Bortom Vi och Dom 
 Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering 
 Redaktörer: 
 Lang de los Reyes  Masoud Kamali 
 Rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering 
 Stockholm 2005 
 SOU 2005:41 
 SOU och Ds kan köpas från Padilla kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar Padilla Offentliga Publikationer på uppdrag av Regeringskansliets förvaltningsavdelning. 
 Beställningsadress: Fritzes kundtjänst 106 47 Stockholm 
 Orderfax:  
 08-690 
  91 91 Ordertel:  
 08-690 
  91 90  
 E-post: 
  order.fritzes@nj.se Internet: www.fritzes.se 
 Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. 
 – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. 
 Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på 
 http://www.regeringen.se/remiss 
 Tryckt av Davis Tryckeri AB 
 Stockholm 2005 
 ISBN  
 91-38-22353-8 
  
 ISSN  
 0375-250X 
  
 Förord 
 Integrationspolitiken tycks ha hamnat i en återvändgränd. Etniska klyftor, segregation, och utanförskap ökar och integrations- politikens definierade mål har inte förverkligats. Den misslyckade integrationen har förorsakat två reaktioner. Den första kommer från en grupp politiker och debattörer som ser integrationspoliti- kens misslyckande som ett resultat av invandrarnas eget fel och skärper därför tonen mot invandrarna, vill ställa krav på dem och tvinga fram ett integrerat samhälle. Dessa personer är fort- farande fasta i ett förlegat och problematiskt integrationstänkande där samhället delas i två föreställda grupper, nämligen svenskar som är agenter för att integrera och invandrarna som ska integre- ras. 
 Den andra reaktionen på den misslyckade integrationspolitiken kommer från en del forskare som valt att fokusera på de struktu- rella och institutionella mekanismerna bakom reproduktionen av etniska klyftor i samhället. Några av dessa forskare presenterar sina teoretiska ståndpunkter i föreliggande rapport. Gemensam för författarna är argumentationen för ett perspektivskifte i både forskningen och debatten om integration. Uppdelningen mellan ett vi och ett dem har således varit en förutsättning för integra- tionspolitikens existensberättigande och därmed en förklaring till dess misslyckande. Vi måste ändra fokus från de andra till våra strukturer och institutionella sammanhang för att få kunskap om mekanismer som reproducerar etniska klyftor och en  
 vi-och-dem 
  ordning i samhället. 
 Utredningen om Makt, integration och strukturell diskrimine- ring tillsattes efter ett regeringsbeslut den 22 april 2004 och har i uppdrag att identifiera och kartlägga mekanismer bakom struktu- rell/institutionell diskriminering på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Resultaten ska redovisas successivt i syfte att ge un- derlag för en fördjupad diskussion om strukturella hinder för att 
  
 Förord 
  
 SOU 2005:41 
  
 alla medborgare ska kunna delta i samhällslivet på lika villkor och med samma möjligheter. Föreliggande rapport är utredningens för- sta publikation och samlar forskare från skilda discipliner och forskningsmiljöer som sociologi, socialantropologi, idéhistoria, ekonomisk historia och kulturgeografi. Dessa forskare är verk- samma både i Sverige och i andra europeiska länder. 
 Dessa texter har ingen ambition att framstå som färdiga svar på komplexa sociala problem. Snarare är de teoretiska reflektioner på en mycket komplex och svårfångad verklighet, nämligen den strukturella/institutionella diskrimineringen av de andra i det svenska samhället. Utredningens fortsatta arbete kommer att ha nytta av de teoretiska perspektiv som presenteras i denna rapport. Författarna är dock ensamma ansvariga för innehållet i deras bi- drag. 
 Vi vill också tacka våra medarbetare Adrián Groglopo, Colon Re- Hines och Mclean som hjälpt till i slutfasen av framställningen av rapporten. 
 Stockholm i maj 2005 
 Masoud Kamali 
 Särskild utredare 
 Innehåll 
  
 1 Inledning 
 ..................................................................... 
  
 7 
  
 2 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Strukturell/institutionell diskriminering 
  
 Masoud Kamali  
 .......................................................... 
  
 29 
  
 3 
  
 Vardagsrasism 
  
 Philomena Essed 
 ........................................................ 
  
 71 
  
 4 
  
 Rasifiering 
  
 Ett teoretiskt perspektiv i analysen av diskriminering i 
  
 Sverige 
  
 Blair .............................................................. 
  
 95 
  
 5 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Teun A. van Dijk ...................................................... 
  
 113 
  
 6 
  
 Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska 
  
 Carroll ........................................................ 
  
 139 
  
 7 
  
 Det symboliska objektet 
  
 Delen, delandet och den nationella gemenskapen 
  
 Gonzalez............................................................ 
  
 159 
  
 5 
  
 Innehåll 
  
 SOU 2004:3 
  
 8 
  
 Det sagda och det tänkta 
  
 Begreppsanvändning och begreppsskifte i diskursen 
  
 om invandrare och invandrarpolitik 
  
 Coleman........................................................ 
  
 185 
  
 9 
  
 Uni-versalism 
  
 Mekonnen Tesfahuney .............................................. 
  
 203 
  
 10 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 
  
 Lang de los Reyes................................................. 
  
 233 
  
 6 
  
 1 
  
 Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering 
  
 Lang de los Reyes  Masoud Kamali 
 Introduktion 
 Integrationspolitikens misslyckande har varit ett hett debattämne under senare år. Politiska partiprogram avlöser varandra med för- slag på ätgärder för att underlätta invandrarnas integration i sam- hället. I den politiska sfären har integrationstänkandet i sig knap- past varit föremål för kritiskt granskning, det utgör ofta en opro- blematiserad utgångspunkt för politikens utformning. Under de två senaste åren har integrationspolitiken emellertid utmanats av kritiska röster inom forskarvärlden och i den offentliga debatten, med krav på att skifta fokus från svårigheterna att inkorporera de andra till diskriminerande strukturella och institutionella sam- manhang i det svenska samhället. Argumenten för ett sådant per- spektivskifte är många och motiveras inte bara av misslyckanden i integrationspolitiken eller brister i dess genomförande. Kritiken riktas även mot integrationstänkandets paradoxala premisser. Integrationspolitiken sätter upp ett mål om lika rättigheter, skyl- digheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bak- grund samtidigt som den vilar på antaganden om människors inne- boende olikheter. Särskiljandet mellan de som integrerar och de som ska integreras etablerar även en hierarkisk ordning. Integratio- nens skapande av skillnad berör inte bara etniska minoriteter och personer med invandrarbakgrund, utan även formeringen av ett föreställt majoritetssamhälle. 
 En av de viktigaste invändningarna mot integrationstänkandet är således att det utgår från två fördefinierade och hierarkiskt rang- ordnade kategorier; ett vi som ska integrera och ett de som ska integreras. Denna polariserade verklighetsuppfattning är i sin tur beroende av den anonymisering och homogenisering som döljer sig bakom användningen av kategorierna svenskar och invandrare, det vill säga av att individer och grupper definieras och ses i första hand utifrån den uppsättning egenskaper som kan associeras med 
 7 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 tillhörigheten i någon av dessa grupper. En sådan definition innebär samtidigt att andra tillhörigheter, identiteter, egenskaper, preferen- ser och erfarenheter förbises eller nedvärderas. Homogeniseringen av kategorierna svenskar och invandrare och cementeringen av dessa gruppers differentiering är två sidor av samma mynt. Gräns- dragningen mellan dessa kategorier är inte bara inbyggd i premis- serna för integrationstänkandet; den återskapas och naturaliseras i sociala praktiker, i kunskapsproduktionen och i symboliska hand- lingar genom vilka idén om integrationen, om att de ska bli värda att leva bland oss, implementeras, kartläggs, följs upp och utvär- deras. Integrationstänkandets fundamentala paradox är att det måste förverkligas genom en uppdelning i vi och dem en upp- delning som även skapar en illusion om en intressepolitik som bör och kan formuleras inom ramen för en identitetspolitik. 
 Idén om integration har dessutom kommit i gungning till följd av forskningsresultat, som trots noggranna kartläggningar av den invandrade befolkningen och deras barn inte har kunnat förklara den etniska ojämlikheten utifrån skillnader i humankapital, kultu- rella traditioner eller socialt beteende. Inte heller har denna forsk- ning kunnat förklara varför ojämlika arbets- och levnadsvillkor består över tiden och drabbar även ungdomar som är födda och/eller uppvuxna i Sverige. Däremot har en ensidig fokusering på kartläggning av olikheter utifrån etnisk eller nationell bakgrund bidragit till att befästa föreställningen om att Sveriges befolkning är uppdelad i två väsensskilda grupper och att invandrarstatus associe- ras till en problemsituation inom praktiskt taget alla samhällsområ- den. Integrationstänkandet, som främst definierar individernas position i samhället utifrån rollen som arbetskraft, utgår från att det finns ett oproblematiskt och välfungerande värdsamhälle – inte minst beträffande arbetsmarknadens funktionssätt och sysselsätt- ningsmöjligheter. Den könssegregerade arbetsmarknaden och ojämlika villkor för kvinnor och män är till exempel problem som sällan berörs i relation till den invandrade befolkningens möjlighet att skaffa egen försörjning. Värdsamhällets konflikter, motsätt- ningar och exkluderande mekanismer ges inte utrymme i diskus- sioner om integrationspolitiken. Invandrade kvinnor och män antas kunna integreras i ett samhälle där klassmotsättningar, homofobi, rasism och sexism inte förekommer. Avsaknaden av ett perspektiv som problematiserar den etniska o(jäm)likhetens koppling till maktstrukturer i samhället och dess vidmakthållande i och genom samhällets institutioner, normer och funktionssätt gör integra- 
 8 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 tionsprocessen till ett tidlöst tillstånd som i första hand är förknip- pat med ett problemperspektiv på invandrade kvinnor och män och deras barn. Den essentialistiska konstruktionen av den problema- tiska andra som ett främmande inslag i det annars homogena svenska samhället utgör ytterligare en av integrationstänkandets inneboende paradoxer. Integrationspolitiken enklaviseras samtidigt som den etniska ojämlikheten fortsätter att vara en frånvarande dimension inom andra politikområden. 
 Ytterligare en paradox uppenbarar sig när integrationstänkandet i Sverige analyseras i ljuset av den europeiska kontexten. Idén om den svenska modellen och partssamverkan för tillväxt och jämlik- het har varit en grundpelare inte bara för konstruktionen av den nationella gemenskapen utan även för Sveriges profil i internatio- nella sammanhang. Sveriges roll som förebild i Europa har således varit förbunden med en inkluderande välfärdsmodell och en aktiv arbetsmarknadspolitik med full sysselsättning som ledstjärna. Utöver detta har den integrationspolitik som formulerades under 1997 drivits med ett brett politisk stöd under nästan ett decen- nium. Dessa omständigheter, som talar för närmast optimala poli- tiska och institutionella förutsättningar för ett inkluderande för- hållningssätt gentemot flyktingar, invandrare och personer med invandrarbakgrund, har emellertid inte inneburit ett slut på den diskriminering som under senare tid har bekräftats av forskningsre- sultat och kritiserats gång på gång av internationella organisationer (se t.ex. ECRI 2003,  
 FN-förbundet 
  2004). Det är inte bara diskri- mineringen inom områden som arbetsmarknad och boende som påtalats utan även myndigheternas passiva hållning gentemot var- dagsrasism och rasistiska organisationer. 
 Förekomsten av diskriminering och vardagsrasism undergräver således bilden av den svenska modellen som unik och som en före- bild i Europa. Den pekar tvärtom på ett gemensamt europeiskt förflutet där reproduktionen av hierarkiska världsbilder och rasis- tiska föreställningar har varit centrala för att befästa det kristna och vita Europas dominans över de andra. Den västerländska idétra- ditionen som sedan kolonialismen markerat en skarp gräns mellan The West and the Rest (Hall 1992) har varit tongivande i Sverige och präglar även nutida uppfattningar om identitet, tillhörighet och socialt medborgarskap (Hansen 2000, Magnusson  Stråth 2004). Det svenska integrationsdilemmat är således även ett europeiskt dilemma, där den föreställda nationella gemenskapen och närvaron av det koloniala förflutna alltjämt gör sig gällande i ett ständigt 
 9 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 återskapande av en underlägsen andra inom nationens och unio- nens gränser. När en idealtypisk svenskhet fixeras som skillnads- markör är det således inte bara en fråga om exkludering av den invandrade befolkningen och deras barn, det är även ett led i repro- duktionen av ett vi som är överlägset på ett nationellt plan i för- hållande till de främmande andra. 
 När premisserna för integrationstänkandet utmanas och diskus- sionen om den strukturella diskrimineringen tar vid kan det vara nödvändigt att uppmärksamma den process genom vilken en idé ersätts av en annan och även på vilket sätt nya tolkningsramar vin- ner gehör och legitimitet. Som Peralta skriver i den här boken kan ett och samma begrepp användas på olika sätt, särskilt under över- gångsperioder när nya tolkningar utmanar rådande föreställningar. Att ladda ett gammalt begrepp med ett nytt innehåll kan vara en del i kampen för tolkningsföreträde, men även en strategi för att skapa konsensus kring nya tolkningar eller sätt att formulera ett problem. På motsvarande sätt är det även möjligt att spåra en idémässig kon- tinuitet, trots ett förändrat begreppsbruk. Ett sådant exempel finns i Riksrevisionens rapport (2005)  
 Från invandrarpolitik till invand- rarpolitik  
 som visar att invandrarpolitikens kärnfrågor och förhåll- ningssätt lever kvar under integrationspolitikens förklädnad. Den ökade uppmärksamheten på strukturell diskriminering och begrep- pets synlighet i den politiska retoriken medför därför inte med automatik en ändrad fokus. En övergång från det gamla skuldbe- läggandet av personer som utsätts eller riskerar att utsättas för dis- kriminering till en kritisk granskning av de strukturer, etablerade förhållningssätt och institutionaliserade handlingar som möjliggör reproduktionen av diskriminering och etnisk ojämlikhet fordrar inte bara ett teoretiskt perspektivskifte utan även en vilja till för- ändring hos makthavarna. 
 Förståelsen av strukturell diskriminering och dess koppling till institutionell och individuell diskriminering, något som diskuteras i Farrell kapitel, bör därför sättas i relation till ett socialt och poli- tiskt artikulerat betydelsesammanhang som sätter upp ramarna för hur begreppet ska tolkas och tillämpas. Detta betydelsesamman- hang är delvis knutet till den historiska kontexten för denna utred- ning och utgörs av offentliga debatter, informationsflöden och politiska beslut. Det består emellertid också, som utredningens fortsatta volymer visar, av en utbredd etnisk ojämlikhet och en uppdämd frustration över den tystnad som omger diskriminering 
 10 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 och vardagsrasism i det officiella Sverige. Vi återkommer till dessa frågor längre fram i utredningsarbetet. 
 I denna första rapport är vårt syfte att utforska utredningens frå- geställningar utifrån det betydelsesammanhang som utgörs av en kritisk idétradition inom den akademiska världen nationellt och internationellt. Författarna i denna antologi hör hemma i olika discipliner – sociologi, kulturgeografi, ekonomisk historia, social- antropologi, sociolingvistik, idéhistoria – och är verksamma i skilda institutionella miljöer i Sverige och i andra europeiska länder. De tillhör olika forskningstraditioner och närmar sig bokens proble- matik utifrån skilda synvinklar och teoretiska utgångspunkter. Gemensamt är dock den kritiska blicken som utforskar de premis- ser, tankeluckor, paradoxer och tystnader som gör åtskillnaden och uppdelningen mellan ett överlägset vi och ett underordnat dem till en förgivettagen utgångspunkt för integrationstänkandet. De teoretiska reflektioner som presenteras i boken ser vi som ett inle- dande samtal om ett nödvändigt epistemologiskt skifte. I stället för att söka kunskap om den etniska ojämlikheten hos individer och dess (olika) egenskaper riktar författarna sökarljuset mot hur dessa olikheter konstruerar och reproducerar ojämlika levnadsvillkor i och genom samhällets organisering, strukturella ramar och institu- tionaliserade praktiker. Boken gör inte anspråk på att formulera ett nytt paradigm och inte heller på att etablera en ny kanon. Syftet är i stället att föra samman teoretiska trådar som kan artikuleras i alter- nativa förhållningssätt till frågor om makt, integration och diskri- minering. 
 Skapandet av vi och dem 
 Ett tema som återkommer i boken är hur svenskhet respektive invandrarskap skapas och upprätthålls inom ramen för integra- tionsretoriken. I kontrast till traditionella analyser inom integra- tionsområdet, som tar dessa kategoriers beskrivnings- och förklar- ingsvärde för givet, har författarna i denna bok ambitionen att utforska de outtalade antaganden och världsbilder som kategori- erna vilar på och som ger dem en plats i analysen av social ojämlik- het. Utgångspunkten är att varken svenskhet eller invandrarskap är essentiella begrepp som kan tillskrivas ett ontologiskt värde. Upp- märksamheten riktas i stället mot hur reproduktionen av dessa kategorier och institutionaliserade sociala praktiker sker och hur de 
 11 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 tvingas på den komplexa verkligheten och på så sätt vidmakthållar rådande maktrelationerna. Svenskhet och invandrarskap betecknar inte bara olika positioner utan även kontrastiva egenskaper som definieras relationellt och genom vilka invandrare konstrueras som en spegelbild av svenskar. Varje definition av hur vi  
 är  
 inne- håller därför även en outtalad berättelse om hur de andra  
 är 
 . Med andra ord behöver svenskheten en antites för förverkligandet av sig själv som ett överlägset vi. 
 Svenskheten betecknar en position som är omöjlig att nå för de andra eftersom dessa per definition befinner sig utanför svensk- heten. Politiska program som syftar till att eliminera skillnaderna mellan svenskar och invandrare är därför dömda att misslyckas. Integrationspolitikens löfte om att möjliggöra invandrarnas till- träde till svenskheten innebär därmed i bästa fall ett  
 nästan-till- 
  träde. Erfarenheterna visar emellertid att svenskt medborgarskap, fast arbete, språkkunskaper, att vara född/uppvuxen i Sverige, samt förtrolighet med midsommardanser och snapsvisor på sin höjd kan erbjuda en tillfällig (gäst)plats i svenskhetens boning. Det finns starka paralleller med det postkoloniala tänkandet som hänvisar de andra till en position där de kan bli nästan som vi (Lewis, Smith 1996, Massey 1999). Invandrarskap betecknar ett tillstånd som permanentas över tid och går i arv från generation till generation. 
 Svenskhet är ur detta perspektiv varken en given identitet eller ett essentiellt tillstånd. Svenskhet är i stället kopplad till en privile- gierad position som ger ett självklart företräde i konkurrenssitua- tioner och när det gäller tillgången till samhällets materiella och symboliska resurser. Detta innefattar även fördelar av libidinalt slag, vilket Azar påpekar i sitt bidrag. Antagandet om att en invandrare vill bli svensk bekräftar svenskhetens värde i ett pri- vilegiesystem där möjligheter, rättigheter, tillhörigheter och tillträ- det till samhällets resurser och maktstrukturer regleras utifrån före- ställda etniska skiljelinjer. Svenskhet kan framställas som efter- strävansvärd i den mån som den representerar en ideal men exklusiv position, som är tillgänglig för somliga men förvägras andra. 
 Denna förhärligande självbild på bekostnad av en nedvärderad och exkluderad andra utgör ett narcissistiskt inslag, som enligt Foley är konstitutivt för moderniteten, men samtidigt står i skarp kontrast till det förnuft och den rationalitet som har varit upplys- ningsprojektets kärna. Det kan även sättas i relation till upplys- ningstänkandets instrumentella rationalitet och till upphöjandet av 
 12 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 förnuftigt kalkylerande handlingar (Kincheloe  Steinberg, 1998; Davis, 1992). 
 Den nationella gemenskapens gränser 
 Den strukturella/institutionella diskrimineringens logik förutsätter att den svenska gemenskapen ses som en given och harmonisk hel- het, grundad på gemensamma värderingar, en gemensam historia, ett gemensamt språk, samt en gemensam och homogen kultur, identitet och erfarenhet av nationsbygget. Gemenskapen konstrue- ras genom berättelser som framhäver vissa fakta, erfarenheter och kollektiva minnen, samtidigt som de utesluter och marginaliserar de andra, en process som Azar analyserar utifrån begreppet det symboliska objektet och som de los Reyes lyfter fram i sina reflek- tioner över diskussionen efter tsunaminkatastrofen. Idén om den nationella gemenskapen inbegriper ett antagande om svenskhet som tidlös och essentiell, rubbad endast av den andras närvaro i det svenska sociala rummet, en närvaro som alltmer har kommit att associeras med problem och konflikter; med hot mot själva svenskheten. Det faller sig därför naturligt att rollen som vägvisare, uppfostrare, upplysare eller tuktare om så behövs är reserverad för äkta svenskar samtidigt som de andra förpassas till en villkorad tillvaro där kompetens, hederlighet, kunskaper, engagemang och även rätten att överhuvudtaget befinna sig i Sverige kan ifrågasättas när som helst. Den nationella gemenskapen förutsätter de andras existens för att kunna konstituera sig som sådan. Nationsskapandet har gått hand i hand med gränsdragningar som förstärker etniska och nationella skiljelinjer (Mason  Wallerstein 1998). Som Matts- son framhåller i denna bok spelar nationalstaten som geografisk och politisk organisationsform än idag en viktig del i reproduktio- nen av den strukturella/institutionella diskrimineringen, inte minst genom skapandet av en föreställd och essentialiserad gemenskap. 
 Analysen i denna bok lyfter fram maktutövandets centrala roll för förståelsen av strukturell/institutionell diskriminering. Maktut- övandet är kopplat till ett system av privilegier som baseras på före- ställningar om ras och som ger människor definierade som vita en överordnad position i samhället. Därför använder vissa forskare, som Jackson (1997, 1998), termen vit överhöghet, som teoretiskt begrepp för att studera rasismens inflytande över de mekanismer som står bakom reproduktionen av majoriteternas överhöghet och 
 13 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 de andras underlägsenhet. Begreppet rasifiering, som Strickland analyserar i sitt bidrag, lyfter fram processuella aspekter i repro- duktionen av rasistiskt tänkande och dess effekter för skapandet av en samhällshierarki som baseras på föreställningar om ras. 
 Traditionellt har diskussioner om nationalism och rasism ägnat föga uppmärksamhet åt betydelsen av vithet som en sociohisto- risk konstruktion för skapandet av nationell gemenskap. Vithet är det som inte nämns men ändå talar, konstaterar Tesfahuney i sitt bidrag till denna bok. Idéer om vithet har varit en konstituerande komponent i de europeiska upplysningsidealens anspråk på univer- sell giltighet (Kincheloe  Steinberg, 1998). Kolonialism, slaveri och folkmord har legitimerats genom hänvisningar till modernite- tens civilisationsprojekt. Skapandet av nationalstater hörde till kolonialismens universella mission, som i praktiken garanterade kolonialmakternas möjligheter att förfoga över de andras till- gångar. Det koloniala arvet har genom nationella statsbildningars expansion även medfört gränsdragningar vilket alltför ofta har ma- nifesterat sig i krig, folkmord och fortsatt politiskt och ekonomiskt beroende. 
 Det finns en rad omständigheter som transformerar national- statens rasism till ett globalt privilegiesystem. Den ekonomiska omstruktureringen i väst – industriproduktionens minskade betydelse, framväxten av teknologier som möjliggör en splittring av produktionen, expansionen av nya och gamla former för tjänste- produktion, de multinationella företagens ökade inflytande, fram- växten av en ny internationell arbetsdelning och tillkomsten av transnationella ekonomiska pakter – har förändrat nationsbundna produktionsformer och arbetsprocesser, samt de sociala relationer som är förbundna med dem (Horton, Miller, 2002). Den ekonomiska globaliseringen innebär också en social, kulturell politisk globalisering (Beck, 1999; Tomlinson, 1999) och en ökning av transkontinentala diasporarörelser och flykting- strömmar som har kommit att förändra det sociala rummet i den rika världen. Den strukturella diskrimineringen i Sverige och i Europa återspeglar den hierarkiska ordning som etablerades i och med kolonialismen. Denna ordning återskapas idag, i globalisering- ens bakvatten, när stora delar av den invandrade befolkningen ne- kas medborgerliga rättigheter och ibland även existensberättigande. 
 14 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 Diskrimineringens institutionella kontexter 
 Den strukturella/institutionella dimensionen av diskrimineringen refererar till den samhällsorganisering och de institutionella arran- gemang som skapar ett system där vissa grupper diskrimineras och exkluderas från makt och inflytande. Diskrimineringen opererar i och genom andra förtryckande strukturer, som t.ex. klass, kön, sexualitet m.m. och den är både varierande och situationsbunden. Diskrimineringen är således aldrig en isolerad händelse utan äger rum i strukturella/institutionella sammanhang. Därför bör institu- tioner inte ses som en direkt återspegling av samhällets makt- strukturer. Flera bidrag i denna bok lyfter fram institutionernas relativa autonomi och de sätt som diskriminerande praktiker kan förstärkas, i samspel med andra relationer av över- och underord- ning, eller motverkas, som ett resultat av människors intentions- styrda handlingar. 
 Institutioners normer och praktiker kan leda till handlingar som är öppet rasistiska och/eller i sig diskriminera genom rutiner och tysta överkommelser som sanktionerar särbehandling. Eftersom institutionella arrangemang oftast utgår från existensen av en essentiell och underlägsen andra har denna form av diskriminering även benämnts institutionell rasism. Den institutionella rasismen är ofta inbäddad i rutiner och i organisationers funktionssätt (Wieviorka, 1995). Eftersom institutioner inte är isolerade öar, är de öppna för externa influenser och aktörers påverkan. Institutio- nernas inneboende tröghet är således inget avgörande hinder för förändring. 
 Särbehandling och utestängning av vissa grupper och/eller indi- vider kan ha sin grund i uttalade institutionella policys. Ett exempel på detta finns i USA före avskaffandet av de raslagar som syftade till att hålla isär olika raser och bevara systemet. Smith omdebatterade segregationism i sydstaterna i USA är ett tydligt exempel på ett målmedvetet konstruerat diskrimineringssystem som använder lagstiftningen för att bevara segregationen. Å andra sidan finns det institutionella praktiker som inte är ämnade att dis- kriminera men som ändå har diskriminerande effekter, till exempel genom att tillämpa normer som utestänger och/eller ignorerar indi- viders olika förutsättningar. Oavsett om den är avsiktlig eller oav- siktlig påverkar den strukturella/institutionella diskrimineringen på ett negativt och systematiskt sätt de andras socioekonomiska 
 15 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 positioner i samhället, vilket Weeks påpekar i sitt bidrag till denna antologi. 
 Institutioner innefattar relativt stabila sociala praktiker som möjliggör kollektiva handlingar, och som sådana är de seglivade och mindre känsliga för sociala förändringar. Institutionernas makt över individerna upprätthålls genom ett system av belöning och straff (Stokes  Casey, 1969). Vissa personer kan göra karriär och belönas med bättre positioner genom att acceptera institutio- nella praktiker och även genom trogen tjänst förstärka stabila och etablerade institutionella praktiker. Andra, som ifrågasätter och/eller motverkar institutionernas praktiker, straffas genom marginalisering och exkludering. Detta bidrar till att göra den strukturella/institutionella rasismen seglivad i och med att den för- ankras i en uppsättning lagar, regler, rutiner och sociala praktiker (Wieviorka, 1995). Den strukturella/institutionella diskrimine- ringen reproduceras ofta av individer med institutionell makt, som till exempel grindvakter (gatekeepers). Även personer med invand- rar- och/eller minoritetsbakgrund kan ges en plats i systemet om de är beredda att acceptera och försvara den diskriminerande ord- ningen. Den strukturella/institutionella diskrimineringen är inte förbunden med individernas avsikter eller åsikter; den kan både förstärkas och ifrågasättas oavsett individernas intentioner. 
 Privilegiet att definiera ett problem 
 Samhällets maktordning och individernas o(jäm)lika positioner skapas av historiskt och rumsligt specifika interaktioner som regle- ras, legitimeras och möjliggörs av diskursiva konstruktioner. Dis- kurs ser vi som en uppsättning metaforer, berättelser och föreställ- ningar som utgör en integrerad del i konkreta praktiker som skapar en viss ordning. Diskurser är normerande i den mån som de etable- rar specifika sätt att tolka världen och förhålla sig till den. Men den diskursiva ordningen opererar också genom uteslutningar och tyst- nader. Att föreskriva en viss tolkningsram innebär därför att ute- sluta och osynliggöra andra möjliga synsätt. Det innebär ett ute- stängande av röster, erfarenheter och perspektiv som kan störa och destabilisera den föreställningsvärld som maktutövandet vilar på. Som en del av det sociala livet lever flera diskurser i samklang, konflikt, och mest av allt i konkurrens med varandra. Huvudbe- rättelser eller master narratives, som Poole (2004) kallar dem, 
 16 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 skapar harmoniserade diskurser som organiseras av och skänker ordning till den sociala verkligheten. Dessa master narratives fungerar både genom manifesta och latenta mekanismer. Men medan det manifesta, som Peralta påpekar, blir enkelt att hitta och påvisa, kräver det latenta inslaget att man tillämpar någon form av  
 misstankens hermeneutik  
 (Ricoeur 1988) i sin läsning av manifesta texter och berättelser. 
 Den diskriminerande ordningen skulle inte kunna existera utan rasistiska diskursers makt att definiera problem och/eller skapa betydelsessammanhang. När öppet rasistiska diskurser inte längre har positionen av master narratives ersätts de av förskönande omskrivningar i vetenskapligt och politiskt sanktionerade diskurser om t.ex. integration, mångkulturalism, och mångfald. Dessa master narratives informerar om ett samhälle där kulturell olikhet får en axiomatisk karaktär och därmed får utgöra den självklara utgångspunkten för nationella integrationsprojekt. Den diskursiva åtskillnaden mellan vi och dem naturaliserar den socioekono- miska ojämlikheten i samhället och bidrar till att bevara rådande maktstrukturer. Inte minst för att föreställningen om olika sor- ters människor naturaliserar ojämlika villkor och säråtgärder, rik- tade till dem som betraktas som annorlunda. 
 Diskursens verklighetsbilder är uttryck för en redan fastställd ordning. Metaforer, beskrivningar och händelser associerar till människors förförståelse av samhällets normer, hotbilder och kon- flikter. I och med den strukturella diskrimineringen avsaknad av innehållsliga gränser är det snarare associationer än definitioner som gör den möjlig. Ett exempel på detta är idén om körkortet i svenskhet, analyserad av Azar i denna bok, som utkristalliseras i en redan existerande diskursiv motsättning mellan svenskar och invandrare, och som inte syftar till att eliminera det kulturella underskottet hos invandraren så att hon/han bli jämställd med oss svenskar, utan till att ha dem nära men ändå åtskilda. Medan medborgarskapsbegreppet töms på sitt exklusiva innehåll (och till och med tvingar fram en distinktion mellan svenskar och svenska medborgare) informerar idén om körkort i svenskhet om de kvaliteter som kan berättiga en plats närmare svenskheten; en plats som måste förvärvas till skillnad från om man har rätt till den (svenskheten) från födseln. Den diskursiva ordningen etablerar därmed rättigheter och skyldigheter genom ständiga och (o)uttalade gränsdragningar mellan det vi som talar och det dem som är föremål för diskursen, talet, utsagorna m.m. 
 17 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett kännetecknande drag för en diskriminerande ordning är det kompakta förnekande med vilket institutioner, myndigheter och ansvariga individer reagerar inför förekomsten av diskriminering. Även personer med egna erfarenheter av diskriminering kan visa en stark ovilja att beteckna sina egna erfarenheter som diskriminering, ofta på grund av tidigare erfarenheter där liknande kränkningar för- ringats eller ignoreras. I andra fall kan det bero på att upplevelser av diskriminering är alltför tunga och innebär en smärtsam expone- ring. Även här kan vi konstatera att diskursens ordning, vem som talar och vem som omtalas, sätter upp ramen för tolkningsföreträ- det i diskrimineringsfrågor. Den/de som är utsatt(a) för diskrimi- nering förvägras en subjektsposition varifrån de kan föra sin egen talan. Att bli utsatt för diskriminering innebär därför inte sällan en dubbel kränkning: den diskriminerande handlingen i sig och att inte bli betrodd som subjekt, som någon som är kapabel att sätta ord på sina egna erfarenheter. 
 Erfarenhet är därför ett centralt begrepp i analysen av vardagsra- sism och diskriminering, som Cardenas påpekar i denna bok. När de diskriminerades erfarenheter accepteras som kunskapsbärande, i betydelsen att de rymmer viktig information om samhällets organi- sering och dess diskriminerande effekter på människors levnads- villkor öppnar detta för möjligheten att påbörja arbetet mot dis- kriminering. Att erkänna de diskriminerades tolkningsföreträde är nödvändigt för att desarmera förnekandet, förringningen och osynliggörandet, men även för att invertera den maktordning som reducerar människor till passiva föremål för privilegierade blickar som definierar, integrerar, kategoriserar, disciplinerar, åtgärdar, tolererar m.m. 
 Förnekandet av diskriminering går hand i hand med ett hätskt ifrågasättande av diskurser som lyfter fram diskriminering som en viktig förklaringsfaktor till social ojämlikhet. Ett kritiskt perspek- tiv som synliggör maktutövande och diskriminerande mekanismer i samhället hotar förvisso etablerade uppfattningar, inte minst inom den akademiska världen, om den sociala verklighetens beskaffenhet och om individens position i den sociala rangordningen. Det undergräver också den förmenta neutralitet som omger maktut- övandet, men även de intressen som investerar i ansamlingsproces- ser inom existerande maktstrukturer. Men det är kanske inte i för- sta hand i diskrimineringsdiskursens kritiska innehåll som dess sprängkraft kommer till uttryck. Denna utrednings tillkomsthisto- ria och den pågående debatten om integrationspolitikens framtid 
 18 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 visar att historiskt formade betydelsesammanhang – en antirasistisk rörelse, en växande segregation, integrationspolitikens återvänds- gränder, nationalistiska röster i den politiska arenan – är minst lika avgörande för ett framtida paradigmskifte. Vi ser att de nya röster som gör sig gällande inom ramen för detta betydelsesammanhang är avgörande för att antidiskrimineringsdiskurser nu kan ta plats i kampen för auktoritativ kunskap och för en förändrad verklighets- bild. 
 Författarnas bidrag 
 Texterna i denna bok lyfter fram teoretiska argument och empi- riska erfarenheter som undergräver förgivettagna gränser mellan vi och dem. Universalismens exkluderande världsbilder, rasifieringsp- rocesser, det symboliska objektets betydelse för skapandet av den nationella gemenskapen, konstruktionen av svenskhet i relation till ontologiska metaforer och deras betydelse för människors uppfatt- ningar och vardagserfarenheter, vardagsrasismens betydelse, den strukturella diskrimineringen i Sverige och i Europa, den institu- tionella ordningen och makten att diskriminera, eliternas roll i vidmakthållandet av en rasistisk ordning, samt betydelsen av inter- sektionalitet för analysen av strukturell diskriminering är alla teman som utforskas och analyseras av författarna i denna antologi. För- fattarna representerar olika synsätt och utgår från skilda teoretiska perspektiv som har utvecklats i mångårig dialog med en väl etable- rad forskningstradition utanför Sverige. Texterna anknyter till det internationella forskningsläget i sökandet efter teoretiska redskap som kan bidra till det nödvändiga fortsatta arbetet mot diskrimine- ring och rasism. En kort sammanfattning av författarnas bidrag presenteras nedan. 
 Sociologen  
 Masoud Kamali  
 behandlar den struktu- rella/institutionella diskrimineringen ur ett europeiskt perspektiv och hävdar att rasism och diskriminering har varit en integrerad del av den europeiska modernitetens historia. Han menar att skapandet av de andra har varit en del av formandet av vi, där de andra blir spegelbilden av vi och görs till ett mindervärdigt ansiktslöst kollektiv som gör vi till en bättre art eller en bättre kultur. Denna process exkluderar inte bara de andra från maktpositioner och inflytande i samhället, utan skapar också narcissistiska föreställ- ningar om ett vi hos majoritetssamhället. Detta har sin grund i en 
 19 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 historisk och seglivad rasism och diskriminering av de andra, som etablerades i och med Europas expansion i resten av världen. Kamali presenterar en modell för att bättre förstå mekanismerna bakom den strukturella/institutionella diskrimineringen och argu- menterar för att kategorisering och diskriminering av en grupp människor inte nödvändigtvis är konsekvensen av avsiktliga hand- lingar och praktiker hos en annan grupp. Det kan vara en oavsiktlig konsekvens av majoritetssamhällets institutionaliserade, neutrala och till synes normala och objektiva handlingar. Han menar att den Weberianska handlingsteorin, som handlar om de oavsiktliga konsekvenserna av mänskliga handlingar, ger ett användbart teore- tiskt redskap för analysen av dagens utbredda institutionaliserade diskriminering. 
 Socialantropologen  
 Philomena Essed  
 presenterar i sitt kapitel teoretiska grunder för begreppet vardagsrasism och även erfaren- heter av att arbeta med det. Vardagsrasism relaterar vardagliga erfa- renheter av rasdiskriminering till den makrostrukturella kontext av gruppojämlikhet som finns inom och mellan nationer och som tar sig uttryck i etniska och rasmässiga hierarkier av kompetens, kultur och framsteg. Vardagsrasism handlar inte om extrema företeelser. Dess mest utmärkande drag är att den rör vanliga och triviala prak- tiker. Den psykologiska påfrestning som vållas av att dagligen utsättas för rasism har dock visat sig ha kroniskt skadliga effekter på den mentala och fysiska hälsan. Esseds utgångspunkt är att var- dagsrasism aldrig är en isolerad handling, utan en mångdimensio- nell erfarenhet som får mening i relation till en sammanhängande helhet av relationer och praktiker. Erfarenheter av rasism är både bekönade och kumulativa. Varje enskild händelse utlöser minnen av andra liknande tillfällen, av uppfattningarna som omgivit händel- sen, av sätt att härda ut och av kognitiva reaktioner. Begreppet var- dagsrasism trotsar föreställningen att rasism måste vara antingen ett individuellt eller ett institutionellt problem. Om rasism reduce- ras till personliga fördomar blir den fördomsfulla personens psy- kologi det huvudsakliga problemet. Framväxten av alternativa sätt att konceptualisera rasism har medfört ett skifte i fokus, från avsikterna och motiven bakom diskrimineringen till dess effekter. Rasismen är dock inte bara en uppsättning utfall, utan i första hand en process som upprätthåller ojämlika maktförhållanden. 
 Kulturgeografen  
 Blair  
 presenterar i sitt bidrag begreppet rasifiering och argumenterar för dess användbarhet i analysen av nutida former av diskriminering i Sverige. Generellt står begreppet 
 20 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 rasifiering för kategoriseringar, tankemodeller och associationer som gör rangordningen mellan människor till ett naturligt inslag i såväl sociala relationer som maktstrukturer. Användningen av ter- mer som ras, rasifiering och rasdiskriminering har som bekant inte för avsikt att säga något om vad dessa sociala konstruktioner kan förklara eller inte förklara. Det relevanta i sammanhanget är däremot  
 hur, varför  
 och  
 med vilka effekter  
 sociala meningar för- knippas med utseendemässiga eller kulturella särdrag som är kon- struerade inom specifika politiska och socioekonomiska samman- hang. Detta gör, paradoxalt nog, begreppen ras och rasism nöd- vändiga i analyser av maktförhållanden som konstrueras utifrån föreställningar om ras. Användningen av förskönande benämningar som exempelvis etnicitet, xenofobi, främlingsfientlighet och främlingsrädsla fördröjer ett nödvändigt medvetandegörande om att det i det svenska samhället finns rasistiska föreställningar som är djupt rotade i det förgivettagna. I linje med Phillips och Lane hävdar Strickland att ras har använts som en viktig kategori i struktureringen av maktförhållanden i världen, både lokalt och glo- balt. Att hävda att ras utgör en ideologisk konstruktion med materiell förankring i alla samhällsstrukturer innebär att erkänna att denna kategori har sina rötter i själva produktionen av sociala meningar. Enligt Strickland är detta en oundviklig förutsättning för att gå vidare i en nationell ansträngning för att bekämpa rasdiskrimine- ring. 
 Sociologen  
 Edwards Djik  
 analyserar i sitt kapitel, med fokus på diskursiva aspekter, eliternas och institutionernas roll i reproduk- tionen av rasism i Europa. van Djiks huvudargument är att eliterna alltid har varit och fortfarande är en del av den rasistiska problema- tiken. Officiella  
 icke-rasistiska 
  doktriner och hållningar kombine- ras idag med utbredda vardagliga praktiker av diskriminering. Rasistiska ideologier uttrycks och reproduceras i de många elitdis- kurser som råder i samhället, från politik och media till utbildning och forskning, vilket starkt påverkar invandrares, minoriteters och flyktingars välbefinnande och medborgerliga rättigheter. Genom att fokusera på illegal invandring, integrationsproblem, brottslig- het, våld, terrorism, bakåtsträvande och andra negativa attribut som tillskrivs de Andra, kan elitdiskurser producera, sprida eller befästa de allmänt spridda fördomar och ideologier som både vållar och legitimerar vardagsdiskrimineringen inom områden som invandring, arbetsmarknad, bostadsfrågor, politik, utbildning, säkerhet, kultur, etc. Elitrasismen av idag är ofta tämligen subtil 
 21 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 och indirekt och bör skiljas från extremhögerns öppna och hög- ljudda rasism. Kanske har vi blivit så vana vid den här sortens rasism att vi inte ens lägger märke till den längre, menar Kirby – precis som det har varit med många former av sexism, som likaledes ofta förnekats av män. 
 Kulturgeografen  
 Carroll  
 analyserar i sitt kapitel fram- växten av en normerande svenskhet som positionerar nationen Sverige och den föreställda befolkningen svenskar i det moderna vita västerländska och anknyter till föreställningar om vita väs- terlänningar. I den svenska nationalismens historia finns en över- lappning mellan svenskhet som kulturell kategori och tanken om den nordiska rasen. Enligt Black har idéerna om vithet och det västerländska avgörande konsekvenser för hur människor bemöts och kategoriseras även i dagens Sverige. Gränsdragningar kring de människor, aktiviteter och rum som upplevs som vita och väs- terländska, är i lika hög grad närvarande i det svenska samhället som gränsdragningar kring det svenska. Till skillnad från gängse analyser, som fokuserar på diskriminerade grupper, vill Black beskriva och analysera den strukturella diskrimineringen som något som även innebär infogning och inneslutning av svenskar och vita västerlänningar. Hon riktar därmed sökarljuset mot invanda för- hållningssätt och beteenden som skapar vithet som en konstitutiv del i den normerande svenskheten. 
 Idéhistorikern  
 Tran Azar  
 undersöker gränsdragningar som gör den svenska nationella gemenskapen till en exklusiv samman- slutning, till en dansande ring där, enligt Cruz metafor, de rena skiljs från de orena. Insidan av gränsen representerar en värld av materiella och symboliska privilegier, utsidan en av marginalise- ring och mer eller mindre lyckade inbrytningsförsök. Frågan om  
 vad  
 det är som håller samman gemenskapen erbjuder, enligt Azar, en bättre utgångspunkt för att analysera uteslutningen än frågan om  
 vilka  
 som gör det. Azars utgår från att ingen gemenskap är given utan måste skapas och bekräftas. Vidare hävdar han att bor- tom individen, som presumtiva bärare av fixerade identiteter, finns sociala existensformer konstituerade i den diskurs som reglerar subjektets relation till objektet. Dessa existensformers öde vilar på att de får ta del av den libidinala eller andliga kretsgång som sam- tidigt fungerar som kodord till den materiella fördelningens krets- gång. Att bli diskriminerad i den ena kan inte särskiljas från att bli det i den andra. En essentialistisk identitetsanalys måste därför med 
 22 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 nödvändigheten ersättas av en politisk intresseanalys, konkluderar Azar. 
  
