SOU 1998:84 
  
 1 
  
 Till statsrådet och chefen för 
 Utbildningsdepartementet 
 Genom beslut den 4 maj 1995 bemyndigade regeringen chefen för Ut- bildningsdepartementet, statsrådet Wilson, att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå åtgärder för att främja användningen av distansmetoder i utbildningen. 
 Med stöd av detta bemyndigande förordnades verkställande direktö- ren Benson den 8 maj 1995 som särskild utredare. En vecka se- nare förordnades departementsrådet Richardson och departements- sekreteraren Hoffman som sekreterare. Departementssekre- teraren Farrell har varit sekreterare i utredningen från den 16 september 1996 till den 1 juni 1998. Thompson har varit assi- stent åt utredningen och ansvarig för produktionen av heloriginal. 
 I slutet av juni 1995 förordnades  
 Saunders, Smith, Bean, Pratt, Carter, Meyer, Lopez, Bailey, Williams och Ing- Chang 
  att som experter biträda utredningen. 
 Utredaren antog namnet Distansutbildningskommittén (DUKOM). Benson entledigades från uppdraget från den 1 april 1998 och 
 Richardson förordnades från samma dag som särskild utredare med uppdrag att avsluta arbetet i utredningen 
 Utredarens förslag skall enligt direktiven bl.a. bygga på erfarenheter från utvecklingsprojekt som skulle bedrivas under utredningsarbetets gång. På DUKOMs förslag beslöt regeringen om bidrag till 100 projekt som bedrevs under läsåret 1996/97 och avrapporterades till kommittén i oktober 1997. Greene, Castillo och Williams var under 1996 och 1997 anställda som experter för att följa och ge råd åt projekten. Från 1 juli 1997 till 30 april 1998 var Thomas anställd som expert för att sammanfatta och analysera projek- tens utvärderingsrapporter. Pratt var anställd som expert Daniels drygt ett år från början av 1996 för att bl.a. göra en forskningsöver- sikt om distansutbildning. 
 Arbetet i DUKOM har delvis bedrivits i form av seminarier där ex- pertgruppens medlemmar och de anställda experterna diskuterat erfa- renheter av projekten, forskningsresultat m.m. med utredaren och sek- 
 2 SOU 1998:57 
 retariatet. De har också deltagit i diskussioner om innehållet i kommit- téns betänkanden. 
 Kommittén har tidigare överlämnat två delbetänkanden: TV och ut- bildning (SOU 1995:120) och Utbildningskanalen (SOU 1997:148). 
  
 Kommittén får härmed överlämna betänkandet 
  
 Flexibel utbildning 
  
 på distans  
 samt delbetänkandena  
 Utvärdering av 
  
 distansutbildnings- 
  
 projekt med  
 IT-stöd 
  
 av Thomas och  
 På distans - Utbildning, under- 
  
 visning och lärande 
  
 av Pratt och  
 Kostnadseffektiv distansut- 
  
 bildning  
 av  
 Saunders. Uppdraget är härmed slutfört. 
 Stockholm i juni 1998 
 Richardson 
 Agneta Charpentier 
  
