig gräns mellan privat och offentlig verksamhet. Likväl är det viktigt att dra en gräns för att inte hamna i situationer där samhällsnyttan minskar på grund av att Lantmäteriverket med sin monopolställning som grund utvecklar tjänster och produkter för en alltför vid marknad. 
 Gränsen för det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet behöver på en övergripande nivå regelbundet följas upp och omprövas av statsmakterna. Det behövs också tydliga processer och former för den mer verksamhetsnära och kontinuerliga pröv- ningen av det offentliga åtagandet. I detta avseende spelar bl.a. 
 220 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 formerna för användarinflytandet en viktig roll. Vi skall enligt direktiven lämna förslag på hur användarnas inflytande och med- verkan i informationsförsörjningen kan tillvaratas och stärkas. 
 Behovet av nationell samverkan och samordning ökar 
 När informationsförvaltning och informationsutveckling nu efter- träder en lång period av databasuppbyggnad, blir det allt tydligare att det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet inte kan definieras isolerat från andra statliga och kommunala verksamheter. Lantmäteriverkets roll och uppgifter utgör en del i en bredare nationell informationsinfrastruktur. En anledning till detta är att ajourhållningen av Lantmäteriverkets fastighetsinformation och geografiska information i ökad utsträckning förutsätter informationsutbyte med andra statliga myndigheter och med kommunerna. En annan anledning är att många informations- användares behov av grundläggande information är sektorsöver- gripande och förutsätter tillgång till information från många produ- center. Ytterligare en anledning är att nya användningsområden för den grundläggande informationen ställer nya krav på att infor- mation från olika källor passar ihop och har tydligt definierad kvalitet. En särskilt viktig fråga i detta sammanhang är hur samord- ningen mellan statliga och kommunala åtaganden kan utvecklas för att bibehålla och stärka den nationella informationsinfrastrukturen. 
 Det internationella sammanhanget blir viktigare 
 Den tidigare i stor utsträckning nationellt orienterade lantmäteri- verksamheten har i likhet med många andra samhällsområden internationaliserats och utvecklingen mot ökad internationell påverkan fortsätter. Detta gäller framförallt det europeiska samarbetet, där Europeiska kommissionen nu aktivt driver arbetet för att länka samman nationella och europeiska informations- infrastrukturer (se kapitel 3). Som en följd av denna samverkan kommer i växande utsträckning preciseringen av det nationella åtagandet för grunddata att styras av gemensamma europeiska överenskommelser. Internationaliseringen innebär också ökande konkurrens över nationsgränserna vad gäller produktion av geo- grafiska data, vilket i sin tur påverkar förutsättningarna för upp- 
 221 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 handling av olika verksamheter inom det offentliga åtagandet. Ytterligare en aspekt av internationaliseringen, eller snarare av europeiseringen – är att möjligheterna till samverkan och sam- ordning mellan de nationella kartverken förbättrats. Gemensamma utvecklingsprojekt och gemensamma upphandlingar kan i framtiden innebära minskade kostnader för informationsförsörj- ningen. 
  
 7.4 
  
 Målbild för den framtida lantmäteriverksamheten 
  
 7.4.1 
  
 Allmänt 
  
 Enligt våra direktiv skall vi lämna förslag till en målbild för den framtida lantmäteriverksamheten. Målbilden skall vara kopplad till en strategi för att uppnå de föreslagna målen. 
 I detta avsnitt redogör vi för vår syn på hur nuvarande målbild för den statliga lantmäteriverksamheten bör förändras och anpassas till nya förutsättningar. I följande kapitel i betänkandet redovisar vi ett antal förslag som tillsammans utgör en handlingsstrategi för att anpassa verksamheterna i förhållande till den reviderade målbilden. 
 I avsnitt 7.3 har vi redogjort för ett antal viktiga utgångspunkter för det offentliga åtagandet, vilka bl.a. utgår från våra direktiv. 
 Vi kan konstatera att direktivens utgångspunkter och mål- inriktade formuleringar delvis kan komma i konflikt med varandra. Behovet av att fortlöpande anpassa det statliga lantmäteriets tjänster utifrån bl.a. den tekniska utvecklingen och förändrade krav från olika delar av samhället är inte helt lätt att förena med behovet av en tydligare gräns mellan offentliga uppgifter och sådana tjänster som med fördel kan tillgodoses på annat sätt. 
 Utgångspunkten att verksamheternas samhällsekonomiska bety- delse bör utgöra en utgångspunkt för det offentliga åtagandets omfattning är inte heller på något enkelt sätt förenlig med direktivens tonvikt på att möjligheterna att minska anslagsbehovet skall prövas. Detta gäller t.ex. vid överväganden om vilka principer som bör gälla för prissättningen av Lantmäteriverkets grund- läggande information. 
 Vidare är det inte givet att kraven på ökad konkurrensneutralitet och kostnadseffektivitet samt behovet av hög rättssäkerhet går att fullt ut förena med den särskilda målsättningen gällande hela landets tillgång till lantmäterianknutna tjänster. 
 222 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 När direktivens utgångspunkter skall omsättas i inriktningsmål och en handlingsstrategi krävs därmed avvägningar mellan ibland delvis oförenliga mål. 
 Den målbild vi redovisar i följande avsnitt är uppdelad i olika delar. I avsnitt 7.4.2 beskrivs ett övergripande mål, i avsnitt 7.4.3 ett antal grundläggande mål, i avsnitt 7.4.4 särskilda inriktningsmål och i avsnitt 7.4.5  
 –7.4.8 
  verksamhetsgrensspecifika mål. 
 Vi har i vår målbild utgått från följande verksamhetsgrenar 
  