 Coleman 
 , idéhistoriker, analyserar i sitt kapitel  
 Det tänkta och det sagda 
  förekomsten av ontologiska metaforer som etablerar oövervinnerliga gränser mellan vi och dem. Peraltas utgångspunkt är att greppet över människornas medvetande uppenbarar sig i det språk och de begrepp med vilka världen upp- fattas och definieras. Hon konstaterar att övergången från det homogena till det heterogena samhället redan har skett i den svenska verkligheten, men att detta faktum inte har orsakat grund- läggande förändringar i landets sociala, ekonomiska och politiska strukturer. Det faktiska heterogena samhället har inte förändrat maktens syn på sig själv och på det svenska samhället. En stor del av landets befolkning förvägras i praktiken vissa rättigheter som den andra delen njuter av. Språket är det fält där konflikten blir som klarast. Genom att med särskiljande begrepp stämpla de andra som annorlunda, som speciella fall, som ett problem, och genom att placera dem i särskilda kategorier, håller man dem utan- för och skiljer dem från samhället som helhet. De ontologiska metaforerna  
 normaliserar  
 den diskriminering som faktiskt sker (i bostadsområden, skolor, stadens centrala rum, osv.) och förvandlar den till något i det närmaste naturgivet. Samtidigt ger dessa ontolo- giska metaforer uttryck åt de latenta föreställningar som sällan manifesteras öppet i maktens diskurs. 
 Kulturgeografen  
 Mekonnen Tesfahuney  
 dekonstruerar i sitt bidrag föreställningar om universalismen och dess kunskaps- och sanningsanspråk, såsom de framställs i modern filosofi. Universa- lismen strävar efter att vara allmängiltig men visar sig samtidigt vara partikulär. Den gör anspråk på kunskap och sanning bortom tid och rum, men såväl universalismen själv som dess sanningsanspråk har både historier och geografier. Universella kategorier är därmed varken allmängiltiga eller existerande överallt, utan partikulära och geografiskt specifika. Humanismens föreställningar om människan omfattar inte alls hela mänskligheten; den omtalade  
 människan  
 som framställs som modernitetens och historiens subjekt är i realiteten en man; universalismen är inte En utan Många. Tesfahuney menar att universalism besväras av en rad tveksamma antaganden och påståenden. Han menar att denna tradition vilar på fyra illusioner :  
 transcendens 
 , det  
 universella 
 ,  
  
 re-presentation 
  
 och  
 det eviga 
 . Dessa illusioner ska inte ses som blott spekulativa filosofiska misstag eller villfarelser. Tvärtom har de även påtagliga (im)materiella konse- 
 23 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 kvenser, vars effekter är kännbara i skalor som varierar från det intimt personliga till det kollektiva och globala. Frågorna om  
 varför  
 vissa föreställningar om universalism och dess sanningsanspråk anses giltiga, normativa och allenarådande, medan andra marginali- seras eller utesluts, är centrala i Tesfahuneys kapitel. 
 Ekonomhistorikern  
 Lang de los Reyes  
 diskuterar i sitt bidrag förekomsten av strukturell diskriminering utifrån ett intersektio- nellt perspektiv. Utgångspunkten är att makt och ojämlikhet vävs in i uppfattningarna om vithet, könstillhörighet, heterosexualitet, klasstillhörighet m.m. genom ett ständigt skapande av nya markö- rer, som gör skillnaden mellan vi och dem till meningsfulla sociala koder. Intersektionalitet ställer frågor om hur exkludering och inkludering verkar i det nationella rummet och i akademiska diskurser om makt. Den problematiserar idéer om nationens etniska och kulturella homogenitet och visar på vilket sätt de kon- stituerar den maktordning som ger majoritetsbefolkningen rätt att ställa krav på dem som ska integreras. En intersektionell analys av praktiker, diskurser och normskapande är särskilt användbar för att utforska tillblivelsen av hegemoniska, konsensusbaserade former av dominans. Detta gäller inte minst kopplingen mellan föreställ- ningen om en essentiell svenskhet och förekomsten av strukturell diskriminering i Sverige. Genom att problematisera hur olika rela- tioner av förtryck samverkar på olika nivåer synliggörs de struktu- rella, institutionella och individuella sammanfogningar som försvå- rar utsattheten och naturaliserar diskrimineringen. I detta sam- manhang är frågan om tolkningsföreträde och objektiveringen av diskrimineringens offer central. Analysen i kapitlet lyfter fram komplexiteten i sätten att konstruera och uppleva invandrarskap. Att kunna hantera den diskriminering som artikuleras utifrån sam- hällets könsstrukturer, heteronormen och rasism fordrar högst varierande strategier och förhållningssätt som kan ge ökat livsut- rymme och valmöjligheter. 
  
 * 
  
 * * 
  
 Författarna i denna bok utförskar gränsdragningar mellan vi och dem samt hur dessa gränser skapas, på vilket sätt de vidmakthålls, vad som perforerar dem men även den oundvikliga erodering som följer av byggets inkongruenser och paradoxer. Integrationstän- kandet bygger inte bara på en polariserad verklighetsuppfattning 
 24 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 som gör uppdelningen mellan de som ska integreras och de som sätter upp spelreglerna för integrationen till en självklar grund för kunskapsproduktion, samhällsanalyser och politikens utformning. Integrationstänkandet enklaviserar därmed den etniska differentie- ringen och gör den till en separat fråga som är möjlig att ignorera i andra politikområden. Det är mot denna bakgrund som möjlighe- ten att göra politiska vinster genom att ställa krav på invandrare bör analyseras. 
 Texterna ovan visar att den strukturella diskrimineringen har sina rötter i ett de ojämlika relationer som sedan kolonialismen har upphöjt västvärlden till en norm för hela mänskligheten. Vithetens dominans och rasistiska uppfattningar är ur detta perspektiv en konstitutiv del i denna ordning. Dessa uppfattningar får idag för- nyad kraft i en kontext av glokala konflikter där överstatlighet och en ny internationell arbetsdelning kombineras med interkontinen- tala migrationer och diasporarörelser. En växande efterfrågan på billiga tjänster och framväxten av oreglerade arbetsmarknader i den rika världen bidrar till ett ökande differentiering med etniska och könsmässiga förtecken. Trots internationella konventioner varige- nom regeringar förbinder sig att motverka alla former av diskrimi- nering och rasism har dessa blivit högst påtagliga komponenter i samhällets fördelning av materiella och symboliska resurser. 
 Analysen visar maktutövandets centrala roll i denna process och en generell slutsats är därför att den strukturella diskrimineringen är en relation som utspelas inom ramen för ett maktlandskap. Det betyder att diskrimineringen varken är tillfällig eller övergående och inte heller ett resultat av enstaka individers okunskap eller obetänksamhet. Diskrimineringen finns inskriven i ett privilegiesy- stem som ger vissa individer eller grupper fördelar och förmåner på andras bekostnad. Det innebär att diskrimineringen dels är inbäd- dad i samhällets ojämlika fördelning av materiella och symboliska resurser, dels perforeras och transformeras av andra maktrelationer i samhället. På samma sätt som diskrimineringen erfars och hante- ras utifrån en rad skilda positioner som transformeras av kön, klass och sexualitet, utövas den utifrån maktpositioner som vilar på flera maktaxlar. Denna komplexitet, som i många situationer innebär en ökad sårbarhet, exempelvis när både kön och etnisk diskriminering opererar samtidigt, medför även möjligheten att utmana en diskri- minerande ordning. Ett effektivt antidiskrimineringsarbete kan ald- rig reduceras till en av dessa nivåer utan måste adressera de kom- 
 25 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 plexa intersektioner som uppstår mellan samhällets strukturer, institutionella praktiker och individuella handlingar. 
 Genom att dekonstruera de föreställningar som hittills uppehål- lit sig i ett ständigt återskapande av vi och dem visar texterna i denna bok att den tid är förbi då en självutnämnd majoritet kan ta sig rätten att sätta upp villkoren för hur en föreställd minoritet ska definieras, tolereras eller integreras. Det finns idag nya röster i samtalet som inte väntar på överhetens erkännande för att föra sin egen talan. 
 26 
  
 SOU 2005:41 
  
 Bortom vi och dem 
  
 Referenser 
 Balibar, Thompson, I. (1997)  
 Race, nation, Steele. Les identités ambigués 
 . Editions La Decouverte  Syros. Paris. 
 Beck, U. (1999)  
 World risk society 
 . Cambridge: Polity Press. Bhattacharyya, Stewart, Martinez, Bird, S. (2002)  
 Race and Power: 
  
 Global racism in the  
 twenty-first 
  century 
 . London: Routledge. ECRI (2003), Second report on Sweden. Strasbourg: Council of 
  
 Europe 
  
 FN-förbundet 
  (2004) Alternative Report to the  
 CERD-Commit- 
  tee with respect to Swedens commitments according to the ICERD. 
  
 Davis, Glenn (1993)  
 Bush culture. Philosophy and the politics of meaning 
 . Oxford, Cambridge: Blackwell 
  
 Lewis, S. (1992), The west and the rest. Discourse and power, i Lewis, S., Palmer, Carter, T. (eds)  
 Modernity and its futu- res 
 . Oxford: Polity in association with Open University. 
  
 Lewis, S., et al (eds)(1996)  
 Modernity: An Introduction to Modern Societies 
 . Malden, Mass.: Blackwell. 
  
 Hansen, P. (2000),  
 Europeans only? Essays on identity politics and the European Union 
 . Umeå: Department of Political Science, Umeå University. 
  
 Poole, A. (2004) European  
 master-narratives 
  about freedom, i Clements, G. (red) (2005)  
 Europe and Asia Beyond East and West: Towards a New Cosmopolitanism 
 . London: Routledge (under tryckning). 
 Kincheloe, Rubio, Rose (1989) Addressing the Crisis of Whiteness: Reconfiguring White Identity in a Pedagogy of Whiteness, i Kincheloe, Levine, et al (eds)  
 White Reign: Developing Whiteness in America 
 . New York: St Martins Griffin. 
 Stokes, Woods, K. (eds) (1969)  
 Institutional racism in America 
 . Englewood Cliffs, N.J.:  
 Prentice-Hall. 
  
 Jenkins, Hernandez, B. (2004)  
 A European Social Citinzenship 
 ? Bryssel: George. 
 Massey, D. (1999) Imagining Globalization:  
 Power-Geometries 
  of  
 Sanchez, 
  i Carr, Morales, Jensen, M. BradyRussell, M. (eds)  
 Global Futures. Migration, Enviroment and Globaliza- tion 
 . London: MacMillan. 
 Mills, Vargas (1997)  
 The racial contract 
 . Ithaca. NY: Cornell Uni- versity Press. 
 27 
  
 Bortom vi och dem 
  
 SOU 2005:41 
  
 Jackson, Vargas (1998)  
 Blackness visible: Essays on philosophy and race 
 . Ithaca, NY: Cornell University Press. 
  
 Cook, P. (1988)  
 Från text till handling. En antologi om hermene- utik 
 . Stockholm, Lund: Symposium. 
  
 Riksrevisionens rapport (2005) Från invandrarpolitik till invand- rarpolitik RiR 2005:5 
 Tomlinson, J. (1999)  
 Globalization and Culture 
 . Cambridge: Polity Press. 
 Wieviorka, M. (1995)  
 The Arena of Racism 
 . London: Sage. 
 28 
 2 Ett europeiskt dilemma 
 Strukturell/institutionell diskriminering 
 Masoud Kamali 
 Inledning 
 Taylor klassiska verk,  
 The American Dilemma  
 som publi- cerades 1944, användes av medborgarrättsrörelsen i USA för att illu- strera den nordamerikanska rasistiska paradoxen och landets apartheidsystem. Enligt Mcbride fanns det i USA en stor diskrepans mellan den amerikanska trosläran och konstitutionella deklaratio- ner om alla medborgares lika rättigheter, och den rasism och det apartheidsystem som präglade det amerikanska samhället. Brown förslag var att avskaffa raslagar och apartheidsystemet i USA. Av många europeiska samhällsdebattörer, politiker samt forskare har det amerikanska dilemmat ofta blivit betraktat som just ett ameri- kanskt undantag. Den europeiska rasismen och diskrimineringen har därmed fått mindre uppmärksamhet än den förtjänat. 
 Till skillnad från hur moderniteten enligt Hegelianska termer framställs i både vetenskapliga och vardagliga sammanhang som historiens ultimata mål, har den enligt Joseph (1997) tre till varandra relaterade egenskaper: andraism, rasism och narcis- sism. 
 1  
 Skapandet av de andra har varit en del av formandet av vi där de andra blir spegelbilden av vi. De andra görs inte bara till en annorlunda grupp som sammansätts av en annan sorts män- niskor eller en annan nation, utan till ett mindervärdigt ansiktslöst kollektiv som gör oss till en bättre art eller en bättre kultur. Detta skapar både en biologisk och kulturell rasism, där underläg- senheten av de andra görs till ideologi och får därmed en veten- skaplig förklaring. Andraism och rasism skapar också en narcissis- tisk föreställning hos majoritetssamhället. Vi görs till de bästa i jämförelsen med alla de andra, etniciteterna och nationerna. Detta 
  
 1  
 Andraism används här som den svenska motsvarigheten till den väletablerade engelska termen otherism. Att det inte finns motsvarande svenska termer för vissa etablerade engelska termer inom området diskrimineringsforskning visar också på att denna forskningstradition är eftersatt i Sverige. 
 29 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 har, enligt Chinweizus (1975), skapat en falsk dikotomi av The West and the Rest of us samt lagt grunden för en historisk och seglivad rasism och diskriminering av de andra under en lång period genom etablering och expansion av den europeiska civilisa- tionen.Väst görs till platsen för det överlägsnavi och resten av världen konstrueras som den rumsliga arenan förde underlägsna andra. Väst renodlas som platsen för de bästa (Pittman, 1995). Den moderna kulturen måste därför kritiskt granskas i ljuset av existerande forskning och kunskap som slagit hål på föreställningen som den gode västerlänningen, vilken står i kontrast mot resten av deunderlägsna icke västerlänningarna. Europa har i egenskap av modernitetens, och därmed den moderna rasismens vagga, ett stort ansvar för reproduktionen av den globala rasismen. Än i dag grun- das det europeiska dilemmat i ett retoriskt proklamerande av uni- versalism och humanism, men är i praktiken ett skapande samt dis- kriminering avde andra. Med andra ord, det finns ett europeiskt dilemma där idéer om universalism, lika behandling och jämlikhet inte tycks gälla för alla som bor i Europa. Europas koloniala för- flutna slaveri och folkmord, både på den egna kontinenten och i kolonierna, vittnar om en grundläggande motsättning inbyggd i upplysningsfilosofin och dess paradoxala jämlikhetsdeklaration. 
 2 
  
 En kort sammanfattning av relevant forskning om diskrimine- ringen i Europa pekar på en utbredd rasism och diskriminering motde andra, nämligen de  
 icke-europeiska 
  grupper ochetniska minoriteter som lever här. Sverige är inget undantag (Catomeris, 2004; Pred, 2000). Den strukturella/institutionella diskrimine- ringen är lika utbredd här som i många andra europeiska länder. Detta är ett faktum som nonchaleras och förnekas av makthavande grupper, däribland forskare, politiker, arbetsgivare och journalister. Diskrimineringen är normal, rutinmässig och är därmed en integre- rad del av våra vardagliga sociala relationer, dominerande makt- strukturer, regler samt procedurer, och är inbäddad i institutionella sammanhang. 
 Kategorisering, andrafiering och diskriminering av en grupp människor är nödvändigtvis inte konsekvensen av avsiktliga hand- lingar. Det kan vara en oavsiktlig konsekvens av majoritetssamhäl- lets institutionaliserade normala, neutrala och till synesobjektiva handlingar. Den Weberianska handlingsteorin, den som handlar om de oavsiktliga konsekvenserna av mänskliga handlingar, ger ett an- 
  
 2  
 För en längre diskussion, se bl.a. Clark (1997) och Davis (1993). 
 30 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 vändbart teoretiskt redskap för analysen av dagens utbredda insti- tutionaliserade andrafiering. 
 Föreliggande papper är sålunda ett försök att belysa mekanis- merna bakom strukturell/institutionell diskriminering. 
 Olika former av diskriminering 
 Diskriminering är ett fruktbart begrepp för att förstå de problem som är associerade med etnisk ojämlikhet i många europeiska sam- hällen, däribland Sverige. Trots många diskussioner om diskrimine- ring har ämnet sällan systematiskt studerats som underliggande orsak till den bristande integrationen och sociala ojämlikheten med etniska förtecken i dagens Europa. Diskriminering existerar inte bara som observerbara handlingar, utan också som subtila, dolda och oavsiktliga handlingar som indirekt drabbar vissa grupper av befolkningen (Pincus, 1996; Pincus, 1994). 
 Det krävs klara teoretiska utgångspunkter och begreppsredskap för att på ett tillförlitligt sätt studera de etablerade diskrimine- ringsmekanismerna i samhällets strukturella och institutionella sammanhang. Diskriminering delas ofta upp i följande tre katego- rier: 
 3 
  
 1. 
  
 Individuell 
  
 2. 
  
 Institutionell 
  
 3. 
  
 Strukturell 
  
 Individuell diskriminering  
 syftar på de handlingar som utförs av enskilda medlemmar av en  
 etnisk-, 
  och/eller könsgrupp som avsiktligt har en särskiljande och skadlig effekt på medlemmar av andra grupper. Man kan dock påpeka att det inte bara är medlem- mar av en dominerande grupp som kan utföra diskriminerande handlingar, utan även medlemmar av den underordnade gruppen. Orsaken kan vara att personer med invandrarbakgrund vill distan- sera sig från förtryckta grupper och få fördelar från majoritetssam- hället eller så är de rent av påverkade av majoritetssamhällets före- ställningar omde andra (Kamali, 2002; de los Reyes  Mulinari, 2005, och Du Duffy, 1996). 
  
 Institutionell diskriminering  
 skiljer sig från den individuella dis- krimineringen så till vida att den handlar om de dominerande 
  
 3  
 Jfr. de los Reyes  Wingborg (2002) och Rapport integration (2003). 
 31 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 institutionernas policy, rutiner, normer och arbetssätt, samt om de beteenden som utövas av individer som kontrollerar dessa institu- tioner. Det handlar även om institutionella policyn och praxis som avsiktligt har en differentierande och/eller negativ effekt på under- ordnade grupper (Pincus, 1994). Det råder dock en viss oenighet mellan forskare om avsiktligheten i denna form av diskriminering. Därför kan neutraliseringen av avsiktigheten/oavsiktligheten öka metodologiska möjligheter att studera institutionell diskriminering. 
  
 Strukturell diskriminering  
 syftar på samhällets institutionella ordning, normer och organiseringsformer som indirekt och oftast oavsiktligt diskriminerar personer såväl som grupper med en annan etnisk bakgrund än majoritetssamhället. Strukturell diskriminering legitimerar och normaliserar indirekta former av negativ särbe- handling avde andra. Den är baserad på etablerade ideologier, handlingsmönster och procedurer som kanske inte är ämnade att diskriminera någon grupp men i praktiken systematiskt exkluderar vissa grupper från arbete och andra möjligheter. Samhällsorganisa- tionen kan resultera i denna diskrimineringsform. I Nordameri- kanska sammanhang har man visat hur socioekonomiska strukturer leder till segregation och apartheid (Massey  Olson, 1996). Strukturernas betydelse och mekanismer i diskrimineringen avde andra vilka kan vara fattiga, svarta eller andra invandrargrupper har diskuterats av andra forskare (Pincus, 1994; Anderson, 1995). Strukturell diskriminering sker när policyn som ärras- och köns- neutral i praktiken påverkar etniska minoriteter och kvinnor nega- tivt (Pincus, 1996). Den strukturella diskrimineringen liksom den institutionella skapar en ordning som gör diskrimineringen syste- matisk, normal och vardaglig. Strukturell diskriminering, liksom institutionell diskriminering, är till synes etniskt neutral men resulterar i ett åtskiljande, särbehandling och har därtill skadlig effekt på underordnade etniska grupper; detta gynnar majoritets- samhällets privilegier och maktpositioner. Följaktligen leder den institutionella och strukturella diskrimineringen i sin vanliga form till reproduktion av en etnifierad underordning. 
 Skillnaden mellan strukturell och institutionell diskriminering är inte självklar och i många fall inte heller fruktbar för forskningen. Därför förordar vissa forskare att kombinera strukturell/institutionell diskriminering samt rasism och gör därmed inte någon explicit distinktion mellan de två begreppen (Winant, 2000). 
 4  
 Kopplingen 
  
 4  
  
 Se också,  
 The Penguin Dictionary of Sociology  
 (1994). 
  
 32 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 mellan strukturell diskriminering och institutionell rasism måste dock tydliggöras och förankras i tidigare forskning. Sålunda bör forskning om strukturell/institutionell diskriminering ta hänsyn till framför allt följande områden: 
  
 1. 
  
 Institutioners normer och rutinmässiga handlingar 
  
 2. 
  
 Samhällets institutionella ordning 
  
 Institutioner är inrättade för att strukturera mänsklig interaktion. De är uppbyggda av formella strukturer (regler, lagar, förord- ningar) och informella strukturer (beteendenormer, rutiner, kon- ventioner) självinrättade koder för uppförande, samt tvingande och upprätthållande egenskaper (North, 1993). Institutioner har också definierats som uppsättningar av regler, vilka används av en grupp individer för att organisera återkommande aktiviteter som både påverkar personer och andra som är föremål för reglernas tillämp- ningar. Den sociologiska definitionen av institutioner är till stor del relaterad till regelmässiga, normativa och kognitiva aspekter som påverkar individuella handlingar. Enligt Miller (1995:33)består institutioner av kognitiva, normativa och reglerande strukturer och aktiviteter som ger stabilitet och mening åt socialt beteende. 
 Institutioner kan agera på ett sätt som är öppet rasistiskt och diskriminerande motde andra. Institutionell rasism är ofta inbäd- dad i rutiner och i organisationernas arbetssätt (Wieviorka, 1995). Detta betyder att institutioners normala handlingar exkluderar exempelvisde andra från adekvat service, eller rentav trakasserar dem. Institutionernas handlingar kan även vara rasistiska och dis- kriminerande genom bruket av traditioner som exkluderar männi- skor med annan bakgrund än majoritetssamhället från deltagande på lika villkor. Följaktligen kan institutionernas förmodade neutra- litet leda till attde andra och medlemmar av majoritetssamhället behandlas på olika sätt. 
 Institutioner är dock inte isolerade öar utan snarare sammanlän- kade med varandra och utgör samhällsorganisationens grundpelare. Skolorna utgör exempelvis viktiga sociala institutioner med kopp- ling till andra institutioner och organisationer, som t.ex. arbets- marknaden, institutioner för högre utbildning, det politiska syste- met och rättsväsendet, vilket reproducerar den institutionella ord- ningen som möjliggör reproduktionen av dessa institutioner och samhället i övrigt. Samhällets institutionella arrangemang reprodu- cerar de rådande maktstrukturerna och bidrar därmed också till att 
 33 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 bevara etniska orättvisor och diskriminering. Följaktligen blir frå- gan om makt och överordning dominerande för att förstå de pro- cesser och mekanismer som reproducerar diskrimineringen i sam- hället. 
 Maktutövande är centralt för förståelsen av struktu- rell/institutionell diskriminering. Termen maktutövning syftar på grupper som innehar makt och kontroll över återskapandet av samhällets maktstrukturer. Denna är i sin tur kopplad till ett system av privilegier baserade på föreställningar omras som ger människor, definierade somvita, en överordnad position i sam- hället. Därför föredrar vissa forskare, som Jackson (1997, 1998), att använda termenden vita överhögheten vilken kan ses som ett teo- retiskt begrepp för att studera rasismens inflytande över mekanis- mer bakom reproduktionen av majoritetssamhällets dominerande ställning ochde andras underordning. 
 Majoritetssamhällets överordning och dominans kan inte förstås och systematiskt förklaras utan att det analyseras i förhållande till samhällets institutionaliserade maktstrukturer. Termen majoritets- samhälle syftar inte bara på de överordnade gruppernas  
 antal 
 , utan också i vissa fall bara på den överordnade gruppens överlägsna position i samhällets maktstrukturer, oavsett gruppens storlek och etniska sammansättning. Ett exempel på detta är Sydafrika under apartheidtiden. Detta är inte mer komplicerat än att det påminner om den enkla sociologiska och politiska sanningen – inte helt okänd för den västerländska sociopolitiska traditionen – att makt- relationer kan överleva även när de genom politiska beslut förlorar sin formella ställning (Jackson, 2003). Exempelvis var vita i Sydafrika statistiskt sett i en minoritetsposition men hade samtidigt en avse- värd kontroll över nästan alla maktstrukturer i samhället och kunde därmed kallas för majoritetssamhället. Det som är centralt för sam- hällets maktrelationer är dess betydande grund för vad man brukar kalla för rasrelationer, i vilket majoritetssamhället använder sin kontroll över maktstrukturerna och reproducerar ett system av maktdominans över en annan grupp. Detta skapar en process av underkastelse av minoritetsgrupper genom vilken de andra sociopolitiskt konstrueras och reproduceras (Jackson, 2003). I sådana processer använder den överordnade gruppen även sin förmåga att definiera de andra som underlägsna. Detta är vad Memmi (2002) kallar majoritetsgruppens definierande handlingar som legitime- rar samhällets maktrelationer. 
 34 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Vardagsrasism, individuell eller strukturell/institutionell diskriminering 
 Trots att avsiktliga diskriminerande handlingar har blivit ett krite- rium för åtskillnad mellan å ena sidan den individuella och institu- tionella diskrimineringen (avsiktliga) och å andra sidan den struk- turella (oavsiktliga), finns det många problem med en sådan teore- tisk utgångspunkt. Den marxistiska teorin, hävdar även att den strukturella diskrimineringen som en del av klassamhället är avsikt- lig och baseras på en medveten organisering av det kapitalistiska samhället. Även framväxten av rasistiska partier (RP) på den poli- tiska arenan i många europeiska länder kan länkas till denna kon- text. Dessa påverkar samhällets organisation och lagar – som en betydande del av samhällets strukturella egenskaper – och förstär- ker avsiktligt den strukturella diskrimineringen mot exempelvis muslimer och invandrargrupper. Med andra ord, även om dessa partier är en del av den strukturella diskrimineringens politiska sfär, och borde således inte vara medvetna om sina handlingar, finns det en avsikt i att framställa invandrare som problem, vilket förstärker den strukturella diskrimineringen, bl.a. genom lagändring. 
 Alltså gör det sammanflätande förhållandet mellan strukturell och institutionell diskriminering att en empirisk åtskillnad mellan dessa två former nästan är omöjlig. Vi kan således definiera struk- turell och institutionell diskriminering som majoritetssamhällets systematiska handlingar av underordning och stigmatiserande sär- skiljningar ( 
 otherization 
 ) av vissa etniska, religiösa, eller invandrar- grupper som kan kallas  
 andrafiering 
 . Den här typen av diskrimine- ring har en historia och är institutionaliserad och resulterar i för- längningen av bevarandet av majoritetssamhällets maktpositioner samt dess privilegier. 
 Ett problem med begreppet strukturell diskriminering är att betoningen på strukturen riskerar att underskatta individens aktiva roll i reproduktionen av den institutionella diskrimineringen i samhället. Men denna individ är inte en abstrakt konstruktion bortom tid och rum. De sociala sammanhangen, mer specifikt de institutionella ramarna, inom vilken individen agerar, formar utrymmen för individuella handlingar. De individer som aktivt reproducerar den strukturella/institutionella diskrimineringen har institutionell makt och får därmed en institutionell aktörsroll (Ellis, 2005). Detta underminerar de försök som har gjorts att separera den individuella diskrimineringen från den strukturella 
 35 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 och tillhandahåller sålunda ett nytt perspektiv på diskrimineringens mekanismer. Institutioners avpersonifierade och professionella normer och rutiner samt deras förhållande till andra institutionella normer och rutiner (den så kallade spill over faktorn) måste stu- deras systematiskt och separat för att kunna få adekvat kunskap om institutionell diskriminering. Dessutom spelar individer med institutionell makt, vilka brukar kallas för grindvakter ( 
 gatekeepers 
 ), en central roll för reproduktionen av den struktu- rella/institutionella diskrimineringen. Grindvakternas makt och inflytande grundar sig på institutionella resurser, normer, regler och rutiner. 
 Sverige i ett europeiskt sammanhang 
 I dagens Sverige, och i andra europeiska länder, diskriminerar sam- hällets lagar, normer, och rutiner de andra oavsett lagstiftarens, institutionernas och organisationernas avsikter. Att diskutera avsikterna är otillräckligt och i många fall kontraproduktivt. Detta bekräftas i en ny europeisk studie, där individerna som tillhör majoritetssamhället hävdade att vi har ingen avsikt att diskrimi- nera människor på grund av deras religion, etnicitet, eller hudfärg. 
 5  
 Men gjorde sig ändå skyldiga till diskriminerande handlingar. De var personer i maktposition och i många fall innehavare av nyckel- roller för institutionernas återskapande. De var därmed aktörer som vidmakthöll den systematiska diskrimineringen i samhället. Med andra ord, deras diskriminerande beteende är en integrerad del av betydelsefulla sociala organisationer och institutioner, såsom företag och skolor. 
 Sociala praktiker och politiska och ekonomiska strukturer genomsyras historiskt av de vitas privilegiesystem (Crenshaw, 1998:1336). Majoritetsgruppens reproduktion av makt och privile- gier är inte begränsade till lagliga koder och organisatorisk ordning. Denna reproduktion fungerar, som Hamilton (1989:1924) framhåller, genom ett politiskt, ekonomiskt, och kulturellt system i vilket vithet ger företräde till kontrollen av makt och materiella resurser. Detta gör i sin tur att medvetna och omedvetna uppfattningar om vit överhöghet blir utbrett och bidrar till att den vita överordningen och  
 icke-vita 
  underordningen 
  
 5  
 Kamali (2005) The European Dilemma: Institutional Patterns and Politics of Racial Discrimination. 
 36 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 reproduceras dagligen genom en bred uppsättning institutioner och sociala praktiker. 
 Den moderna rasismens europeiska rötter går tillbaka till den koloniala expansionen som lade den viktigaste grunden för det vita Europas rasistiska ordning. Mot bakgrund av att den moderna värl- den har formats av den europeiska kolonialismen kan systemet med den vita överhögheten ses som den transnationella, globala och historiska överordning av det vita Europa över det  
 icke-vita 
  icke- europa. Liksom vita kolonisatörer stod över  
 icke-vita 
  slavar och infödda personer, vilka gjorde européer till mänsklighetens härs- kare (Mitchell, 1981; Cocker, 1998). Européer såg sig själva som världens mest överlägsna ras så sent som under första halvan av nittonhundratalet. Det var inte bara tyska nazister eller italienska fascister som trodde på en sådan teori, utan även civiliserade fria nationer såsom kolonialmakterna, England och Frankrike. Det nedröstade japanska förslaget att lägga till jämlikhet mellan raser i överenskommelsen om Nationernas förbund vid Fredskonferen- sen i Versailles 1919 illustrerar detta faktum (Furedi,  
 1998:42-5). 
  Europa har således en rasistisk kultur (Davis, 1993). 
 Trots att rasism har globala kännetecken kan vi bevittna en utveckling av vad man brukar kalla en europeisk rasism som tro- ligtvis kommer att ha ett betydande inflytande över den politiska och sociala gestaltningen av det framtida europeiska samhällen (Mason, 1991, 2004). Den senaste utvecklingen inom EU med för- sök att skapa en europeisk identitet har påskyndat en systematisk förnyelse av andrafieringen inom EU. Konstruktionen av en europeisk identitet medför oundvikligen exkludering av de andra, vare sig dessa är invandrare, utlänningar eller svarta (Harris, 1993; Bovenkerk et al 1990; Solomos  Wrench, 1993, Hansen 2000). Rasism och diskriminering av personer med invand- rarbakgrund tar sig olika uttryck i det nya europeiska sociala och politiska landskapet. Rasistiska partiers politiska framgångar, och deras inflytande över etablerade partiers partiprogram, samt den offentliga debatten och komplexiteten av en dold struktu- rell/institutionell diskriminering tvingar oss, som Jordan framhåller, att förflytta oss från en deskriptiv betraktelse av rasism till att ge förklaringar till de former av rasism som faktiskt före- kommer i Europa (Harris, 1993). 
 Europas koloniala historia påverkar, direkt och indirekt den rådande invandrarpolitiken och etablerandet av sociokognitiva uppfattningar om de andra. Majoritetssamhällets uppfattning av 
 37 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 de andra är med andra ord i hög grad påverkad av ett kolonialt förflutet som finner motsvarighet i den nuvarande inhemska kolo- nialismen i många europeiska storstäder. 
 6  
 De segregerade områdena skapar rassfärer (Pred, 2000) som är möjliga att finna i europe- iska storstäder som London, Rom, Paris, Berlin, Wien, Amsterdam och Stockholm. Det verkar här som om de tidigare kolonierna för- flyttats från periferi till centrum, från kolonier till kolonialländer (Osborn, Strickland och Ristilammi, 2002). Detta har lett till före- komsten av ett föroreningsperspektiv, tillämpat på europeiska städers segregerade och fattiga områden med många invandrare (Davis, 1993; Pittman, 1995). De allra flesta av invånarna i dessa områden utgörs i dag av fattiga personer med invandrarbakgrund och blir därför extra sårbara för majoritetssamhällets dominans och allomfattande makt. 
 Förnekandet av förekomsten av diskriminering 
 Ett av de effektivaste sätten att reproducera majoritetssamhällets makt och privilegier och därmed status quo är  
 förnekandet  
 av rasism och diskriminering. Detta gör att det nya med dagens for- mer av rasism, som Harris (1993) påpekar, inte är att rasism och rasistiska rörelser förökar sig snabbt, utan intensifieringen av ide- ologiska och politiska strider om att rasistiska uttryck ofta inte påstås vara rasism (se även Harris, 1989).  
 Förnekandets strategi  
 är väletablerad hos många grindvakter i majoritetssamhällets insti- tutioner, däribland utbildningssystemet, politiska systemet, rätts- systemet och media. 
 Förnekandet tar sig olika former och kan kategoriseras med föl- jande termer: 
  
 det historiska förnekandet, 
  
 det vetenskapliga förnekandet, 
  
 det politiska förnekandet, 
  
 det vardagliga förnekandet, 
  
 normaliseringen av förnekandet. 
  