 SOU 1998:84 
  
 Innehållsförteckning  
 3 
  
 Innehållsförteckning 
  
 Sammanfattning 
  
 7 
  
 1 
  
 Inledning 
  
 15 
  
 1.1 
  
 Ett förändrat samhälle 
  
 15 
  
 1.2 
  
 Informationstekniken 
  
 20 
  
 1.3 
  
 Distansutbildning och flexibel utbildning för livslångt lärande 
  
 21 
  
 1.3.1 
  
 Det livslånga lärandet 
  
 21 
  
 1.3.2 
  
 Flexibel utbildning 
  
 26 
  
 1.4 
  
 Problemen 
  
 31 
  
 2 
  
 Nuläget, pågående förändringar 
  
 35 
  
 2.1 
  
 Utvecklingstendenser 
  
 35 
  
 2.1.1 
  
 Korrespondensskolorna 
  
 35 
  
 2.1.2 
  
 Open University 
  
 36 
  
 2.1.3 
  
 Dual mode som modell för distansutbildning 
  
 37 
  
 2.1.4 
  
 Konsortierna 
  
 38 
  
 2.1.5 
  
 Tekniken 
  
 39 
  
 2.1.6 
  
 Gamla organisationsformer för nya uppgifter 
  
 40 
  
 2.1.7 
  
 Ökad mångfald 
  
 41 
  
 2.1.8 
  
 Omfördelning av makt 
  
 42 
  
 2.2 
  
 Den nya tekniken 
  
 43 
  
 2.2.1 
  
 Informationstekniken (IT) 
  