 Fastighetsindelning 
  
 Inskrivningsverksamhet 
  
 Informationsförsörjning 
  
 Uppdrag 
  
 Denna verksamhetsgrensindelning är snarlik indelningen i gällande regleringsbrev. Vi har dock tillfört verksamhetsgren Inskriv- ningsverksamhet som en konsekvens av våra förslag i kapitel 11. Vi har också istället för den nuvarande verksamhetsgrenen Landskaps- och fastighetsinformation använt det mer övergripande begreppet informationsförsörjning. 
  
 7.4.2 
  
 Det övergripande målet är ökad samhällsnytta 
  
 Lantmäteriverksamheten finns till för att på olika sätt tillföra det omgivande samhället ett mervärde. Styrande för dess framtida utveckling måste vara att nå ökad samhällsnytta genom bl.a. en bättre anpassning till samhällets successivt förändrade behov. 
 Det övergripande syftet med de förslag vi formulerar är därför att finna vägar att uppnå ökad samhällsnytta av lantmäteriets verksamheter. 
 Graden av samhällsnytta hänger samma med avgränsningen av det offentliga åtagandet. Vi menar att en principiell utgångspunkt i detta avseende bör vara att så stora delar av lantmäteriverksamheten som möjligt bör hanteras på fungerande marknader där de positiva effekterna av fungerande konkurrens kan utnyttjas fullt ut. Effektiv konkurrens på lika villkor ger normalt bäst samhällsnytta. Endast där det finns särskilda skäl att tro att marknadslösningar inte tillgodoser samhällets behov, bör det statliga åtagandet utvidgas till konkurrensutsatta eller potentiellt konkurrensutsatta verksam- heter. Detta utgör en förutsättning för att i hög utsträckning kunna 
 223 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 uppfylla direktivens krav på ökad kostnadseffektivitet och konkur- rensneutralitet. 
 Härutöver påverkas sedan samhällsnyttan av en rad omständigheter som har att göra med hur verksamheterna inom ramen för det offentliga åtagandet bedrivs och organiseras samt med de finansiella villkor som gäller för verksamheterna. Grund- läggande förutsättningar för en hög samhällsnytta är att verksam- heterna allmänt bedrivs på ett sätt som tillgodoser höga krav på rättssäkerhet, kostnadseffektivitet, kvalitet m.m. Vi ger nedan vår syn på framtida målbild för det statliga lantmäteriet och lyfter fram inriktningsmål och reformer som vi ser som angelägna för att öka samhällets nytta av verksamheterna. 
  
 7.4.3 
  
 Grundläggande och varaktiga verksamhetsmål 
  
 För att kunna generera ökad samhällsnytta behöver lantmäteri- verksamheten styras av ett antal grundläggande verksamhetsmål som är varaktiga och även generella i den bemärkelsen att de är gemensamma för många statliga verksamheter. 
 Sådana grundläggande verksamhetsmål är framförallt 
  