 Den strukturella/institutionella diskrimineringen har en historia. Det historiska förnekandet präglas av ett selektivt historieberät- tande där ett lands eller ett folks historia reduceras till välgärningar 
  
 6  
 För en diskussion om inhemsk kolonialism se Blauner (1989) och  
 Bonila-Silva 
  (2001). 
 38 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 och positiva sidor. Skolböcker i historia i många europeiska länder, inklusive Sverige, innehåller beskrivningar av modernitetens ljusa sidor som renässansen, den industriella revolutionen och demokra- tin men nämner inte mörka sidor som kolonialism, slaveri och folkmord som också är en del av den europeiska- eller den natio- nella historien. 
 Vetenskapen har också varit en integrerad del i den särskiljande process genom vilka de andra har skapats och återskapats som underlägsna i det moderna samhället. Naturvetenskaperna har vetenskapliggjort skillnaderna mellan vi och dem i rastermer. Snyder delade in människorna i fyra raser, Europaeus, Asiaticus, Afer, och Evans och tillskrev dem olika egenska- per. Enligt honom var européer vita, snabba, kreativa, artiga, rätt- visa och normativa, medan svarta var kraftigt byggda, lata, noncha- lanta och principlösa (Stafford,  
 1968:220-1, 
  se även Tesfahuney, 2005). 
 De rådande kategorierna av naturhistoria är i grunden klassifice- rande kategorier, dvs., de består av olika klassificeringar i formen av tabeller, kataloger, index och former som lägger en viss grad av ordning och representativa scheman på ett stort fält av synbara egenskaper. Synbarhet och skillnad är de grundläggande vägledande begreppen i naturhistoria (West, 2002: 98) som även användes inom samhällsvetenskaperna. Kategoriseringen av skillnader mellan vi och dem användes regelbundet för att skapa ett system av dominans över de andra. Framstående filosofer och samhällsve- tare, bl.a. Lopez, Blair, Lucas, Schmidt och Ashley, har varit med och bidragit till att vetenskapliggöra rasism, kolonialism, och dis- kriminering. Den västerländska kunskapens universella anspråk, de västerländska framstegsnormernas dominans och globaliseringen av västerländska måttstockar för kulturell och mänsklig utveckling är fast förankrade i våra samhällen (Amin, 1989). Vetenskapen har i alla avseenden varit inblandade i reproduktionen av den strukturella och institutionella rasismen. Detta har gått så långt att även Winckelmann i sin bok,  
 The History of Ancient Art 
 , fastslog veten- skapliga och korrekta grunder för att vara vacker (West, 2002). 
 Armstrong systema natura med distinktioner mellan olika raser anordnades också av upplysningstidens filosofer och andra lärda. Montesquieu och Franklin i den franska upplysningen, Rich och Ray i den amerikanska upplysningen, och Lopez i den tyska upplysningen, accepterade helt okritiskt – i en tid av kritiskt 
 39 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 tänkande – att denna åtskillnad mellan raser ligger i det naturliga systemet (West 2002). 
 Vetenskapliggörandet av skillnaderna mellan ett överlägset vi och underlägsna dem har skett med hjälp av förklaringsvariabler som ras, religion och kultur. Men vetenskapen var långt ifrån ensam i denna gärning. Denna förklaringsmodell har använts flitigt av majoritetssamhället och dess politiska elit för att reproducera ett överlägset vi och bevara maktstrukturerna i samhället. En dialek- tisk relation mellan den politiska makten och den legitimerande vetenskapen har skapat en hegemonisk diskurs som förstärks av och förstärker majoritetssamhällets dominans och kontroll över maktmedel. Detta används effektivt för att förneka förekomsten av strukturell/institutionell diskriminering genom att man förklarat ojämlikheter antingen som naturliga eller som resultat av essentiella olikheter. På så sätt lägger man skulden för den misslyckade integ- rationen och den utbreda segregationen samt de ökade etniska klyftorna på de andra genom ett väletablerat och välartikulerat underskottstänkande. Detta tar sig uttryck i många latenta och manifesta handlingar där de andra åläggs kulturella och biolo- giska underskott i förhållande till majoritetssamhället. 
 Detta lägger grunden för en normalisering av diskriminering som ger näring till det vardagliga förnekandet av diskrimineringen i media, på arbetsplatserna, på krogar, vid köksbordet, etc. 
 Främlingsandrafiering, historia och strukturell/institutionell diskriminering 
 Mänsklighetens historia domineras av beskrivningar av krig och konfrontationer. Existensen och hotet från våra fiender har blivit en oskiljaktig och grundläggande del av den sociala konstruktionen av oss. Nationalstaternas politiska program av nationsbyggandet eller nationaliseringen kom att utgöra en grund för utvecklingen av nationella uppfattningar som gradvis blev institutionaliserade inom  
 ett lands  
 politiska gränser (Mason  Massey, 2002). 
 Antagandet om modernitetens singularitet som ett enda univer- sellt modernitetsprojekt har varit ett grundläggande västcentriskt problem som dominerat modernitetsteorin. Detta dominerande synsätt har nonchalerat multipla modernitetsprojekt som genom- förts parallellt i många länder utanför det traditionella väst (Eisenstadt 2002). Trots detta kan man inte förneka att det mo- 
 40 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 derna projektet har en del gemensamma institutionella samman- hang. Ett av dessa kännetecken är nationens homogenitet som en politisk och kulturell enhet med en identitet erkänd av andra natio- ner och av andra socioekonomiska, kulturella, och politiska kon- stellationer. Familjen, klanen, och andra  
 icke-civila 
  grupper ersattes av nationen och hemmet överfördes till hemlandet. Dessa socio- politiska och kulturella projekt skapade en kulturell riktning, där definitionen och inrättandet av nationen alltid var relaterat till kon- struktionen av de andra (Mason  Massey, 2002). Det här är kanske en av de första samhällsvetenskapliga upptäckterna som kännetecknade moderna institutioner och samhällsorganiseringen. 
 Andrafieringen har många dimensioner, såsom rasism, sexism, narcissism, homofobi etc. men syftet med föreliggande artikel är den form av andrafiering som möjliggör rasistiska idéer och prakti- ker som skadar och exkluderar personer med invandrarbakgrund och minoritetsgrupper från tillgång till makt och inflytande. I denna artikel kan begreppet Främlingsandraism vara ett lämpligt begrepp att använda. Främlingsandraism handlar om negativ stere- otypisering, stigmatisering, diskriminering och kategorisering grundad på personer med invandrarbakgrunds kollektiva drag, såsom religion, etnicitet, och/eller hudfärg. Främlingsandraism är ett begrepp som kan undgå problemet med dualismen mellan institutionell och individuell rasism såtillvida att det inkluderar både individuella och institutionella praktiker. Samtidigt som begreppet  
 attityd-rasism 
  endast tillskrivs diskriminerade praxis av de andra som individuella attityder och fördomar, riskerar den institutionella rasismen att ignorera de avsiktliga konsekvenserna av institutionellt sanktionerade individuella handlingar, såsom de utförda av grindvakter i olika institutioner. Om man skulle hävda att strukturell och/eller institutionell rasism är helt oavsiktligt och inte gäller individuella attityder så underminerar det begreppet rasism som en ideologisk konstruktion och gör det synonymt med statistisk ojämlikhet och uppenbara sociala ojämlikhet av vilken grupp som helst med en ras- eller etnisk identitet, oavsett vilka anledningar till deras situation än må vara (Fredrickson, 2000: 80). Begreppet Främlingsandraism tar oss bortom dualismen mellan avsiktliga/oavsiktliga eller medvetna/omedvetna diskriminerande handlingar. Som Sims (2002:82) uttrycker det: 
 Vi måste vara försiktiga med att ge trovärdighet åt synsättet att rasism är en nödvändig eller primitiv mänsklig respons till olikhet, något som 
 41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 oundvikligen inträffar när grupper som vi skulle definiera som etniskt olika kommer i kontakt med varandra. 
 Han argumenterar för att negativa stereotyper av de andra eller utlänningar är en oundviklig komponent av majoritetssamhällets identitet och gränsdragning. Men vilka som är outsiders och hur mycket eller på vilket sätt de blir föraktade och illa behandlade är ett resultat av historien, inte grundläggande mänskliga instinkter (ibid). 
 Främlingsandraism måste också förstås i termer av sociokogni- tiva strukturer (klassifikationer, föreställningar, stereotyper, för- domar, tro etc.), institutionella ordningar och maktstrukturer, och interaktionsprocesser i vilka ojämlikhet mellan grupper hänger samman med föreställningar om biologiska och kulturella egenska- per som tillskrivs de som definieras som annorlunda i fråga om etnicitet, kultur, ras eller nation (Jfr. Essed,  
 1991:43-44). 
  Den sociokognitiva dimensionen syftar på gruppens gemensamma föreställningar och uppfattningar om de andra och innefattar åsikter, attityder, ideologier, normer och värden som utgör rasis- tiska stereotyper och fördomar och som ligger bakom rasistiska sociala praxis, samt diskurser (Kirby, 2000:21). Ett sociokogni- tivt synsätt försöker undersöka stereotyper och fördomar om invandrare eller minoriteter. Dessa är grunden för bedömningar och handlingar som diskriminerar de andra. 
 Men detta rasistiska och fientliga sociokognitiva synsätt kan inte reduceras till stereotyper och fördomar om de andra, utan bör även sättas in i en större kontext av sociala institutioner och strukturella egenskaper i ett samhälle vid en given tidpunkt. Den sociokognitiva strukturen är inte statisk utan en egenskap som både influerar samhällets institutionella ordning och är själv influe- rad och reproducerad av den. Med andra ord, inflytelserika indivi- der, som har institutionell makt (grindvakter) i olika institutioner och organisationer, såsom skolor, domstolar, poliser, och företag, delar och oftast agerar genom normala och dagliga handlingar inom ramarna för etablerade normer, mönster, regler, och lagar och reproducerar därmed exkluderingen av de andra. 
 Främlingsandraism måste också ses i relation till samhällets maktstrukturer och dess institutionella ordning. Främlingsandra- ism bör också analyseras och förstås i termer av maktstrukturer och överordning/underordning mekanismer. Här bör noteras att den överordnade gruppen, eller närmare bestämt dess elit har till- 
 42 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 gång till, eller kontrollerar knappa resurser, som nationalitet, arbete, boende, utbildning, kunskap, hälsa och kapital (Kirby, 2000:20). Främlingsandraism är därför en oundviklig del av den sociala strukturen grundat på ett system av ojämlikhet som vid- makthåller dominansen av den överordnade majoritetssamhället (ofta vita européer) över andra  
 (icke-européer, 
  speciellt från fattiga länder) (jfr. Kirby, 2002). Främlingsandraismens sociala struktur innefattar ett samhälles institutioner, organisationer, grupper och individer. Det betyder att studier av Främlingsandraism måste inkludera både det civila samhället, staten och det politiska syste- met i ett samhälle, såväl som andra inflytelserika sociala agenter inom samhällets institutionella ramar och dominerande diskurs. 
 Följande figur är ett försök att illustrera de sociopolitiska aktö- rer som i interaktion med varandra reproducerar bilden av de andra som underordnade och bilden av oss som överordnade. 
 43 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Figur 1 
 . Strukturell/institutionell diskriminering och 
 Främlingsandrafiering 
  
 Det 
  
 politiska 
  
 systemet 
  
 Arbetsmarknad 
  
 Juridiska 
  
 systemet 
  
 Kommuner, 
  
 Massmedia 
  
 Socialtjänst, 
  
 Utbildnings- 
  
 Landsting 
  
 systemet 
  
 Intresse- 
  
 organisationer; 
  
 kulturkompetent 
  
 a invandrare 
  
 Arbetslösa 
 Segregerade 
 Hedersmördare, 
 Kvinnomisshandlare, 
 Patriarkala, 
 Underlägsna kvinnor, 
 Svaga tjejer, 
 Traditionalister, 
 Bidragsfuskare, etc 
 . 
  
 Andrafierade, 
 underlägsna DE ANDRA 
 44 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Nästan alla nationalstaters politiska system är påverkade av histo- riska utmaningar och politisk kamp över statens form, organisation och inflytandesfär. Nationalstaten kom att fylla tomrummet efter den besegrade guden och hans världsliga organisationer som inte orkade stå emot modernismens inneboende förändringskraft. Den moderna staten har successivt tagit över många av de traditionella kontrollfunktioner som familjen eller kyrkorna hade och även ska- pat nya effektivare metoder. 
 Nationalstaternas viktigaste uppgifter har varit att nationalisera nationen, homogenisera kulturer samt skapa förutsägbara med- borgare. Som Mason (2002:220) uttrycker det: en social forma- tion kan bli en nation bara om ett nätverksmaskineri och existe- rande sociala praktiker förbinder och reproducerar individen som  
 homo nationalis  
 från vaggan till graven. Det har funnits en tendens inom samhällsvetenskaperna att betrakta tillhörigheten till en nation som individers naturliga och primära egenskaper och som en fast och ofta enda grund för kollektiva identiteter. Larsen har förmodligen den tydligaste distinktionen mellan nationen och sta- ten. För honom föreställde nationen  
 Kultursfären 
 , medan staten betraktades som maktens sfär (Beetham, 1985: 128). Nationen var därmed en naturlig enhet, med  
 en  
 kultur och  
 en  
 historia. Andra samhällsvetare har hävdat att nationerna är naturliga enheter vigda av Rojas och att statsorganisationer som inkluderar mer än en nation riskerar att förlora sin identitet och är på förhand dömda till undergång (Kedourie, 1993: 52). Trots att nationen och nationa- lism är relativt nya fenomen i mänsklighetens historia, beskrivs de ofta som en primordial organisation för alla mänskliga samhällen. Nationalstaten har sin grund i en kollektiv identitet genererad av en process ämnad att skapa en homogen nation. Som French (1991: 74) uttrycker det, nationalism är en politisk ideologi som kännetecknas av en kulturell doktrin med stor potential för att politiskt mobili- sera en befolkning. 
 Det nationella projektet för att skapa ett homogent nationellt vi har gått hand i hand med att skapa de andra. Länders natio- nella projekt, oavsett om de är format efter den territoriella eller etniska nationalismen, har inneburit en process av självkonstrue- ring gentemot de andra. Med andra ord, konstruktionen av nationens  
 vi-känsla 
  går hand i hand med konstruktionen av de andra, både som  
 andra  
 nationer och som  
 andra  
 interna minorite- ter. Denna moderna andrafiering som blivit en del av nationalise- 
 45 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 randet av samhället kan följaktligen delas upp i tre kategorier: (1) den etniska andrafieringen, (2) den nationella andrafieringen, och 
 (3) Främlingsandrafieringen. Dessa är parallella processer i vilka grupper, ofta majoritetssamhället, kontrollerar maktens olika sfärer och dess kategoriseringsmetoder och därmed underordnar andra grupper på basis av deras etnicitet, nationalitet eller invandrarsta- tus. En av den mest etablerade och problematiska former av andra- fiering är den etniska andrafieringen, då en självdefinierad etnisk grupp, ofta majoritetsgruppen, dominerar länders mäktiga institu- tioner. Etnonationell kategorisering är en stark mekanism som inte ger de andra någon reell möjlighet att inkluderas i kategorin vi. Tysklands och Turkiets etnonationalism är bara två exempel av detta. Den etnonationalistiska processen förstärks också när vissa andrafierade grupper som reaktion till majoritetssamhällets etno- nationalism utvecklar sina egna etnopolitiska projekt. Exempel på detta är när vissa kurdiska eller assyriska etnopolitiska grupper konstruerar en tro på en primordial etnicitet och handlar enligt föreställningen om att tillhöra denna föreställda inbördes homo- gena kategori. 
 Nationalistisk andrafiering är till stor del baserad på en process av att skapa en nation inom vissa geografiska gränser. Nationen blir därför den viktigaste grunden för identifieringen och kategorise- ringen av vi. Nationaliseringen av nationen skapar, som Mason (2002: 221) nämner, en typ av tillhörighet till en nation som gör ett folk till ett folk och skapar ett samhälle som identifierar sig själv med statens institutioner. Ingen modern nation har en given etnisk grund, vilket gör att staten ideligen måste få människor att framställa sig själva som tillhörande en nationell gemenskap. Språk, historia, ras, och religion har blivit de starkaste kännetecken som används för att skapa tillhörighet. Nationaliseringsprocessen inklu- derar också en andrafieringsprocess av andra nationer. Denna andrafiering är en av de viktigaste politiska krafterna bakom krig och konflikter mellan olika europeiska nationalstater som format den mörka kontinentens moderna historia. 
 7 
  
 Samtidigt som nationell andrafiering vanligen, men inte uteslu- tande, är en process av extern exkludering av andra nationer, bör Främlingsandrafiering framför allt ses som en intern exkluderings- process. Men denna process är inte bara intern och en form av spill over exkludering och underordning av de andra som ägt 
  
 7  
 Mazower studerar i sin bok,  
 The Dark Continent 
 , nationalstaters roll i de krig som formade den europeiska historien under  
 1900-talet. 
  
 46 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 rum under europeiska maktens koloniala och imperialistiska krig och expansion, den sker även alltmer inom ländernas nationsgrän- ser. Invandring, å ena sidan, och högerextrema partiers framgångar i många europeiska länder, å andra sidan, har nyligen ökat Främ- lingsandrafieringen och skapat en situation i vilka interna barriärer och gränser blir viktigare än externa. Främlingsandrafiering har bli- vit en del av många anderafierade gruppers vardagliga liv. Trots att andrafieringsprocessen använder sig av olikheter, verkliga eller inbillade, mellan vi, de kategoriserande grupperna och dem, de kategoriserade andra, konstruktionen och rekonstruktionen av exkluderande och diskriminerande attityder och praktiker gent- emot de andra, räcker detta inte för att betrakta sådana processer som rasism och Främlingsandraism. Förtryck och aggression är nödvändiga faktorer för att dessa exkluderande och diskrimine- rande attityder gentemot de andra ska betraktas som rasism (Memmi, 2002:102). Dessa faktorer är lika nödvändiga för att en situation av Främlingsandrafiering ska existera. Följaktligen leder andrafieringsprocessen till koncentration av makt och inflyttande i andrafierande gruppers händer vilket gör förtrycket och aggressio- nen gentemot de andra till frekventa symboliska och fysiska praktiker. 
 Främlingsandrafiering tar sig olika uttryck inom samhällets många strukturella och institutionella sfärer och resulterar i en systematisk diskriminering av de andra. 
 Strukturell/institutionell diskriminering inom utbildningssystemet 
 I så gott som alla moderna nationalstater spelar utbildningssyste- met en central roll i nationaliseringen av nationen. Utbildningens roll för skapandet av  
 vikänslan  
 och tillhörigheten till en nation med en gemensam historia, ett gemensamt språk, en gemen- sam kultur, och ibland till och med en gemensam religion har länge varit känd. Ashley skrev i början av förra seklet om utbildningens centrala roll för nationalstaterna och den nationella integrationen. 
 8  
 I europeiska skolor producerar och reproducerar undervisningen dikotomin av oss som överlägsna gentemot 
  
 8  
 Traditionen av ett folk och en religion var ett resultat av mångåriga krig i Europa som resulterade i Westfaliska freden (1648). Fredsföredraget garanterade fursten rätten att bestämma över undersåtarnas religion. Det var under en tid då ickevästerlandska samhällen och formationer, till exempel det Ottomanska riket, var mångreligiösa och mångetniska. 
 47 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 dem som underlägsna. I till synes sekulära, vetenskapliga och objektiva svenska skolor används historieböcker och skolböcker om de stora världsreligionerna som är mycket eurocentriska och har nationalistiskt och kristet perspektiv. Historieböcker som beskriver europeisk historia är mycket selektiva och ignorerar och devalverar de andras historia. Till exempel, sjuhundra år av Ottomanska rikets europeiska historia reducerar till en halv sida under rubriken turkar. Denna inneboende underordning av de andra går hand i hand med majoritetssamhällets narcissism enligt vilken det egna folket framställs som överlägsen de andra. Detta blir ännu tydligare när Europas historia görs fri från sin undersida ( 
 downside 
 ), för att använda Chan (1999) begrepp, och beskrivs som en idealtyp för framgång och humanism (jfr. Williams, 1997). Den europeiska historien som börjar under rubriken: Europas födelse reduceras till renässans, revolutioner och demokrati medan beskrivningar av de europeiska nationalistiska och för- ödande krig, kolonialism, slaveri, och folkmord är nästan obefint- liga. Det här är ett selektivt historieberättande som endast fyller en funktion, nämligen att beskriva Europa som en samling av moderna, civiliserade nationer med ett högaktat gemensamt arv som utgör grunden för tillhörigheten till och existensen av ett progressivt oss gentemot underordnade de andra. 
 Diskriminering av elever med invandrarbakgrund inom utbild- ningsinstitutionerna betraktas av många forskare som en av de vik- tigaste anledningarna till låga utbildningsprestationer bland elever med annan bakgrund än majoritetssamhället. Detta faktum är sedan en längre tid känt tack vare de forskare som systematiskt har stude- rat den institutionella diskrimineringen i många europeiska länders utbildningssystem. 
 Nyligen genomförda studier i England, Frankrike och Tyskland visar betydelsen av etnisk diskriminering och bekräftar existensen av en utbredd institutionell diskriminering inom dessa länders utbildningssystem (Ball, Atkinson, and Nove 2000; Osler  Morrison 2000; Derrington  Kendall 2004; Pye, Wade,  Bhabra 2000; Carpenter, Cummings,  McGlaughlin; Judge 2004; Reuter 1999, 2001; Schewe 2000). Utbildning har av många sociologer betraktats som en av de viktigaste institutionerna för reproduktionen av social och nationell sammanhållning i modern fragmenterade samhällen (jfr. Ashley, 1984). Utbildningssystemet har använts av så gott som alla nationalstater för att skapa homogena och förutsägbara medborgare med en samling gemensamma nationella normer och 
 48 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 värderingar. De ovannämnda studierna bekräftar att många euro- peiska länders utbildningsnormer fortfarande är etnocentriska och orienterade till majoritetssamhället. Detta är en av de orsaker som bidrar till att reproducera den strukturella/institutionella dis- krimineringen av de andra, ofta med invandrarbakgrund, i många europeiska samhällen. 
 Att majoritetssamhället ofta uppfattar elever med annan bak- grund, till exempel svarta och invandrare, som problemelever har diskuterats av många forskare (Glasgow 1980; Wilson 1987; Anderson 1990). Detta har i många fall lett till att studenter med minoritets- eller invandrarbakgrund hoppar av sina studier. Elevernas avhopp är dock inte ett normalt val utan den enda utvägen för många av dessa elever. Därför måste man, som Janelle Dance (2004:5) framhäver, använda begreppet push out (utstöt- ning) i stället för drop out (avhopp) för att förklara varför elever med minoritets- eller invandrarebakgrund lämnar skolan utan full- ständigt betyg (Dance, 2004). 
 En del forskare och politiker från majoritetssamhället har hävdat att problemet med invandrarelevers och svarta elevers avhopp från skolan beror på dessa elevers familjebakgrund, personliga egenska- per och socialgrupptillhörighet (Matriello, McDill,  Pallas 1990; Fine 1991). Fine (1991), Reese, McDill  Pallas (1990), och Fitzpatrick (1999) avfärdar detta resonemang och kallar det för under- skotstänkande med vilket man försöker förklara minoritetsbar- nens avhopp hos dem själva. Dessa forskare menar att de som använder sig av underskotstänkande misslyckats att undersöka de externa orsaker till dessa studenters misslyckande i skolan som lig- ger utanför enskilda elevers kontroll. Andra som Dance (2004) and Katz (1999) menar att diskrimineringen är central för att förklara utstötningen (push out) från skolan. Begreppet utstötning vänder blicken från de andra till utbildningsinstitutionerna och deras förhållningssätt till minoriteter och elever med invandrarbak- grund. Det är dock inte bara personer med invandrarbakgrund som diskrimineras i utbildningssystemet, utan också elever från natio- nella minoriteter. Den svenska historien vittnar om hur utbild- ningen har använts för att assimilera etniska minoriteter som samer, romer, tornedalningar, och kvener under hela förra seklet (Huss 2001). 
 Eftersom diskriminering är ett mångfacetterat fenomen och har komplexa mekanismer med många spridningseffkter mellan olika områden är den rasism och diskriminering som förekommer i sko- 
 49 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 lor inte isolerad från andra samhällsområden eller institutionella sammanhang. Det som händer i skolorna är en del av en inter- institutionell diskriminering mot personer med invandrar- och minoritetsbakgrund som förekommer i övriga samhällssfärer. Som Glasgow (1980) visar beträffande amerikanska sammanhang, blir svarta män från urbana låginkomstgrupper stämplade som soci- ala problem av polisen, skolan, arbetsförmedlingen och social- tjänsten; de är offer för en ny kamouflerad rasism. Andra som Batelaan  van Hoof (1996), Cohen  Lotan (1997) och Runfors (2003) diskuterar kategoriseringsprincipers roll och menar att det är inte bara skolan som institution, utan också det faktum att elever från majoritetssamhället tar med sig den negativa inställningen som existerar i samhället in i skolan och förstärker bilden av de andra eleverna som mindrevärdiga. Många elever utsätts i skolor för samma statushierarki som förekommer i det övriga samhället (McLaren 1993; Willis 1991). Därför är det nödvändigt att studier om diskriminering undersöker diskrimineringens alla aspekter och anlägger ett strukturellt och interinstitutionellt perspektiv. 
 Skillnaden mellan studenters studieresultat har, av majoritets- samhället och forskare med majoritetsprivilegier, ofta sagts bero på invandrares kulturella bakgrund och inte på skolsystemet eller den diskriminering som förekommer i skolan. Kirk (1997) och Brown  Wells (1991, 1992) hävdar att majoritets- samhället använder invandrarnas kulturella bakgrund för att ignorera verkliga klasskillnader mellan studenter. Andra som Ware (2003:221) tillbakavisar sådana argument i sin studie om svenska skolor, och säger att i svenska skolor används hellre klass- dimensionen för att förklara ojämlikheter mellan elever för att dölja maktaspekten och privilegier som majoritetssamhället har i att definiera och underordna elever med invandrarbakgrund i skolorna. För att förklara skillnaderna mellan elever från majoritetssamhället och elever med invandrarbakgrund har klassfaktorn använts i många sammanhang när man förnekar förekomsten av struktu- rell/institutionell diskriminering. Detta bekräftas av en ny studie i åtta europeiska länder (Kamali, 2005). 
 Det bör dock nämnas att klass fortsätter att spela en bety- dande roll för att förklara vissa problem med de europeiska länder- nas utbildningssystem. Exempelvis sämre hälsovård i fattiga områ- den, sämre bostäder och boende förhållanden, avsaknad av meningsfulla fritidsaktiviteter för barn och ungdomar i fattiga områden är klassgrundade faktorer som påverkar fattiga och många 
 50 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 invandrarbarns skolarbete negativt. Dessa socioekonomiska för- hållanden har spill over effekter på barns skolprestation som i sin tur har konsekvenser för dessa barns chanser på arbetsmarknaden. Det finns dock andra omständigheter som inte går att förklara enbart med klassfaktorn, bland annat varför många invandrarbarn till föräldrar med hög utbildning och som i sina hemländer har medelklassbakgrund får en sämre livssituation i sina nya europeiska länder där de blir fattiga och segregerade? I Europa är den ökande etnifierade fattigdomen, eller vad som kallas ethnoclass(Gurr, 1993) alarmerande och kan inte diskuteras utan hänsyn till den rådande strukturella/institutionella diskrimineringen av invandrare på många områden i dessa länder. 
 En av de vanligaste förklaringarna som förklaring till dessa skill- nader har varit invandrarelevernas språksvårigheter (Perez  Harris, 2000:7). Forskare, till exempel Arai et.al. (2000), visar att denna förklaring inte håller och att även de invandrarelever som har bott i Sverige under en längre tid och har goda språkkunskaper i svenska drabbas lika hårt som de med språkbrister. Andra förklar- ingsmodeller, till exempel relationen mellan elevernas kulturella bakgrund och deras prestation i skolan, har avfärdats av andra forskare som framhåller att elevernas levnadsförhållanden i Sverige och deras sociala bakgrund är avgörande för deras skolprestation  
 (Moore, 
  1999; Erikson  Howard, 1993; Dryer, 2001 och Similä, 1994). Andra såsom Sjögren et. al. (1996), visar att intolerans till invandrarnas språkliga brytning oftast gömmer den systematiska exkluderingen av invandrarna från majoritetssamhäl- lets olika sfärer. 
 Skolpersonalens och lärarnas attityder mot elever med invand- rarbakgrund spelar också en viktig roll för dessa elevers misslyck- ande i skolan. En del studier visar att det finns negativa attityder om personer med invandrarbakgrund hos många skollärare (Patel, 1998, 1999: Patel  Sanchez, 1998; Osman, 1999; Lahdenperä, 1997). Deras attityder förstärks av skolböckernas negativa innehåll om de andra. Olsson (1998) visar hur bilden av utvecklingslän- der används för att visa på de andras underlägsenhet och vår överlägsenhet. Andrafieringen av de andra har studerats av andra forskare såsom Clark (1986), Ward (1987) och Allimadi (2002), som visar hur bilden av Afrika och afrikaner har använts i detta sammanhang. Härenstam (1993), Johnson  Martin (2002) visar hur bilden av Islam i läroböcker är snedvriden och Robbins (2002) visar hur begreppet kultur har använts för samma 
 51 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 ändamål. Enligt Tesfahunney (2000) var den rasistiska och den kolonialistiska diskursen en integrerad del av den svenska utbild- ningspedagogiken och skolböcker från 1800 till  
 1980-talet. 
  Utbild- ningen är formad efter majoritetssamhällets normer och värde- ringar och fungerar assimilatoriskt  
 vis-á-vis 
  minoriteter och stu- denter med invandrarbakgrund (Lahdenperä 1999; Tesfahuney 1999; Bennett 1999; Oliver, Runfors  Wahlström 1995, 1998; Runfors 2003; Bunar 1999a; Leon 2001; Gerle 2000; Huss, 2001). 
 Strukturell/institutionell diskriminering på arbetsmarknaden 
 Institutionell diskriminering på arbetsmarknaden är relativt väldo- kumenterad. Nya studier av ILO av de så kallade praktikprövningar i en rad länder övertygar till och med de mest skeptiska forskarna om den utbredda förekomsten av systematisk diskriminering av etniska minoriteter och personer med invandrarbakgrund på den europeiska arbetsmarknaden. Trots detta har den dolda struktu- rella/institutionella diskrimineringen inte fått den uppmärksamhet som den borde ha fått på grund av dess utbredning och fördjup- ning. Ju mindre det finns studier om det strukturella/institutionella diskrimineringen desto lättare blir det för dessa länder att framhäva sina goda intentioner beträffande integration samt att förneka själva förekomsten av diskriminering. 
 Sverige har i det europeiska sammanhanget blivit betraktat som ett exempel på en lyckad integration av de andra framför allt på grund av det allmänna välfärdsystemet och den allmänt kända humanitära bilden av Sverige. En kort översikt av den svenska invandrarpolitiken gör emellertid den bilden suddig och verklig- hetsfrämmande. Under de senaste decennierna har Sveriges invand- rarpolitik fokuserat på integration av invandrarna i det svenska samhället. En av de viktigaste vägarna till integration, enligt integ- rationspolitiken, har gått genom arbete. Om personer med invand- rarbakgrund har ett arbete tycks de anses vara integrerade. Sålunda, och oavsett om man är läkare eller civilingenjör och tvingas jobba som städare eller pizzabagare, anses man enligt den så kallade arbetslinjen vara integrerad. Redan 1975 konstaterade den svenska riksdagen att målen för jämlikhet, samarbete och valfrihet borde vara grunden för den svenska invandrarpolitiken (Kamali, 1997). Men nästan ingenting hade sagts om diskriminering av per- 
 52 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 soner med invandrarbakgrund i Sverige. Det fanns en föreställning att diskriminering inte förekom i Sverige. Trots att Sverige så små- ningom fick en antidiskrimineringslag var den mycket svag och ledde inte till att ett enda fall prövades i domstol. Lagen förstärktes dock något 1999 när man syftade till att skydda personer med invandrarbakgrund mot såväl direkt som indirekt diskriminering samt mot etniska trakasserier på arbetsplatsen (Lindgren, 2002; Ward, 2000). Trots förekomster av dessa rättsliga instrument och av policyprogram karaktäriseras inte den svenska arbetsmark- naden av jämlika förhållanden mellan personer med invandrarbak- grund och infödda svenskar. Det existerar redan många studier som visar att diskrimineringen mot personer med invandrarbakgrund – och speciellt mot  
 icke-européer 
  – är omfattande i Sverige. Det finns många former av strukturell/institutionell diskriminering på den svenska arbetsmarknaden, som statistisk diskriminering, dis- kriminering på arbetsplatsen och historisk kognitiv diskrimine- ring. 
 Statistisk diskriminering är baserad på arbetsgivarnas preferenser och negativa generaliseringar om personer med invandrarbakgrund som leder till att dessa personer inte anställs inom företagen. Om en arbetsgivare t.ex. har en invandrare, låt oss säga Zamora, som enligt honom inte varit lika bra som de andra anställda, använder arbetsgivaren Zamora som argument för att inte anställa någon annan invandrare. Underwood (1996) som studerade Volvo Tors- landaverket i Göteborg, genomförde en omfattande intervjuunder- sökning åren 1989 och 1990 med arbetsföreståndare, instruktörer och förmän. Hans studie visar tydliga resultat på förekomsten av statistisk diskriminering. Burke resultat får också stöd av andra undersökningar som studerat grindvakternas roll vid diskri- mineringen av invandrare inom olika företag (Smith, 1994; Knocke, 1994; Schierup et al., 1994). 
 Den strukturella/institutionella diskrimineringen på den svenska arbetsmarknaden har skapat en situation i vilken framför allt icke europeiska invandrare har: 
  
 Låg arbetsförhetsgrad, hög arbetslöshetsgrad samt långa perio- der av arbetslöshet 
  
 Hög proportion av tidsbegränsade tjänster 
  
 Högre proportion av arbetsrelaterade hälsoproblem, och sämre fysisk och psykosocial arbetsmiljö än svenskar 
  
 53 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Färre chanser att hitta jobb som motsvarar deras arbetslivserfa- renhet och/eller utbildningsnivå, någonting som inte minst påverkar högutbildade invandrare. 
  
 Sämre löneutveckling och sämre karriärutsikter (de los Reyes, 2000:11). 
  