 43 
  
 2.2.2 
  
 Infrastruktur – digitalisering 
  
 44 
  
 2.2.3 
  
 Elektroniska interaktiva tjänster 
  
 47 
  
 2.2.4 
  
 IT-revolutionen 
  – internet 
  
 49 
  
 2.3 
  
 DUKOM-projekten 
  
 51 
  
 2.3.1 
  
 Översikt 
  
 51 
  
 2.3.2 
  
 Åtta projektrapporter 
  
 62 
  
 2.4 
  
 Distansutbildning i högskolan 
  
 88 
  
 2.4.1 
  
 Inledning 
  
 88 
  
 2.4.2 
  
 Konsortiet för nationell distansutbildning 
  
 90 
  
 2.4.3 
  
 Svenska Distanshögskolan 
  
 92 
  
 2.4.4 
  
 Västsvenska konsortiet 
  
 94 
  
 2.4.5 
  
 Distansutbildningens förankring på universitet och 
  
 högskolor hösten 1997 
  
 97 
  
 4  
 Innehållsförteckning 
  
 SOU 1998:84 
  
 2.4.6 
  
 SCB:s uppgifter om distansstudenter läsåret 1996/97 
  
 97 
  
 2.4.7 
  
 Distansutbildningens organisation på två högskolor och 
  
 två universitet 
  
 98 
  
 2.5 
  
 RRVs granskning av högskolans  
 IT-stöd 
  
 105 
  
 2.6 
  
 Utveckling av distansmetoder inom Statens Skolor för Vuxna 
  
 107 
  
 2.7 
  
 Distansutbildning inom folkbildningen 
  
 108 
  
 2.8 
  
 Adams 
  
 113 
  
 2.8.1 
  
 Lärcentra i Bergslagen 
  
 113 
  
 2.8.2 
  
 IT-centra 
  i Västernorrland 
  
 116 
  
 2.8.3 
  
 Siljansutbildarna 
  
 118 
  
 2.8.4 
  
 Studiecenter och  
 IT-utveckling 
  i norr 
  
 120 
  
 2.8.5 
  
 Pedagogiskt nätverk i Göteborg 
  
 122 
  
 2.8.6 
  
 Centrum för livslångt lärande i Tyresö 
  
 124 
  
 2.8.7 
  
 NITUS – nätverksgruppen för  
  
 IT-baserad 
  utbildning via 
  
 lokala studiecentra 
  
 125 
  
 2.9 
  
 Nätverk och  
 IT-tjänster 
  inom utbildningen 
  
 126 
  
 2.9.1 
  
 SUNET 
  
 126 
  
 2.9.2 
  
 Skoldatanätet 
  
 129 
  
 2.9.3 
  
 ASKen 
  
 130 
  
 2.9.4 
  
 KNUT 
  
 131 
  
 2.9.5 
  
 Folkbildningsnätet 
  
 131 
  
 2.10 Distansutbildning och  
 IT-utveckling 
  i vårens propositioner 
  
 132 
  
 2.11 Några exempel från andra länder 
  
 135 
  
 2.11.1 
  
 Distansutbildning i Norge 
  
 135 
  
 2.11.2 
  
 Öppen universitetsundervisning i Finland 
  
 140 
  
 2.11.3 
  
 University for industry 
  
 143 
  
 2.12 
  
 Internationellt samarbete 
  
 145 
  
 3 
  
 Bedömningar och förslag 
  
 148 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 148 
  
 3.1.1 
  
 DUKOMs uppdrag 
  
 148 
  
 3.1.2 
  
 Distansutbildning främst för vuxna 
  
 149 
  
 3.1.3 
  
 Interaktivitet är nödvändig i en kurs 
  
 151 
  
 3.1.4 
  
 Distanspedagogik 
  
 152 
  
 3.1.5 
  
 IT 
  
 153 
  
 3.1.6 
  
 Flerformiga organisationer (Dual Mode) för utveckling av 
  
 flexibel utbildning 
  
 154 
  
 3.2 
  
 Att organisera distansutbildning 
  
 156 
  
 3.2.1 
  
 Inledning 
  
 156 
  
 3.2.2 
  
 Stort behov av planering 
  
 156 
  
 3.2.3 
  
 Läromedel för distansutbildning 
  
 158 
  
 3.2.4 
  
 Distansstudier kompletterar närutbildning 
  
 159 
  
 SOU 1998:84 
  
 Innehållsförteckning  
 5 
  
 3.2.5 
  
 Samarbete behövs 
  
 160 
  
 3.2.6 
  
 Realkompetens 
  
 161 
  
 3.3 
  
 Pedagogisk kompetens för distansutbildning 
  
 162 
  
 3.4 
  
 Distansutbildningens ekonomi och resurstilldelning 
  
 164 
  
 3.5 
  
 Anpassning av arbetstider och anställningsavtal 
  
 169 
  
 3.6 
  
 Studiestöd 
  
 170 
  
 3.7 
  
 Adams 
  
 171 
  
 3.8 
  
 Web-plats 
  för distansutbildning och informellt lärande 
  
 174 
  
 3.9 
  
 SUNET 
  
 176 
  
 3.10 
  
 Prioriteringar under uppbyggnadstiden 
  
 177 
  
 3.11 
  
 Utvecklingscentrum för distansutbildning 
  
 178 
  
 3.12 
  
 Utveckling, utvärdering och forskning 
  
 180 
  
 Bilagor 
  
 Kommittédirektiven 
  
 181 
  
 6  
 Innehållsförteckning 
  
 SOU 1998:84 
  
 SOU 1998:84 
  
 Sammanfattning  
 7 
  
 Sammanfattning 
 DUKOMs huvuduppgift har varit att föreslå en strategi som långsiktigt främjar utvecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbild- ning som den moderna informationstekniken (IT) erbjuder. 
 Den lämpligaste strategin för att främja distansutbildning med IT är enligt kommitténs mening att skapa gynnsamma förutsättningar för ut- veckling av pedagogik, metodik och organisation samt för forskning. Fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete inom området måste grunda sig på erfarenheter från distansutbildningens praktik, och därför är det väsentligt att distansutbildningen får större omfattning än den har idag, både som allmän företeelse och som resultat av riktade insatser. 
 DUKOMs förslag avser sammantagna just en strategi och handlar om nya strukturer och förändrade regelsystem som bättre kan stödja en utveckling av distansutbildningen. Ambitionen har inte varit att lämna detaljförslag om hur distansutbildning med IT bäst bör bedrivas. Där- emot redovisar DUKOM erfarenheter både från det hundratal projekt som har bedrivits i anslutning till utredningsarbetet och från annan svensk och internationell distansutbildning. Dessa erfarenheter bör vara av stort värde för distansutbildare. 
 Inte heller finns några med belopp angivna förslag om statsbidrag till olika nya verksamheter med distansutbildning. 
 Ett förändrat samhälle, det livslånga lärandet och flexibel utbildning 
 Inledningsvis diskuterar DUKOM innebörden i de pågående samhälls- förändringarna. Det är tydligt att både samhällets och medborgarnas behov av teoretiska kunskaper ökar. Framtidens samhälle kommer att präglas av det livslånga lärandet. Att enbart förstärka och förbättra ungdomsutbildningen är inte en god strategi att söka möta de framtida kompetensbehoven. En sådan strategi hör hemma i ett statiskt samhälle, inte i ett föränderligt och dynamiskt framtida samhälle. 
 Framtidsbedömarna förefaller vara tämligen överens om att den to- tala andelen förvärvsarbete kommer att minska under livstiden. Under förutsättning av att ökningen av fritid blir jämnt fördelad på medbor- garna är det rimligt att räkna med att de kommer att använda en del av den för utbildning. Utbildning i anslutning till arbetet kommer troligen 
  