 Rättssäkerhet 
  
 Kvalitet 
  
 Kompetens 
  
 Kostnadseffektivitet 
  
 Dessa mål betonades av statsmakterna i samband med besluten om omstrukturering av lantmäteriet och återfinns, med undantag av kompetensmålet, även i dagens regleringsbrev för Lantmäteri- verket. 
 Ovanstående mål har också motiverat en del av de tidigare refor- merna av den statliga lantmäteriverksamheten. T.ex. var bolagi- seringen av den fastighetsekonomiska uppdragsverksamheten för- anledd av att förtroendet och därmed i förlängningen rättssäkerhet och effektivitet i fastighetsbildningsverksamheten hotades. Ett annat exempel är det krav på upphandling av databasproduktion som tillkom för att öka kostnadseffektiviteten. 
 Vi ser de grundläggande verksamhetsmålen som varaktiga och nödvändiga inslag i målbilden för det statliga lantmäteriet. Lant- mäteriets verksamheter kommer fortlöpande att behöva utvecklas och anpassas för att öka måluppfyllelsen i förhållande till dessa mål. 
 224 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 Våra förslag i följande kapitel syftar till att stödja Lantmäteri- verkets arbete gentemot målen och därmed förbättra förutsätt- ningarna för god måluppfyllelse. 
 Det bör påpekas att målsättningarna ovan ibland kan komma i konflikt med varandra. Hög kostnadseffektivitet är t.ex. inte alltid lätt att förena med hög kvalitet och rättssäkerhet. Det är en viktig uppgift för Lantmäteriverket att fortlöpande väga av sådana mål- konflikter på ett rimligt sätt. Ibland kan dock särskilda reformer från statsmakternas sida vara befogade för att ge t.ex. ett särskilt grundläggande värde som rättssäkerhet en stark ställning. Vårt förslag om en Lantmäterinämnd med tillsynsansvar för fastighets- bildningsverksamheten anser vi vara en sådan reform. Målet om rättssäkerhet inom fastighetsbildningen är också kopplat till krav på opartiskhet och obundenhet i myndighetsutövningen samt till förtroendet för myndigheten. 
 Vi anser också att den grundläggande målsättning som rör kompetens och kompetensförsörjning bör ägnas ökad uppmärk- samhet inom lantmäteriverksamheten. Detta inte på grund av att vi funnit några tecken på bristande kompetens, utan istället på grund av de stora pensionsavgångar som förestår inom framförallt fastig- hetsbildningsverksamheten. Ett generationsskifte har inletts där Lantmäteriverket tydligt måste kunna definiera kompetenskrav och utveckla metoder för att upprätthålla och utveckla kompetensen. 
  
 7.4.4 
  
 Särskilda mål för lantmäteriverksamheten 
  
 Förutom de för statliga verksamheter generella mål som beskrivits ovan, innebär lantmäteriverksamhetens karaktär också att andra mål blir av särskild betydelse. 
 Med utgångspunkt från våra direktiv och vår omvärldsanalys har vi funnit att följande mål bör lyftas fram som särskilt betydelsefulla för lantmäteriverksamheten och för reformer av denna, nämligen 
  
 Tydlighet 
  
 Förtroende 
  
 Konkurrensneutralitet 
  
 Förmåga att anpassa verksamheten till samhällets behov 
  
 Kapacitet att utveckla och använda nya tekniska lösningar 
  
 Förmåga till rikstäckande service. 
  
 225 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 De två första punkterna hänger samman så till vida att det krävs tydlighet rörande en myndighets roll, uppgifter och förhållnings- sätt för att uppnå ett högt förtroende. Den statliga lantmäteriverk- samheten skall ha ett högt förtroende hos omvärlden, både vid sin myndighetsutövning och vid utförande av andra myndighets- uppgifter. Framförallt den förrättningsverksamhet som bedrivs vid lantmäterimyndigheterna är beroende av ett högt förtroende hos omvärlden. 
 De övriga målen gäller även idag för lantmäteriverksamheten, även om målsättningen om konkurrensneutralitet inte särskilt lyfts fram i regleringsbreven. De kommer även i fortsättningen att vara relevanta för lantmäteriverksamheten. Vi menar samtidigt att utvecklingen sedan omstruktureringen av det statliga lantmäteriet har inneburit att målens relativa betydelse och förutsättningarna för att uppnå dem förändrats i väsentliga avseenden. 
 Ett exempel på detta är att den ökande mognaden hos mark- naden för geografisk informationsteknik har inneburit att betydelsen av konkurrensneutralitet och av en väl avvägd och tydlig gräns för det offentliga åtagandet inom uppdragsområdet har vuxit. Ett annat exempel är att utvecklingen inom kommunikations- tekniken och den ökande andelen s.k. rikskunder inom fastighets- bildningen har minskat behovet av geografisk närhet för att uppnå målet om rikstäckande service. Vidare innebär övergången från en uppbyggnads- till en förvaltnings- och utvecklingsfas för den grundläggande informationen att vikten av att Lantmäteriverkets insatser är anpassade till användarnas och samhällets förändrade behov ökat. Den ökande betydelsen av anpassning till användarnas förändrade behov understryker betydelsen av att kunna följa med i 
 – och ibland leda – den tekniska utvecklingen. 
  