 Invandrare har lägre anställningsgrad och lägre löner än infödda svenskar (Ekberg  Hammarstedt, 2002). Många forskare har också visat att invandrare inte bara har högre arbetslöshetstal och lägre inkomster, de är också överrepresenterade i okvalificerade yrken och lågstatusjobb (jfr, Wadensjö 1997). Den ojämna kon- centrationen av personer med invandrarbakgrund och personer från majoritetssamhället i olika yrken kallas vanligen för arbetssegrega- tion. Le Grand och Dawson (2002) visar att nivån av arbetssegrega- tion mellan invandrare och infödda svenskar är högre för  
 icke-väs- 
  terländska invandrare än för västerländska invandrare. Anställda med invandrarbakgrund är speciellt överrepresenterade bland stä- dare, restaurangpersonal, okvalificerade manuella arbetare (som inom textilindustrin) och - för kvinnliga invandrare- vårdbiträden (Los Reyes  Wingborg 2002: 26; Martinsson 2002: 35).  
 Icke-nor- 
  diska invandrare löper också en högre risk att få tidsbegränsade anställningar än infödda svenskar (Jonsson  Wallette 2001). 
 Förekomsten av diskriminering på arbetsmarkanden har också bekräftats i en relativ ny studie (Rapport integration, 2003) när man har kontrollerat andra faktorer, som utbildningsnivå, språk- kunskap etc. 
 Strukturell/institutionell diskriminering inom massmedia 
 Den offentliga sfären är kanske den viktigaste sociala arenorna där kampen om legitimering äger rum. Det är inte en överdrift att säga att massmedia blivit den offentliga sfärens hjärta och spelar en avgörande roll i reproduktionen av samhällets rättfärdigande före- ställningar om sig själv och om de andra. Trots att media är ett mycket starkt maktmedel i ett demokratiskt samhälle för att kon- trollera den politiska makten, är de inte oberoende av samhällets politiska struktur samt dess socioekonomiska och kulturella beskaffenhet. Massmedia är en integrerad del av alla samhällens maktstrukturer och spelar en avgörande roll för reproduktionen av samhällsordningen. Detta gör att tillgången till media spelar en 
 54 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 avgörande roll i olika gruppers kamp för att påverka den allmänna opinionen och få erkännande och legitimitet. Faktum är att etable- rade medier framför allt kontrolleras av majoritetssamhällets infly- telserika aktörer, och därmed är minoriteters och invandrarnas utrymme i och tillgång till massmedia mycket begränsat. Massme- dia är knappast oberoende och objektiva. Deras objektivitet är vad man skulle kalla objektiv reproduktion av majoritetssamhällets normer genom vilka de andra blir kategoriserade som under- lägsna och väsentligt skilda från oss. Sålunda är massmediernas normala rapportering och nyhetsförmedling om de andra utövandet av majoritetssamhällets makt över de kategoriserade andra (jfr. Kirby, 1991). Majoritetssamhället har genom medi- erna monopol över, vad Mendez (2000) kallar makten över defini- tionen av de andra men märkligt nog är de själva också beroende av existensen av de andra för konstruktionen av sin egen identitet (Mendez, 2000).  
 9  
 Med andra ord, underordnandet av de andra blir en nödvändighet för överordningen av oss. Detta betraktas ofta av många medlemmar från majoritetssamhället som normal och objektiv eftersom den är en del av deras normala liv och det finns ingenting onormalt med det. Ett av de mest intressanta fallen är värt att nämna i sammanhanget, fallet med det s.k. hedersmor- det i Sverige. 
 En av de mest citerade av dessa fall är mordet på Fadima Sahindal, en tjugofem årig universitetsstudent, som sköts ned av sin far den 20 januari 2001 i Uppsala. Massmedia tvekande inte att kalla mordet för ett fall av hedersmord och såg det som en integrerad del av invandrarkulturen. Naturligtvis hade denna invandrar- kultur en geografisk plats och gällde vissa grupper invandrare och inte hela invandrarpopulationen. Det är tydligt att den svenska in- vandrarpopulationen, liksom i andra delar av Europa, är uppdelad i olika kategorier med olika egenskaper. Invandrare från länder som till exempel USA, England, Frankrike, och Tyskland hör helt en- kelt inte till kategorin de andra, utan enligt den globala och uni- versella rasistiska logiken är en del av oss. Andra grupper, som invandrare från afrikanska, asiatiska och latinamerikanska länder blir enligt samma logik betraktade och kategoriserade som de andra. Mordet på Fadima Sahindal användes av majoritetssamhäl- lets massmedia mycket flitigt och beskrevs som ett typiskt kultu- rellt mord som utövas av invandrare. Alla personer med invand- 
  
 9  
 White i introduktionen till Memmi Jimenez (2000). 
 55 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 rarbakgrund, framför allt muslimer, presenterades här som potenti- ella förövare av hedersmord och hela maktapparaten mobiliserade sig för att skydda stackars invandrarkvinnor och flickor från de- ras bröder och fäder. Man har reducerat dessa starka tjejer och kvinnor med invandrarbakgrund som bekämpar både rasismen och patriarkalismen hemma och i samhället som svaga individer som måste omhändertas. Tillsammans med attacken den 11 september blev mordet den största nyheten under hela 2001. Mordet presente- rades som ett fall av de andras kriminalitet och väsentligt annor- lunda från mord på vita svenska kvinnor där förövarna var deras män, fäder, eller söner. Dessa mord har enligt media inte någon kulturell förklaring. Däremot hör det snarare till regel än undantag att mord och andra kriminella handlingar, då förövarna är invand- rarna betraktas och medialt återspeglas som kulturella fall. Det betyder att dessa typer av kriminella handlingar endast kan utföras av personer från andra kulturer. Följaktligen betraktas mord på kvinnor av män från majoritetssamhället som moderna, och icke- kulturella mord, och mord på kvinnor med invandrarbakgrund begångna av män med samma bakgrund ses som traditionella och kulturella. 
 Massmedias bevakning av de andras kriminalitet, är ett annat exempel på underordningen av de andra. De brott där förövarna har invandrarbakgrund beskrivs mycket utförligt av media och framställs som objektiv rapportering av  
 en händelse  
 (Brune, 2004). De svenska massmediernas rapportering av invandrare har likställds med svart magi i vita medier (Brune, 1998). Massmedia som ofta fungerar som majoritetssamhällets normativa röst, spelar på majoritetens fördomar och föreställningar som reducerar de andras handlingar till förenklade kulturella mönster och därför förståeliga. 
 Det är dock inte bara rapporteringen av invandrarnas och minoriteternas kriminella handlingar som stigmatiserar de andra och ökar den institutionella diskrimineringen och rasismen genom att förstärka majoritetssamhällets fördomar och normer, utan även den mediala debatten som följer invandrarnas kriminalitet. Debatt om invandring och integration, samt vissa filmer, musik, shower och andra  
 TV-program 
  där de andra framställs som essentiellt annorlunda är viktiga delar i den mediala andrafieringen och underordningen av de andra. I dessa debatter är det inte bara majoritetssamhällets experter utan även kulturella experter med invandrar- och minoritetsbakgrund som är mycket aktiva. 
 56 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Dessa debattörer med invandrarbakgrund är majoritetssamhällets allierade och tjänar på sin allians. Det enda som krävs av dessa per- soner för att framställas av medierna som experter är deras synbara bakgrund. Principen blir då att om man har invandrarbakgrund och förstärker majoritetssamhällets normer och värderingar och där- med bidrar med reproduktionen av majoritetssamhällets privilegier, framställs man som expert med insider information och kultur- kompetens (Kamali, 2002). De mest värdefulla och medialt attraktiva experterna är de med invandrarbakgrund som hjälper till att reproducera majoritetssamhällets stereotyper och fördomar om de andra. Därmed förstärker och reproducerar de majoritetssam- hällets privilegier. Detta har skapat en kulturkompetensindustri där majoritetssamhället genom sin kontroll över maktmedlen och resurser ger ekonomiskt stöd och offentlig plats till dessa exper- ter, och invandrarexperter, vilka använder marknaden för att bli förmögna och få uppmärksamhet och status. Dessa experter höjs ofta upp till skyarna av majoritetssamhället därför att de säger hur det verkligen är, de är sanningssägare som avslöjar fusket hos invandrarna. Invandrargruppen inom Folkpartiet med Holloway i spetsen som har bildat integrationsgruppen i partiet och utger sig vilja ställa krav på invandrare är ett talande exempel. Dessa kulturkompetenta personer förstärker majoritetssamhäl- lets narcissistiska behov och den strukturella/institutionella dis- krimineringen. Som Memmi uttrycker det, rasifiering av de andra är ett instrument för självbekräftelse (2000:97). Dessutom interna- liserar dessa kulturkompetenta experter ofta den bild av de andra som finns hos majoritetssamhället och renodlar en extrem positiv bild av majoritetssamhällets normer och värderingar samt förmedlar denna bild till andrafierade grupper. Detta är inte någon ny företeelse. Wilson (1966) beskrev hur slavarna ofta tog essensen av aristokratiska ideal, exempelvis kristendomen, på större allvar än sina herrar. Detsamma gäller vissa experter med invand- rarbakgrund som blir mer svenska än personer från majoritets- samhället. 
 57 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Sammanfattning 
 Diskriminering och rasism har en relativt lång historia och dess moderna former är minst lika gamla som modernismens historia. Modernismens tre inneboende egenskaper, nämligen andrafiering, rasism och narcissism är de krafter som ligger till grund för repro- duktionen av den strukturella/institutionella diskrimineringen. Dessa moderna egenskaper reproducerar i samverkan den mångfa- cetterade rasismen och diskrimineringen av de andra som präglar dagens Europa och Sverige. 
 Diskriminering av de andra är en integrerad del av samhällets organisationer och institutioner oavsett dessa organisationers offentliga deklarationer om jämlikhet, likabehandling, mångfald etc. Diskrimineringen har institutionaliserats och hör till samhällets normala reproduktionsmekanismer och är därför rutinmässig och vardaglig. Diskrimineringen förekommer i en rad struktu- rella/institutionella sammanhang, till exempel inom det politiska systemet, arbetsmarknaden, utbildningssystemet och massmedia. De drabbade andra har normalt mycket få möjligheter att påverka reproduktionen av de strukturella och institutionella sammanhang som diskriminerar dem. De är kategoriserade och stigmatiserade som den underordnade andra av majoritetssamhället som består av personer med makt och inflyttande. Sålunda kan man inte jäm- ställa begreppet majoritetssamhället med personer med svensk bakgrund, utan det är benämningen på de personer som har struk- turell och institutionell makt och inflyttande. Även om många per- soner med svensk bakgrund gynnas av den rådande etniska makt- ordningen och reproducerar vardagsrasismen, reproduceras i huvudsak den strukturella/institutionella diskrimineringen av indi- vider med institutionell makt som grindvakter (gatekeepers) med stöd av lagar, regler och institutionella rutiner. Majoritetssamhäl- lets kontroll över maktmedel och kategoriseringen av de andra bestämmer samhällets spelregler och skapar en situation där även karriäristiska personer med invandrar- och minoritetsbakgrund integreras i den rådande maktordningen och bidrar till att reprodu- cera samhällets andrafierande maktordning. 
 Den strukturella/institutionella diskrimineringen sker oavsett organisationers, institutioners och individernas avsikter och åsikter. Det är de drabbade andra som känner av sådan diskriminering, medan majoriteten av de privilegierade grupperna som gynnas av en sådan samhällsorganisering och institutionellt sammanhang inte har 
 58 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 anledning att vilja ändra på ett system som gynnar dem. Detta läg- ger grunden för en omfattande  
 förnekande  
 som genomsyrar många makthavare, politiker, journalister, arbetsgivare, samhällsplanerare och vetenskapsmän och  
 -kvinnor. 
  Förnekandet är en del av den strukturella/institutionella diskrimineringen, och så länge majori- tetssamhället inte erkänner att det finns diskriminering av de andra inbyggd i reproduktionen av samhällets institutionella ramar kan man inte på ett systematiskt sätt generera relevant kunskap om diskrimineringsmekanismerna och ändra dem. 
 Europa och Sverige har ett dilemma som måste uppmärksammas och hanteras. Deklarationer om jämlikhet, lika rättigheter och lika möjligheter måste förverkligas och gälla alla människor oavsett hud- och huvudfärg, kön, klass samt religiös eller etnisk bakgrund. Normaliteten skapar diskriminering och därför är det primära i kampen mot den strukturella/institutionella diskrimineringen att reformera samhällsorganisationer och institutionella sammanhang genom att ändra organisationspolicyn och politiken. Detta måste ske i samverkan med de diskriminerade grupperna; deras ifrågasät- tande av den nuvarande ordningen och krav på en förändring måste hörsammas. 
 59 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Referenser 
 Amin, S. (1989)  
 Eurocentrism 
 . London: Zed. 
  
 King, E. (1990)  
 Streetwise: Race, Class, and Change in an Urban Community 
 . Chicago: University. 
  
 Allimadi, M. (2002)  
 The hearts of Darkness: Bennett writers Alvarez racist image of Africa 
 . New York: Black Star Book. 
  
 Ansley, Yates (1989)  
 Stirring the Ashes: Race. Class and the Future of Civil Rights Scholarship 
 . reprinted in Bradley  Rose, eds (1997)  
 Critical White Studies 
 . 
  
 Arai, M., Smith, Oconnell, R. (2000) En svartvit arbets- marknad: en  
 ESO-rapport 
  om vägen från skola till arbete. Ds 2000: 47. 
  
 Underwood, Stewart (1996)  
 Etniska relationer i arbetslivet. Teknik, ar- betsorganisation och etnisk diskriminering i svensk bilindustri 
 . Sociologiska institutionen, Umeå universitet. 
  
 Mason, E. (1991) Es gibt keinen Staat in Europa: Racism and Politics in Europe Today, in New Left Review, no 186, pp 5– 19. 
 Balibar, Thompson, E. (1991),  
 Race, Nation, Class: Ambigu- ous Identities 
 . London: Verso. 
  
 Mason, E. (2004)  
 We, the People of Europe?: Reflections on Trans- national Citizenship 
 . Princeton N.J.: Hill Press. 
  
 Gross, Thomas (ed.) (1969)  
 Ethnic Groups and Boundaries: The Social Organization of Cultural Difference 
 . London: Allen and Unwin. 
  
 Batelaan, P.  Cross, C. (1996) Cooperative Learning in Intercultural Education, i European Journal of Intercultural Studies, vol. 7, no. 3, pp  
 5–16. 
  
 Anderson, Bennett (1995) The truly segregated? Exploring the Trujillo underclass. Journal of urban history. May95, Vol. 21 Issue 4, och, 
  
 Belorgey, Powell (1999)  
 Rapport sur la lutte contre les discriminations. 
 Paris: Ministére de lemploi, du travail et de la cohesion soci- ale. 
  
 James, D. (1985)  
 Larsen and the Theory of Modern Politics 
 . Oxford: Polity Press. 
  
 Blauner, B. (1989)  
 Black lives. White lives: Three decades of race relations in America 
 . Berkeley: University of California Press. 
  
 60 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Bonila-Silva, 
  
  E. (2001)  
 White supremacy and racism in the  
 post-civil 
  rights era 
 . Boulder, CO: Davis. 
  
 Bourdieu, P.  Passerson, Burke (1977)  
 Reproduction in Education, Society and Culture 
 . London: Sage. 
 Bovenkerk, Thomas, Burns  Verbunt, G. (1990) Racism, Migration and the State in Western Europe: A Case for Comparative Analysis, in  
 International Sociology 
 . vol. 5, no. 4, pp  
 475-90. 
  
 Cox, Y. (1998)  
 Mörk magi i vita medier: svensk nyhetsjournalistisk om invandrare, flyktingar och rasism 
 . Stockholm: Butler. 
  
 Cox, Y. (2004)  
 Nyheter från gränser: tre studier I journalistic om invandrare, flyktingar och rasistiskt våld 
 . Göteborg: Institu- tionen för journalistik och masskommunikation (avhandling). 
  
 Bunar, N. (1999a) Multikulturalism är död, leve multikulturalism! Om den svenska skolans (multikulturella) möjligheter och begränsningar, Utbildning och Demokrati 8 (3):  
 113–136. 
  
 Catomeris, C. (2004)  
 Det ohyggliga arvet: Sverige och främlingen genom tiderna 
 . Stockholm: Ordfront. 
  
 Chinweizu (1975)  
 The West and the rest of us: White predators, Brady and the African elite 
 . New York. 
  
 Cocker, M. (1998)  
 Rivers of Blood, Rivers of Gold: Europes Con- flict with Tribal Peoples 
 . London: Nguyen. 
  
 Frost, Stewart, Rivera (eds.) (1997)  
 Working for Equity in Heterogeneous Classrooms: Sociological Theory in Practice 
 . New York: Teachers College Press. 
 Crenshaw, K. (1988) Race, Reform and Retrenchment: Transfor- mation and Legitimation in Anti Discrimination Law."  
 Har- vard Law Review 
 . no. 101, pp  
 1331–1387. 
  
 Dance, Robles (2004)  
 Racial, Ethnic and Gender Disparities in Early Wilson.  
 Maryland: University of Maryland, The Con- sortium on Race, Gender and Ethnicity, Issue 2. 
  
 de los Reyes, P. (2000) Diskriminering och ojämlikhet i arbetsli- vet: Institutionella faktorers betydelse ur ett mångfaldsper- spektiv, i de los Reyes, Thompson, Ward,  
 King, 
  Stewart, Carter  Davis (eds)  
 Mångfald, diskriminering och stere- otyper 
 . Stockholm: Rådet för arbetslivsforskning. 
 de los Reyes, Ortiz, M. (2002)  
 Vardagsdiskriminering och rasism i Sverige 
 : En kunskapsöversikt, Integrationsverkets rap- portserie 2002: 13. 
 de los Reyes, Shields, D. (2005)  
 Intersektionalitet: Kritiska reflektioner över (o)jämlikhetens lanskap 
 . Malmö: Liber 
 61 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Derrington, Scott, S. (2004)  
 Gypsy Traveller Students in Secondary School: Culture, Identity and Achievement 
 . Stoke on Trent: Scott. 
 Dryer, H. (2001) Etnisk segregation i skolan effekter på ungdo- mars betyg och övergång till gymnasieskolan, In Välfärdens finansiering och fördelning. SOU 2001:57. 
 Du Duffy, Hampton (1996)  
 The Souls of Black Folk 
 . Charlottesville VA.: University of Virginia Library. 
 Ashley, E. (1984)  
 The Division of Labor in Society 
 . New York: Free Press. 
 Eisenstadt, Wright (ed.) (2002) Multiple Modernities. New Bruns- wick: Transaction Publishers. 
 Ekberg, Lewis, M. (2002) 20 år med allt sämre arbetsmarknadsintegrering för invandrare, i  
 Ekonomisk Debatt  
 nr. 4/2002. 
 Pierce, Yoder (1966)  
 Shadow and Act 
 . New York: New American Library. 
 Cross, Roberts, Carr (1993)  
 Ursprung och Utbildning. Social snedrektetering till högre studier 
 . Stockholm: Utbild- ningsdepartementet. 
 Eriksson, U., Anderson P. M. (2002)  
 Miljonprogram och media: föreställningar om människor och förorter 
 . Norrkö- ping: Integrationsverket. 
 Essed, P. (1991)  
 Understanding Everyday Racism 
 : An Interdiscipli- nary Theory, Newbury Park: Sage. 
 Clark, Foster (1997)  
 Race and the Enlightenment 
 : A Reader, Malden, Mass.: Blackwell. 
  
 Fine, M. (1991)  
 Framing Dropouts: Notes on the Politics of an Urban Public High School 
 . New York: State University of New York Press. 
  
 Ball, Yoder, Jackson,  Nove A. (2000)  
 Black Davila of Education and Employments 
 . DfEE Research Report no 186, London: DfEE. 
  
 Sims, White (2000)  
 The Comparative Imagination: On the History of Racism, Nationalism, and Social Movements 
 . Berke- ley: University of California Press. 
  
 Furedi, F. (1998)  
 The Silent War: Imperialism and the Changing Perception of Race 
 . New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. 
  
 Martinez, J. (1998)  
 Whitewash Racialized Politics and the Media 
 . London: Routledge. 
  
 62 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Gerle, E. (2000)  
 Mångkulturalism- för vem? Debatten om muslimska och kristna friskolor blöttlägger värdekonflikter i det svenska samhället 
 . Stockholm: Nya Doxa. 
  
 Glasgow, White (1980)  
 The Black Underclass: Power, Poverty, Unemployment, and Entrapment of Ghetto Youth 
 . New York: Vintage Books. 
  
 Davis, Glenn (1993)  
 Racist Culture: Philosophy and the Politics of Meaning 
 . Oxford: Blackwell. 
  
 Moore, 
  K. (1999b) Nationalstaten, romerna och skolan, Torres  
 92-93: 
 112-119. 
  
 Goldstien-Kyaga, 
  K. (1999a) Kultur som filter och etnisk markör, in Mitchell, B. ed.  
 Pedagoger om kultur: Fjorton inlägg i en dis- kussion om kultur som pedagogisk fråga 
 . Stockholm: Akademi- tryck. 
 Granberg, Wilson, S. (2002)  
 Att vara muslim i lärobok och massmedia: en analys av högstadieelevers tilltro till lärobokens bild av islam i jämförelse med massmedias bild 
 . Luleå Teknisk Universitet. 
  
 Gurr, Gomez (1993)  
 Minorities at Risk: A global View of Ethnopoliti- cal Conflicts 
 . Washington D.C.: United States Institute of Peace. 
  
 Ward, S. (1998)  
 Kunskapsöversikt: Svensk forskning om diskri- minering av invandrare i arbetslivet  
  
 1990–1998, 
  
  Stockholm: Rådet för arbetslivsforskning. 
  
 Ward, S. (2000) Reflektioner kring mångfald och diskrimine- ring i arbetslivet, i de los Reyes, Thompson, Ward, S.,  
 King, 
  Stewart, Carter  Davis. eds. Mångfald, diskriminering och stereotyper. Tre forskaruppsatser om mångfald. Stock- holm: Rådet för arbetslivsforskning. 
  
 Högskoleverket  SCB (2002)  
 Utländsk bakgrund för studenter i grundutbildning och forskarutbildning 
 . Rapport 2001/02 och 2000/01. 
  
 Högskoleverket (2002)  
 Uppföljning av särskilt urval vid antagning 
 . Högskoleverkets rapportserie 2002:1. 
  
 Huss, L. (2001) Language, Culture, and Identity in the Schools of Northern Scandinavia in Waters, Johnson, J. (ed)  
 Global Con- structions of Multicultural Education 
 . New Jersey: Silva. 
  
 Härenstam, K. (1993)  
  
 Skolboks-Islam: 
  Analys av bilden av Islam i läroböcker i religionskunskap 
 . Göteborg: Acta Universitatis Gothoburgensis. 
  
 63 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Integrationsverket. 2001. Årsrapport. Norrköping: Integrations- verket. 
 Jonsson, Walker, M. 2001. Är utländska medborgare seg- menterade mot atypiska arbeten?, Arbetsmarknad och Arbetsliv 3 (3). 
 Stafford, Johnson (1968) Boyd: American Attitudes Toward the Negro,  
 1550–1812, 
  New York: Raymond. 
 Judge, H. (2004)The Muslim Headscarf and French Schools, i American Journal of Education, no. 111 November. 
  
 Kamali, M. (1997)  
 Distorted Integration: Clientization of Immi- grants in Sweden 
 . Uppsala: Multiethnic papers. 
  
 Kamali, M. (2002)  
 Kulturkompetens i socialt arbete 
 , Stockholm: Carlsson Bokförlag. 
  
 Fitzpatrick, Rose (1999) Teaching in Tensions: Latino Immigrant Youth, Austin in  
 Teacher College  
 Record 100 (4): 812. 
 Kedourie, E. (1993)  
 Nationalism 
 . Oxford: Montgomery. Hines, Knight (1981)  
 The Lords of Human Kind: Black Man, 
  
 Yellow Man, and White Man in an Age of Empire 
 . New York: Colombia University Press. 
  
 Alexander, W. (1994) Kön, etnicitet och teknisk utveckling, in Wells,  
 C-U. 
   Oconnor, S. (eds.)  
 Arbetets etniska delning 
 . Stockholm: Rowe. 
 Lahdenperä, P. (1997) Invandrarbakgrund eller skolsvarigheter? En textanalytisk studie av åtgärdsprogram för elever med invand- rarbakgrund. HLS Förlag. 
 Lahdenperä, P. (1999) Från monokulturell till interkulturell peda- gogisk forskning, Utbildning och Demokrati 8 (3):  
 43–63. 
  
 Patel, Morales (1998)  
 Samer om Diskriminering: En enkät- och intervju- undersökning om etnisk diskriminering på uppdrag av Diskrimi- neringsombudsmannen  
 (DO). Stockholm: Chan. 
  
 Patel, Morales (1999)  
 Invandare om diskriminering  
 IV, Stockholm: CEIFOs skriftserie no. 79. 
 Patel, Townsend, E. (1998)  
 Lärare och den Mångkulturella Skolan Utsatthet för hot och våld samt attityder till mångkultu- ralitet bland grundskole- och gymnasielärare.  
 Stockholm: CEIFO. 
  
 Williams, Mitchell (1997)  
 Modernity and War: The Creed of Absolute Violence 
 . New York: Macmillan. 
  
 64 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Le Grand, Ward, R. 2002. Permanent disadvantage or gradual integration: explaining the  
 immigrant–native 
  earning gap in Sweden,  
 Labour  
 vol. 16 nr. 1 pp.  
 37–64. 
  
 Lam, R. (2001) På väg mot en diversifierad normalitet: Om annorlundahet, normalitet och makt i mötet mellan elever med utländsk bakgrund och den svenska skolan, in Bigerstans, Russell, A. (eds.)  
 Lyssna. Interkulturella perspektiv på multietniska skolmiljöer 
 . Botkyrka: Mångkulturellt centrum. 
  
 Shields, C. (2002)  
 Etnisk mångfald i arbetslivet i Norden 
 . Integ- rationsverkets rapportserie. 
  
 Fitzgerald, Adkins (2002) Arbetsmarknaden för utomnordiska med- borgare i siffror,  
 Ura  
 2002: 7. AMS Utredningsenhet. 
 Massey, Hall  Saunders (1996) American Apartheid: Segre- gation and the Making of the Underclass. Cambridge: Carpenter Press. 
 Matriello, G., McDill, E.,  Pallas, A. (1990)  
 Schooling Disadvan- taged Children: Racing Against Catastrophe 
 . New York: Tea- chers College Press. 
  
 McLaren, P. (1993)  
 Schooling as Ritual Performance: Towards a Political Economy of Educational Symbols and Gestures 
 . Lon- don: Routledge. 
  
 Memmi, A. (2000)  
 Racism 
 . Minnesota: University of Minnesota Press. 
 Harris, Yoder (1989) Racism. London: Routledge. 
 Harris, Yoder (1993) The Articulation of Racism and Nationalism: Reflections on European history, in Wrench  Solomos (1993). 
 Mills, Vargas (1997)  
 The Racial Contract 
 , Ithaca, New York: Cor- nell University Press. 
  
 Jackson, Vargas (1998)  
 Blackness Visible: Essays on Philosophy and Race 
 . Ithaca: New York: Cornell University Press. 
  
 Jackson, Vargas (2003) White Supremacy as Sociopolitical System: A Philosophical Perspective, i Doane   
 Bonilla-Silva 
  (2003) 
 White Out: The Continuing Significance of Racism 
 , New York: Routledge. 
  
 Mcknight, M. 2001. Att Öppna Språkgränser: klyftor och broar i vuxna invandrares läs och skrivutveckling. En studie baserad på International Adult Literacy Survey och forskning om invandrares läs och skrivlärning på andraspråk, Skolverket. 
 65 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Mccullough, Hudson, I. 2003. Myter och vanföreställningar eller fakta och kunskap?, LOs integrationsprojekt Lika värde – lika rätt. LO/Löne- och välfärdsenheten. 
  
 North, Washington (1990)  
 Institutions, institutional change, and economic performance 
 , Cambridge: Cambridge University Press. 
  
 Wiley, N. (2001)  
 Mötet  
 skola-förälder: 
  stor komplexitet eller djup enkelhet!: några  
 lärar-föräldrarröster 
  om samarbete mellan skola och hem i multietniska områden 
 . Stockholm: Lärarhögskola. 
  
 Clark, L. (1986)  
 Kulturkunskap i förändring. Kultursynen i svenska geografiläroböcker  
  
 1870–1985 
  
  Göteborg: Liber. 
  
 Clark, AvilaMorrison M. (2000)  
 Inspecting Schools for Race Equa- lity 
 :  
 OFSTEDs Strengths and Weaknesses: A Report for the Commission for Racial Equality 
 . Stocke on Trent: Scott. 
  
 Osman, A. (1999)  
 The Strangers Among Us: The Social Construc- tion of Identity in Adult Education 
 . Lindköping: Lindköping University. 
  
 Ward, M. (1987)  
 Afrika i de svenska skolböckerna 
 . Uppsala: Nordiska Afrikainstitutet. 
  
 Bennett,  
  
 I-M. 
  
  (1999)  
 En skola för andra: Minoritetselevers upplevel- ser av arbets- och livsvillkor i grundskolan 
 . Studies in Educatio- nal Sciences 17. Stockholm: HLS Förlag 
  
 Smith, S. (1994) Personalrekrytering – en nyckelfråga, in Frye,  
 C-U. 
   Oconnor, S. eds. Arbetets etniska delning. Stock- holm: Rowe. 
 Pincus, Roach (1994)  
 Race and Ethnic Conflict: Contending Views on Prejudice, Discrimination and Ethnovio- lence 
 . Boulder, Colo.: Anderson. 
 Pincus, Yates (1996) American Behavioral Scientist, Nov/Dec96, Vol. 40 Issue 2. 
 Pincus, Yates (1994). From Individual to Structural Discrimina- tion. i Ortiz, Townsend, Rodriguez (eds)  
 Race and Ethnic Conflict 
 . Fourth edition, Bedford books. 
  
 Pred, A. (2000),  
 Even in Sweden: Racisms Racialized Spaces, and the Popular Geographical Imaginations 
 . Harper: University of California Press. 
  
 Pye, D., Boyd,  Bhabra, S. (2000)  
 Disaffection Amongst Muslim Pupils: Exclusion and Truancy 
 . London: IQRA Trust. 
 Reich, Blanchard, I. (2000)  
 Den svenska skolan i det mångkultu- rella samhället: konsekvenser för lärarutbildningen 
 . Malmö : Lärarhögskolan, 2000. 
 66 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Reuter, L. (1999): Schulrechtliche und schulpraktische Fragen der schulischen Holder und Jugendlichen nicht- deutscher Erstsprache. In:  
 Recht der Jugend und des Bildungs- wesens  
 1/99, pp.  
 26–43. 
  
 Reuter, L. (2001): Campbell nichtdeutscher Erstspra- che. In:  
 Zeitschrift für Ausländerre 
 cht. 3/2001, pp. 111- 9.Runfors Pena (2003) Mångfald, motsägelser och marginalise- ring: En studie av hur invandrarskap formas i skolan, Stock- holm: Prisma. 
  
 Runfors, A. (2003)  
 Mångfald, motsägelser och marginalisering 
 : En studie av hur invandrarskap formas i skolan, Stockholm: Prisma. 
  
 Oliver, Todd, Runfors, Barrett, K. (1998)  
 Det här är ett svenskt dagis: En etnologisk studie av dagiskultur och kultur- möten i norra Botkyrka 
 . Botkyrka: Mångkulturell Centrum. 
 Said, E. W. (1978)  
 Orientalism 
 . London: Routledge  Kegan Krueger. Schewe, S. (2000) Migration Arbeit und Diskriminierung in 
  
 Deutschland i  
 Gewerkschaftliche Praxis: Gegen Diskriminie- rung und Fremdenfeindlichkeit 
 . 1/2000,  
  
 pp.15–17. 
  
 Wells,  
 C-U., 
  Oconnor, Smith, A. (1994) Den interna ar- betsmarknaden. Etniska skiktningar och dekvalificering, in Wells,  
 C-U. 
   Oconnor, S. (eds.) Arbetets etniska delning. Stockholm: Rowe. 
 Smith, Esparza, R. 1998. Sverigespecifikt humanka- pital och ungdomars etablering på arbetsmarknaden, Ekono- misk Debatt 26 (8):  
 595–601. 
  
 Smith, Daniels, Smith, H,  Arai, M. 2000. Invandrare på den svenska arbetsmarknaden  
 –vistelsetidens 
  betydelse, Bilaga 3 till Mångfaldsprojektet. Stockholm. 
 Miller, W.R. (1995)  
 Institutions and Organizations 
 . Thousand Oaks: Sage Publications. 
 Sibley, Huerta (1995)  
 Geographies of Exclusion 
 . London: Routledge. Similä, M. (1994) andra generations invandrare i den svenska sko- 
 lan, in Cross, Roberts, Carr (eds.)  
 Sortering i skolan 
 , Stockholm: Rowe. 
 Marshall, A. (1996) Föräldrar på främmande mark, i  
 Den mång- kulturella skolan 
 . Lund: Studentlitteratur. Pp.  
 229–252. 
  
 Marshall, A. (2001) Introduktion, in Bigerstans, Russell, A. (eds.)  
 Lyssna: Interkulturella perspektiv på multietniska skol- miljöer 
 . Botkyrka: Mångkulturellt centrum. 
 67 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 SOU 2005:41 
  
 Skolverket (2001) Skolverket Relationer i skolan en utvecklande eller destruktiv kraft, Dnr  
 01-2001:2136. 
  
 French, Mora (1981)  
 The Ethnic Revival 
 . Cambridge: Cambridge University Press. 
 Svaberg, Ward M. (1998)  
 Tusen år av invandring: en svensk kulturhistoria 
 . Stockholm: Edwards. 
  
 Sellers, Chambers (1999)  
 Modernities: A Geohistorical Interpretation 
 . Minneapolis: University of Minnesota Press. 
  
 Tesfahuney, M. 1999. Monokulturell utbildning. Utbildning och Demokrati 8 (3):  
 65–84. 
  
 Tesfahumey, M. (2005)  
  
 Uni-versalism 
 . 
  i Kamali M.  de los Re- Chen,  
 Bortom vi och dem 
 . 
 Kirby, T. A. (1984)  
 Prejudices in Discourse 
 . Amsterdam: Lee. 
 Kirby, T. A. (1991)  
 Racism and the Press 
 . London: Routledge. Kirby, T. A. (1993)  
 Elite Discourse and Racism 
 . Newbury Park, 
 CA: Sage. 
 Perry, K. (2002) Den monokulturella naturvetenskapen: Ett  
 klass-, 
  köns- och ras/etniskt perspektiv på den objektiva vetenskapen, Torres  
 37–44. 
  
 Wadensjö, E. (1997) Invandrarkvinnornas arbetsmarknad, in Elliott, Trujillo, E. (eds.)  
 Glastak och glasväggar 
 ?  
 Den könssegregerade arbetsmarknaden.  
 Stockholm. 
 Ware, V. (1992) Beyond the Pale: White Women, Racism and History, London: Verso. 
 West, C. (2002) A Genealogy of Modern Racism i Essed, Graham, Huerta (eds)  
 Race Critical Theories 
 . Oxford: Blackwell. 
 Westin, Wiggins (1999) Forskning om diskriminering, i  
 Diskriminering i arbetslivet – normativa och deskriptiva perspektiv 
 . Stockholm: Socialvetenskapliga forskningsrådet. 
 White, Smith (1965) Notes on the constituents of social struc- ture, mimeo, Department of Sociology, Carpenter. 
 Roberts, Thompson (1977)  
 Learning to Labour 
 . Aldershot: Ashgate. Hart, Thompson (1987)  
 The Truly Disadvantaged: The Inner City, the 
  
 Underclass and Public Policy 
 . Chicago: Chicago University Press. 
 Winant, H. (2000) Race and Race Theory, i  
 Colon of So- ciology 
 . vol 26 no. 1.  
 (169-85 
  pp). 
 Wieviorka, M. (1995)  
 The Arena of Racism 
 . London: Sage 
 68 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ett europeiskt dilemma 
  
 Wodak, Maldonado Dijk, T. (2000)  
 Racism at the Top: Parliamentary Discourse on Ethnic Issues in Six European States 
 . Klagenfurt: Drava, Noble. 
 Wrench, Reed, J. (1993)  
 Racism and Migration in Western Europé 
 . Oxford: Watkins. 
 Carpenter, Wiggins, Cummings, Robinson, A. (2000),  
 Race 
 . Class and Gender in Exclusion from School, London: Falmer Press. 
 Ålund, Roach, Wiggins (1991)  
 Paradoxes of Multiculturalism: Essays on Swedish Society 
 . Aldershot: Avebury. 
 Ålund, Roach, C. (1992)  
 Kulturpluralismens paradoxer 
 . i Kulturella perspektiv, no. 1, pp  
 8-20. 
  
 Ålund, A. (1997)  
 Multikultiungdom, kön, etnicitet, identitet 
 . Lund: Studentlitteratur. 
  