 8  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:84 
  
 också att bli vanlig. I båda fallen kommer distansmetoder att vara at- traktiva. 
 DUKOM understryker att det inte finns någon motsättning mellan ungdomsutbildningen och det livslånga lärandet. Tvärtom är en god utbildning i ungdomen en förutsättning för det livslånga lärandet. Den utgör grunden, och det är viktigt att den förbereder för det livslånga lärandet. 
 Traditionell utbildning bedrivs med studerande och lärare samtidigt närvarande i skolor och högskolor. DUKOM använder för detta be- teckningen  
 närutbildning  
 som motsats till  
 distansutbildning 
 . 
 Närutbildning på heltid under långa perioder kan inte bli den domi- nerande studieformen i det livslånga lärandet. Utbildning bör bli en naturlig del av vardagen, på fritiden i hemmen och på arbetsplatserna. Därmed kommer distansutbildningens betydelse att växa, och IT med- för att det kan bli väsentligt lättare att studera på distans än det varit tidigare. 
 Vuxna medborgarna måste själva i stor utsträckning ta ansvar för sin kompetensutveckling, men utbildning måste också vara tillgänglig i många olika former för att passa individuella förutsättningar och öns- kemål. DUKOMs vision är den  
 flexibla utbildningen  
 som innebär just att utbildningsanordnarna skall anpassa sig till medborgarnas behov och önskemål. Och i den flexibla utbildningen har möjligheten att stu- dera på distans med utnyttjande av IT stor betydelse. 
 Men ett närmande bör ske – och pågår enligt DUKOMs uppfattning 
 – mellan närutbildning och distansutbildning. Bl.a. används i stor ut- sträckning samma läromedel i de båda utbildningsformerna, och IT är snabbt på väg in i all utbildning. Detta underlättar vägen mot den flex- ibla utbildningen. 
 DUKOM har identifierat nio problemområden då det gäller utveckling- en mot en ökad distansutbildning med hjälp av IT: 
  
 · 
  
 Tekniken 
  
 · 
  
 Den tekniska användarkompetensen 
  
 · 
  
 Distanspedagogiken 
  
 · 
  
 Distanspedagogerna 
  
 · 
  
 Läromedlen 
  
 · 
  
 Handledningsresurserna 
  
 · 
  
 Resurstilldelningen 
  
 · 
  
 Utbildningsadministrationen. 
  
 · 
  
 Studievägledningen 
  
 DUKOMs förslag berör samtliga dessa områden. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Sammanfattning  
 9 
  
 Nuläget, pågående förändringar 
 I kapitel 2 tecknar DUKOM bakgrunden till sina förslag. 
 Avsnitt 2.1 innehåller en beskrivning av utvecklingstendenserna inom distansutbildningen. Avsnittet bygger på Snyder bidrag  
 På distans – Utbildning, undervisning och lärande  
 till delbetänkandet SOU 1998:83. I ett följande avsnitt beskrivs IT med särskild uppmärk- samhet riktad på dess möjligheter i utbildningssammanhang. 
 Inom ramen för DUKOMs arbete har försöksverksamhet med IT i di- stansutbildning bedrivits i ett hundratal projekt. Högskolor, folkbild- ningen, komvux samt några myndigheter och företag har medverkat. En sammanfattande beskrivning av försöksverksamheten finns i avsnitt 2. 3, som också närmare beskriver några av projekten med utgångspunkt i de rapporter som lämnats av de projektansvariga. Den som på ett mera ingående sätt vill ta del av projekten hänvisas till DUKOMs hemsida som kan nås via  
 www-adressen 
  http://www.dukom.gov.se. I DUKOMs delbetänkande  
 Utvärdering av distansutbildningsprojekt med  
  