 7.4.5 
  
 Verksamhetsgren Fastighetsindelning 
  
 Verksamhetsgrenen omfattar de huvudsakliga verksamheterna fastighetsbildning, fastighetsregistrering och fastighetsbildnings- anknuten uppdragsverksamhet (s.k. lokal myndighetsservice). 
 Fastighetsbildningen berörs i hög utsträckning av de generella målsättningarna rörande rättssäkerhet, kvalitet, kostnadseffek- tivitet och kompetens som vi lyft fram i ett tidigare avsnitt. I direk- tiven lyfts också fram behovet av rikstäckande tillgång till fastig- hetsbildningstjänster och fastighetsrättslig service. 
 226 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 Vi ser sammanfattningsvis tre huvudsakliga inriktningsmål för verksamhetsgrenen, nämligen att 
  
 säkerställa fortsatt förtroende för och en hög rättssäkerhet inom förrättningsverksamheten, 
  
 minska kostnaderna för sakägarna genom fortsatta rationaliser- ingar och effektiviseringar, 
  
 värna och utveckla tillförlitligheten i den information som överförs till fastighetsregistret. 
  
 Vi har i utvärderingen av lantmäteriets omstrukturering konstaterat att priset för lantmäteriförrättningar fortfarande framstår som en kritisk faktor. Fortsatta risker finns för att kostnaderna för lantmäteriförrättningar leder till ett utnyttjande av förrättnings- institutet som understiger det samhällsekonomiskt önskvärda. En viktig målsättning för verksamhetsgrenen måste därför vara att genom fortsatta rationaliseringar och effektiviseringar sänka sak- ägarnas kostnader för förrättningar. Vi har i kapitel 6 kort beskrivit några av de utvecklingsinsatser som är under genomförande eller planeras för att främja detta arbete. Ett viktigt delmål för utveck- lingen av fastighetsbildningsverksamheten är att finna den avväg- ning mellan olika, var för sig angelägna, utvecklingsinsatser som ger den största sammantagna effektiviseringen och kostnadsminsk- ningen för sakägarna. 
 Vi bedömer att målsättningarna för verksamheterna inom fastig- hetsbildning och fastighetsregistrering ställer krav på en rationel- lare organisation för utförandet. Vi lämnar i kapitel 10 ett förslag till ny organisation som bygger på att antalet administrativa gränser kraftigt minskar och att större regionala enheter bildas med bättre förutsättningar att utveckla verksamheterna i förhållande till de övergripande målen. De nuvarande myndighetsgränserna upphör också genom att Lantmäteriverket och de länsvisa lantmäteri- myndigheterna förs samman till en myndighet. I samband med detta menar vi att målet om rikstäckande god lantmäteriservice bör knytas mindre starkt till förekomsten av små lokala kontor och istället ses mer i ljuset av de nya förutsättningar som modern kommunikationsteknik ger. Sakägarnas intresse av en rationell organisation bör väga tyngre än regionalpolitiska hänsyn. 
 Vi menar också att ett tydligt mål för fastighetsbildningen bör vara att ta vara på de möjligheter till kostnadsminskningar och ökad flexibilitet som upphandling av lämpliga delar av verksamheten kan 
 227 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 ge. Vi lämnar i kapitel 8 ett förslag till ändring i lagstiftningen som ger utrymme för upphandling av vissa förrättningsmoment. 
 Ett viktigt mål för Lantmäteriverket bör dessutom vara att utnyttja den rationaliseringspotential i verksamheten som skapas av de stora pensionsavgångar som väntar. I samband med detta bör frågan om kompetensen i fastighetsbildningen särskilt uppmärk- sammas och följas upp. Fastighetsbildningsverksamheten står, liksom många andra statliga verksamheter, inför ett stort genera- tions- och kompetensskifte och kompetensfrågorna är i sin tur kopplade till både effektivitet och rättssäkerhet. 
 En förutsättning för en effektiv förrättningsverksamhet är att sakägarna har ett stort förtroende för förrättningsinstitutet, för den myndighet som ansvarar för verksamheten och för den s.k. förrättningslantmätare som handlägger den enskilda förrättningen. Detta förtroende uppfattar vi som en förutsättning för att fortsatt kunna bedriva det internationellt sett unika svenska förrättnings- institutet i sin nuvarande form. Ett viktigt mål för fastighetsbild- ningsverksamheten bör därför vara att säkerställa att förtroendet för förrättningsinstitutet inte rubbas. 
 I detta perspektiv menar vi att ett delmål för fastighetsbild- ningsverksamheten bör vara att ytterligare närma verksamheten till de förvaltningspolitiska riktlinjer som innebär att uppdrags- verksamhet inte bör bedrivas i anslutning till myndighetsutövning. Lantmäteriverket bör tydligare fokusera på kärnverksamheterna fastighetsbildning och fastighetsregistrering. Vi lämnar i kapitel 8 förslag om att den fastighetsbildningsanknutna uppdragsverk- samheten (s.k. lokal myndighetsservice) skall avgränsas och definieras i Lantmäteriverkets instruktion. Förslaget är avsett att undanröja risken för att en expanderande uppdragsverksamhet leder till förtroendeskada. Målet om att inrikta verksamheten på kärnverksamheten är också föranlett av den konkurrenspro- blematik som kan uppstå i samband med delar av den fastighets- bildningsanknutna uppdragsverksamheten. 
 I dagsläget utövas inte någon väl fungerande och helt oberoende tillsyn av kontrollerande och granskande karaktär över fastighets- bildningen. Vi menar att ett viktigt delmål för att säkra det över- gripande målet om rättssäkerhet är att en sådan tillsynsfunktion etableras. Våra förslag i denna fråga återfinns i kapitel 8. 
 228 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 7.4.6 
  