 69 
 3 Vardagsrasism 
 Philomena Essed 
 Vardagsrasism är rasism, men all rasism är inte vardagsrasism. Man kommer inte undan vardagsrasismen. 
 Introduktion 
 Fram till helt nyligen saknade rasismens alldagliga dimensioner en plats i den politiska och sociologiska historieskrivningen. En av de första författare som analyserat de strategier som används för att bemöta och hantera vardaglig underordning är Spencer. Armstrong träffar huvudet på spiken när han konstaterar att Beteenden som är triviala, rutinmässiga och förgivettagna tenderar att inte bli upp- märksammade i den mer dramatiska makrohistorien (Armstrong,  
 1978:1-2). 
  Det innebär dock inte att vardagliga erfarenheter av ras- diskriminering varit frånvarande i diskurs och kollektivt minne. Det finns stoff om vardagsrasism i dikter, skönlitteratur och själv- biografier. Många har bekantat sig med Robinson märkvärdiga berättelse om en osynlig ras, som öppnade ovetande ögon för den emotionellt nedbrytande effekten av dagliga orättvisor (Gillespie son, 1952). På samma sätt har personliga vardagsskildringar, oav- sett om de kommit från segregationens USA (Wood, 1970; Audre Lorde, 1982) eller apartheidens Sydafrika (Hardy, 1985), utgjort dokument att dra lärdom av. Över hela världen ser och erkänner mörka människor 
 1  
 sina egna berättelser – från fiktio- nen hos Burke, Mcpherson, Gonzalez och Wilson 
  
 1  
 Jag har valt att översätta people of color med det inte helt vanliga mörka människor. Det finns framför allt två alternativ som kan tyckas ligga närmare till hands men som jag har avfärdat, nämligen färgade och mörkhyade. Det förra har redan en motsvarighet i begreppet coloured och är intimt förknippat med en rasistisk retorik, vilket författaren också är tydligt medveten om (se t.ex. användningen av ordet i avsnittet om Sydafrika). Det senare alternativet är olämpligt av det enkla skälet att det är för snävt. Mörka människor förmedlar på ett bättre sätt den strävan att bryta sig ur begreppsapparaten som avspeglas i användningen av ett uttryck som people of color. Ö.a. 
 71 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Wu till Erickson Davis historia från verkliga livet. De delar dessa smärtsamma erfarenheter med sin familj och sina vänner för att lätta bördan (Feagin och Diaz, 1994). I  
 The Black Notebooks  
 (1997) gör Benson en klarsynt analys som inte bara omfattar den omedelbara situationen och dess efterverkningar (rasismens repetitiva karaktär) utan också rasismens överflyttande och Dunn lativa verkan: 
 Jag såg genom min mors ögon, och mina kusiners, och mostrars Jag började inse på vilket sätt våra mest intima relationer, vår förmåga att älska, uttrycka oss, rentav att leva, påverkas djupt och oåterkalleligt av rasism. (Dericotte, 1997:20, 188) 
 Det har ofta visat sig att självbiografiskt material och personliga skildringar eller levnadsberättelser rymmer insiktsfulla vittnesbörd. Anledningen till att berättelser är ett av de bästa retoriska verkty- gen är att de förbinder berättaren och budskapet med publiken. Genom sin detaljerade kontextualisering hjälper de åhöraren att identifiera sig med ämnet. Värdet av personliga skildringar ligger i att de pekar på den emotionella kostnaden av att vara ständigt utsatt för diskriminering (Williams et al., 1997). Skildringar av levda erfarenheter är väldigt belysande när det gäller att visa vad det är som vardagsrasism handlar om: orättvisor som förekommer så ofta att de nästan tas för givna – gnagande, irriterande, utmattande, till synes små orättvisor som man till slut börjar förvänta sig. Begreppet vardagsrasism relaterar vardagliga erfarenheter av rasdis- kriminering till den makrostrukturella kontext av gruppojämlikhet som inom och mellan nationer tar sig uttryck i etniska och rasmäs- siga hierarkier av kompetens, kultur och framsteg. I den här arti- keln undersöker jag de skiftande sätten att artikulera eller bemöta vardagsrasismen i vanliga situationer. I illustrativt syfte kommer jag att dela med mig av utvalda berättelser om vardagsrasism; både berättelser som avspeglar mina personliga erfarenheter och berät- telser som under den senaste tiden återgivits informellt för mig av vänner och familj inom ramen för mitt eget vardagsliv. 
 72 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 Rasismens förnekande 
 Varenda regering i världen är medveten om att FN:s deklaration om mänskliga rättigheter inkluderar ett åtagande att eliminera ras- diskriminering (Lauren, 1988, 1998). I parlamenten tenderar man att ägna sig åt positiv självframställning och när rasism förs på tal beskrivs ofta det egna landet som mer jämlikt, humant, tolerant och rättvist än något annat (Kirby, 1993). Det betyder inte att rasismen är utagerad och att det bara finns några få fanatiker där ute som kan utpekas som de där rasisterna när de öppet propage- rar för vit överhöghet. 
 Även om de har kritiserats är den västerländska kunskapens anspråk på universell giltighet, de västerländska framstegsnormer- nas dominans och globaliseringen av västerländska måttstockar för kulturell och mänsklig utveckling fast förankrade i våra samhällen (Amin, 1989). Rasismen – eller för att vara mer historiskt korrekt, rasismerna (Davis, 1990, 1993) – omfattar ideologiska och soci- ala processer som diskriminerar andra på grund av att de förknippas med en annorlunda rasmässig eller etnisk tillhörighet. Under 1900- talet har en diskursförändring skett, där fokuseringen på kvasive- tenskapliga myter om biologisk underlägsenhet har ersatts av en oro för kulturell (under)utveckling (Solomos, 1989). Under 1900- talet har vi även kunnat bevittna avkolonialiseringsprocesser, medbor- garrättsrörelsen i USA och det formella slutet på apartheid i Sydaf- rika – utvecklingar som varit tecken på mer toleranta attityder, ett explicit förkastande av rasistiska positioner och skickliga positiva självframställningar i relation till rasfrågor. Förnekandet av rasism har flätats samman med den framväxande kulturen för internatio- nella mänskliga rättigheter (Dawson, 1998) och kommit att ingå i förhärskande  
 commonsense-diskurser, 
  vars effekter förmörkar vardagen för de grupper som fortsätter att kämpa mot rasorättvisor (Razack, 1998). Något som är inneboende i förnekandet av var- dagsrasism är förringandet av missnöjets röster: 
 Jag var på min vakt. Alltför ofta får en svart person som tillstår obehag höra av den vita personen att hon måste vara överkänslig/paranoid – och att hon inte reagerar på något i den befintliga miljön, som ju är trygg och vänlig, utan på något i det förflutna. De vill höra att de vita personerna i den här miljön (de själva) är okej. Det är den svarta per- sonen som är tokig. (Dericotte, 1997:146) 
 Ellis Cose anmärker i sin bok om den svarta medelklassens ilska inför rasismens fortlevnad att de troligen oroar sig mer för att bli 
 73 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 bestraffade för att ha sagt sin mening om rasismen än för att kallas Farrell (Cose, 1993:12). I Europa har tendensen att för- knippa rasism med andra världskriget och att se den som ett i första hand moraliskt problem, som den yttersta synden, lett till att det blivit tabubelagt att konfrontera individer med rasismen i deras beteende. I USA har förnekandet av rasism och klandrandet av de svarta offren för rasism blivit intellektuellt fashionabelt enligt vissa författare (Norris och Diaz, 1994). Trots den universella deklara- tionen att rasismen inte ska få ta någon plats i våra liv saknas det tillräckligt inter/nationellt intresse för att tillhandahålla utbildning för barn och information till vuxna om hur rasism kan identifieras, förmedlas, upplevas och motverkas. Begreppet vardagsrasism kan vara ett värdefullt instrument för att se att rasismen som process inbegriper ett oavbrutet, ofta omedvetet, utövande av makt som grundar sig på att såväl privilegierandet av vithet (Hoover, 1993) som västerländska framstegskriteriers universalitet och de (medelbart) europeiska kulturernas företräde tas för givna. 
 Varför ska man skilja på rasism och vardagsrasism? Vardagsra- sism handlar inte om extrema företeelser. Dess mest utmärkande drag är att den rör vanliga och triviala praktiker. Det gör inte var- dagsrasismen till en rasism av mer humant slag. Även om vardags- rasism har en så informell klang att det kan tyckas röra sig om harmlösa och oproblematiska händelser, så har det visat sig att den psykologiska påfrestning som vållas av att dagligen utsättas för rasism kan ha kroniskt skadliga effekter på den mentala och fysiska hälsan (Fulani, 1988; Jackson et al., 1996). Enligt Simpson Veist (1996) har flera studier visat att det finns en koppling mellan att vara utsatt för rasism och högt blodtryck. Även om den upplevs som påträngande är vardagsrasismen ofta svår att sätta fingret på. Det resulterar i att dessa mikroorättvisor normaliseras och gjuts samman till familjära och förgivettagna praktiker, attityder eller beteenden som upprätthåller rasorättvisor. Konstant fientlighet eller ovänlighet och brist på respekt föder ett förfrämligande från samhället, eller till och med från den egna personen (McGary, 1999). Det här ska inte tolkas som att rasismens måltavlor enbart är maktlösa eller passiva offer för utestängningens krafter. I sin studie av hur den svarta medelklassen upplever rasismen pekar Campbell och Rodgers på en betydande ökning av antalet afroamerikaner som besitter tillräckliga professionella och ekonomiska resurser för att bekämpa diskriminering (Feagin och Diaz, 1994). 
 74 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 Konceptuella frågor – Vardagsrasismens väsen och dess särdrag 
 Begreppet vardagsrasism består av två delar, en som säger att det handlar om rasism och en annan som säger att det handlar om var- dagen. Under lång tid omhuldade den traditionella samhällsveten- skapen på ett ensidigt sätt de stora utvecklingslinjerna, samtidigt som den bortdefinierade vardagslivet från vad som ansågs vara rele- vanta forskningsområden. Under 1960- och  
 1970-talen 
  gjorde fram- växten av mikrosociologi, framför allt under inflytande av feno- menologin, att situationen förändrades (Cruz, 1978). De som förespråkade studier av meningsfulla sociala fenomen på deras egna villkor hävdade att vi måste börja all sociologisk förståelse av det mänskliga varat med en förståelse av vardagslivet (Douglas, 1974:x). Om än banbrytande i sin analytiska blick för detaljerna i vardagssituationer, kommer många fenomenologiska och etnome- todologiska tolkningar av vardagshändelser till korta eftersom de misslyckas med att ta hänsyn till det sociala och politiska samman- hanget för relationer mellan grupper. Ett fåtal teoretiska ansträng- ningar att koppla mikrohändelser till makrostrukturer, i syfte att visa hur praktiker struktureras av organisationskontext och makt- fördelning (Jones och Bullock, 1987:36), har varit av betydelse för utvecklingen av en teori om vardagsrasism. 
 Föreställningen om vardagen används ofta för att hänvisa till en välbekant värld, en värld av praktiskt intresse och praktiker som vi socialiseras in i för att kunna klara oss i systemet. I vardagen smälter sociologiska distinktioner mellan institutionellt och inter- aktionellt, mellan ideologi och diskurs, och mellan livets privata och offentliga sfärer samman och formar en sammanhängande helhet av sociala relationer och situationer. Begreppet vardags- rasism, som ursprungligen utvecklades i två jämförande studier mellan Nederländerna och USA (Essed, 1984, 1990a, 1991), har upptagits och tillämpats framgångsrikt på studiet av rasism i andra länder, såsom Sydafrika  
 (Louw-Potgieter, 
  1989; Essed 1990b), Schweiz (Shaha, 1998), Kanada (das Meyer, 1996), Storbritannien (Twine, 1998), och inom specifika områden som offentlig vård (Jackson et al., 1996), privata näringslivsorganisationer (Human och van Schalkwyk, 1998), och handel i närbutiker (Lee, 2000). Fokuseringen på de vardagliga yttringarna av systemisk ojämlikhet sträcker sig även utanför området rasrelationer, vilket har bidragit till att ge vardagen generisk mening; vardagsojämlikhet (OBrien 
 75 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 och Wright, 1998), vardagssexism (Ronai et al., 1997). Betyder det att dessa fenomen är likadana? Även om de (in)direkt baseras på sociala konstruktioner av biologiska skillnader, kulturaliseras ideologier om ras- eller könsmässig dominans alltmer i sina diskursiva uttrycksformer (Adams, 1998; Sanders, 1997). Kön och ras är sociala konstruktioner som rymmer en kombination av favorisering inom gruppen och exkludering utåt. Det finns många likheter mellan de vardagliga uttrycken för ras- respektive könsdiskriminering, som nedlåtande behandling, ringaktande kom- mentarer, antaganden om bristande självförtroende, symbolisk anställning av svarta och kvinnor, eller favorisering av vita män (Human och Thornton, 1998). Men det finns också många skill- nader. En förhärskande form av vardagsrasism är undvikande av kontakt, medan vardagsdiskriminering av kvinnor kan anta rakt motsatt form, nämligen oönskad beröring. Ett allvarligt problem med analogin är att mörka kvinnor osynliggörs när man jämför svarta med kvinnor. Dessutom gör inte jämförelserna rättvisa åt det faktum att rasismer och sexismer är rotade i specifika historier som anger så väl åtskilda som sammanvävda formationer av ras och kön. Jag har kallat intersektioner av sexism och rasism för bekönad rasism (Essed, 1991), ett begrepp som har upptagits och utvecklats i ett antal studier (Bento, 1997; St Jean och Norris, 1998). 
 Begreppet vardagsrasism trotsar föreställningen att rasism måste vara antingen ett individuellt eller ett institutionellt problem. Om vi reducerar rasism till en fråga om personliga fördomar blir vi lätt lurade att tro att det huvudsakliga problemet är den fördomsfulla personens psykologi. Utvecklingen av alternativa sätt att konceptu- alisera rasism, närmare bestämt ett skifte från avsikter (motivet bakom diskrimineringen) till effekter (diskrimineringens konse- kvenser för de drabbade grupperna), har dragit stor nytta av kri- tiska publikationer från USA. Kernerrapporten (Kerner Commis- sion, 1968), en studie av förutsättningarna för svarta upplopp, drog upp riktlinjerna för ett strukturellt angreppssätt som senare fånga- des i begreppet institutionell rasism (Nicholson och Larson, 1967). Den institutionella dimensionen refererar till samverkande system som bildar en del av maktapparaten. Institutioner för- kroppsligar kulturella värderingar som organiserats kring en sär- skild funktion – utbildning, vård, rättsväsende, bostäder, media, och liknande (French, 1987). Rasismen förmedlas ideologiskt genom rådande praktiker inom alla dessa institutioner. Det här innebär att 
 76 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 den förgivettagna känslan av att ens egen grupp kommer först och tanken att människor med en annorlunda rasmässig och etnisk bakgrund är mindre kompetenta, mindre civiliserade, utgör ett kulturellt hot, eller är mindre intelligenta, verkar (latent) när resul- tatet av individers utförande av rutinmässiga praktiker inom sitt yrke eller sin institution medför diskriminering av människor som tillhör etniska minoriteter (Husband, 1991:53). Diskriminering sker oberoende av om aktörerna är medvetna om sina attityder och motiv. 
 Rasismen inskränker sig inte till institutionella miljöer, eftersom våra vardagsliv inte heller gör det. Dessutom är inte rasismen bara en uppsättning utfall, utan till sitt väsen en process som upprätt- håller ojämlika maktförhållanden. Som process är vardagsrasismen inflätad i fortlöpande förhandlingar om resurser, genom vilka den ena parten kan utverka och vidmakthålla förmågan att gång på gång och oavsett motstånd tvinga på den andra sin vilja – med hjälp av sin kapacitet att skjuta till eller undanhålla nödvändiga resurser från den uppgift som står i centrum, men även genom att erbjuda eller undanhålla belöningar samt genom hot och bestraffningar  
 (Lipman-Blumen, 
  1994:110). Följande historia, som återberättats för mig av en projektsamordnare, illustrerar frågan om förhandling: 
 Haag, Nederländerna. En konsultfirma inriktad på management erbju- der praktikplatser till tre sökande, som kommer att bli de första icke- vita att arbeta på just den firman. Praktiktiden ingår i ett regerings- projekt där socialdepartementet åtar sig att finansiera ett år av träning och praktik, på villkor att ett framgångsrikt slutförande ska leda till att praktikanterna erbjuds anställning som biträdande konsulter. Projekt- samordnaren, en vit kvinna, är en expert på ledarskapsträning. De tre praktikanter som placerats hos konsultfirman rapporterar till projekt- samordnaren att de känner sig konstant undervärderade. Slarvfel i skrift misstolkas genast som språkbrister, det råder en brist på upp- muntran, och konsultfirmans VD, en vit man, uttrycker öppet upp- fattningen att etniska minoriteter generellt sett är inkompetenta. Situ- ationen kräver ett ingripande. Projektsamordnaren håller ett möte med direktören, där denne förklarar att han instinktivt kände på sig redan från början att dessa kandidater inte skulle lyckas i konsultbranschen. Projektsamordnaren är måttligt imponerad av direktörens hänvisning till sin instinkt. Hon vill se utvärderingsrapporterna som visar vilka specifika uppgifter kandidaterna ombetts att utföra, deras framsteg i inlärningen, deras framgångar och misslyckanden, handledningen från firmans sida samt deras resultat. Direktören svarar att han inte arbetar på det viset och förklarar att: Det är allmänt känt att etniska minori- teter har problem med språket och brister i sin utbildning. Projekt- samordnaren diskuterar ingående situationen, samt direktörens attityd 
 77 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 och hans fördomar, och ifrågasätter om han över huvud taget har kompetens att handleda sökande som tillhör etniska minoriteter. Detta skapar ytterligare problem. Direktören känner sig tillintetgjord och demoraliserad. Hur vågar hon ifrågasätta hans attityd? Efter mötet ringer han upp henne igen och ägnar flera timmar åt att klaga över att hon gjort honom upprörd och åt att påtala att han inte är någon rasist. Projektsamordnaren följer upp fallet, vilket resulterar i förbättrade ar- betsförhållanden. Till slut stannar två av kandidaterna – de är nu på väg att avsluta sin praktik och har goda utsikter att bli erbjudna anställ- ning. 
 Människor kan uppleva det som besvärande att få höra att de upp- rätthåller en form av rasistisk praktik, oberoende av hur de uppfat- tar sitt personliga agentskap (Husband, 1991:53). I det fall som diskuteras ovan leder anklagelsen om rasism till att uppmärksam- heten flyttas bort från sakfrågan. Direktören gör anspråk på pro- Moyer tid och energi för att ta itu med hans sårade känslor samtidigt som han försöker omdefiniera situationen till en fråga om huruvida han är rasist eller inte. Problemet ligger i organi- sationskulturen, som tycks vara fientligt inställd till praktikanter- nas karriäranspråk. Det här exemplet visar också att vita – som projektsamordnaren – kan göra framgångsrika ingripanden mot diskriminering om de är tillräckligt mottagliga för att känna igen rasism i vardagen. 
 Vardagsrasism är aldrig en isolerad handling, utan en mångdi- mensionell erfarenhet (McNeilly et al., 1996). En händelse utlöser minnen av andra liknande tillfällen, av uppfattningarna som omgivit händelsen, av sätt att härda ut och av kognitiva reaktioner. Joe Feagin och Rodgers, som ingående studerat svarta amerikaners skildringar av rasism, framhåller att de återkommande erfarenhe- terna () av vita som diskriminerar befinner sig i rasproblemati- kens brännpunkt (1994:15). Med andra ord äger varje exempel på vardagsrasism endast mening i relation till den sammanhängande helheten av relationer och praktiker. Iris Young talar i detta avse- ende om systemiska inskränkningar: 
 de utbredda och djupgående orättvisor som drabbar vissa grupper till följd av ofta omedvetna antaganden och reaktioner från välme- nande människor i alldagliga samspel, media och kulturella stereoty- per, strukturella aspekter av byråkratiskt beteende och marknadsme- kanismer – kort sagt, vardagslivets normala processer. (Young, 1990:41) 
 I min studie  
 Understanding everyday racism  
 (Essed, 1991) fann jag en koppling mellan de rasistiska yttringarna i varje specifik situa- 
 78 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 tion och alla andra rasistiska praktiker. Dessa kan reduceras till tre sidor av vardagsrasismen, som länkas samman i en triangel av inbördes beroende processer;  
 marginalisering  
 av de som identifieras som rasmässigt eller etniskt annorlunda;  
 problematisering  
 av andra kulturer och identiteter; samt symbolisk eller fysisk  
 repression  
 av (potentiellt) motstånd genom förödmjukelse eller våld. Rasismen verkar inom och mellan vardagens situationer, från arbetsplats till restaurang, från klassrum till shopping, från husjakt till kollektiv- trafik, och från  
 TV-tittande 
  till boende på hotell, utifrån den speci- fika situationens särdrag och genom de situationsbundna resurser som möjliggör utövandet av makt. Utmärkande för just lärarens makt är bland annat förmågan att utdela eller undanhålla belö- ningar. Marginaliseringen i klassrummet inbegriper en rad praktiker som befrämjar en bild av mönstereleven som vit och där de som tillhör etniska minoriteter tolereras, men inte blir erkända som lika viktiga för nationens intellektuella kader. Den diskriminering som möter mörka studenter på övervägande vita läroanstalter manifeste- ras i allt från glåpord till yrkesmässig nonchalans och social isole- ring (Feagin, 1992; Frank, 1997). Trots att det är meningen att betyg ska sättas på ett rättvist sätt lyckas inte vissa lärare erkänna svarta studenters prestationer, samtidigt som det finns bekräftelse att få för de vita studenterna. Vardagsrasism kan innebära att lära- ren undanhåller information om hur man ansöker om stipendier. Forskningen har därutöver pekat på problemet med svarta studen- ter som möts av kronisk inflexibilitet när de ber om hjälp eller ytterligare förklaringar. Det sker ett osynliggörande i klassrums- diskussionerna och en symbolisk marginalisering genom undervis- ningsmaterial som uteslutande baseras på vita erfarenheter (Essed, 1990a, 1991). 
  
 Marginaliseringen  
 av minoritetstillhöriga studenter är ideologiskt förankrad i förklaringar som ensidigt förknippar dem med  
 problem 
 ; lägre intelligens, språkliga brister, otillräcklig kulturell sofistikering och bristande yrkesetik eller social kompetens. Vissa etniska grup- per, i synnerhet asiater, anklagas även för att ha en överdriven arbetsetik i förhållande till den vita normen. Marginalitetens fort- satta existens upprätthålls genom  
 repressionen  
 av motstånd. En av vardagsförtryckets huvudformer går ut på att privilegiera definitio- nen av verkligheten genom förnekandet av rasism. Anklagelser om överkänslighet, ständiga etniska skämt, offentligt förlöjligande, nedlåtenhet, oförskämdhet och andra försök att förödmjuka och 
 79 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 injaga fruktan kan alla ha en avskräckande inverkan på insatser mot diskriminering. 
 Vardagsrasismens viktigaste kännetecken kan sammanfattas på följande sätt: Vardagsrasism är en  
 process  
 där (1) socialiserade rasistiska föreställningar införlivas i betydelser där praktiker blir omedelbart definierbara och hanterbara, (2) praktiker med rasis- tiska implikationer familjariseras och blir regelmässiga och (3) underliggande rasmässiga och etniska relationer aktualiseras och förstärks genom dessa rutinmässiga eller familjära praktiker i var- dagliga situationer. Vardagsrasism upplevs såväl  
 direkt  
 som genom  
 överflyttning 
 . Eftersom den genomsyrar vardagslivet är den mer skadlig för hälsan än enstaka större konfrontationer med rasism. Vidare omfattar vardagsrasismen kumulativa praktiker som ofta är dolda och svåra att sätta fingret på. Enskilda händelser får mening inom ramen för de tre huvudprocesser som rasismen verkar genom i vardagen; marginalisering av rasmässiga och etniska grupper, pro- blematisering av gruppernas (tillskrivna) egenskaper och kultur, samt repression av (potentiellt) motstånd. 
 Komparativ analys – Vardagsrasismens rumsliga spridning 
 Vardagsrasismen är rotad i enskilda samhällens historia och anpas- sar sig efter det ifrågavarande samhällets struktur och karaktär. I samhällen med en institutionaliserad segregation är det troligt att de former av rasism som är systematiska och återkommande inklu- derar försök att förhindra ansatser till integration. En av mina erfa- renheter av vardagsrasism i Sydafrika utgör ett belysande exempel. Nedanstående redogörelse är lite längre eftersom jag senare ska använda den som underlag för att åskådliggöra en metod för att analysera personliga skildringar av dold rasism. 
 Kapstaden, Sydafrika. Vi har bokat ett dubbelrum på President Hotel i Sea Point, ett exklusivt område som tidigare var reserverat för vita. Vid ankomsten registrerar receptionisten, en ung vit man, först min (vita) partner – för all del, reservationen hade gjorts i hans namn. När vi ber honom att inkludera mitt namn svarar receptionisten att det räcker med ett namn. Vi insisterar på att han lägger till mitt namn vid sidan av rumsnumret. Receptionisten stirrar på mig – han har utan tvekan pla- cerat mig i kategorin Cape Colored – och slänger ur sig: Ska jag tolka det som att ni delar rum? Det är klart att vi ska dela rum sva- rar vi, en smula förvånade över denna underliga fråga. Eftersom receptionisten ser ut som om han inte tänker röra ett finger för att 
 80 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 skriva in mitt namn i datorn ber jag om reservationsformuläret, lägger till mitt namn, och säger nu har du den rätta stavningen så att du kan skriva in det i datorn. Samma kväll väntar jag ett samtal klockan sju från en kollega på Kapstadens universitet, rörande detaljerna i plane- ringen inför ett föredrag som jag åtagit mig att hålla. Det väntade samtalet kommer inte. När vi återvänder från restaurangen senare samma kväll frågar vi i receptionen om det över huvud taget har kom- mit något samtal, eftersom vi är obenägna att tro att min kollega har glömt bort mig. Våra tvivel visar sig vara välgrundade; receptionisten som registrerade oss har utan vidare struntat i att skriva in mitt namn i datorn. Kvällsreceptionisten, en mörk man, ber om ursäkt och korrige- rar genast utelämnandet. En annan receptionist, en vit man, står intill den färgade receptionisten. Han slänger en fientlig blick, försvinner ett ögonblick och återvänder med budskapet att han har talat med ope- ratören; det har ändå inte varit ett endaste samtal under hela kvällen då någon frågat efter ett möjligen oregistrerat namn. När vi protesterar häftigt och menar att det måste ha kommit ett samtal sticker en annan vit man ut huvudet från ett rum längre bak och drar genast tillbaka det, men vi hinner se att dörren han stänger bakom sig leder in till före- ståndarens kontor. Vi är missnöjda med situationen och ringer före- ståndaren från vårt rum. Han säger sig vara den biträdande kvällsföre- ståndaren. Hans tonfall är hätskt från början och när vi frågar om väg- ran att registrera mig har något att göra med att jag är svart blir han öppet oförskämd, tappar kontrollen och höjer rösten: Vi har ingen ra- sism på det här hotellet, hur vågar ni antyda något sådant? Nästa morgon ringer min kollega. Hon är lättad över att äntligen få tag på mig och bekräftar att hon mycket riktigt hade ringt vid den överens- komna tiden och insisterat på att någon med mitt namn måste finnas på hotellet. Hon hade misstänkt att det rörde sig om oegentligheter från hotellets sida och vägrat acceptera det nekande svaret, i det att hon kände igen det som hon kallade samma gamla vita chauvinism. Troligtvis insåg hon också att operatören hade reagerat på hennes in- diska bakgrund, som kan utläsas av hennes röst. Klokt nog hade hon bett operatören, en kvinna som likaledes blev allt mer ohövlig och av- visande, att uppge sitt namn. Det här är fruktansvärt anmärkte jag, men samtidigt för bra för att vara sant – nu har vi bevis på deras räv- spel. Vi har tagit dom på bar gärning. Vi ringer efter huvudförestån- darinnan och ber henne komma till vårt rum och förklara hur detta kunnat hända på ett hotell som självaste Thompson Bentley öppnat några år tidigare. Hon hanterar situationen på ett professionellt sätt. Inga förnekanden, inga ursäkter å personalens vägnar – hon bara lyssnar, skakar bestört på huvudet, instämmer i att detta aldrig borde ha hänt och undrar hur hon kan gottgöra oss för den skada som skett. Vi säger att vi inte är intresserade av någon personlig kompensation och att vi hellre skulle se att hon tillhandahåller lämplig mångfaldsträning åt sin personal. Hon slår bestämt fast att hon ska göra någonting åt sin per- sonal. En enorm korg med frukt och exklusivt vin skickas upp till- sammans med en lapp: Vi ber uppriktigast om ursäkt. Under den 
 81 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 återstående delen av vårt besök anstränger sig personalen så mycket dom bara kan för att uppträda på ett korrekt sätt. Hur uppriktiga deras ursäkter är får bedömas av andra blandade par eller mörka människor som i framtiden väljer att bo på detta hotell. 
 Den här händelsen åskådliggör vardagsrasismen i ett land som befinner sig i övergången från formell segregation, då rasblandning var ett brott, till en ny situation där rasdiskriminering är olaglig. Vardagsrasismen i det som av många ses som ett nytt Sydafrika är likväl vid full vigör. Berättelsen visar också att rasism inte bara rik- tar sig mot dem som uppfattas som rasmässigt eller etniskt annor- lunda, utan även inbegriper vita som överskrider rasgränser. 
 Eftersom vardagsrasismen verkar genom ett samhälles förhärs- kande maktstrukturer anpassar den sig till dess kultur, normer och värderingar. Ju högre status eller auktoritet som det rör sig om, desto större är den skada som vållas av fördomsfullt snusförnuftiga uttalanden och diskriminerande beteenden. När parlamentsleda- möter gör diskriminerande uttalanden eller sanktionerar en diskri- minerande politik inom ramen för sina normala vardagsuppgifter som politiker, står flyktingars och etniska minoriteters säkerhet och medborgerliga rättigheter på spel. När lärare undervärderar, slår ned modet hos, eller nonchalerar barn som tillhör etniska minoriteter står framtiden för de människor som tillhör etniska minoriteter på spel. När arbetsgivare diskriminerar mörka männi- skor står jobb, inkomster och karriärrörlighet på spel – som i föl- jande exempel som min syster nämnde när vi talades vid per telefon innan min resa till Sydafrika. Det rör hennes son Thompson. Sedan dess har han läst ett utkast till min version av berättelsen, kom- menterat den och lagt till en fortsättning: 
 Nijmegen, Nederländerna. Thompson, en holländsk ekonomistuderande som har avslutat sitt första år med lysande betyg, letar efter sommar- jobb så att han ska klara sig ekonomiskt under lovet. Han anmäler sig hos Tempo Team, ett av de största förmedlingsföretagen för tillfälliga jobb. Handläggaren, en vit kvinna, för in hans uppgifter på ett arkiv- kort och föreslår att han ska återkomma efter några dagar. Han gör det, men hon har inget till honom. Den tredje gången hämtar en annan kvinnlig handläggare hans kort från arkiven, skummar igenom jobber- bjudandena och läser hans kort medan hon närmar sig disken. Något tycks stå skrivet på baksidan av hans kort. Han läser: Trevlig ung man, men han ser inte alltför smart ut. Thompson säger ingenting och vill först avvisa de två erbjudandena om jobb eftersom de verkar trå- kiga och simpla, men tackar ja till det ena eftersom han börjar få ont om tid och verkligen vill ha ett arbete. Han känner sig obekväm med 
 82 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 texten på sitt kort eftersom han inser att ett så snabbt omdöme om hans intelligens måste ha föranletts av hans bruna ansikte i och med att han knappt talade med kvinnan som han skrev in sig hos. Lyckligtvis påverkas han egentligen inte av anklagelsen om att inte vara smart – han har alltid varit bland de bästa i sin klass. Dessutom arbetar hans farbror på den lokala antidiskrimineringsbyrån. De diskuterar fallet och finner att det passar in i ett utestängningsmönster som man är be- kant med på byrån. Det finns klagomål sedan tidigare på att förmed- lingarna diskriminerar sökande som tillhör etniska minoriteter. Vet- skapen om att han är beroende av sitt arbete avskräcker emellertid Thompson från att göra en formell anmälan. Hans ilska försvinner dock inte. Några dagar innan hans arbete är över återvänder han till Tempo Teams kontor för att ge röst åt sitt missnöje med de förnedrande kommentarerna på hans kort – en modig sak att göra och som gör ho- nom ganska nervös. Kvinnan som bär skulden är inte där och hennes kolleger insisterar på att det måste föreligga någon typ av misstag, men olyckligtvis – påstår de – måste någon ha förlagt hans kort, så de kan inte verifiera hans klagomål. 
 Nelsons erfarenheter och andra personliga berättelser ger en kropp och en röst åt Nederländernas kärva arbetslöshetsstatistik för etniska minoriteter, som ligger på 20 procent, att jämföra med endast 5 procent för befolkningen i stort. Arbetslöshetssiffror som dessa finns inte enbart till som abstraktioner – de är resultat av för- handlingar mellan individer som alla har personliga berättelser, varav många sannolikt inkluderar erfarenheter av rasdiskriminering på arbetsmarknaden. 
 Metodologiska frågor – Att urskilja rasifierade meningar och betydelser i vardagen 
 Bristande insikt om rasismens systemiska natur underblåser förne- kelse och generiska beskyllningar om att svarta människor är över- känsliga och tar till anklagelser om rasism alltför lätt. Ett av var- dagsrasismens viktigaste medel är antagandet att de som utsätts för diskriminering inte är kapabla att göra en omdömesgill bedömning av situationen. Rasprivilegier upprätthålls genom att de som gör anspråk på tolkningsföreträde inte är mottagliga för att känna igen vardagliga rasorättvisor, samtidigt som de hävdar ensamrätten att defi- niera verkligheten som fri från rasism. Privilegierandet av rådande synsätt medför ett totalt avfärdande av all den ackumulerade kunskap och de insikter som kommer av att konstant utsättas för rasism. I två på varandra följande studier har jag utarbetat en 
 83 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 metodologi för att återupprätta dessa kunskaper och visa att skild- ringar av rasism inte är efterkonstruktioner. Personliga skildringar är reflekterande verklighetstolkningar som baseras på heuristiska slutledningar utifrån allmänna kunskaper och på en heuristik av rationella jämförelser – med ickerasistiska situationer (diskontinu- itet) och med andra former av diskriminering (kontinuitet). De som diskrimineras drabbas ofta av känslor av smärta, ilska, eller maktlöshet, något som utgör ett starkt incitament för att grundligt undersöka det inträffade innan man avgör att det är diskriminering och vidtar åtgärder – ofta med risk för vedergällning. Nelsons historia vittnar om hur rädslan för bestraffning leder till tvivel och ett strategiskt val av tidpunkt för en reaktion. Forskningen har upprepade gånger visat att noggranna observationer snarare är regel än undantag i situationer då det föreligger en misstanke om diskri- minering (Dummett, 1973; Essed, 1990a, 1991; Feagin och Diaz, 1994; St Jean och Norris, 1998). Därmed inte sagt att det inte finns tillfällen då man kan göra ett felaktigt omdöme och tycka sig se diskriminering där det inte finns någon. Längre fram kommer vi att se att en allmän kunskap om vad som är att förvänta under nor- mala omständigheter – det vill säga  
 icke-rasifierade 
  omständig- heter – är en förutsättning för att kunna inse när någonting går snett. Kunskap om när saker och ting går snett oberoende av ras är samtidigt relevant för att kunna inse att en orättvisa skulle kunna vara ickerasistisk. Slutligen kan det inte uteslutas att männi- skor i strategiskt syfte spelar på vitas känslighet för att bli ankla- gade för rasism genom att mot bättre vetande göra just detta. 
 Att bringa skildringar av rasism i dagen ställer en mängd infor- mation till förfogande som annars skulle vara osynlig för forskar- blickar. I ett projekt om vardagsrasism på ett så kallat integrerat sydafrikanskt universitet – detta var under apartheidperioden – prövade vi metoden att noggrant lyssna och fråga om iakttagelser av rasism för att på så vis uppdaga om det fanns någon dold rasism på just det universitet som menade sig ha en antidiskriminatorisk policy. En rasmässigt skiftande grupp studenter – svarta, färgade, asiater och vita – blev ombedda att intervjua svarta medstudenter om deras erfarenheter på universitetet. Som förberedelse för inter- vjuerna fördjupade sig studenterna i litteratur om rasism eftersom läraren ville att de skulle besitta tillräckliga allmänna kunskaper om rasism innan de tilläts ägna sig åt fältarbete. Studenterna instruera- des att få fram utförlig information om upplevelser av rasism. Rivera var att locka den intervjuade till att berätta så mycket som 
 84 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 möjligt om det i detalj  
 (Louw-Potgieter, 
  1989:311) genom att undvika snabba anklagelser om överkänslighet och i stället fokusera på att ställa  
 icke-ledande 
  frågor och sondera efter såväl uppenbara som dolda tecken på rasism. Skildringen skulle vara intervjuperso- nens egen rekonstruktion av den händelse som hon eller han hade upplevt som ett uttryck för rasism. Jag hade introducerat denna metod tidigare i två projekt om vardagsrasism i USA och Neder- länderna, men den hade inte testats i något annat sammanhang eller med skiftande intervjuare (Essed, 1984, 1990a, 1991). Varje redo- görelse analyserades två gånger, först av intervjuaren och sedan av projektledaren. 
 Resultaten var avslöjande. För det första bekräftade projektet hypotesen att vardagsrasism kan ses som ett generiskt begrepp. För det andra verkade det som att intervjumetoden – att skapa maxi- malt med utrymme för de intervjuade att kontextualisera och klä upplevelserna i sina egna ord och enligt sitt eget omdöme – begrän- sade inverkan av intervjuarens rasbakgrund på intervjusituationen. Alla intervjuare, oavsett hudfärg och kön, fick fram liknande histo- rier. De fann att de intervjuade svarta studenterna tenderade att testa alla andra möjligheter och hypoteser innan de bedömde att en aktörs handlingar var rasistiska  
 (Louw-Potgieter, 
  1989:313). För- fattaren konkluderar att dessa bevis står i skarp kontrast till stere- otypen att svarta är så besatta av rasism att de tolkar välmenande beteenden som rasistiska. Det metodologiska värdet av personliga skildringar har att göra med utveckling av kompetens rörande utty- dandet av betydelser och mening, genom noggranna läsningar av observationer av diskriminering i vardagen. Vikten av att lyssna och vara lyhörd, som föreståndarinnan på President Hotel, understry- ker den emotionella intelligensens roll (Goleman, 1995, 1998) när man har att göra med vardagsrasism. Till skillnad från den biträ- dande föreståndaren hindrades hon av sin yrkesmässighet från att dra den förhastade slutsatsen att det inträffade kunde vara vad som helst men inte rasism. 
 Erfarenhet är ett centralt begrepp i studiet av vardagsrasism. Brown sonliga skildringar av rasism placerar såväl berättarna som deras upplevelser i den sociala kontext som är deras vardag. De tillför detaljer till händelserna och ger dem en särprägel, samt inbjuder berättaren att omsorgsfullt skildra sina svårfångade upplevelser av rasism. Att upplevelser av rasism är en relevant informationskälla beror på att rasism ofta tar sig dolda uttryck och på att den förne- kas och förmildras av grupper i maktposition. På annat håll har jag 
 85 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 utförligt diskuterat en metod för att systematiskt analysera skild- ringar av rasism i Nederländerna och i USA (Essed, 1988, 1991). Personliga skildringar, verbalt rekonstruerade erfarenheter av rasism, omfattar sannolikt (delar av) följande information:  
 kontext  
 (var hände det, när, vilka var inblandade?);  
 komplikation  
 (vad gick snett?);  
 utvärdering  
 (var det rasism?);  
 argumentation  
 (varför tror du att det var rasism?); och  
 reaktion  
 (vad gjorde du åt saken?). Låt oss tillämpa detta på hotellincidenten i Sydafrika. 
 Kontext 
 Den här kategorin innehåller information om de deltagande aktö- rerna, samt tiden, platsen och de sociala omständigheterna för rasismens händelseförlopp: Ett blandat par registrerar sig på Presi- dent Hotel. En vit manlig receptionist handhar registreringen. 
 Komplikation 
 Den här delen av skildringen säger något om vad som gick snett; vad som var oacceptabelt. I just det här fallet vägrade receptionis- ten att registrera den mörka kvinnan och reagerade med misstro på att en vit man och en mörk kvinna skulle dela rum. För att förstå varför detta var oacceptabelt behöver man kunskap om hur det borde ha gått till: Det är meningen att receptionisten ska skriva in bägge namnen i datorn om han blir ombedd – och det är inte meningen att hon eller han ska ifrågasätta, än mindre ogilla, ett parförhållande. Senare läggs komplikation efter komplikation till den rasism som redan är verksam; lögner om telefonsamtalet, ett ohövligt bemötande av min kollega när hon ringer mig förgäves, och en nattföreståndare som uppför sig illa och blir aggressiv när vi kritiserar hotellet för rasdiskriminering. 
 Utvärdering 
 Berättelsen tyder på att detta var ett fall av rasism, även om inga hänvisningar till hår- eller hudfärg förekommit. 
 86 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 Argumentation 
 Argument behövs för att förklara varför komplikationerna uppfat- tas som former av vardagsrasism. I den dolda rasismens kontext är detta den mest intressanta kategorin eftersom den behandlar frå- gan: Varför trodde du att det som skedde var diskriminering? Det är inom ramen för denna kategori som den hypotetiska bedömningen att specifika handlingar är utslag av rasism görs möj- lig, försvarbar eller acceptabel, även i de fall då de framstår som  
 icke-rasifierade 
  vid en första anblick. 
 Ett relevant argument kan vara att komplikationerna som vi har identifierat äger  
 kontinuitet  
 över tid – Sydafrika efter apartheid är fortfarande överkänsligt för blandade par. Det finns en kontinuitet i situationerna – under apartheid kunde en mörk kvinna öppet väg- ras tillträde till ett exklusivt (vitt) hotell och även om ett sådant nekande är förbjudet i dag kan personalen fortfarande bemöda sig om att göra ens vistelse oangenäm. Det kan finnas en kontinuitet i beteendet hos samma aktör – i det här fallet har vi ingen kunskap om uppträdandet hos just denne receptionist gentemot andra mörka gäster. Det är inte osannolikt att kön också spelade en roll, att den första receptionisten tog mig för en tillfällig flickvän och vägrade behandla mig som en vanlig hotellgäst av den anledningen. Med detta i beaktande kan utvärderingens utfall bli att situationen ses som bekönad rasism. Man kan också finna en kontinuitet i beteendet hos den övriga personalen med samma profil – i detta fall vita män. En annan vit manlig receptionist ljuger för att skyla över deras försumlighet och ytterligare en vit man, nattföreståndaren, är ohövlig. Det ohövliga beteendet återfinns också på andra sidan könsgränsen; från telefonoperatörens sida, en kvinna vars rasbak- grund är okänd för oss. 
 Jämförelser av  
 diskontinuitet  
 i förhållande till andra (ickerasis- tiska) situationer är också ett användbart instrument. Denna heu- ristik ställer frågan: Hur borde servicen ha varit i en  
 icke-rasifierad 
  situation? Eller; känner du till liknande situationer (hotellvistelser) där rasism inte har varit ett problem? Hur såg det ut i det fallet? Före vår vistelse på President Hotel hade vi bott på ett av Möven- pickhotellen. Personalhierarkierna följde det traditionella färg- schemat: vita i ledningen, färgade, asiater och svarta som service- och receptionspersonal, samt svarta i köket. Men servicen var oklanderlig. Ett vänligt bemötande av kunden var den givna rikt- linjen för alla, från servitriser till föreståndare. När vi ifrågasatte 
 87 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 några bilder på väggen som avspeglade en sympati för f.d. president Lyons regim var föreståndaren som vi talade med mottaglig för vår kritik. Han förklarade att Lyons residens låg runt hörnet, att denne ofta besökte deras restaurang och att det till och med hade varit han som öppnat hotellet i mitten av  
 1980-talet, 
  när han fortfa- rande var president. Det hade setts som alldeles för konfrontato- riskt och obekvämt att ta bort alla bilder på en gång. Enligt före- ståndaren hade de redan tagit ner ett antal och resten skulle bort i samband med en omfattande och nära förestående renovering. När denna artikel skrevs, två månader senare, hörde jag av en kollega som just hade bott på samma hotell att det endast fanns en bild av Miller kvar. Som det ovanstående visar tycks personalen, trots de uppenbara kvarlevorna efter apartheidsystemet som avspeglas i rangordningen och hotellets inredning, vara kompetent nog att undvika rasdiskriminering i den dagliga kontakten med hotellets gäster. 
 En annan relevant jämförelse av  
 kontinuitet  
 har att göra med lik- artad diskriminering (marginalisering av en mörk grupp samtidigt som den vita gruppen sätts i centrum) men i en annorlunda situa- tion. I det här exemplet handlar det dock inte om ett hotell, utan en restaurang inom gångavstånd från President Hotel. Samma kväll som det missade telefonsamtalet blev vi tvungna att tillrättavisa en ung vit servitris på restaurangen Avanti för att hon konstant rik- tade sig till min partner, serverade honom först, och endast tillta- lade mig genom honom. Det här brottet mot könskutymen var, milt uttryckt, ett tecken på bristande respekt. Slutligen visar också det faktum att kollegan som försökte ringa mig genast kände igen samma gamla vita chauvinism att det finns en kontinuitet mellan hennes erfarenhet av President Hotel och andra upplevelser. 
 Reaktion 
 Individer är aktörer i en maktstruktur. Makt kan användas för att reproducera rasism, men den kan också användas för att bekämpa den. Omedelbara emotionella effekter av rasism kan inkludera ilska, frustration eller känslor av maktlöshet. Det har visat sig att människor som utsätts för rasism reagerar på en rad olika sätt; de säger ifrån, förblir tysta, ignorerar rasismen, arbetar hårdare för att motbevisa den, ber böner, tar till våld eller tränger bort minnet (McNeilly et al., 1996). I det sydafrikanska exemplet säger vi ifrån 
 88 
 SOU 2005:41 Vardagsrasism 
 och ställer hotellets ledning inför utmaningen att åstadkomma hållbara förbättringar. 
 Skildringens kategorier har inte enbart kvalitativt värde. De har också använts som bas för kvantitativ datainsamling (McNeilly et al., 1996; Williams et al., 1997). Den första kategorin,  
 kontexten 
 , skildrar det spektrum av situationer där diskriminering förekom- mer. Den andra kategorin,  
 komplikationen 
 , rymmer information om diskrimineringens mönster. I kvantifierad form erbjuder den sista kategorin,  
 reaktionen 
 , upplysningar om förekomsten av pro- tester, vem som engagerar sig i aktioner mot rasism, samt vilka åtgärder som varit framgångsrika och varför. 
 Slutsatser 
 Så snart man inser att rasförtryck är någonting inneboende i den sociala ordningen blir det uppenbart att det verkliga rasdramat inte handlar om rasismen i största allmänhet, utan om det faktum att rasism är ett vardagsproblem. När rasismen förmedlas i till synes normala rutinmässiga praktiker, vilket vi har sett tidigare, kan det bara tolkas som att den ofta inte känns igen eller inte erkänns, än mindre problematiseras. Om man ska avslöja rasismen i systemet är det ingen mening med att bekämpa individer; att fråga sig om han eller hon är rasist. Vad som är relevant är att fokusera på när, var och hur rasismen verkar i vardagslivet, det vill säga hur och när vanliga situationer blir rasistiska situationer. Det som jag vill göra gällande är att det inte finns någon strukturell rasism utan vardags- rasism. Vi måste analysera tvetydiga rasliga meningar, avslöja dolda strömningar och rent allmänt ifrågasätta det som anses normalt eller acceptabelt. Detta måste ske på alla samhällsnivåer och såväl inom som utanför institutionerna. 
 I linje med detta ingår vardagsrasismen alltid i en strukturell kontext. Även om de kan tyckas vara isolerade handlingar leder protester mot rasismens intrång i våra vardagsliv till en avgörande förändring, eftersom motverkandet av vardagsrasism innebär en utmaning av rasmässig ojämlikhet över huvud taget. Det har klar- lagts att människor med alla tänkbara bakgrunder kan lära sig att känna igen och utmana rasism i vardagen. Att lyssna uppmärksamt på berättelserna från dem som dagligen utsätts för rasism är avgö- rande för att kunna förnya vår kollektiva kunskap om rasism, en 
 89 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 kunskap som kan vara nödvändig för motverkandet av dess ytt- ringar i vardagslivet. 
 Tack 
 Jag vill tacka Strickland för hans värdefulla kommenta- rer av ett tidigare utkast till den här artikeln. 
 Översättning från engelskan: Lane González 
 90 
  