 IT-stöd 
  
 (SOU 1998:57) finns en sammanfattande analys av projektens slutrap- porter. 
 I tre följande avsnitt ges kortfattade beskrivningar av utvecklingen av distansutbildningen högskolan och de olika konsortierna för distansut- bildning (2.4), Statens Skolor för Vuxna – SSV (2.6) och folkbildning- en (2.7). 
 Ett stort antal kommuner, i stor utsträckning av glesbygdskaraktär, har inrättat lärcentra. Det främsta syftet har i flertalet fall varit att under- lätta för invånarna att delta i högskoleutbildning på distans. En be- skrivning av verksamheten vid ett antal lärcentra finns i avsnitt 2.8. 
 Som stöd för  
 IT-användningen 
  i olika delar av det svenska utbildnings- systemet har ett antal nätverk skapats – SUNET för högskolan och nu- mera också för läns- och folkbiblioteken, Skoldatanätet för det allmän- na skolväsendet och Folkbildningsnätet för folkhögskolorna och studie- förbunden. Hart är högskolans gemensamma system för studiein- formation. KNUT vid Lunds universitet har tillkommit med stöd av  
 KK-stiftelsen 
  och är mötesplats för alla som är intresserade av lärande med IT. De beskrivs kortfattat i avsnitt 2.9. 
 Under våren 1998 har ett antal viktiga beslut fattats om  
 IT-utvecklingen 
  inom utbildningen. I avsnitt 2.10 finns en översiktlig redovisning. 
  
 10  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:84 
  
 I avsnitt 2.11 beskrivs kortfattat den intressanta distansutbildning med  
 IT-stöd 
  som finns i våra grannländer Norge och Finland. Vidare finns där en beskrivning av det nya brittiska projektet University for In- dustry. 
 Slutligen lämnas i avsnitt 2.12 en mycket kort beskrivning av det inter- nationella samarbetet i Norden, EU och OECD på distansutbildningens område 
 Överväganden och förslag 
 DUKOMs förslag återfinns i kapitel 3. 
 I det inledandes avsnittet 3.1 tar kommittén upp ett antal mera över- gripande frågor och anger vissa avgränsningar vad avser förslagen. 
  
 Distansutbildning  
 kräver motivation, mognad och självdisciplin, och därför ser DUKOM den som  
 lämplig framför allt för vuxna  
 . Det finns emellertid inget skäl att hindra ungdomar från att studera på di- stans. 
 DUKOM framhåller upprepade gånger det informella lärandets be- tydelse för kompetensutvecklingen hos individen och i samhället. Med informellt lärande avses rena självstudier och allt lärande som äger rum i situationer som inte särskilt organiserats för utbildningsändamål. 
 Massmedierna t.ex. är av stor betydelse för det informella lärandet lik- som föreningslivet och samhällsdebatten. DUKOMs förslag däremot handlar om organiserad utbildning, dvs. om kurser. I en kurs måste ut- bildningsanordnaren ta ansvar för kursens innehåll och utformning och för att de studerande får det stöd de behöver. I en kurs är  
 interaktivitet mellan lärare och studerande nödvändig  
 . Samtidigt är det viktigt både med tanke på lärarkostnaderna och på de studerande behov av frihet i studierna att behovet av undervisning och handledning begränsas. Detta ställer stora krav på planeringen av en kurs, såväl vad avser lä- romedel och  
 IT-användning 
  som pedagogik och organisation. 
 DUKOM lämnar inga förslag om vilka  
 distanspedagogiska metoder  
 som bör användas utan anser att detta är ett område för den pedagogis- ka professionen att utveckla. Därvid bör bl.a. de erfarenheter som re- dovisas i DUKOMs delbetänkanden vara av värde 
 Inte heller i fråga om  
 ITs utveckling  
 lämnar DUKOM några förslag. Den snabba utveckling som äger rum inom området är internationell med sin tyngdpukt i USA. 
 Avslutningsvis i detta inledande avsnitt rekommenderar DUKOM att distansutbildning och närutbildning bedrivs inom samma organisa- tioner. Internationellt används för detta benämningen Dual Mode, vilket har översatts till  
 flerformsorganisationer  
 på svenska. Varken i 
  