 Verksamhetsgren Inskrivningsverksamhet 
  
 Vi föreslår i kapitel 11 att inskrivningsverksamheten skall överföras till Lantmäteriverket den 1 januari 2006. De huvudsakliga motiven för detta förslag är att skapa ett mer sammanhållet ansvar för de inskrivningsrelaterade verksamheterna och att stärka sambanden mellan ansvaret för fastighetsregistret och ansvaret för en av de verksamheter som har störst betydelse för ajourhållningen av detta register. 
 Vi bedömer att målbilden för de kommande årens verksamhet inom verksamhetsgren Inskrivningsverksamhet huvudsakligen bör omfatta följande 
  
 att säkra en rättssäker, snabb och tillförlitlig inskrivnings- verksamhet, 
  
 att utveckla och genomföra inskrivningsverksamhetens nya handläggningssystem  
  
 (IRIS-programmet) 
  och därigenom skapa förutsättningar för en effektivare och säkrare inskrivnings- verksamhet, 
  
 att utnyttja den potential för rationaliseringar och effektivise- ringar som den nya organisationen för inskrivningsverksam- heten samt det nya handläggningsstödet skapar. 
  
 Vi utvecklar i kapitel 11 våra beskrivningar och bedömningar angående inskrivningsverksamheten och behovet av att utveckla dess samband med det statliga lantmäteriets verksamheter. 
  
 7.4.7 
  
 Verksamhetsgren Informationsförsörjning 
  
 Verksamhetsgrenen omfattar uppbyggnad, förvaltning och till- handahållande av grundläggande fastighetsinformation och geo- grafisk information. 
 Syftet med det statliga lantmäteriets verksamhet inom infor- mationsförsörjningen måste även i framtiden vara att svara för en effektiv försörjning med grundläggande fastighetsinformation och geografisk information som svarar mot samhällets behov. 
 En målbild för det statliga lantmäteriets uppgifter inom infor- mationsförsörjningen måste baseras på Lantmäteriverkets natio- nella ansvar för en del av samhällets grundläggande information. I detta ansvar menar vi ligger 
  
 att erbjuda rikstäckande och tillförlitliga data, 
  
 229 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 att upprätthålla långsiktighet, stabilitet och säkerhet i infor- mationsförsörjningen, 
  
 att stödja särskilda samhällsbehov inom informationsförsörj- ningen, t.ex. totalförsvarets behov, 
  
 att fortlöpande anpassa informationsförsörjningen efter sam- hällets och användarnas behov, samt 
  
 att erbjuda villkor för tillhandahållandet av informationen som gynnar en bred användning. 
  