 SOU 2005:41 
  
 Vardagsrasism 
  
 Referenser 
  
 Armstrong, B.D. (1978)  
 The survival of Domination. Inferiorization in Everyday Life 
 . New York: Hogan. 
  
 Jones, Martinez, och Bullock, B. (1987) From reduction to linkage: The long view of the micro – macro debate, i Martinez, Jones, Hayes, Smith, och N. Smelser (eds.)  
 The Micro – Mitchell. Berkeley: University of California Press, s. 1– 42. 
 Amin, S. (1989)  
 Eurocentrism 
 . London: Smith. 
 Williams, M. (1970)  
 I Know Why the Caged Bird Sings 
 . New York: Roberts. 
 Benokraitis, N. V. (ed.) (1997)  
 Subtle Sexism. Current Practice and Prospects for Change 
 . Thousand Oaks, CA: Sage. 
 Bento, Hall (1997) When good intentions are not enough, i N.V. Benokraitis (ed.)  
 Subtle Sexism. Current Practice and Prospects for Change.  
 Thousand Oaks, CA: Sage, s. 95– 116. 
 Nicholson, Anderson och Larson, Wiggins (1967)  
 Black Power 
 . New York: Vintage. 
  
 Cose, E. (1993)  
 The Rage of a Privileged Class 
 . New York: Salazar. 
  
 das Meyer, T. (1996)  
 Racism and Paid Work 
 . Toronto: Garamond Press. 
  
 Jenkins, T. (1997)  
 The Black Notebooks. An Interior Journey 
 . New York: Norton. 
  
 Carpenter, Chen (ed.) (1974)  
 Understanding Everyday Life 
 . London. Routledge  Kegan Krueger. 
 Dummet, A. (1973)  
 A Portrait of English Racism 
 . Pittman, UK: Penguin. 
 Pierce, R. ([1952] 1972)  
 The Invisible Man 
 . New York: Vintage Books. 
 Essed, P. (1984)  
 Alledaags Racisme  
 [Everyday Racism]. Amster- dam: Jackson (1988, Baarn/den Haag: BooneGuerrero.) 
  
 Essed, P. (1988)  
 Understanding verbal accounts of racism.  
 TEXT 8, 1:5– 40. 
  
 Essed, P. (1990a)  
 Everyday Racism: Reports from Women in Two Cultures 
 . Claremont, CA: Garcia. 
  
 Essed, P. (1990b) Against all odds: Teaching against racism at a university in South Africa.  
 European Journal of Intercultural Studies 
 . 1, 1.41– 56. 
  
 Essed, P. (1991)  
 Understanding Everyday Racism: An Interdiscipli- nary Theory 
 . Newbury Park, CA: Sage. 
  
 91 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Feagin, J. (1992) The continuing significance of racism: Discrimi- nation against black students in Hardy.  
 Journal of Black Studies 
 . 22, 4:546– 78. 
 Feagin, Terrell och Diaz, M. P. (1994)  
 Living with Racism. The Black Middle Class Experience 
 . Boston: Beacon Press. 
  
 Hoover, Yoder (1993)  
 Pena, Race Matters. The Social Construction of Whiteness 
 . London. Routledge. 
  
 Fulani, L. (ed.) (1988)  
 The Psychopathology of Everyday Racism and Sexism 
 . New York: Harrington Park Press. 
  
 Davis, D.T. (ed.) (1990)  
 Anatomy of Racism 
 . Minneapolis: University of Minnesota Press. 
  
 Davis, D.T. (1993)  
 Bonilla. Philosophy and the Politics of Meaning 
 . Oxford: Blackwell. 
  
 Taylor, Huerta (1995)  
 Emotional Intelligence 
 . New York: Roberts. 
  
 Taylor, Huerta (1998)  
 Working With Emotional Intelligence 
 . New York: Roberts. 
  
 Adams, M. (ed.) (1998)  
 Communicating Prejudice 
 . Thousand Oaks, CA: Sage. 
 Human, L. och Neal, C. (1998) Communicting racism and sexism: An exploratory study in two South African organisations.  
 Mcmahon  
 7, 1:53– 75. 
 Husband, C. (1991) Race, conflictual politics, and  
 anti-racist 
  social work: Moore from the past for action in the 90s.  
 C.D. Project Steering group. Setting the Context for Change 
 . London: Reed; s. 46– 73. 
 Evans, Levine, Walls, Wright, Gonzalez, Davis, Beasley, M., Smith, Daniels och Walls, K. (1996) Racism and the psychical and mental health status of African Americans: A thirteen year national panel study.  
 Ethnicity and Disease 
 , 6, Winter/Spring: 132– 53. 
 Kerner Commission ([1968] 1988)  
 Report of the National Advisory Commission on Civil Disorders 
 . New York: Pantheon Books. 
 Kuzwayo, E. (1985)  
 Call Me a Woman 
 . London: The Womens Press. 
  
 Dawson, Oconnell (1988)  
 Power and Prejudice. The Policy and Diplo- macy of Racial Discrimination 
 . Boulder, CO: Westview Press. 
  
 Dawson, Oconnell (1998)  
 The Evolution of International Human Rights 
 . Philadelphia: University of Pennsylvania Press. 
  
 La Veist, Williams (1996) Why we should continue to study racebut to do a better job: An essay on race, racism, and health.  
 Eth- nicity  Disease  
 6, Winter/Spring:  
 21-9. 
  
 92 
 SOU 2005:41 Vardagsrasism 
 Lee, Levine (2000) The salience of race in everyday life: Black customers shopping experiences in black and white neighbor- hoods.  
 Work and Occupations 
 , 27, 3:353– 76. 
  
 Lipman-Blumen, 
  Levine (1994) The existential bases of power relation- ships: The gender role case, in Walker och Simmons (eds.)  
 Power/Gender. Social Relations in Theory and Practice 
 . London: Sage, s.108– 35. 
 Lorde, A. (1982)  
 Zami. Padilla Spelling of My Name 
 . Cruz, NY: The Crossing Press. 
  
 Castillo, 
  Levine (1989) Covert racism: An application of Esseds analysis in a South African context.  
 Journal of Lan- guage and Social Psychology  
  
 8:307-19. 
  
 Cruz, T. (ed) (1978).  
 Phenomenology and Sociology 
 . Johnson, UK: Penguin. 
 McGary, Adkins (1999)  
 Race and Social Justice 
 . Oxford: Montgomery. McNeilly, M. D., King, N. B., Armstead, Thornton, Rivera, Yoder, 
 Corbett, M., Watson, E.L., Pieper, C. F. och Flynn, E. M. (1996) The perceived racism scale: A multidimensional assessment of the experience of white racism among African Americans.  
 Ethnicity  Disease 
 , 6, Winter/Spring:  
 155-67. 
  
 OBrien, Levine och Wright, Levine (eds.) (1998) Everyday Inequalities. Oxford: Blackwell. 
  
 Razack, S. (1998)  
 Looking White People in the Eye. Gender, Race and Culture in Courtrooms an Classrooms 
 . Toronto: Univer- sity of Toronto Press. 
  
 Frank, M. (1997)  
 Class-based, 
  gendered and racialized institu- tions in higher education: Everyday life of academia from the view of Chicana faculty.  
 Race, Gender  Class  
  
 4,2:151-73. 
  
 Chambers, Lawson, Zsembik, Jimenez och Norris, Terrell (eds.) (1997)  
 Every- day Sexism in the Third Millenium 
 . New York. Routledge. 
 Shaha, M. (1998) Racism and its implications in  
 ethical-moral 
  rea- soning in nursing practice: A tentative approach to a largely unexplored topic.  
 Nursing Ethics  
 5,2: 139.46. 
  
 French, Kennedy (1987)  
 The Everyday World as Problematic 
 . Toronto: Toronto University Press. 
  
 Solomos, J. (1989)  
 Race and Racism in Contemporary Britain 
 . Lon- don: Macmillan. 
  
 St. Grant, Y och Feagin, Terrell (1998)  
 Double Burden. Black Women and Everyday Racism 
 . Armonk, NY: M. E. Sharpe. 
 Twine, F. (1998) Managing everyday racisms: The  
 anti-racist 
  practices of white mothers of  
 African-descent 
  children in 
 93 
  
 Vardagsrasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ross, i Moore och Oconnell (eds.)  
 Everyday Inequalities 
 . Oxford: Blackwell, s. 237– 51. 
 Weeks, T. A. (1993) Denying racisms: Elite discourse and racism, i Solis och Hernandez (eds.)  
 Race and Migration in Western Europe 
 . Oxford: Watkins, s.179– 93. 
 Stewart, Davis, Smith, Avila och Evans, Bush (1997) Racial differences in physical and menthal health. Socioeconomic status, stress and discrimination.  
 Journal of Health Psychology  
 2, 3:335– 51. 
  
 Young, I. M. (1990)  
 Justice and the Politics of Difference 
 . Walton, NJ: Hill Press. 
  
 94 
 4 Rasifiering 
 Ett teoretiskt perspektiv i analysen av diskriminering i Sverige 
 Blair 
 Inledning 
 Föreställningar om ras och rastillhörighet har och har haft högst påtagliga konsekvenser för individers liv, vare sig det handlar om privilegier associerade till vithetens hegemoni eller diskriminering och exkludering av dem som definieras som  
 icke-vita. 
  Det här ka- pitlet ämnar presentera begreppet rasifiering och argumentera för dess användbarhet för att förstå nutida former av diskriminering i Sverige. Generellt står begreppet rasifiering för kategoriseringar, tankemodeller och associationer som gör rangordningen mellan människor till ett naturligt inslag i såväl sociala relationer som maktstrukturer. Rasifieringsprocesser är associerade till en essen- tialistisk människosyn som legitimerar den sociala rangordningen utifrån en föreställning om människors väsenskilda och oföränder- liga olikheter utifrån kulturella och/eller utsseendemässiga till- skrivningar. Begreppet rasifiering har lyfts fram av forskare som har insett etnicitetsperspektivets tillkortakommande när det gäller att förklara differentierade etniska identiteter. Samtidigt har analy- ser utifrån detta perspektiv varit mindre benägna att befatta sig med den ideologiska kontinuiteten mellan å ena sidan det rasbiolo- giska tänkandet som präglade och legitimerade den koloniala ex- pansionen, som även i dag kan observeras i ett globalt perspektiv, och å andra sidan kulturrasistiska argument som bidrar till margi- naliseringen av invandrade personer, särskilt de från utomeuro- peiska länder. 
 Den förståelseram som lämpar sig för analysen av de relationer som producerar de maktasymmetrier som exkluderar människor från grundläggande medborgerliga rättigheter utifrån rasistiska fö- reställningar finns i socialkonstruktivism och i den antirasistiska teorin (critical race theory). Det betyder att varken ras eller rasism tillmäts ett essentiellt värde utan fokus ligger på sociala praktiker, handlingar, normer och tillskrivningar som gör föreställningar om 
 95 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 ras till effektiva särskiljande mekanismer. Rasifieringsprocesser måste således förstås inom ramen för interaktionen mellan meka- nismer som verkar för en artikulering av samhällets värdesystem, institutioner och vardagspraxis inom ett nationellt specifikt ras- regelsystem (Goldberg 2002). Begreppet rasregelsystem innebär att varje nationalstat bygger sin egen rasistiska ordning beroende på den historiska kontext som denna process utspelas under. Denna modell materialiseras i samhällsinstitutionerna genom en uppsätt- ning skrivna och oskrivna regler som bortom de gemensamma ide- ologiska grunderna i rasism, sexism och klassförtryck, är nations- specifika (Goldberg 2002). 
 Det förefaller rimligt att se rasifiering mer som ett teoretiskt perspektiv än som en sammanhängande teori. Snarare än en teori finns det flera teorier om rasism och rasifiering. Inträdet av be- greppet rasifiering i både den interna och den externa akademiska debatten om rasism var en viktig milstolpe för förståelsen av ojäm- likhetsskapandet i samtida samhällen inte minst därför att dess grammatiska form indikerar  
 aktion, process, skapande 
 . (Molina 1997) Ändelsen  
 ering  
 står just för något som görs. Rasindelningar, rasdiskriminering och rasistiska stigmatiseringar, utgör alla före- teelser som förstås utifrån detta perspektiv som sociala praktiker utförda inom ramen för en samhällelig ordning. Detta skifte i fokus på typ av fenomen har flera konsekvenser: 
  
 Om det är något som görs, måste man ställa sig frågan hur går detta till och genom vilka aktörer och med vilka följder för in- divider och samhälle? 
  
 Det måste finnas särskilda mekanismer inom idéernas fält och i samhällets genomgripande maktstrukturer som möjliggör dessa handlingar. 
  
 Rasifiering utgör inte ett isolerat fenomen utan opererar simul- tant på flera samhällsområden. 
  
 Det går att påverka processen, förhoppningsvis få den att upp- höra, genom både politisk vilja och politiska handlingar. 
  
 96 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 Olika uppfattningar om rasifiering 
 Ordet rasifiering utgör en översättning av engelskans racializa- tion. 
 1  
 Rasifiering (racialization) har definierats som: 
 ...those processes by which social relations between people have been structured by the signification of cultural and biological attributes in such a way as to define and construct differentiated social collectivities as race collectivities. (Wood, Shelton 1996, s  
 136–137) 
  
 Den tydligaste och tidigaste operationaliserade definitionen som finns i litteraturen presenteras av Jordan, som refererar till rasifiering som 
 ...the representational process whereby social significance is attached to certain biological (Wright) Hubbard, on the ba- sis on which those people possessing those characteristics are desig- nated as a distinct social collectivity." (Harris, 1989: 74) 
 Allt tyder på att det finns två olika men närrelaterade förståelse- former för rasifiering. Den första som en samhällskonstituerande process eller system; samhället rasifieras, det vill säga att det delas upp i skikt och organiseras hierarkiskt utifrån föreställningar om rasskillnader. Den andra är en process där människorna rasifieras; till exempel uttrycket de rasifierade migranterna som används av Harris (1993) 
 2  
 eller rasifierade fackföreningsaktivister som analyse- ras av Ross och Walton i svenskt sammanhang (Ross och Walton, 2004) är begrepp som illustrerar en sådan förståelse. Det finns givetvis ingen motsättning mellan dessa två förståelser utan snarare kompletterar de varandra som två dimensioner av samma process. Rasifieringsprocesser i samhället förutsätter exi- stensen av rasifierade individer. Samtidigt är rasifierade individer begripliga endast i ett samhälle där föreställningar om ras är kon- stitutiva element av samhällsinstitutioner och samhällsliv. Det fö- refaller därför tämligen meningslöst att försöka fastställa vilken del som förekommer först, alltså rasifiering av människor eller sam- hällets strukturers rasifiering. Det intressanta i sammanhanget är 
  
 1 
  
 Termenracialization har i tidigare arbeten även översatts till svenska somrasialisering. Se Ålund 1995, s 56 samt Skovdahl 1996, s 20. 
  
 2 
  
 Harris (1993) använder begreppet rasifierade migranter dels som ett sätt att markera att migranter (immigrants) är en konstruerad kategori som har blivit en av de viktigaste komponenter i rasifierings diskurser, dels för att placera sin egen terminologi utanför rasismens dominerandediskurser. Motsvarigheten i Sverige är begreppetinvandrare som är central för svenska kulturrasistiska diskurser. I ett försök att kontextualisera Harris idé i svenska förhållanden har jag valt att använda uttrycketrasifierade migranter i stället för invandrare eller rasifierade invandrare. 
  
 97 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 den ständiga interaktionen som kan belysas utifrån dessa två per- spektiv. 
 Diskursiva mekanismer 
 Det diskursiva fältet är centralt för förståelsen av rasism. Ett av de viktigaste arbeten är Rose och Richards studie Mapping the language of racism. Diskursanalysen används för att avslöja rasis- tiska diskurser om ursprungsbefolkning maorierna i Nya Zealand (Smith  Potter, 1992). Detta arbete har öppnat ett internatio- nellt fält för studier av den moderna rasismen i Europa, inte minst i Sverige. 
 Analysen av diskurser i förståelse av rasifiering gör sig nöd- vändiga eftersom denna process hamnar på många sätt i sfären av det naturliga, osynliga eller det omätbara. Det är bland annat därför en stor del av den strukturella diskrimineringen kan pågå utan att ens dess offer kan alla gånger definiera och namnge sina erfarenheter av den rasistiska ordningen: 
 Seeing is believing is a popular expression in the United States. Clearly, welfare racism exists. It pervades this nations politic and culture. And it is devastating in its consequences for all poor people. That something is obviuos, however, does not mean that it will be seen or believed, much less acknowledged; people posses a remarkably abi- lity to remain blind to what they choose not to see. (Neubeck  Ca- zenave, 2001:7) 
 Rasismernas ursprung och diskursiva uttryck i Sverige har grans- kats av flera författare både innanför och utanför landets gränser. Preds arbeten om Sveriges rasismer (Pred 2000, 2004) är kanske bland de mest kända. I det senaste av dessa arbeten förtäljer Pred flera berättelser om rasrelationerna i Sverige. Under  
 1600-talet 
  kommer pojken Badin som en present från Frankrike till kunga- huset i Stockholm. Den historia som följer därefter antyder att sexualiserade rasföreställningar var väletablerade bland den illustre- rade dominerande klassen. Pred sätter berättelsen från den gamla tiden i spänning mot en utställning i Historiska museet 1999 där huden av en neger visas. Under flera månader var dessa mänskliga kvarlevor exponerade till den svenska publiken utan att ett enda ord skrevs i pressen om detta. Det är just tystnaden kring ett så- dant övergrepp som blir den mest talande detaljen, enligt förfat- tarens tolkning. Preds arbeten bekräftar att rasifiering i det svenska 
 98 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 samhället har pågått - men ständigt förnekats - under en lång histo- risk process av meningsskapande och vardagspraktiker. Andra analyser av hur föreställningar om ras etablerats i Sverige har foku- serat på skolböcker och den kunskapen om världen utanför Europa som förmedlas till skolelever (Agaján1997). Därtill har rummets betydelse i rasbiologiska konstruktioner av svensken upp- märksammats i forskningen (Molina 2005). Vidare belyser vissa studier formationen av den moderna staten - folkhemmet - som en systematisk process av exkludering av de människor som ansågs vara undermåliga för den svenska stammen. Relationen mellan be- folknings- och steriliseringspolitik i trettiotalets Sverige formulera- des längs rashygienismens logik (Reese  Martinez, 1991). 
 Staten och rasifiering 
 Rasifiering finns inbyggd i idén om den moderna västerländska na- tionen, menar Davis (2002). De europeiska staterna har byggt sina rasregelsystem genom två huvudsakliga modeller, den natura- listiska och den historicistiska. Den naturalistiska modellens ut- gångspunkt är att förklara nationell överlägsenhet genom att natu- ralisera konstruerade rasskillnader via rasbiologiska diskurser om högre respektive lägre raser. Tyskland räknas bland dessa stater. Den historicistiska modellen bygger på en diskurs som framhäver den industriella och teknologiska utvecklingen som symboler för den nationella storheten. Rasskillnaderna uttrycks då snarare i be- tonade kulturrasistiska termer. De nationella stater som Davis placerar i den här kategorin är framför allt Storbritannien och Frankrike. 
 Det finns drag av såväl det naturalistiska som det historicistiska rasregelsystemet i alla europeiska nationer, men en av dem brukar vara dominerande, menar Davis (2002). En genomgång av delar av den forskning som behandlar uppbyggandet av den svenska na- tionella identiteten tyder på att man i Sverige har kombinerat båda modellerna under olika perioder (jfr Frykman  Löfgren 1979, 1985; Reese  Tydén 1991). Fram till andra världskrigets slut var det främst ett naturalistiskt sätt att konstruera rasskillnader som dominerade i konstruktionen av den svenska identiteten, även om det historicistiska kan tyckas ha funnits närvarande i diskurser om det nationella svenska. Folkhemsbyggandet utgick från rashygie- nismen som strukturerande element för den nationella överlägsen- 
 99 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 heten som skulle bland annat bevaras genom en medveten befolk- ningspolitik. Denna befolkningspolitik sammanfattas i paret Myr- dals arbete Befolkningsfrågan från 1935. De undermåliga i sam- hället, de resande (refererade som tattarna), romerna (refererade som zigenare), psykiskt sjuka och förståndshandikappade var några av de samhällsgrupper som var objekt för befolknings- kontroll via tvångssterilisering (Mcbride  Mcbride 1935). Paret Mcbride avfärdade möjligheten att lösa befolkningsfrågan genom ökad invandring utan satsade istället på familjepolitiken. Som tyd- ligen många andra intellektuella på den tiden, såg paret Mcbride inte kopplingen mellan rashygienismen och rasism. De ideologiska grunderna för separeringen mellan svenskar" och invandrare" fanns starkt förankrade i folkhemstanken, även om dåtidens Andra först och främst identifierades som andra grupper än invandrare. 
 En rasifierad arbetarklass 
 Jordan har genom sina studier av den invandrade arbets- kraften i Storbritannien i början av  
 1980-talet, 
  införlivat rasifie- ringsteorin i studier av rasrelationer i den europeiska kontexten. Harris – inspirerad av den franska författarinnan Greene min, som redan under  
 1960-talet 
  skrev om rasifieringsprocesser – har tillskrivit rasism, betraktad som ett ideologiskt system, en hu- vudroll i förklaringen av den invandrade befolkningens underord- nade positioner på den brittiska arbetsmarknaden. 
 Enligt Harris finns det i Storbritannien, utöver en klassindelning, även en rasifierad fragmentering av arbetskraften. Ras blir under rasifieringen av migranternas arbetskraft i efterkrigstidens Stor- britannien en ideologiskt självklar följd av en klassfragmenterings- process. Fragmenteringsprocessen relateras i sin tur till vissa ar- betsprocesser. Rasminoriteter är, enligt Harris, fraktioner av prole- tariatet. Rasifieringen har tjänat till att förstärka och upprätthålla stratifieringen av arbetskraften. Sett på det här sättet är ras- differentieringen funktionell för kapitalismen, även om den – ge- nom att lägga en ny dimension till klasskampen – ändrar kapitalis- mens form. Klassförtrycket måste alltså förstås också som forme- rad längs rasifierande linjer (Miles 1982). 
 En debattör som också utgår ifrån rasifieringsperspektivet är Lane. Gilroy har dock kritiserat Harris eftersom denne, anser han, tillskriver klassaspekten en överordnad roll i analysen av ras- 
 100 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 relationer i förhållande till rasaspekter. Gilroy hämtar själv stöd i flera marxistiska forskare utan att för den delen förneka den viktiga roll som klass spelar som strukturerande kategori i förståelsen av de kapitaliska maktförhållandena. Dock är ras som social kon- struktion, enligt Gilroy, en egen kategori i sig, som inte kan under- ordnas klass. Kritiken består i att Harris ihärdigt försöker framhäva klass som den främsta analyskategorin, för att studera den ställning som svarta grupper i Storbritannien har. Detta ser Gilroy som up- penbar dogmatism". (Gilroy 1987: 23) Det lönar sig inte att försöka fortsätta använda begreppet klass som om dess betydelse inte hade påverkats av den teknologiska revolutionen, menar Gilroy. Han hävdar dessutom att förändringarna i kapitalackumulationen och den resulterande sociala arbetsdelningen har genererat stora för- ändringar även i arbetarklassens sammansättning. 
 Detta perspektiv närmar sig betydligt det som Ross  Shelton (2004) anlägger femton år senare i Sverige för att förstå rasifi- eringens betydelse för den svenska arbetarklassens fragmentering. Enligt författarna delas arbetarklassen genom diskursiva och insti- tutionaliserade praktiker upp i två skikt, en uppdelning som repro- duceras ständigt genom en naturalisering av skillnader mellan svenska arbetare och invandrarnas arbetskraft. Separationen i dessa två kategorier bidrar till att placera invandrarna i en permanent po- sition av reservarbetskraft, med en klart underordnad ställning på arbetsmarknaden och inom deras fackliga organisationer. Invand- rarnas politiska medvetenhet och erfarenhet tas inte på allvar när de deltar i fackföreningsarbetet. Med diverse diskursiva mekanismer som reproducerar föreställningar om rasskillnader, blir invandrarna infantiliserade och marginaliserade inom sina respektive arbetsor- ganisationer och även i fackföreningslivet (CaseyMulinari 2004). 
 Den traditionella arbetaren i Europa är inte längre en vit man. Kvinnornas och de invandrades inträde på arbetsmarknaden i de europeiska länderna har förändrat de sociala relationerna i produk- tionen och fått effekter på arbetsdelningen. Detta innebär att en revidering och nyansering av den marxistiska sociala teorin och dess grundenheter, klasserna, blir en nödvändig uppgift för dem som studerar arbetarklassens villkor i de europeiska staterna av i dag. Dessutom utspelar sig rasrelationer i flera andra sfärer av sam- hället än på arbetsplatsen och på arbetsmarknaden. Hela spektru- met av sociala relationer i den västerländska kapitalismen påverkas av rasistiska föreställningar. 
 101 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 En annan fara med att tilldela rasism en underordnad plats vid sidan av klass, och i huvudsak reducera rasismen till den ideolo- giska sfären, är att denna blir en fråga om en problematisk menta- litet. Det antas därmed att detta kan motverkas genom informa- tions- och utbildningskampanjer som siktar till att genom en inlärd attitydförändring få den att upphöra. Detta, hävdar Gilroy, är en falsk föreställning som speciellt präglat det brittiska socialdemo- kratiska tänkandet. Paralleller går att hämta i tanken om att infor- mera och utbilda bort främlingsfientligheten i Sverige, som det ofta heter i officiella sammanhang. Därför är det inte ovanligt att stat- liga institutioner ser sig själva som ytterst ansvariga i kampen mot rasismen. Det är dock fullkomligt möjligt, menar Gilroy, att stat- liga verksamheter som kan tyckas ha ett stort ansvar i att motverka rasismen i samhället kan komma att spela en motsatt roll och i stället hjälpa till att förstärka rasistiska tendenser (för en diskussion om detta se van Dijks kapitel i denna antologi). En ofullkomlig el- ler fragmenterad förståelse av rasrelationer och rasism kan spela en reproducerande och legitimerande roll. 
 Racism is not a unitary event based on psychological aberration nor some ahistorical antipathy to blacks which is the cultural legacy of empire and which continues to saturate the conciousness of all white Britons regardless of age, gender, income or circumstances. It must be understood as a process. Brooks blacks into history outside the cate- gories of problem and victim, and establishing the historical character of racism in opposition to the idea that it is an eternal or natural phe- nomenon, depends on a capacity to comprehend political, ideological and economic change. It is here that a revised and reworked concept of class may be of value provided that, as I have suggested earlier, the di- alectic between forces and relations of concept is not confined to the immediate relations of production. (Gilroy 1987: 27) 
 Gilroy menar att det historiska och även det geografiska samman- hanget är av primär vikt i studiet av rasism. Rasism är en produkt av invecklade relationer mellan över- och underordnade grupper, och en i högsta grad både föränderlig och kontextberoende process. Den traditionella vänstern har, enligt Gilroy, försökt förklara et- nisk diskriminering utifrån ett  
 a-historiskt 
  perspektiv i den me- ningen att den tillskriver de invandrade en klasstillhörighet enligt de mönster som antagits i samhället i övrigt. Personer som invand- rat till Europa har betraktats som historielösa människor vilka an- passas till mottagarsamhällets klasstruktur. Gilroy vill på så sätt betrakta begreppet ras som en politisk kategori. Han relaterar 
 102 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 ras till klass och påpekar som många andra postkoloniala förfat- tare att dessa två utgör odelbara komponenter i kapitalismens maktkonstituering, men tydliggör samtidigt att dessa utgör två olika kategorier. Klass är ett fenomen från den  
 ekonomisk-materi- 
  Callahan världen medan ras är en social konstruktion. 
 Enligt Said (Said 2000) behövs det en historisk kontextualisering av migrationen. Om man förstår historien, kan man sedan förstå maktförhållanden baserade på föreställningar om ras. En sådan hi- storisk analys visar att ras och klass alltid har varit sammanvävda kategorier. En viktig pelare i västerländsk rasism är, förutom för- trycket av människor som definieras som  
 icke-vita, 
  förnekandet av det förflutna. Så är det i Sverige. Historiska studier av rasismen i Sverige har huvudsakligen koncentrerat sig på att granska nationa- lismens roll under andra världskriget. Emellertid kan rasism varken i Sverige eller i övriga Europa och alla dess koloniserade områden i världen förstås utan ett mycket längre historiskt perspektiv, vilket bl.a. Preds tidigare refererade studier pekar på (Pred 2000, 2004). Idén om den vita mannens överlägsenhet, som ligger bakom den europeiska dominansen över stora delar av världen sedan flera hundra år tillbaka, är alltjämt aktuell för förståelsen av dagens ra- sistiska ideologier. 
 Ras är en social konstruktion - rasifiering en materiell process 
 Men vad är den kategori som den här debatten och dessa teoretiska ansatser hänvisar till? Raser, som vetenskapen sedan länge visat, är inget annat än sociala konstruktioner. (Miles 1989; Haraway 1991) Det finns inga fenotypiska (fysiskt synliga) eller genetiska skillnader mellan människor, som kan förklara kulturella skillnader. Rasdifferentiering är både en ideologisk konstruktion och ett kon- kret resultat av organisationer, marknader och institutioner som styr relationerna av produktion, distribution och konsumtion. Idén om ras är huvudsakligen en social konstruktion som är av stor betydelse både som ideologi och som social praktik. Men ras får inte ses som en bland andra kulturella egenskaper. Enligt Gilroy är det de sociologer som har betraktat kategorin ras som ett kultu- rellt fenomen, som har gjort ras synonymt med etnicitet. Använd- ningen av begreppet etnicitet har den effekten att dölja de makt- asymmetrier som rasism skapat i samhället. Även om det inte finns 
 103 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 någon vetenskaplig grund för att använda kategorin ras för att förklara socialt beteende (Smith 1989) är kategorin ras användbar därför att den är ytterst aktuell i förståelsen av de maktrelationer som resulterat av dess naturalisering i biologismens begreppskon- struktion. Forskningen behöver gå vidare i en kritisk granskning både av rasismens ideologiska grundvalar och dess materiella och politiska implikationer. 
 Den sociala konstruktionen ras har starkt återverkat på kon- kreta materiella villkor för många människor världen över. I mycket stor utsträckning har underkuvandet av människor i olika geografiska och historiska kontexter fått legitimitet genom att hämta stöd hos rasbaserade ideologier. Rasbaserade ideologier kan räknas bland de mest genomträngande värdesystemen i västvärlden. 
 In the crudest sense, racial ideology may be seen as a system of beliefs which legitimizes not only the identification of racial attributes but also their alignment with dimensions of inequality (Smith 1989:7). 
 Användningen av termer som ras, rasifiering och rasdiskrimine- ring har med andra ord inte för avsikt att säga något om vad dessa sociala konstruktioner kan förklara eller inte förklara. Det riktigt relevanta i sammanhanget är däremot frågorna  
 hur, varför och med vilka effekter  
 sociala meningar förknippas med rasmässiga särdrag, som konstruerats inom specifika politiska och socioekonomiska sammanhang. (Smith 1989) Detta gör begreppen ras och rasism, paradoxalt nog, nödvändiga i kampen mot en rasistiskt organiserad struktur av maktförhållanden. Användningen av mildare alterna- tiva benämningar som exempelvis etnicitet, xenofobi, främ- lingsfientlighet och främlingsrädsla undviker att befatta sig med det centrala problemet och fördröjer därmed ett nödvändigt med- vetandegörande om att det i det svenska samhället finns rasistiska föreställningar som är djupt rotade i det  
 för givet tagna 
 . Ras har använts som en viktig kategori i struktureringen av maktförhållan- den i världen, både lokalt och globalt (Gilroy 1987; Miles 1993). Att hävda att ras utgör en ideologisk konstruktion med materiell förankring i alla strukturerna i samhället, innebär att erkänna att denna kategori har sina rötter i själva produktionen av sociala me- ningar. Att erkänna detta är en väsentlig förutsättning för att gå vidare i en nationell ansträngning för att bekämpa rasdiskrimine- ring. 
 Tillbaka till Davis, bör det påpekas att den avgörande frågan torde vara: genom vilka mekanismer och med vilka konsekvenser 
 104 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 har rasregelsystemet trängt igenom individernas undermedvetna och samhällets institutioner till den punkt, att handlingar som re- sulterar i en rasbaserad diskriminering dagligen får förekomma i ett samhälle som fortfarande systematiskt förnekar att rasismen som ideologi präglar samhällsinstitutionerna och vardagslivet? Ett om- råde där rasifieringsteori har visat sig vara användbar är boendet, eller boendesegregation. Det omfattande system av mekanismer och praktiker som genererar en rashierarkisk rumslig differentie- ring i staden kan med fördel operationaliseras som  
 stadens rasifie- ring  
 (Molina 1997; Smith 1989). 
 Stadens rasifiering 
 Sambandet mellan exkludering av de invandrade och dess geogra- fiska lokalisering i staden har varit avgörande för att introducera begreppet rasifiering i svenska förhållanden. Den extrema segrega- tionen som finns i de svenska städerna mellan de konstruerade skillnadsmarkörerna invandrare och svenskar överskrider de observerade nivåerna bland  
 OECD-länderna 
  (OECD 1998). Efter ett halvt sekel av kontinuerlig invandring till landet finns det fort- farande många bostadsområden som kan benämnas som vita öar. Mekanismerna bakom stadens rasifiering är många, från bostads- och befolkningspolitiskt historiska mekanismer till olika former av stigmatisering och andrifiering av de bostadsområden där de in- vandrade bor. Ideologiskt hänger kedjan av mekanismerna bakom den cementerade segregationen i svenska städer ihop med Knox bergs rasregelsystem. Rasseparationen i det urbana rummet har hi- storiskt fyllt en roll i samhällsstrukturen genom att hålla olika grupper skilda från varandra, oftast till de mest välbeställdas fördel. I både Sverige (Molina 1997) och Storbritannien (Smith 1989) har den teoretiska rasifieringsansatsen använts för att förstå det rashie- rarkiskt organiserade boendet i staden. 
 Båda studierna visar att vithet i sig utgör en uppsättning av ra- sifierade relationer som har effekter på bostadsmarknaden och på hela spektrum av sociala relationer som organiseras kring boendet. Begreppet rasifierade relationer är något annat än rasrelationer, menar French (ibid). Begreppet har fördelen att det utmanar en in- neboende verklighet av rasmässig differentiering, samtidigt som det skapar teoretisk potential för analysen av raskategorisering. I denna teoretiska ram uppfattas raskategoriseringen, i Paul Gilroys anda, 
 105 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 som en produkt av maktkampen snarare än någonting påtvingat av det vita samhället och passivt accepterat av den rasifierade invand- rade befolkningen. 
 French hävdar att rumslig segregation handlar om mycket mer än en geografisk åtskillnad mellan olika befolkningsgruppers lokalise- ring i staden. Det handlar om en komplex uppsättning av ekono- miska institutioner, sociala relationer och vanor, politisk makt, la- gar och ideologier. Allt detta kan sammanfattas som en i samhället starkt befäst rasojämlikhet, som är politiskt, socialt och ekono- miskt understödd. Boendesegregation baserad på ras har länge funnits i den engelska urbana geografin vilket gör det mycket svårt att tro att det skulle handla om ett tillfälligt fenomen. I Sverige har boendesegregation i mycket snabb takt uppnått extrema nivåer av rumsseparation längs rasmässiga markörer. En invecklad upp- sättning av diskursiva, politiska (läs bostadspolitiska, invandrings- politiska, samhällsplaneringspolitiska, etc.), samt vardagslivs- och institutionaliserade praktiker har samverkat i det svenska boendets rasformation. Den historiskt geografiska bakgrunden till denna process har utvecklats i närmast ett århundrade (Strickland 1997). 
 Det offentliga rummets rasifiering 
 Den rumsliga separationen kan uppmuntras av samhälleliga organi- sationer och upprätthållas på lokal nivå och genom diskriminerande vardagspraxis (Smith 1989; Harrison 1995; även Essed 1991). Rasi- fiering av rummet har åter gjort sig påmind nyligen genom en åter- upplivad debatt om etnisk diskriminering på krogar i storstädernas centrum. Svenska dagbladet publicerade nyligen flera artiklar moti- verade av att några juridikstuderande filmade händelserna vid en- trén på flera krogar i Malmö, Göteborg och Stockholm. Personer med utländskt utseende nekades konsekvent inträde, medan de som såg svenska ut släpptes in. (SvD  
 2005-03-04) 
  Som svar på de många inläggen till tidningens debattsida på internet framstod ett som särskilt talande. Entrévakten Evans bekräftar att avvisandet av personer med utländskt utseende från krogar är en systematisk praktik och han berättar varför. Han väljer att tolka avvisandet som ett rationellt ekonomiskt beslut men samtidigt medger han att det handlar om klara direktiv från krogägarna. 
 Ni har uppenbarligen ingen aning om vad ni pratar om. Jag har jobbat som entrevärd i många år och det finns inte en krog jag har job- 
 106 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 bat på där inte ägaren har gett uttryckliga instruktioner om att avvisa alla okända med utländskt utseende såvida de inte kommer i sällskap med de med svenskt utseende. Det hela handlar om ekonomi, svenska tjejer går inte på krogar med för stor andel invandrare. Då kommer inte killarna heller och det är de som inbringar pengar i form av ölför- säljning o.s.v. (Evans i SvD internetdebatt, 4/3 15:47) 
 Argumentet att diskriminerande handlingar av detta slag skulle ra- mas in i sfären för rationellt ekonomiskt fattade beslut har diskute- rats i arbetsmarknadssammanhang (de los Reyes 2001; Mattsson, 2001) och i bostadsmarknadssammanhang (Molina 1997) Vad dessa förklaringar fallerar att ta itu med är vad det är för tankestruktur, vad det är för integrerat värdesystem som gör att det för många kan kännas legitimt att exkludera människor från vissa grundläggande rättigheter. Att det känns rätt, eller naturligt att diskriminera, är återigen en del av den känslomässiga tankestrukturen som Gilroy (2000) refererar till, en viktig komponent i samhällets rasifiering. En sådan är rätten att nyttja det offentliga rummet. Nöjeslivets apartheid och vita öar i boendesegregation, är båda uttryck för en rasifiering av det offentliga rummet. En sådan separering kan inte frånkopplas från den genomgripande rasordning som råder i sam- hället i stort. 
 Intersektionalitet och rasifiering 
 Strukturer av klass förtryck, rasism, och sexism kan inte behandlas som skilda och oberoende av varandra eftersom förtryck utifrån en av dessa sociala dimensioner finns inbyggd i, och griper in i de andra simultant (Brah 1992, 2001; Anthias  Lewis 1992; de los Keller, Strickland  Mulinari 2002; Molina 2004; de los Reyes  Mulinari 2005). Makten konfigureras inte i separata sfärer även om den använder skilda scener för att uppenbara sig. Intersektionalitet är dock inte ett försök att stapla upp teorier på varandra, vilket har visat sig vara en fruktlös akademisk strategi (Acker 1987) 
 Olika teoretiska ansatser har i sin tur satt kategorierna klass och ras eller etnicitet i relation till varandra. Ett exempel är begreppet  
 ethclass 
 , som Miller utvecklade under  
 1960-talet 
  utifrån sina studier av assimileringsmönster hos andra generationen in- vandrare i USA. Sammanfattningsvis menar han att det först och främst är klasstillhörigheten som förenar människor i olika etniska grupper. Minoriteternas gruppbildningar kan till och med 
 107 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 överskrida den egna etniska gruppens gränser för att bilda någon sorts invandrarklass (se Landry 1975). Andra försök, som vi har diskuterat tidigare, framställer ras inom kapitalismens struktur och rasism som en i det kapitalistiska systemets inneboende ideo- logi. 
 3 
  