 SOU 1998:84 
  
 Sammanfattning  
 11 
  
 Sverige eller utomlands har flerformsorganisationerna visat sig helt lyckade eftersom distansutbildningen inom sådana har haft det svårt i konkurrensen med närutbildningen, vilken har uppfattats som huvud- uppgiften. Huvudmotivet för DUKOMs förslag är visionen om den flexibla utbildningen, som innefattar både distansutbildning och närut- bildning. Den flexibla utbildningen – som är vad som behövs i det livslånga lärandets samhälle – bör rimligen utvecklas bäst i flerform- sorganisationer. 
 I avsnitt 3.2 pekar kommittén på ett antal krav som är särskilt betydel- sefulla för en god distansutbildning, nämligen 
  
 - 
  
 väl genomtänkt planering  
 av kursen, i vilken redan på förberedel- sestadiet expertis av flera olika slag måste medverka – att planera en distanskurs är inte något enmansarbete; 
  
 - 
  
 en  
  
 kursplanering  
 som måste göras mycket  
 tydlig  
 för de studerande och som ger begränsat utrymme för improvisationer från utbild- ningsanordnarens sida – planeringen skall däremot syfta till att den studerande skall få stor frihet i uppläggningen av sina studier; 
  
 -  
 pedagogik, läromedel och  
 IT-användning 
 som bör vara planerade så att den studerande i största möjlighet kan bedriva sina studier utan undervisning och ytterligare handledning – men när handledning behövs måste den kunna erbjudas utan stora dröjsmål; 
  
 - 
  
 planeringen och genomförandet av  
  
 grupparbete  
 för de studerande – grupparbete är genomförbart trots att de studerande befinner sig på distans från varandra; 
  
 - 
  
 teknisk support  
 för studerande och lärare. 
 Komvux, folkhögskolor, och i varje fall de mindre högskolorna kan inte erbjuda alla kurser som förekommer inom respektive område. Där- för bör åtgärder vidtas för att göra det möjligt att  
 kombinera närut- bildning med distansutbildning  
 så att en studerande kan få den önskade utbildningen utan att behöva byta skola. 
 Distanspedagogiken har ett antal drag gemensamma oavsett studie- nivå och utbildningsanordnare. Därför bör utvecklandet av distanspe- dagogiska metoder i stor utsträckning kunna ske gemensamt och natio- nellt. Överhuvudtaget bör  
 samarbetsformer utvecklas  
 för att använda de begränsade resurserna bäst. Inom högskolorna bör gemensamma distansutbildningsavdelningar byggas upp för att kunna erbjuda  
 IT-stöd 
  och distanspedagogisk expertis, mellan högskolorna bör samarbetet i konsortier fortsätta för att åstadkomma en lämplig arbetsfördelning. 
  