 Utifrån detta grundläggande ansvar kan flera inriktningsmål och angelägna framtida uppgifter lyftas fram. 
 Det viktigaste inriktningsmålet för Lantmäteriverkets insatser inom informationsförsörjningen bör vara att användningen av den grundläggande informationen skall öka och informationen komma till nytta hos allt fler användare och inom allt fler tillämpnings- områden. Detta i syfte att öka de samhälleliga nyttoeffekterna och sprida dem till fler sektorer. 
 Målet om en ökad användning av grunddata bör genomsyra hela lantmäteriets verksamhet och styra inriktningen av verkets infor- mationsutveckling och villkoren för tillhandahållandet. Detta gäller särskilt den grundläggande geografiska informationen, där potentialen för en ökad användning förefaller vara störst. 
 Lantmäteriverket befinner sig nu i övergången till en ny fas, präglad av informationsförvaltning och informationsutveckling. I denna fas träder behovet av att successivt anpassa informations- försörjningen till användarnas behov mer i förgrunden. De synpunkter från användarna som vi redovisat i kapitel 3 och 6 visar att Lantmäteriverket står inför nya stora utvecklingsbehov. Dessa behov omfattar både egenskaper hos informationen (aktualitet, kvalitet, användbarhet) och villkoren för tillhandahållandet av denna (priser, gränssnitt, flexibilitet). 
 Övergången till en förvaltnings- och utvecklingsfas innebär inte att databasuppbyggnad bortfaller som en del av informationsför- sörjningen. Under de närmaste åren är det en primär uppgift för Lantmäteriverket att säkra slutförandet av de uppbyggnadsinsatser som ingår i den nioåriga planen för databasuppbyggnad och de kompletteringar som gjorts till denna. Även därefter behövs uppbyggnadsinsatser för att anpassa informationstillgången till användarbehoven. Sverige saknar t.ex. ett enhetligt nationellt referenssystem, vilket hindrar ett rationellt utnyttjande av data från olika producenter och försvårar ajourhållning vid källan. Ett 
 230 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 enhetligt referenssystem är också en förutsättning för tjänster inom satellitbaserad positionsbestämning och navigering i realtid med hög precision. Informationsanvändningen hindras också av att användarna inte har tillgång till höjddata av tillräcklig kvalitet, vilket hindrar många nya tillämpningar och inte ger underlag för ortofoton med hög precision. 
 Inom fastighetsinformationsområdet finns stora behov av att slutföra uppbyggnadsinsatser som digitala förrättningsarkiv och en nationell digital fastighetsregisterkarta av hög kvalitet. Strategiskt valda kvalitetshöjningar behöver också ske av uppgifterna i fastighetsregistret. Dessa uppgifter är centrala både för verksam- hetsgren Informationsförsörjning och för verksamhetsgren Fastig- hetsindelning. Vi lämnar i kapitel 12 förslag till finansiering av insatser för att bl.a. utveckla kvaliteten i fastighetsregistret. 
 Den utmaning som Lantmäteriverket nu står inför är att genom ökad användningsanpassning av informationen och strategiska uppbyggnadsinsatser nå en ökad användning. Samtidigt sätter det tydliga prismotståndet mot framförallt den geografiska informa- tionen en stark kostnadspress på verkets insatser. Vi bedömer att redan nuvarande prisnivåer dämpar användningen av den grundläggande geografiska informationen och att de planerade pris- höjningarna av fastighetsinformationen riskerar att dämpa utnyttjandet även av denna information. Målsättningen bör vara att den grundläggande informationen skall bli billigare. Vi redovisar i kapitel 12 våra förslag till finansieringssystem för att kunna möta dessa målsättningar inom ramen för oförändrade statliga anslag till Lantmäteriverket. 
 I syfte att pressa kostnaderna för användarna menar vi att Lantmäteriverket bör öka konkurrensutsättningen av sin verk- samhet. All informationsutveckling som inte uppenbart kan ske mer kostnadseffektivt och rationellt genom ajourhållning vid källan eller i egen regi bör upphandlas i konkurrens. 
 Vi kan utifrån användarnas synpunkter också konstatera att en viktig målsättning bör vara att prissättning och andra villkor för tillhandahållandet, som t.ex. nyttjanderätter, bör bli enklare, tydligare och ge upphov till mindre transaktionskostnader. Ett användarperspektiv behöver få ökat genomslag inte bara inom informationsutvecklingen, utan även vad gäller formerna för tillhandahållandet. Arbetet för att förbättra kopplingen mellan användarnytta och pris måste fortsätta. 
 231 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 Ett viktigt mål för Lantmäteriverkets informationsförsörjning – och en nödvändig förutsättning för användningsanpassning av den grundläggande informationen – är att etablera ett heltäckande och kostnadseffektivt system för ajourhållning av grundläggande data. Inom området geografisk information är förutsättningarna för att uppnå en rationell ajourhållning enligt principen ajourhållning vid källan osäkra och en sammanhållen plan för hur grunddata skall hållas aktuella saknas. Vi redovisar i kapitel 9 vår syn på nuläge och utvecklingsbehov inom ajourhållningen. 