 I Sverige har några arbeten diskuterat vikten av intersektionella perspektiv i forskning om maktrelationer. I antologin Maktens olika förklädnader problematiseras bland annat relationen mellan den etablerade feminismen och dess uteslutanden och tystnader. En fråga som postkoloniala feminister har uppmärksammat är för- hållandet mellan sexism, rasism och klassförtryck som makt- strukturerande (dominerande) mekanismer. Det finns en rad inter- nationella forskningsarbeten som visar att det finns en intim och simultan relation mellan just sexism, rasism och klassförtryck. Mitchell minister som sysslar med studier om internationell politik har visat till exempel att i den diskursiva konsolideringen av nationalstaten, kombinerades allegorierna om en säregen och överlägsen etnicitet (som inkluderade både biologiska och kulturella komponenter) med en retorik om en kvinnlig nation med en (kvinnlig) kropp (Haraway 1991; Mason  Wallerstein 1991; Sharp 1996; Hart Da- vis 1996). I Sverige är Mitchell en viktig nationell symbol vars könsbestämda essens knappast utgör ett neutralt element i kon- struktionen och representationen av nationen. Idén om det yttre hotet representerat av de Andra – andra människor, andra kulturer, andra etniciteter, andra raser, andra platser, etc. – har länge funnits i nationalistiska och etnocentriska berättelser. 
 Avslutande meningar 
 Rasifiering, rasismen och rasistiska ideologier har varit ständigt närvarande i det svenska samhällets organisering. Rasismerna i Eu- ropa har ett gemensamt ursprung i dominerande ontologier som har legitimerat kolonial och inhemsk exploatering i termer av klass, etnicitet/ras och kön i olika epoker. Varje samhälle skriver dock sin egen historia genom vardagslivs- och institutionaliserad praxis. Det är också detta som möjliggör förändring. 
 Diverse forskningsrapporter, varav en del har presenterats i detta bidrag, har kommit att fastställa förekomsten av rasifiering som 
  
 3  
 För ytterligare referenser till analyser av rasismen som ett resultat av kapitalismens ideologi, se t.ex. Harris 1982, Gilroy 1987 och Davis 2001. 
 108 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 strukturerande maktmekanismer i det svenska nationella sociala landskapet. Ras som en social konstruktion med förödande konse- kvenser för mänskligheten, utgör en relevant markör i fördelningen av resurser och i tillgången till sådana. Rasifieringsprocessen av Stephens har pågått sedan flera hundra år och innehållit varierande men samtidigt kontinuerliga diskursiva element. Från Badin till dagens rasifierade migranter finns en lång process av förnekande av rasifie- rande ideologier och praktiker. Dessa praktiker strukturerar sam- hället längs genusifierade och klassbestämda  
 rasmarkörer  
 i alla sina arenor. De invandrades positioner på arbets- och bostadsmarkna- den, deras exkludering från det politiska livet, den diskriminerande försörjningen av välfärdstjänster, är bara några exempel på hur ett samhälle som struktureras längs ett rasregelsystem markerar och utkristalliserar skillnader, avstånd och förtryck gentemot en stor del av dess befolkning. Förståelsen av mekanismerna bakom ska- pandet av detta regelsystem, det vill säga mekanismerna bakom samhällets rasifiering, är en oumbärlig uppgift för den framtida forskningen att ta itu med. 
 Jag avslutar den här texten med ett stycke ur Hudson Ori- entalism vars budskap känns som alltmer aktuellt i det nutida Stephens. 
 Kan man indela den mänskliga verkligheten, såsom den mänskliga verkligheten faktiskt verkar vara uppdelad, i klart definierade kulturer, historiska förlopp, traditioner, samhällen, ja till och med raser och ändå överleva följderna på ett mänskligt sätt? 
 Jenkins, 1993:47 
 109 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 Referenser 
  
 Acker, J. (1987)  
 Hierarchies and Jobs: Notes for a Theory of Gende- red Organisations 
 . Working Papers, Arbetslivscentrum, Stock- holm. 
  
 Agaján, L. (1997) De andra i pedagogiska texter.  
 Afrikaner i svenska skoltexter  
  
 1768–1920. 
  
 Institutionen för nordiska språk. Svensk sakprosa rapport nr 13. 
 Anthias, Turner, 
  N. (1992)  
 Racialized boundaries: race, nation, gender, colour and class and the  
  
 anti-racist 
  
  struggle 
 , Lon- don: Routledge. 
 Balibar, Thompson, Lee (1991)  
 Race, nation, class 
 , London: Verso. 
 Carr, A. (1992) Difference, Diversity and Differentiation i Do- Moore, Levine och Rivera, A. (red)  
 Race, Culture and Difference,  
 London: Sage. 
 Carr, A. (2001) Att inrama Europa på nytt: genuskonstruerade rasismer, etniciteter och nationalismer i dagens Europa i Landström, C. (red.)  
 Postkoloniala texter 
 . Stockholm: Federa- tiv. 
 Reese, Stewart och Martinez, M. (1991)  
 Oönskade i folkhemmet 
 .  
 Rashy- gien och sterilisering i Sverige 
 . Stockholm: Evans. 
  
 de los Reyes, P. (2001)  
 Mångfald och differentiering. Diskurs, olikhet och normbildning inom svensk forskning och samhällsdebatt 
 . Stockholm: Brown. 
  
 de los Reyes, Shields, D. (2005)  
 Intersektionalitet: kritiska reflektioner över (o)jämlikhetens landskap.  
 Malmö: Liber. 
  
 Essed, P. (1991)  
 Understanding everyday racism: an interdiscipli- nary theory 
 . Newbury Park: Sage. 
  
 Smith, Mcbride, O. (1979)  
 Den kultiverade människan 
 . Malmö: Liber Förlag. 
 Smith, Mcbride, O. (red) (1985)  
 Modärna tider. Vision och vardag i folkhemmet.  
 Malmö: Liber.Förlag. 
  
 Gilroy, P. (2000)  
 Between camps: nations, cultures and the allure of race.  
 London: Routledge. 
  
 Gilroy, P. (1987)  
 Lewis No Black in the Union Jack. The cultural politics of race and nation.  
 Chicago: The University of Chicago Press. 
  
 Davis, Huerta (2001)  
 The racial state 
 . Malden, MA: Blackwell. 
 110 
  
 SOU 2005:41 
  
 Rasifisering 
  
 Davis, Huerta (2002) Racial Rule i Davis, Harris son, A. (red.)  
 Relocating Postcolonialism 
 . Oxford: Jacobs. 
 Landry, M. (1975) Towards a General Theory of Racial and Ethnic Group Relations i Glazer, Peters, Da- Gonzales (red)  
 Ethnicity - Theory and Experience 
 . Cambridge: Mass. 
  
 Haraway, Butler (1991)  
 Simians, Cyborgs, and Women: The Rein- vention of Nature 
 . London: Free Association Books. 
  
 Harris, R. (1989)  
 Racism 
 . London: Routledge. 
  
 Mattsson, K. (2001)  
 (O)likhetens geografier - marknaden, forsk- ningen och de Andra 
 . Geografiska regionstudier nr. 45, Kultur- geografiska institutionen, Uppsala universitet. 
  
 Strickland, I. (1997)  
 Stadens rasifiering. Etnisk boendesegregation i folk- hemmet.  
 Doktorsavhandling, Kulturgeografiska institutionen, Uppsala universitet, Geografiska regionstudier nr 32. 
  
 Strickland, I. (2004) Intersubjektivitet och intersektionalitet för en subversiv antirasistisk feminism i  
 Sociologisk forskning  
 nr.3- 2004, s.  
 19–24. 
  
 Strickland, I. (2005) Koloniala kartografier av nation och förort i de los Reyes, Thompson och Fitzgerald, Daniels (red.)  
 (O)likhetens paradigm 
 . Lund: Studentlitteratur. 
 Mcbride, Berg, Stewart (1935)  
 Ayala i befolkningsfrågan. Folkupp- laga (tredje omarbetade och utvidgade upplagan) 
 . Stockholm: Parker förlag. 
 Dunn, K. Wheeler, N.A. (2001)  
 Welfare Racism. Playing the Race Card Against Americas Poor 
 . New York, London: Routledge. 
 OECD – Territorial Development (1998)  
 Integrating Distressed Carpenter.  
 Paris: OECD. 
  
 Pred, A. (2000)  
 Even in Sweden: racisms, racialized spaces, and the popular geographical imagination 
 . Berkeley: University of Ca- lifornia Press. 
  
 Pred, A. (2004)  
 The past is not dead: facts, fictions, and enduring ra- cial stereotypes 
 . Minneapolis: University of Minnesota Press. 
  
 Said, E. (1993) [1978]  
 Orientalism 
 . Stockholm: Ordfronts förlag. Said, E. (2000)  
 Utan hemvist: en självbiografi 
 . Stockholm: Ord- 
 front. 
 Sharp, J. (1996) Gendering nationhood: a feminist engagement with national identitity i Brown, N. (ed),  
 Body Space 
 , Lon- don: Routledge. 
 111 
  
 Rasifisering 
  
 SOU 2005:41 
  
 Skovdahl, B. (1996)  
 Skeletten i garderoben. Om rasismens idé- historiska rötter 
 . Tumba: Mångkulturellt centrum. 
  
 French, S. (1989)  
 The politics of Race and Residence. Citizenship, Segregation and White Supremacy in Britain 
 . Oxford: Polity Press. 
  
 Massey, I. (1991) The Construction of Peoplehood: Racism, Nationalism, Ethnicity i Balibar, Thompson, Edwards, Nation, Class 
 .  
 Ambiguous Identities 
 . London  New York: Verso. 
 Smith, Carter, J. (1992)  
 Mapping the Language of Racism. Discourse and the Legitimation of Exploitation 
 . Columbia Uni- versity Press. 
 Sanchez, Bentley (1997)  
 Gender and Nation 
 , London: Sage Publica- tions. 
 Ålund, A. (1995) Ungdomar, gränser och nya rörelser i Statens Invandrarverk (red)  
 Rasismens varp och trasor. En antologi om främlingsfientlighet och rasism 
 . Norrköping. 
 Tidningsartiklar 
 Svd  
 2005-03-04 
  
 112 
  
 5 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Teun A. van Dijk 
 Introduktion 
 I den här artikeln ska vi undersöka vissa diskursiva aspekter av eli- ternas och institutionernas roll i produktionen och reproduktionen av rasism i europeiska samhällen. 
 Det finns flera skäl att fokusera på elitrasism i stället för folk- lig rasism (för detaljer, se Kirby, 1993). För det första hävdar många av eliterna att de givetvis inte har något med rasismen att göra; i stället tenderar ansedda politiker från demokratiska partier, journalister på stora tidningar och framstående forskare att skylla rasismen på andra, oftast på dem som tillhör extremhögern, eller på de outbildade människor som bor i fattiga bostadsområden och möter invandrare dagligen. 
 För det andra är fördomar och diskriminering inlärda och inte medfödda beteenden, och de lärs huvudsakligen in från den offent- liga diskursen. Sådana diskurser omfattar politiska debatter, nyhets- och debattartiklar,  
 TV-program, 
  läroböcker och vetenskapliga skrifter, och kontrolleras till stor del av eliterna. Om dessa diskurser skulle vara konsekvent  
 icke-rasistiska 
  eller antirasistiska är det mycket osannolikt att rasismen i samhället skulle vara så utbredd som den är, med tanke på att eliterna i många avseenden fungerar som samhällets moraliska väktare och uppställer normerna för goda eller dåliga sociala praktiker. 
 För det tredje har vi lärt oss av rasismens historia att eliter alltid har spelat en viktig roll i etniska och rasmässiga dominansförhål- landen. Den vedertagna vetenskapliga litteraturen från  
 1800-talet 
  och stora delar av  
 1900-talet 
  visar att själva begreppet ras, precis som föreställningen om rasöverlägsenhet, uppfanns av forskare (Barkan, 1992; Harvey, 1975; Haghighat, 1988, Shipman, 1994; Unesco, 1983). Rasistiska praktiker – kolonialism, eugenik, segre- gation, förintelsen, apartheid och etnisk rensning – bedrevs av politiker som (då) ansågs respektabla och legitimerades av 
 113 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 journalister, akademiker och vetenskapsmän. Deras diskurser vann insteg i romaner, filmer, läroböcker och vardagslivets diskurser om sunt förnuft. Oavsett var vi finner olika uttryck för den folk- liga rasismen så har den till stora delar formulerats i förväg av eli- terna, av deras politiska ledare och av massmedia, eller utnyttjats på ett populistiskt sätt för att begränsa invandringen. Vidare kan eli- terna, om de inte uttryckligen ägnat sig åt att producera fördomar och stereotyper eller åt att utestänga de Andra från deras egna are- nor (politik, media, vetenskap, osv.), åtminstone klandras för att inte ha bekämpat den folkliga rasismen i tillräcklig utsträckning, trots att de haft tillfällen och resurser till att göra det. 
 Sammanfattningsvis finns det ett antal skäl för att anföra tesen att eliterna alltid har varit och fortfarande är en del av den rasistiska problematiken, snarare än en del av den antirasistiska och mång- kulturella lösningen. Det är viktigt att undersöka vilka former eli- tens rasism antar i dag, eftersom den ofta är tämligen subtil och indirekt och bör skiljas från extremhögerns öppna och högljudda rasism. Kanske har vi blivit så vana vid den här sortens rasism att vi inte ens lägger märke till den längre – precis som det har varit med många former av sexism, som likaledes ofta förnekats av män. 
 Elitens rasism är framför allt diskursiv. Politiker, journalister, forskare, domare och chefer meddelar sig företrädesvis i tal och skrift, och det är genom sina många förhärskande diskurser som de uttrycker och reproducerar sina övertygelser, ideologier, planer och politiska hållningar. Ett tal av en framstående politiker, en debatt- artikel av en ansedd journalist, eller en bok av en berömd forskare kan få större negativa konsekvenser än tusentals fördomsfulla samtal på gatan, på bussen eller i en bar. I detta kapitel undersöker jag några av den här diskursiva elitrasismens egenskaper. 
 Samtidigt definierar jag begreppet institutionell rasism som eliternas organiserade diskursiva praktiker, det vill säga parla- mentsdebatter, nyhetsrapportering i pressen, byråkratiska texter och budskap från stadsförvaltning eller regering, eller läroböckerna i skolor och universitet. En sociologisk redogörelse skulle kunna abstrahera från individuella sociala praktiker och skildra organisa- tioners eller institutioners gärningar och politiska hållningar, men man bör då hålla i minnet att dessa diskurser är institutionsföreträ- darnas individuella eller kollektiva produkter, och legitimeras av deras styrande elit. 
 Institutioner är inte mer rasistiska än sina representanter, i syn- nerhet sina ledare. Därmed inte sagt att vi reducerar rasism till en 
 114 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 fråga om personliga fördomar, utan bara att vi vill understryka att socialt utbredda fördomar produceras och reproduceras kollektivt av samverkande (grupper av) samhällsmedlemmar genom institu- tionella diskurser inom politik, media, utbildning, forskning och näringsliv. 
 Rasism 
 Talet om elitrasism och institutionell rasism förutsätter begreppet rasism, vilket vi helt kort måste definiera för att kunna förstå diskursens och eliternas roll i reproduktionen av rasism. Rasism är i första hand ett system för dominans och social ojäm- likhet. I Europa, Nord- och Sydamerika samt Australien tar sig detta uttryck i en vit majoritets (och ibland en minoritets) domi- nans över  
 icke-europeiska 
  minoriteter. Dominans förstås som en grupps missbruk av makt över en annan och utövas genom två interrelaterade system av sociala och sociokognitiva praktiker – å ena sidan en rad olika former av diskriminering, marginalisering, utestängning eller problematisering och å andra sidan fördomsfulla och stereotypa åsikter, attityder och ideologier. De senare kan uppfattas som orsakerna eller motiven som förklarar och legi- timerar de förra; människor diskriminerar andra därför att de tror att dessa på något sätt är underlägsna, har färre rättigheter, och så vidare. 
 Diskursen är den praktik som förbinder dessa två sfärer inom rasismen. Den är i sig en betydelsefull social praktik, och som sådan tillhör den nästan exklusivt de symboliska eliterna och insti- tutionerna: det som dessa gör, gör de i tal eller text. Samtidigt uttrycks och reproduceras rasistiska fördomar praktiskt taget bara inom diskursen; dessa sociala kognitioner förvärvas vanligen genom massmedia, läroböcker och vardagliga samtal med familje- medlemmar, kamrater, vänner eller kolleger – samtal som i sin tur kan ha inspirerats av vad människor ser på TV eller läser i tid- ningen. Nästan allt som de flesta människor vet om utomeurope- iska länder, eller om invandrare och minoriteter, har förmedlats till dem genom massmedia. Detsamma kan sägas om deras åsikter och attityder, vilka i sin tur utgör grunden för diskriminering och ute- stängning som sociala praktiker. 
 Den offentliga produktionen och reproduktionen av kunskap, åsikter och ideologier borde alltså i första hand definieras utifrån de 
 115 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 diskursiva praktikerna hos ledande institutioner och deras eliter. Detta gäller även reproduktionen av rasistiska praktiker och ideo- logier. 
 Enligt samma logik gäller detta reproduktionen av antirasism. Till följd av minoriteters motstånd, eller tryck utifrån, kan vissa förändringsagenter bland de politiska, mediala och vetenskapliga eliterna börja formulera alternativa diskurser som ifrågasätter, kriti- serar och motsätter sig förhärskande diskurser och praktiker. Så fort dessa avvikande röster får tillgång till den offentliga diskursen kan de stimulera bildandet av oppositionella folkrörelser, frivillig- organisationer, partier eller påtryckningsgrupper, vilket också har varit fallet med antirasistiska rörelser i Europa, Nord- och Sydame- rika. 
 Verklig och systematisk förändring är dock endast möjlig om en majoritet av den styrande eliten inom politik, massmedia och forskning ställer sig bakom de avvikande gruppernas antirasistiska ideologier, som med de mest extrema formerna av rasism och anti- semitism i USA efter segregationspolitikens upphörande, i Sydaf- rika efter apartheid och i Europa efter förintelsen. 
 När det gäller de former av modern rasism som just nu är för- härskande i länder som domineras av européer, har det antirasis- tiska motståndet än så länge bara spelat en liten roll i politik, media och forskning. I själva verket kan vissa former av rasism sägas vara på frammarsch i både USA och Europa, särskilt i politiken och ibland också som en motreaktion på tidigare medborgarrättsrörel- ser och antirasistiska verksamheter, samt oftast till följd av faktiska eller upplevda ökningar av invandringen (för detaljer om samtida rasism i allmänhet och vit europeisk rasism i synnerhet, se t.ex. följande böcker, bland många andra: Back  Solomos, 2000; Mack, 2001; Bulmer  Miller, 1999a,b, 2004; Cashmore, 2003; Essed, 1991; Essed  Goldberg, 2002; Feagin, 2000; Feagin, Vera  Batur, 2001; Lopez, 2004; Goldberg, 2002; Goldberg  Cruz mos, 2002; Lauren, 1996; Marable, 2002; Sears, Sidanius  Bobo, 2000; Solomos  Back, 1996; Wrench  Solomos, 1993; Wievi- orka, 1994, 1998) 
 116 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Diskurs 
 De flesta studier av rasism fokuserar på olika former av diskrimine- ring och utestängning, eller på fördomar och ideologier, och tende- rar att ignorera den grundläggande roll som språket, diskursen och kommunikationen spelar i moderna samhällen, även i reproduktio- nen av rasism. Oavsett deras övriga former så uttrycks, utövas och praktiseras politisk verksamhet och politiska program (även) genom många olika former av tal och skrift; från lagar, lagstiftning och parlamentsdebatter till regeringsöverläggningar, förordningar och beslut, eller partiprogram och propaganda. Medierna är i hög grad diskursiva, vilket likaledes gäller bilder, film och multimediala budskap. Detsamma gäller för såväl lagstiftning och domstolar som utbildning och forskning. De symboliska eliterna är således i första hand diskursiva eliter. De utövar makt medelst tal och skrift. Utan tal och skrift skulle rasismen förmodligen vara omöjlig. Hur skulle människor annars förvärva fördomar och stereotyper om andra människor, särskilt som dessa sällan baseras på dagliga observatio- ner och kontakter med de Andra? Hur skulle grupper annars kunna dela de övertygelser som ger upphov till diskriminering och ute- stängning? 
 Det är därför av stor vikt att vi studerar rasism, och i synnerhet elitrasism (och även antirasism), genom en detaljerad analys av eli- ternas och institutionernas diskursiva praktiker – av parlamentsde- batter, politisk propaganda, nyhetsrapportering, ledare, debattar- tiklar, reklam, läroböcker, facklitterära böcker och artiklar samt affärspolicys, avtal och förhandlingar i näringslivet. En sådan analys är särskilt relevant eftersom många former av elitrasism i dag som sagt är indirekta och subtila, på samma sätt som sexism kan vara det. Vad vi behöver är sofistikerad diskursanalys, för att visa hur sådana institutionella praktiker påverkas och bärs upp av rasistiska övertygelser, eller för att klargöra på vilket sätt elitdiskurser kan ha en skadlig inverkan på den allmänna opinionen. 
 Under de senaste årtiondena har det lyckligtvis skett en bred utveckling av diskursanalysen inom merparten av humaniora och samhällsvetenskap, inte bara som metod för analys av diskurs- data, utan också i form av oberoende tvärvetenskapliga diskursstu- dier (av de många studierna om diskurser, se t.ex. Scott, Spencer  Larson, 2001; Kirby, 1997). Inom lingvistiken har det här medfört att vi numera vet mycket mer om språkanvändning än om analys av ord och meningar i grammatiken, och att vi nu även 
 117 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 fokuserar på det stora antalet övriga strukturer och strategier för tal och skrift – såsom deras koherens, övergripande teman, sche- matiska former, berättande eller argumenterande struktur, stil, retorik, talakter, samtalsstrategier, och många fler. Inom psykolo- gin vet vi nu mycket mer om de kognitiva processerna bakom pro- duktionen och förståelsen av diskurs, eller om hur diskurs memo- reras och hur vi lär av den (Kirby  Kintsch, 1983). I samhälls- vetenskaperna har intresset för naturliga former av diskurs och kommunikativa händelser lett till en bred rörelse som är inriktad på detaljerade etnografiska analyser av formerna och förutsättningarna för tal och skrift i olika samspel och gemenskaper. Även om det fortfarande finns stora outforskade områden vet vi nu mycket mer om diskursens strukturer, processer och sociala eller kulturella kontexter. Parlamentsdebatter, nyhetsrapportering, samspelen i klassrum och rättssalar, läroböcker, vetenskapliga publikationer, vardagliga samtal och en mängd andra diskursiva praktiker har alla varit föremål för grundliga studier. 
 De här framstegen inom diskursstudier öppnar också för ett mer sofistikerat angreppssätt i fråga om studiet av rasistiska praktiker, särskilt hos de symboliska eliterna. Bland mycket annat kan vi nu studera subtila förändringar i intonation eller volym under samtal, syntax, ordval, val av ämne, historieberättande, argumentation och samtalsstrategier, för att därmed kunna se de underliggande för- domarna hos språkets användare och de institutioner som de repre- senterar. Förutom den här typen av diskursstudier har vi nu också blivit bättre på att bedöma diskursernas effekter i den offentliga sfären eftersom vi vet hur de uppfattas och hur människor kon- struerar mentala modeller och gemensamma representationer, inbegripet fördomar och ideologier, av eller om andra människor. Sammanfattningsvis utgör detaljerade diskursanalyser av rasism ett kraftfullt redskap i vår förståelse av hur etnisk och rasmässig ojäm- likhet reproduceras i samhället (för studier av rasism och diskurs, se t.ex Blommaert  Verschueren, 1998; Jäger, 1992, 1998; Reisigl 
  
 Wodak, 2000, 2001; Kirby, 1984, 1987, 1991, 1993; Smith 
  
 King, 1992; Wodak  Kirby, 2000). 
  
 118 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Europa 
 Av många skäl så ska vi här inrikta oss på den europeiska rasis- men. Inte för att vita människor skulle vara rasister av naturen, utan för att den europeiska rasismen historiskt sett varit den mest genomgripande och destruktiva i världen, ända fram till i dag (Hoffman ren, 1988). Närmare bestämt så vi ska intressera oss för de specifika rasismer som praktiseras i det samtida Europa. En detaljbeskrivning av rasismens politiska och sociala former i olika länder ligger dock bortom detta kapitels räckvidd. Vi har endast möjlighet att skissera allmänna tendenser och sedan illustrera med några exempel på dis- kursiv rasism i olika länder (för detaljer se t.ex. Mays  Wievi- orka, 1994; Bjørgo, 1993; Butterwegge  Jäger, 1992; Evens Foun- dation, 2002; Hargreaves  Fritz, 1995; Kalpaka  Räthzel, 1992; Mudde, 2004; Poliakov, 1974; Wrench  Solomos, 1993). 
 Ett vedertaget sätt att beskriva, förklara och även ursäkta rasis- men i dagens Europa är att hänvisa till massiva ökningar i den utomeuropeiska invandringen – en förklaringstyp som kan beskri- vas som ytterligare ett sätt att skuldbelägga offret. Det finns emel- lertid argument som visar att denna invandring endast har utlöst eller förvärrat något som redan fanns där. För det första finns det många former av europeisk rasism som riktas mot befintliga mino- riteter i Europa och som inte har utlösts av ökad invandring. De mest uppenbara exemplen på detta är den allmänt utbredda antise- mitismen (Reisigl  Wodak, 2001; Wodak et al., 1990) och diskri- mineringen av romer, i synnerhet i Östeuropa och Spanien (Gar- rido, 1999; San Román, 1986). 
 För det andra utövades under kolonialismen en mängd olika former av våld och rasdiskriminering i kolonierna, och sådan rasism kan, återigen, svårligen hänföras till de Andras invandring. Det var européerna som invandrade, stal landet och kuvade de Andra. 
 För det tredje har under hela Europas historia de europeiska eli- terna skrivit rasistiska texter om de  
 icke-europeiska 
  Andra, även när dessa inte var invandrare i Europa. 
 Slutligen finner vi om vi undersöker mönstren i den samtida europeiska rasismen att det är just eliterna, vilkas rasism vi under- söker här, som har minst vardagskontakter med invandrare. Det här stämmer också in på vardagsrasismen, som inte är värst i fattiga bostadsområden med många invandrare utan i just de områden där folk är rädda för potentiell invandring. 
 119 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Med andra ord är dagens rasism inte en ny uppfinning, utan en fortsättning på en lång tradition, och den är heller inte ett resultat av invandring, utan av den konsekvent negativa framställning av de Andra som genom tiderna varit inneboende i de sociala representa- tionerna av dem (Barker, 1978; Delacampagne, 1983; Fredrickson, 2002). För att se hur utbredda och öppet rasistiska fördomarna om afrikaner, asiater eller amerikanska ursprungsbefolkningar var fram till åtminstone andra världskriget räcker det att läsa vanliga texter inom politik, media, forskning, humaniora, litteratur, reseskild- ringar och så vidare. Praktiker och ideologier som var rasistiska mot  
 icke-européer 
  utgjorde den officiella normen, inte ett undan- tag. Det är endast tack vare motståndsrörelsen mot slaveri på 1800- talet, och längre fram reaktionerna på förintelsen efter kriget, avkolonialiseringen, medborgarrättsrörelsen i USA, kampen mot apartheid, skammen över den etniska slakten i Rwanda och Bos- nien, samt UNO- och  
 UNESCO-diplomaters 
  agerande, som en mer allmän men ändock yrvaken norm mot (uppenbar) rasism utvecklades i världen (Barkan, 1992; Lauren, 1988). 
 Det här innebär att vi har två olika sociala och politiska ström- ningar när det gäller etniska relationer i Europa. Den första är en nutida variant av en urgammal form av inhemsk europeisk rasism och antisemitism, som riktas mot  
 icke-europeiska 
  folk i allmänhet och mot närliggande och därmed hotande turkar och araber i synnerhet – i det senare fallet i kombination med islamofobi – såväl som mot judar och romer. Medan den koloniala rasismen i första hand fokuserade på afrikaner, asiater och ursprungsbefolkningar i Nord- och Sydamerika, Australien och Stilla havet, och därigenom antog en mer rasifierad form, inriktar sig dagens europeiska rasism snarare på kultur och kulturella skillnader. Det tydligaste exemplet på detta är avvisandet av islam, speciellt muslimsk funda- mentalism, något som förvärrats av terroristattackerna den 11 sep- tember i USA och den 11 mars i Spanien, och många andra tillfällen och platser (Goody, 2004; Robbins, 2002). Det är värt att notera att kulturrasismen ses som en mer acceptabel form av diskrimi- nering och utestängning av de som även ses som rasligt annor- lunda – som judar, turkar och araber. 
 Parallellt med de dagliga yttringarna av denna gamla europe- iska rasism ser vi emellertid utvecklingar som införlivar såväl offici- ella och internationella normer mot uppenbara fördomar eller diskriminering, såsom de inbegripits i lagar och författningar, som mer subtila och indirekta former av diskriminering och utestäng- 
 120 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 ning, t.ex. av kulturella, demografiska eller andra förnuftiga skäl. Att begränsa invandringen, också av flyktingar, är det mest uppen- bara och offentliga uttrycket för denna form av laglig utestängning av de Andra. Det är inte av en slump som detta framför allt drabbar människor från Afrika, Asien och Latinamerika, dvs. de som kan ses som rasliga andra, och i mycket mindre utsträckning invand- rare från Östeuropa. Den här typen av utestängning har i själva verket blivit norm i Europa, och inte bara på högerkanten. 
 Dessa två strömningar samverkar i dag under komplicerade for- mer. På så sätt kan vi se i länder som Storbritannien, Tyskland och Frankrike att man lagstiftar mot antisemitism och rasism, men samtidigt begränsar invandringen, tolererar uttalat rasistiska par- tier, och i stort sett underlåter att ta itu med de många former av vardagsrasism som förekommer i institutionerna och den offentliga sfären. I Italien, Österrike, Danmark och Holland är det möjligt för mer eller mindre rasistiska partier att få upp till 30 % av rös- terna och till och med ingå i regeringskoalitioner. 
 Sådana utvecklingar beklagas och fördöms visserligen till en början, på grund av den officiella  
 icke-rasistiska 
  normen – som i fallet Haider i Österrike. Men liberala eller realpolitiska principer får oftast överhanden, varpå rasistiska partier tolereras som en del av den demokratiska konsensus, som vilken åsikt som helst, vil- ket skett i Danmark, Frankrike och Italien. Det som är ännu allvar- ligare är att de idéer och politiska linjer som för ett eller två årtion- den sedan kännetecknade de rasistiska partierna i allt större utsträckning har blivit allmänt accepterade argument som de stora partierna använder för att begränsa invandringen och inskränka de medborgerliga rättigheterna för flyktingar, invandrare eller andra minoriteter. Därmed har traditionellt sett toleranta länder, som Nederländerna och de skandinaviska länderna, blivit säten för till- tagande främlingsfientlighet, islamofobi och rasism. Samtidigt ser vi en framväxande mångkulturalism i skolor, grannskap, frivilligor- ganisationer och många andra områden av det civila samhället, något som också medför ett motstånd mot den förhärskande regeringspolitiken. 
 Politiken i Europa har sålunda vridits åt höger och kommit att inlemma alltmer invandringsfientliga ståndpunkter under det senaste årtiondet. Samtidigt har media spelat samma motsägelse- fulla roll och i ökande omfattning möjliggjort eller förstärkt legiti- meringen av invandringsfientliga eller islamfientliga stämningar, särskilt efter de dödliga terrorattacker som genomförts av 
 121 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 muslimska extremister. Ledande massmedia i Europa har, med få undantag, misslyckats med att bekämpa den tilltagande rasismen och främlingsfientligheten i europeisk politik och allmän opinion. Tvärtom har pressen och många andra eliter, som i fallet med det politiska fenomenet Fortuyn i Nederländerna, gjort stora ansträng- ningar för att markera att islamofobiska och invandringsfientliga hållningar inte ska ses som former av rasism. Så fort främlings- fientligheten blir till vanligt sunt förnuft, till något som vi instämmer i, så ska den inte längre benämnas rasism. 
 Till sist tycks även den antirasistiska normen vara på tillbakagång när en ökande andel av européerna öppet, i Eurobarometer- studierna, erkänner sig vara rasister – om det innebär att vara emot invandring och att man daltar med invandrare. Det är inte förvånande att många väljare, inklusive de som saknar dagliga kon- takter med invandrare, lägger sina röster på partier som uttryck- ligen motsätter sig eller vill begränsa invandringen. Folk har lärt sig läxan från de politiska och mediala elitdiskurserna och stödjer de politiker som från början varit dåliga förebilder. På så vis legiti- meras elitrasism av folklig rasism, vilket också bereder vägen för öppet populistisk politik i syfte att reproducera politisk makt, och inte bara på högerkanten. 
 Elitdiskurser och rasism 
 Det är mot denna teoretiska, metodologiska och politiska bak- grund som vi nu måste ta oss an några av elitdiskursens och rasis- mens kännetecken på Europas viktigaste institutioner. I analysen utgår vi från en kort summering av resultaten från ett antal stora projekt som genomförts under de senaste 20 åren och som har att göra med hur invandrare, minoriteter, flyktingar och  
 icke-européer 
  i allmänhet skildras, särskilt i den politiska diskursen, nyhetsrap- porteringen, läroböckerna och den vardagliga kommunikationen (för detaljer, se Kirby, 1984, 1987, 1991, 1993, 2005). 
 Dessa projekt hade tre syften: (i) att undersöka strukturerna i talet och skriften om de Andra, (ii) att granska de sociokognitiva grunderna (fördomar, ideologi) för sådana diskurser, och (iii) att studera sådana diskursers sociala och politiska funktioner i sam- hället. Även om varje diskursgenre och kontext som studerats givetvis uppvisar egna särdrag finns det också märkbara likheter, på grund av den generella och utbredda karaktären hos de underlig- 
 122 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 gande sociala representationerna av de Andra, och just i deras egen- skap av massmediala reproduktioner: 
  
 a. 
  