 12  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:84 
  
 SSVs roll bör utvidgas så att de även blir utvecklingscentra för komvux, vilka i sin tur förutsätts samarbeta om distanskurser. 
 Avslutningsvis tas i avsnittet upp frågan om behovet av system för  
 bedömning av kompetens  
 . Bakgrunden är att förekomsten av olika be- tyg från och intyg om genomgången utbildning blir allt mera svåröver- skådligt. DUKOM föreslår att man från svensk sida närmare studerar vad som händer i Norge med ett förslag realkompetanse som presen- terades för ca ett år sedan. 
 De krav som bör tillgodoses av utbildningsanordnarna gäller också för lärarna. I avsnitt 3.3 behandlas dessa frågor. Bl.a. påpekas, att lära- rens roll inom distansutbildning är annorlunda än i närutbildning. Det krävs av henne specialkunskaper i distanspedagogik. DUKOM föreslår därför att kurser i distanspedagogik skall ingå i all lärarutbildning och att sådana kurser skall erbjudas som fortbildning till verksamma lärare. I avsnitt 3.4 behandlas frågor om  
 distansutbildningens ekonomi 
 . Frågorna får en utförligare behandling i DUKOMs delbetänkande SOU 1998:83 under titeln  
 Kostnadseffektiv distansutbildning 
 . Där finns ock- 
 så ett förslag till principer för hur kostnader för distansutbildning skall beräknas. 
 Kommittén utgår ifrån att den totala volymen utbildning kommer att öka i framtiden genom behovet av livslångt lärande. Tillskottet av per- soner i utbildning består då i huvudsak av vuxna med mycket varieran- de utbildningsbehov. I stor utsträckning handlar det för dem om att bredda sin yrkesmässiga kompetens. Vad som i det perspektivet bör bedömas är om sådan utbildning blir mest kostnadseffektiv som närut- bildning eller som distansutbildning. Något entydigt svar kan inte ges på den frågan: det beror på hur man organiserar respektive utbildning, vad den innehåller och vilka som studerar. Men eftersom distansutbild- ning bedrivs huvudsakligen i hemmen eller i arbetet minskar kostna- derna för lokaler och utrustning. Och eftersom studierna äger rum vid tidpunkter som den studerande väljer med hänsyn till sina förhållanden, t.ex. sina arbetstider, minskar behovet av studiebidrag och studielån. Om alla olika utgiftsslag läggs samman bör det vara  
 möjligt att bedriva distansutbildning avsevärt mycket billigare än närutbildning. 
  
 Det resursfördelningssystem som finns inom högskolan missgynnar i praktiken en tillväxt av distansutbildning. DUKOM bedömer att änd- ringar i systemet skulle leda till oöverskådliga komplikationer och av- råder från att nu ändra i det. Kommittén föreslår i stället att  
 särskilda resurser avsätts för en utbyggnad av distansutbildningen inom hög- skolan 
 . 
 Många vägar bör prövas för en utveckling av distansutbildningen i Sverige, och DUKOM har valt att vara sparsam med förslag om vilka områden som bör  
 prioriteras under uppbyggnadsskedet 
 . Tre målgrup- 
  
 SOU 1998:84  
 Sammanfattning  
 13 
  
 per vill kommittén emellertid framhålla som viktiga.  
 Personer med funktionshinder  
 utgör en sådan grupp eftersom de ofta har särskilda svårigheter att delta i traditionell utbildning. En annan grupp som bör prioriteras är av självklara skäl  
 glesbygdsboende 
 . En tredje grupp ut- görs av dem som är i behov av  
 kompetensutveckling i yrket, bland dem småföretagare  
 . Personer i dessa grupper har ofta svårt att göra sig fria från sina arbeten för att bedriva studier. Att prioritera vissa ämnen framför andra är vanskligt, men nära till hands ligger att ge en särställ- ning åt  
 distanskurser om IT i utbildningen 
 , kurser som främst kan an- vändas för fortbildning av lärare. De riktade insatserna i ett inlednings- 
  
 skede bör vidare särskilt ta sikte på att skapa 
  
 korta och målinriktade 
  
 kurser  
 (avsnitt 3.10) 
 . 
  