 Ytterligare utvecklad användningsanpassning av data och till- handahållande ställer höga krav på samspelet mellan Lantmäteri- verket och användarna. Det måste finnas väl fungerande mekanis- mer för att ge användarna kunskap om vilka frågor som aktualiseras i Lantmäteriverkets informationsutveckling för att överföra användarnas behov och önskemål till Lantmäteriverket och för att på ett tydligt sätt hantera prioriteringar mellan dessa behov. Vi lämnar i kapitel 9 förslag avsedda att skapa öppna och strukture- rade processer för förvaltning och utveckling av grundläggande data som främjar användarinflytande. 
 En särskild styrka i den svenska informationsinfrastrukturen är att ansvaret för fastighetsinformation och geografisk information hanteras samlat av Lantmäteriverket och inte är uppdelat på olika organ. Vi menar att denna fördel bör utnyttjas på ett mer systematiskt sätt av Lantmäteriverket och att utvecklingen av integrerade produkter, gemensamma principer för prissättningen och gemensamma metoder för lagring av data bör drivas aktivt. Ett led i denna utveckling som också främjar ett mer användarinriktat och flexibelt utnyttjande av data är den objektrelatering av data- baserna som Lantmäteriverket förbereder. 
 Användarna av Lantmäteriverkets grundläggande geografiska information har i växande utsträckning behov av att använda geografiska data från olika dataproducenter. Användarna möter i sådana situationer ofta svårigheter på grund av att data inte är standardiserade, inte ligger i samma referenssystem, inte tillhanda- hålls på samma villkor eller inte beskrivs och kvalitetsdeklareras på ett enhetligt sätt. En väl fungerande metadatatjänst för geografiska data saknas också fortfarande. Många av dessa problem kan lösas genom en ökad samverkan och samordning mellan de aktörer som ansvarar för olika delar av den nationella informationsinfra- strukturen. Ett tydligt samordningsansvar inom området och fasta former för samverkan saknas dock. 
 232 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 Vi ser det som angeläget att uppnå denna samverkan. Detta är viktigt också för att kunna etablera ajourhållningslösningar som bygger på principen om ajourhållning vid källan. I kapitel 9 föreslår vi att Lantmäteriverket skall få en samordningsroll i frågor som rör informationsinfrastrukturen för geografiska data och att ett Geo- dataråd skall inrättas vid verket för att stödja samordningsupp- giften. 
 Den nationella informationsinfrastrukturen kommer inom allt fler områden att växa samman med den europeiska, vilket är en viktig förutsättning för användning och tillämpningar som kräver sömlösa data över nationsgränserna. Sammanflätningen mellan den nationella och den europeiska informationsinfrastrukturen förut- sätter i sin tur utveckling, anpassning och samordnande insatser på det nationella planet. Ett mål för det statliga lantmäteriet bör vara att i samverkan med andra nationella aktörer uppnå den integration av den svenska och den europeiska informationsinfrastrukturen för geografiska data som bl.a. EU:s  
 INSPIRE-initiativ 
  syftar till. 
 Vi menar också att den ökade samverkan inom framförallt EU- området bör utnyttjas aktivt av Lantmäteriverket för att kunna dra ökad nytta av erfarenheter hos systermyndigheter i andra länder, för att göra systematiska jämförelser  
 (bench-marking) 
  och för att samverka konkret kring utvecklings- och produktionsinsatser av gemensamt intresse. Ett aktivt förhållningssätt inom det euro- peiska samarbetet ökar också förutsättningarna för tjänsteexport inom lantmäteriområdet. Vi har fått uppfattningen att Lantmäteri- verket har en stark ställning i det europeiska samarbetet. Vi menar att denna roll bör kunna utvecklas ytterligare och i ökad utsträck- ning målsättas, följas upp och stödjas av regeringen. 
 Vi vill slutligen understryka att ökad användning och dito nyttoeffekter måste vila på en väl avvägd arbetsfördelning och ett väl fungerande samspel mellan Lantmäteriverket och en privat marknad för informationstjänster. 
 Våra förslag i kapitel 10 är avsedda att forma ett offentligt åta- gande som minskar risken för konkurrenssnedvridningar och andra marknadshämmande effekter samt ger Lantmäteriverket en tyd- ligare roll för att främja informationsmarknaden. Samtidigt syftar vår avgränsning av det offentliga åtagandet till att bibehålla en roll för Lantmäteriverket inom strategiska områden där vi bedömt att marknaden inte förmår täcka samhällets hela behov. 
 233 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 SOU 2003:111 
  