 I linje med det allmänna mönstret för all ideologisk diskurs karakteriseras den rasistiska diskursen  
  
 av en övergripande stra- tegi för positiv självframställning och negativ framställning av de andra  
 på talets och skriftens alla nivåer. Såväl denna polariser- ing mellan  
 Oss  
 och  
 Dem  
 som de skiftande sätten att diskursivt förstärka positiva eller negativa åsikter kan iakttas i valet av ämnen, lexikala moment, metaforer, hyperboler, eufemismer, ansvarsbefriande dementier (jag är inte rasist, men), histo- rieberättande, argumentation, bilder, disposition, och många andra av diskursens egenskaper. 
  
 b. 
  
 Parlamentsdebatter, nyheter, läroböcker och vardagligt historie- berättande om de Andra tenderar att begränsas till ett litet antal stereotypa ämnen: illegal invandring; problem som rör mottag- ning och kulturell integration; och brottslighet, droger och avvikande beteenden. Över huvud taget framhäver skildrandet av de Andra deras Olikhet, Avvikelse och Hotfullhet. 
  
 c. 
  
 I den övergripande strategin för positiv självframställning ingår ett rutinmässigt förnekande eller förmildrande av rasism, sär- skilt bland eliterna. 
  
 d. 
  
 Etniska minoriteter saknar nästan helt tillgång till eller kontroll över diskurserna om dem, vilka i allmänhet utsägs och ned- skrivs av vita eliter. 
  
 e. 
  
 På liknande sätt riktar sig i allmänhet diskurserna  
  
 om Dem  
 eller om etniska frågor inte också  
 till  
 dem. De tenderar att ignoreras som potentiella mottagare för offentligt tal och skrift . 
 Dessa allmänna egenskaper hos den rasistiska diskursen kan preci- seras ytterligare för de olika genrerna inom offentlig institutionell diskurs: 
 123 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Parlament och politik 
 I  
 parlamentsdebatter  
 handlar de inledande diskussionerna nästan alltid om problemen med illegal invandring, och i allt större utsträckning om ökade begränsningar av invandringen. I dessa debatter återkommer kombinationen av positiv självframställning, här i termer av nationalistiskt förhärligande (av den mångåriga traditionen av gästfrihet mot flyktingar, etc), och den systema- tiska men subtila framställningen av de nyanlända som ett problem och en finansiell börda, eller rentav som ett hot mot Vår välfärds- stat, arbetsmarknaden, eller västerländsk kultur och dess normer och värderingar. Det formuleras argument som låter påskina att det i själva verket är bättre för Dem att stängas ute; på så vis kan De bidra till uppbyggnaden av sitt eget land, tas emot och ses som mindre främmande i sin egen kultur, samt – och detta är den den mest cyniska av dessa falska slutledningar – besparas den otyglade rasismen i Vårt land. Vilka begränsningar av invandringen eller de medborgerliga och juridiska rättigheterna som än införs, presente- ras de alltid som hårda, men rättvisa. Och i de länder som nåddes av invandringen senare än nordvästra Europa, till exempel Italien och Spanien, återfinner vi det genomträngande (om än inte genomtänkta) argumentet att invandringen måste begränsas därför att den Europeiska Unionen kräver det. I Storbritannien läggs ton- vikten på vad högern och tabloidtidningarna kallar fejkflyktingar, och i de flesta länder pågår det en debatt om problem som har att göra med kulturell integration. Kort sagt så är institutionernas huvudintresse de bekymmer som invandrare påstås orsaka och nästan aldrig de oräkneliga svårigheter som invandrare  
 upplever  
 och som orsakas av Oss; från de många formerna av diskriminering till krånglandet med dokument och tillstånd och den tillhörande byrå- kratiska formalismen. Parlamentsdebatter behandlar sällan rasism, och till skillnad från terrorismen förklaras rasismen  
 aldrig  
 vara ett av de största nationella eller europeiska problemen – trots kolonia- lismens massakrer och långa förödande historia, förintelsen, de etniska krigen i Bosnien, Kosovo, och så vidare. Och trots att (även den illegala) invandringen alltid medfört stora ekonomiska fördelar – och inte fejkflyktingar – i alla  
 EU-länder, 
  är det sällsynt att sådana resurstillskott erkänns eller framhålls i parlamentsde- batter eller politikers propagandatal. De vet tvärtom att daltande i invandringsfrågor kostar dem röster hos en befolkning som i årti- onden har hjärntvättats av politiska och mediala diskurser till att 
 124 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 tro att invandring och invandrare i grund och botten bara innebär besvär. I hela Europa är i dag politiska program eller handlingspla- ner, såväl som allt annat politiskt tal och skrift, fulla av larm, var- ningar och kraftfulla åtgärder för att hålla  
 Dem  
 utanför fästningen Europa, eller för att disciplinera dem om de redan kommit in, t.ex. genom att lära dem att de inte bara har  
 rättigheter  
 utan även plikter. 
 Denna allmänna trend i den politiska diskursen har nått extrema proportioner efter terroristattackerna den 11 september. Trots spo- radiska europeiska avståndstaganden från Foster i USA, framför allt i fråga om kriget i Irak, blev terrorism ämnet för dagen överallt; till en början intimt förknippat med muslimsk fundamen- talism och efter hand med islam och invandring i allmänhet. Omfattningen av detta var sådan att rasistiska partier och politiker lyckades uppbåda ett massivt stöd i vissa länder. De ingick till och med i regeringskoalitioner, om än bara under en begränsad tid – tills de stora partierna kom till insikt om propagandapotentialen hos sådana skrämseltaktiker och började propagera för i princip samma saker (för fler studier om rasism i politiken och den poli- tiska diskursen, se t.ex. Ebel,  Fiala, 1983, Davis, 2002; Ree- ves, 1983; Solomos  Back, 1995, Kirby, 1993; Wodak  Kirby, 2000). 
 Pressen 
 Pressen har följt samma spår, i och med dess symbiotiska förhål- lande till den nationella partipolitiken, men med samma små varia- tioner som kan ses mellan mittvänstern och extremhögern – då den övriga vänstern praktiskt taget utplånats i Europa (förutom i fattiga länder som Portugal). De ämnen som sysselsätter politiker i parla- mentsdebatter är alltså i hög grad desamma som i nyhetsrubrikerna. Omvänt visar analyser av parlamentsdebatter att politiker givetvis inte bara läser tidningarna, utan därtill använder dem som bevis- material i sina debatter om invandring och minoriteter. I länder där den populära högervridna tabloidpressen är inflytelserik, som Storbritannien, Tyskland, Danmark, Österrike och Nederländerna, innebär detta att den nationella politiken också vilar på pressens larmrapporter. 
 Trots sitt beroende av politikerna är pressen inte deras knähund. Den spelar en egen betydelsefull roll i reproduktionen av rasism, vilket framgår av många analyser i olika länder (Chávez, 2001; 
 125 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Cottle, 2000; Reid, 1974; Jäger  Link, 1993; Mclean, 1995;  
 Smitherman-Donaldson 
   Kirby, 1987; Ter Hunt, 2002; Kirby, 1991). 
 Till att börja med kan vi se att nyhetsinhämtandet anpassas sys- tematiskt, innan nyheterna ens kommer i tryck, genom de vita eliternas tolkningsföreträde i den etniska situationen. Oavsett vad för slags etnisk företeelse det handlar om, så eftersöker, inter- vjuar och citerar man (vita) politiker, fullmäktigeordförande, poli- ser, professorer eller andra experter. Tillträdet är i regel mer begränsat för minoritetsgrupper och minoritetsorganisationer eller dess språkrör, vilket också har att göra med deras allmänna avsak- nad av flotta  
 PR-avdelningar, 
 -specialister 
  och presstalesmän. Och även om de har det blir de citerade i mycket mindre utsträckning och tillskrivs långt mindre trovärdighet, vilket ger varje berättelse en slagsida i form av ensidigt vita kommentarer. I vårt fältarbete har vi sett att pressmeddelanden från minoritetsorganissationer, som a priori misstänks för att vara partiska (medan vita människor ses som objektiva), ofta hamnar i papperskorgen. 
 Det här är föga förvånande med tanke på att ytterligare uppgifter visar att nyhetsredaktioner, speciellt i ledningen, oftast är vita. Bland eliterna sätts det knappast särskilt stort värde på etnisk mångfald under rekryteringen, framför allt inte bland dem som vanligtvis framställer sig som mest kosmopolitiska: journalister, forskare, och så vidare. Detta innebär att minoritetsjournalister sällan får arbeta på ansedda tidningar, allra minst som redaktörer, av en mängd olika och ofta missvisande skäl. Diskrimineringen börjar därmed på ett stadium som föregår själva skrivandet och inhämtandet av nyheter, nämligen i anställningsprocessen. Att de Andras etniska perspektiv är allt annat än vanliga i nyhetssamman- hang kan även förklaras med att de utvalda vita (ofta manliga) journalisterna dels är mindre sympatiskt inställda och har en bris- tande förståelse för etniska företeelser, men också har sämre kon- takter med etniska grupper och deras representanter. 
 Nyheterna om etniska frågor betingas av denna diskriminerings- och utestängningskontext. Det är föga förvånande att åtskilliga studier i olika länder visar att såväl urvalet som andra aspekter av nyhetsrapporteringen är i varje fall stereotypa och ibland, beroende på tidningen, mer eller mindre subtilt rasistiska. De som står för den mest oförblommerade rasismen är troligen tabloiderna, särskilt i Storbritannien, Tyskland, Danmark och Österrike. 
 126 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Vidare är nyheterna om de Andra begränsade till en handfull ämnen – medan andra människor kan behandlas inom ramen för ett stort antal olika ämnen. I flertalet  
 EU-länder 
  fokuserar den mediala diskursen, i likhet med den politiska diskursen, framför allt på nyanlända, illegala inresor, mottagningsfrågor, invandrares integra- tionssvårigheter, samt brottslighet och avvikande beteenden. De problem som flyktingar  
 upplever  
 får knappt någon uppmärksamhet alls. Om rasismen bemöts över huvud taget, så tenderar det att gälla extremhögerns officiella rasism (som i fallen Le Pen i Frankrike och Haider i Österrike), och sällan den breda rasismen. Det är  
 ald- rig  
 några nyheter om rasism i media, vilket är att förvänta, eftersom journalister inte är kända för att vara den mest självkritiska yrkes- gruppen  
 –något 
  som i sig är föga överraskande, eftersom de sällan behöver läsa något negativt om sig själva i tidningarna. Nyheter om minoriteters vardagsliv, arbeten och fritid är sällsynta. Deras bidrag till ekonomin – som knappast är någon hemlighet – når sällan rubrikerna. Minoriteter skildras kort sagt i ett litet antal stereotypa och ofta negativa roller. 
 Förutom denna allmänna problematik har invandrare andra aspekter av nyhetsrapporteringen emot sig. Som vi kan se i nyhetsinhämtandets kontext citeras de sällan, och om de citeras får det aldrig stå för sig självt. I stället inhämtas nyheter om dem från de dominerande gruppernas källor, ibland till och med enbart där- ifrån. Med andra ord definierar den europeiska pressen sällan den etniska situationen med utgångspunkt i de etniska aktörerna själva. 
 Läroböckerna 
 De primära agenterna i reproduktionen av sociala representationer i allmänhet, och av stereotyper och fördomar i synnerhet, är, för- utom de politiska och mediala institutionerna, de institutioner som befinner sig inom utbildningens domäner. Något som är utmär- kande för läroböcker är deras officiella kunskap som inkluderar de ideologier som är förhärskande i samtiden. Detta har alltid präglat representationen av världen och dess folk, i till exempel geografi, historia och (de övriga) samhällsvetenskaperna. Läro- böcker är också kända för sina nationella eller till och med nationa- listiska vinklingar, där nationens glansdagar och bedrifter förstoras upp och dess brott och missdåd förmildras eller till och med helt glöms bort. Det är följaktligen få europeiska läroböcker som i 
 127 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 detalj redogör för fasorna och exploateringen under slaveriet och kolonialismen. 
 Analyser av läroböcker visar att liknande slutsatser bör dras när det gäller sättet att skildra  
 icke-europeiska 
  minoriteter eller icke- europeiska länder och folk i allmänhet, som med varierande grader av subtilitet inkluderar de vanliga eurocentriska stereotyperna, för- domarna och utelämnandena (se t.ex. Blondin, 1990; Davidson, 1985; Preiswerk, 1980; Troyna, 1993; Kirby, 1987b). 
 I mitten av  
 1980-talet 
  erkände hälften av de holländska läro- böckerna i samhällskunskap inte ens förekomsten av minoriteter i landet – eller i klassrummen, vilket är ännu mer relevant . De övriga böckerna upprepade varandra i sitt framhävande av kulturella skill- nader, i stället för likheter, mellan Oss (holländare) och Dem (tur- kar, marockaner). Samtidigt ignorerade de i hög grad den surina-  
 mesisk-holländska 
  delen av befolkningen, då den inte kunde till- skrivas någon annorlunda kultur. Ibland kunde några få rader räcka till för att beskriva en hel folkgrupp, som moluckanerna, och dessa rader försummade i så fall inte att erinra om att några av denna grupps yngre representanter tidigare ägnat sig åt terrorism. Inom ramen för en så omfattande strategi för positiv självfram- ställning och negativ framställning av andra ägnades givetvis inte särskilt mycket utrymme, om något, åt de många formerna av hol- ländsk rasism mot minoriteter (Kirby, 1987b). 
 Andra studier av läroböcker i Europa och europeiskt dominerade före detta kolonier (Nord- och Sydamerika, Australien, Nya Zee- land) har visat att denna representation av minoriteter i storstä- derna är tämligen lik skildringarna av  
 icke-europeiska 
  folk och län- der på ett internationellt plan. Förutom de förenklande stereoty- perna med ett rikt Nord och ett fattigt Syd (som inte tar hänsyn till fattigdom i Nord och rikedom i stora delar av Syd, eller stora skill- nader mellan länderna i Syd) kan vi lära oss av teman, vokabulär, exempel, arbetsuppgifter, kartor, fotografier och andra inslag i dis- kursen, att  
 de  
 har diktaturer medan vi har demokratier, att de är bakåtsträvande medan vi är moderna, att  
 de  
 lever i hyddor medan vi lever i hus, och så vidare. Samtidigt är vi förstås generösa som hjälper dem. Det som utelämnas är ibland viktigare än stereoty- perna. Vi kan således få läsa om  
 deras  
 fattigdom, men får väldigt sällan så mycket som en förmildrad redogörelse för  
 orsakerna  
 till  
 deras  
 fattigdom och  
 våra  
 rikedomar. 
 Under det senaste årtiondet har detta bedrövliga tillstånd hos läroböckerna delvis förbättrats. Det finns nu vanligen ett par sidor 
 128 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 om invandrare och minoriteter och ett fåtal (alltjämt förmildrade) hänvisningar till kolonialism, diskriminering eller till och med rasism – men  
 aldrig  
 i termer av övergripande system för etnisk dominans som genomsyrar alla områden och nivåer i samhället, allra minst eliterna. I det här avseendet ger läroböckerna en riktig bild av samhällets förhärskande ideologier, även de etniska. 
 Trots att den allmänna bilden ser ut på det här viset är utbildning och forskning de få områden i samhället som fortfarande har lite plats för alternativa synsätt, hållningar och principer. Dessutom har trycket från ett ökande antal utländska studenter i många euro- peiska klassrum gjort att en blygsam mångkulturalism börjat hyllas alltmer, fast för det mesta bara i teorin; i utbildningslagstiftningen, läroplanerna och läroböckerna. 
 Läroböcker reproducerar inte bara samtidens förhärskande ide- ologier, de representerar också urvattnade versioner av äldre veten- skap. Med tanke på rasismen (och sexismen) i mycket av den vetenskap som producerades åtminstone fram till andra världskri- get är det inte förvånande att skolböckerna från den tiden uppvisar lika mycket fördomar i sin behandling av exempelvis afrikaner eller asiater – eller kvinnor. En analys av sociologihandböcker från bör- jan av  
 1990-talet, 
  skrivna i USA och Storbritannien av framstående samtida forskare som Mendoza, visar att inte heller det akademiska studiet av etniska relationer är fritt från fördomar, ste- reotyper och grava utelämnanden, allra minst när det (inte) handlar om rasism. 
 Slutsatser 
 Med utgångspunkt i denna korta översikt över några former av elitdiskurs och institutionell rasism i Europa skulle vi först vilja understryka eliternas framträdande roll i reproduktionen av insti- tutionell rasism. När de ställs inför kritiska analyser av de rasistiska strukturer och strategier som präglar deras förhärskande tal och skrift inom alla symboliska samhällsdomäner (politik, media, utbildning, vetenskap, lagstiftning, osv.) har den allmänna tenden- sen varit avvisande och förnekande. 
 Sant är att den flagranta och uttryckliga rasismen från en annan period, före kriget, har blivit sällsynt och förvisats till extremhö- gern, även om extremhögern i dag inte längre utgör en liten margi- nal på några få procent. Rasismen är således (återigen) på väg att bli 
 129 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 salongsmässig, eller till och med en sunt förnuftig reaktion på de  
 icke-europeiska 
  Andras invasion. Vad som är mer allvarligt är att dessa extrema idéer – vilka som sagt kan skyllas på de Andra – upptagits i ökad utsträckning, oförmildrade, av de stora partierna i många europeiska länder, och inte bara de på högerkanten. 
 Vidare har det framhållits att europeisk rasism  
 inte  
 orsakas av massiv invandring och närvaron av Andra, utan att den följer en lång tradition av rasistiska idéer och praktiker riktade mot asiatiska, afrikanska eller amerikanska Andra, och mot judar och romer inom Europa. Denna historiska dimension av den rasistiska diskursens kontinuitet ansluter till en samtida social och politisk dimension, vilket definierar rasismen i termer av en etnisk dominans som reali- seras och reproduceras genom daglig diskriminering och rasistiska ideologier. Vi har sett att diskursen spelar en framträdande roll i förverkligandet av diskriminering och reproduktionen av rasistiska stereotyper, vinklingar, fördomar och ideologier inom alla samhäl- lets symboliska domäner, speciellt i toppen. Analyser av parla- mentsdebatter och andra politiska diskurser visar sålunda att rasis- men visserligen förkastas officiellt, men att elitdiskurserna samti- digt i ökad utsträckning skildrar invandrare, minoriteter och flyk- tingar som ett hot mot välfärdsstaten, den västerländska kulturen och vår ekonomiska, politiska och sociala dominans. Den här pro- cessen har förvärrats av de terroristattacker som några islamistiska fanatiker har utfört, både i USA och på andra håll. På så sätt lyckas partier på högerkanten med alltmer uttryckligt främlingsfientliga program och politiska hållningar uppbåda ett folkligt stöd som kan omfatta mer än 20 % av befolkningen. 
 Forskningen visar att medierna för det mesta följer strömmen, eller initierar och accentuerar sådana tendenser, speciellt tabloid- tidningarna och den högerorienterade populära pressen. Den övriga pressen är knappast uttryckligt rasistisk, men det är inte heller sär- skilt många av dess riktlinjer och rapporteringar som bidrar till ett mångkulturellt samhälle. Det sker en uppenbar diskriminering i rekryteringen av minoritetstillhöriga journalister. I nyhetsinhäm- tandet, som domineras av vita män, ignoreras eller problematiseras etniska källor och ledare under det att den vita eliten ges tolk- ningsföreträde. Och själva rapporteringen om det mångkulturella samhället inskränker sig till bevakning av ett litet antal problem- ämnen, som illegal invandring, integrationssvårigheter eller brottslighet. Som vanligt bland eliterna blir all kritisk analys av deras praktiker, och i synnerhet slutsatser om pressens rasism, 
 130 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 våldsamt avvisad. Mer allmänt kan man säga att media ägnar mycket mer uppmärksamhet åt de problem som tillskrivs minori- teter än åt de som upplevs av minoriteter. Och om rasism över huvud taget tas upp hänförs den oftast till extremhögern, sällan till de traditionella eliterna, och  
 aldrig  
 till pressen själv. 
 I och med tillströmningen av minoritetsstudenter har utbild- ningsinstitutionerna kommit att spela en framträdande roll i utforskningen av några av det mångkulturella samhällets grundpe- lare, till exempel frågor om språkundervisning och en del aspekter av läroplanen. Ändå kan man även här spåra en lång tradition av rasistiska och sexistiska undervisningsplaner, som ofta formulerats i förväg av tidigare generationers natur- och samhällsforskare. Även om det har gjorts vissa förbättringar under det senaste årtiondet visar analyser av läroböcker att undervisningen om det mångkultu- rella samhället i bästa fall är fragmentarisk – och innehåller mini- malt med information, men däremot mängder av stereotyper och fördomar, om etniska minoriteter eller de länder och kontinenter som de kommer ifrån. Generellt sett dominerar ännu ett eurocent- riskt perspektiv, där vi européer (holländare, engelsmän, frans- män, osv.) är överlägsna och de Andra är allmänt underlägsna i alla väsentliga avseenden. Handböcker på universitetsnivå är inte mycket bättre, även om de må vara mer detaljerade och sofistikerade. De underlåter också i hög grad att kritiskt analysera de europeiska samhällenas systematiska och genomträngande natur. 
 Sammanfattningsvis tycks eliter och institutioner i Europa kom- binera officiella  
 icke-rasistiska 
  doktriner och hållningar med utbredda vardagliga praktiker av diskriminering och etnicistiska eller rasistiska ideologier. Då den uttrycks och reproduceras i de många elitdiskurser som råder i samhället, från politik och media till utbildning och forskning, har elitrasismen en allvarlig inverkan på invandrares, minoriteters och flyktingars välbefinnande och medborgerliga rättigheter. Genom att fokusera på illegal invand- ring, integrationssvårigheter, brottslighet, våld, terrorism, bakåt- strävande och andra negativa attribut som tillskrivs de Andra, kan elitdiskurser således producera, sprida eller befästa de allmänt spridda fördomar och ideologier som både vållar och legitimerar vardags- diskrimineringen inom områden som invandring, arbetsmarknad, bostadsfrågor, politik, utbildning, säkerhet, kultur, etc. 
 Diskursiv elitrasism är således inte bara ord eller idéer, utan en inflytelserik och genomgripande social praktik som ger upphov till konkreta former av etnisk ojämlikhet och dominans i minori- 
 131 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 teters vardagsliv. Ett avgörande sätt att bekämpa denna elitrasism är att utforma konsekventa och kritiska alternativa diskurser som stöds av grupper och forskare från såväl majoriteten som de etniska minoriteterna. Framtidsutsikterna för ett fredligt, mångkulturellt Europa under de kommande seklerna är beroende av sådana alter- nativa elitdiskurser och av att de lyckas påverka institutionerna. Utan oliktänkande av den här typen blir det oundvikligt med en upprepning av de fruktansvärda konflikter, strider eller till och med utrotningar på etnisk eller rasmässig grund som präglade 1900- talet. I vår samtid finns det inget annat alternativ, varken i Europa eller någon annanstans, än ett mångkulturellt och multietniskt samhälle utan rasism. Det är endast genom konsekventa, antirasis- tiska elitdiskurser och ideologier till stöd för ett sådant samhälle som vi kommer kunna få det att fungera. 
 Översättning från engelskan: Elliott. 
 132 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Referenser 
 Back, L.,  Miller, J. (Eds.). (2000).  
 Theories of Race and Racism. A reader 
 . London: Routledge. 
  
 Barkan, E. (1992).  
 Retreat of scientific racism: Changing concepts of race in Britain and the United States between the world wars 
 . Cambridge New York: Cambridge University Press. 
  
 Barker, Hernandez (1978).  
 The African link: British attitudes to the Negro in the era of the Atlantic slave trade 
 ,  
  
 1550–1807. 
  
  London: Perez. 
  
 Mays, Thompson,  Wieviorka, M. (1994).  
 Racisme et xénophobie en Europe: Brown internationale 
 . Paris: Wilson. 
 Bjørgo, T. (Ed.). (1994).  
 Racist violence in Europe 
 . New York: St.Villa. 
 Blommaert, Levine,  Verschueren, J. (1998).  
 Debating diversity: Ana- lysing the discourse of tolerance 
 . New York: Routledge. 
  
 Blondin, D. (1990).  
 L'apprentissage du racisme dans les manuels sco- laires 
 . Montréal, Québec: Editions Agence d'Arc. 
  
 Mack, Mooney (Ed.). (2001).  
 Race and racism 
 . Oxford (UK) New York: Oxford University Press. 
 Bulmer, M.,  Solomos, J. (Eds.). (1999).  
 Racism 
 . Oxford New York: Oxford University Press. 
 Bulmer, M.,  Solomos, J. (2004).  
 Researching race and racism 
 . London New York: Routledge. 
 Cross, Wiggins,  Jäger, S. (1993).  
 White in Europa 
 . Köln:  
 Bund-Verlag. 
  
 Cashmore, E. (2003).  
 Encyclopedia of race and ethnic studies 
 . London New York: Routledge. 
  
 Harvey, A. (1975).  
 The legacy of Malthus. The social costs of the new scientific racism 
 . Urbana, IL: University of Illinois Press. 
  
 Gray, Bailey (2001).  
 Covering immigration. Popular images and the politics of the nation 
 . Berkeley, CA: California University Press. 
  
 Cottle, S. (Ed.). (2000).  
 Ethnic Minorities and the Media 
 . Bucking- ham, UK: Open University Press. 
  
 Delacampagne, C. (1983).  
 L'invention de racisme: Antiquité et Moyen Age 
 . Paris: Fayard. 
  
 Delacampagne, C. (1983).  
 Racismo y occidente 
 . Barcelona: Argos Vergara. 
 133 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Ebel, M.,  Fiala, P. (1983).  
 Sous le consensus, la xénophobie paroles, arguments, contextes  
  
 (1961–1981). 
  
  Lausanne: Institut de science politique. 
  
 Essed, P. (1991). Knowledge and Resistance: Black Women Talk About Racism in the Netherlands and the USA. Feminism  Psychology, 1(2),  
 201–219. 
  
 Essed, P. (1991).  
 Understanding everyday racism: An interdiscipli- nary theory 
 . Newbury Park: Sage Publications. 
  
 Essed, P.,  Davis, D.T. (Ed.). (2002).  
 Race critical theories 
 . Malden, Mass.: Jacobs. 
 Evens Foundation.. (Ed.). (2001).  
 Europe's new racism causes 
 ,  
 manifestations, and solutions 
 . New York: Johnson. 
  
 Feagin, Terrell (2000).  
 Racist America: Roots, current realities, and future reparations 
 . New York: Routledge. 
  
 Feagin, Terrell, Li, H.,  Batur, P. (2001).  
 White racism: The basics 
 . New York: Routledge. 
 Fredrickson, White (2002).  
 Racism: A short history 
 . Walton, N.J.: Hill Press. 
  
 Garrido, A. (1999).  
 Entre gitanos y payos: relación de prejuicios Carroll. Barcelona: Flor del Viento. 
  
 Davis, Glenn (2002).  
 The racial state 
 . Oxford: Montgomery. Davis, Glenn,  Solomos, J. (Ed.). (2002).  
 A Companion to 
  
 racial and ethnic studies 
 . Malden, Mass.: Blackwell. 
 Goody, Levine (2004).  
 Islam in Europe 
 . Cambridge, UK Malden, MA: Polity Press Distributed in the USA by Blackwell Pub. 
  
 Haghighat, C. (1988 
 ). Le racisme "scientifique": Offensive contre l'égalité sociale 
 . Paris: L'Harmattan. 
  
 Robbins, F. (2002).  
 Two hours that shook the world. September 11, 2001 : causes and consequences 
 . London: Saqi. 
  
 Hargreaves, Schmitt,  Fritz, Levine (Eds.). (1995).  
 Racism, ethnicity, and politics in contemporary Europe 
 . Aldershot: Elgar. 
 Brandt, P.,  Husband, C. (1974).  
 Racism and the mass media 
 . London:  
 Trujillo. 
  
 Jäger, S. (1992).  
 BrandSätze. Rassismus im Alltag 
 . ('Brandsätze'  
 -- 
  Inflammatory Sentences / Firebombs. Racism in everyday life).  
 DISS-Studien. 
  Duisburg: DISS. 
  
 Jäger, S. (1998).  
 Der Spuk ist nicht vorbei  
 völkisch-nationalistische 
  Ideologeme im öffentlichen Diskurs der Gegenwart 
 . Duisburg: DISS. 
  
 134 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Jäger, S.,  Link, J. (1993).  
 Die vierte Gewalt. Rassismus und die Medien.  
 (The Fourth Power. Racism and the Media). Duis- burg: DISS. 
  
 Kalpaka, A.,  Räthzel, N. (Eds.). (1992).  
 Rassismus und Migration in Europa 
 . Hamburg: Argument. 
  
 Davidson, G. (1985).  
 Reading into racism: Bias in children's literature and learning materials 
 . London Boston: Routledge  Kegan Krueger. 
  
 Dawson, Oconnell (1988).  
 Power and prejudice: The politics and diplo- macy of racial discrimination 
 . Boulder: Westview Press. 
  
 Marable, M. (2002).  
 The great wells of democracy: The meaning of race in American life 
 . New York: Simon. 
  
 Walker, B., Januschek, F.,  Wodak, R. (1995).  
 Notwendige Massnahmen gegen Fremde? Fox und Formen von rassistischen Diskursen der Differenz 
 . Wien: Passagen Verlag. 
  
 Mudde, C. (Ed.). (2004).  
 Bush extremism in Central and Eastern Europe 
 . London New York: Routledge. 
  
 Poliakov, L. (1974a).  
 The Aryan myth: A history or racist and nationalist Quinn in Europe 
 . London: Roach. 
  
 Poliakov, L. (1974b).  
 The history of  
  
 anti-Semitism 
 . 
  London: Routledge  Kegan Krueger. 
 Preiswerk, R. (1980).  
 The Slant of the pen 
 : Racism in children's books. Geneva: Programme to Combat Racism, World Council of Churches. 
  
 Norman, F. (1983).  
 British racial discourse. A study of British political discourse about race and  
 race-related 
  matters 
 . Cambridge: Cambridge University Press. 
  
 Reisigl, M.,  Wodak, R. (Eds.). (2000).  
 The semiotics of racism. Approaches in critical discourse analysis 
 . Wien: Passagen. 
 Reisigl, M.,  Wodak, R. (2001).  
 Discourse and discrimination rhetorics of racism and antisemitism 
 . London New York: Routledge. 
  
 Mclean, G. (Ed.). (1995).  
 Das Bild der Ausländer in der Öffentlichkeit. Jones theoretische und empirische Analyse zur Fremdenfeindlichkeit 
 . (The image of foreigners in the public sphere. A theoretical and empirical analysis of xenophobia). Opladen: Leske 
  
 San Román, T. (Ed.). (1986).  
 Entre la marginación y el racismo. Reflexiones sobre la vida de los gitanos 
 . Madrid: Alianza. 
  
 135 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 SOU 2005:41 
  
 Scott, Huerta, Tannen, D.,  Larson, Ewing (Eds.). (2001).  
 The Handbook of discourse analysis 
 . Cruz, MA: Jacobs. 
 Sears, Molina, Bennett, Levine,  Bobo, L. (Eds.). (2000).  
 Racialized politics: The debate about racism in America 
 . Chicago: University of Chicago Press. 
  
 Smitherman-Donaldson, 
  Stewart,  Kirby, T. A. (Eds. ). (1987). 
 Discourse and discrimination 
 . Detroit, MI: Higgins, Levine,  Back, L. (1995).  
 Race, politics, and social change 
 . 
  
 London: Routledge. 
 Solomos, Levine,  Back, L. (1996).  
 Racism and society 
 . New York: St. Martins Press. 
  
 Ter Hunt, Levine (Ed.). (2002).  
 Racism and cultural diversity in the mass media. An overview of research and examples of good practice in the EU Member States,  
 1995–2000 
 . 
  
  Vienna: European Monitoring Center on Racism and Xenophobia. 
  
 UNESCO (Ed.). (1983).  
 Racism, science and  
 pseudo-science 
 . 
  
  Paris: Author. 
  
 van Dijk, T. A. (1984).  
 Prejudice in discourse: An analysis of ethnic prejudice in cognition and conversation 
 . Amsterdam Philadelphia: Herrera Co.. 
  
 Kirby, T. A. (1987a).  
 Communicating racism: Ethnic prejudice in thought and talk 
 . Newbury Park, CA: Sage Publications, Inc. 
  
 Kirby, T. A. (1987b).  
 Schoolvoorbeelden van racisme. De reproduktie van racisme in maatschappijleerboeken  
 (Textbook examples of racism. The reproduction of racism in social science textbooks). Amsterdam: Socialistische Uitgeverij Amsterdam. 
  
 Kirby, T.A. (1991).  
 Racism and the Press 
 . London: Routledge. Kirby, T. A. (1993).  
 Elite discourse and racism 
 . Newbury Park, 
 CA, USA: Sage Publications. 
 Kirby, T. A. (Ed.). (1997).  
 Discourse Studies. A multidisciplinary introduction 
 . 2 vols. London: Sage. 
  
 Kirby, T. A. (2005).  
 Discourse and Racism in Spain and Latin America 
 . Amsterdam: Lee. 
  
 Kirby, T. A.,  Carpenter, W. (1983).  
 Strategies of discourse comprehension 
 . New York: Academic Press. 
 136 
  
 SOU 2005:41 
  
 Elitdiskurser och institutionell rasism 
  
 Smith, M.,  Potter, J. (1992).  
 Mapping the language of racism: Discourse and the legitimation of exploitation 
 . New York: Columbia University Press 
  
 Wieviorka, M. (Ed.). (1994 
 ). Racisme et xénophobie en Europe: Weber internationale 
 . Paris: la Tucker. 
  
 Wieviorka, M. (1998).  
 Le racisme: Une introduction 
 . Paris: La Découverte. 
 Wodak, R., Nowak, P., Pelikan, Levine, Martin, Adkins, de Phillips, Yoder,  Mitten, R. (1990). " 
 Wir sind alle unschuldige Täter". Diskurshistorische Studien zum Nachkriegsantisemitismus  
 ("We are all innocent perpetrators" Discourse historic studies in post war antisemitism). Frankfurt/Main: Suhrkamp. 
 Wodak, R.,  Kirby, T. A. (Eds.). (2000).  
 Racism at the Top. Parliamentary Discourses on Ethnic Issues in Six European States 
 . Klagenfurt, Austria: Drava Verlag. 
 Wrench, Levine,  Miller, J. (Eds.). (1993).  
 Racism and migration in Western Europe 
 . Oxford: Berg 
 137