 7.4.8 
  
 Verksamhetsgren Uppdrag 
  
 Med denna verksamhetsgren avser vi den uppdragsverksamhet som idag bedrivs inom Lantmäteriverkets uppdragsdivision Metria. Uppdragsverksamhet i form av s.k. lokal myndighetsservice har vi behandlat ovan under verksamhetsgren Fastighetsindelning. 
 Vi har konstaterat att de förvaltningspolitiska riktlinjerna har tydliggjorts och skärpts sedan omstruktureringen av det statliga lantmäteriet genomfördes. Myndigheter skall enligt de förvalt- ningspolitiska riktlinjerna endast bedriva konkurrensutsatt upp- dragsverksamhet om det finns särskilda skäl till detta. 
 Vi har också i utvärderingen av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet funnit att den organisatoriska modellen med en uppdragsdivision som utför både externa och interna uppdrag inte varit helt ändamålsenlig. Den organisatoriska och ekonomiska åtskillnaden av uppdragsverksamheten har därigenom inte blivit tillräckligt tydlig och riskerna för korssubventionering kvarstår. 
 Vidare har vi i utvärderingen konstaterat att Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet bedrivs utifrån ett mycket brett mandat som inte innebär några restriktioner för uppdragsverksamhetens inrikt- ning eller omfattning. Detta riskerar att hämma konkurrensen och innovationsförmågan på marknaden för informationstjänster. Vi har funnit flera förhållanden som gör att Lantmäteriverkets upp- dragsverksamhet är förenad med potentiella och faktiska konkurrenssnedvridningar och har erfarit att många privata aktörer inte har förtroende för Lantmäteriverkets vilja och förmåga att uppträda konkurrensneutralt. Offentliga aktörer har pekat på att Lantmäteriverkets agerande på marknaden medför en otydlighet i kärnuppgiften. 
 Mot bakgrund av dessa omständigheter lämnar vi längre fram i betänkandet förslag som syftar till att åstadkomma 
  
 ett tydligare och mer avgränsat uppdragsbemyndigande som bättre överensstämmer med de förvaltningspolitiska rikt- linjerna och inriktar uppdragsverksamheten på områden där lantmäteriets kompetens är överlägsen marknadens och som har nära anknytning till Lantmäteriverkets kärnverksamhet, 
  
 en organisation och arbetsfördelning inom Lantmäteriverket som ger en tydlig åtskillnad av den externa uppdragsverk- samhet som bedrivs enligt avgiftsförordningens mål om full kostnadstäckning och övriga uppgifter inom verket, 
  
 234 
  
 SOU 2003:111 
  
 Målbild och utgångspunkter 
  
 ett ökat förtroende för Lantmäteriverket som marknadsaktör samt minskad risk för konkurrenssnedvridningar och andra marknadshämmande effekter. 
  
 Våra förslag i syfte att uppfylla denna målbild återfinns i kapitel 10. Det framtida uppdragsbemyndigande som våra överväganden i samma kapitel leder fram till innebär att Lantmäteriverkets upp- dragsverksamhet begränsas till vissa områden. Vi föreslår följande 
 särskilda mål för den kvarvarande uppdragsverksamheten 
  
 att vidga användningen av satellitdata och fjärranalys och utveckla nya tillämpningar till stöd för offentlig och privat verksamhet, 
  
 att genom organisationsövergripande systemlösningar med grundläggande fastighetsinformation och geografisk infor- mation öka användningen av grunddata och utveckla den natio- nella informationsinfrastrukturen, 
  
 att möta Försvarsmaktens behov av geografisk informations- teknik och särskilt anpassade data. 
  
 Lantmäteriverket kommer också att bedriva uppdragsverksamhet inom ramen för den förlagsverksamhet som bedrivs för de allmänna kartorna. Vi föreslår dock inga särskilda mål för denna del av upp- dragsverksamheten. 
 235