 Distansstuderande föreslås få samma rätt till 
  
 studiestöd  
 som andra 
  
 studerande (avsnitt 3.6) 
 .  
 Kommittén räknar emellertid med att behovet av studiestöd kommer att vara begränsat. 
 De  
 lärcentra  
 som bildats i ett stort antal kommuner fyller en viktig roll och därför föreslås att kommunerna fortsätter utbyggnaden av dem (avsnitt 3.7). 
 DUKOM föreslår att  
 det kommunala skolväsendet  
 ges rätt att kopplas till  
 SUNET  
 på samma villkor som folkbiblioteken (avsnitt 3.9). 
 Riksdagen har under våren beslutat att ett  
 utvecklingscentrum för distansutbildning  
 skall skapas i Härnösand under ledning av en delega- tion som dessutom skall ha till uppgift att fördela platser för högsko- lestudier på distans i glesbygd. Centrets huvuduppgift enligt riksdags- beslutet är att utveckla kurser och läromedel för distanskurser inom högskolan och folkbildningen. DUKOM föreslår att centret får ytterli- gare ett antal uppgifter (avsnitt 3.11), nämligen 
  
 · 
  
 fungera som nätburen informationscentral för all distansutbildning 
  
 · 
  
 förmedla kontakter mellan utbildningssökande och utbildningsan- ordnare 
  
 · 
  
 ansvara för en särskild  
  
 web-plats 
  för distansutbildning 
  
 · 
  
 sammanställa och förmedla uppgifter om lärcentra 
  
 · 
  
 ge stöd för utbildning i distanspedagogik och  
  
 -metodik 
  
 · 
  
 löpande följa utvecklingen av distansutbildningen i Sverige 
  
 · 
  
 vara Sveriges ansikte utåt i frågor som rör distansutbildningen 
  
 · 
  
 vara förmedlare till Sverige av internationella forskningsresultat och erfarenheter i frågor som rör distansutbildning 
  
 · 
  
 följa den medietekniska utvecklingen och förmedla kunskaper om den av betydelse för distansutbildningen. 
  
 · 
  
 stödja forskning om distansutbildning 
  
 14  
 Sammanfattning 
  
 SOU 1998:84 
  
 Vidare föreslås att SSV, i den förändrade roll som DUKOM föreslår för dem, organisatoriskt skall ingå i utvecklingscentret. 
 Den  
 web-plats 
  som kommittén föreslår skall ingå i utvecklingscent- rets uppgifter att handha spelar en viktig roll i DUKOMs samlade för- slag.  
 Web-platsen 
  föreslås innehålla bl.a. (avsnitt 3.8) 
  
 · 
  
 läromedel för distansutbildning och informellt lärande, 
  
 · 
  
 pedagogisk verktygslåda för bl.a. lärare, 
  
 · 
  
 kurskatalog och kontaktförmedling mellan utbildningssökande och utbildningsanordnare, 
  
 · 
  
 uppgifter om lärcentra, 
  
 · 
  
 forum för erfarenhetsutbyte kring distansutbildningen, 
  
 · 
  
 knutpunkt för länkar av intresse för distansutbildningen. 
  
 Ett flertal länder ligger före Sverige i fråga om distansutbildningens utveckling och forskningen har där en mera framträdande roll än i Sve- rige. DUKOM föreslår ökade insatser för forskning om distansutbild- ningen och för spridning av resultaten av internationell forskning i äm- net. Vidare föreslår DUKOM att distansutbildningens utveckling i Zavala rige utvärderas löpande (3.12). 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 15 
  
 1 Inledning 
  
 1.1 
  
 Ett förändrat samhälle 
  
 Starka drivkrafter just nu för samhällets förändringar är den snabba utvecklingen av informationstekniken – IT – och den pågående inter- nationaliseringen som medför såväl ökad rörelsefrihet och vidgade vyer för individen som ökad konkurrens mellan länderna. 
 Den bild som målas upp är ofta att det ena samhället avlöser det andra. Jägar- och samlarsamhället i mänsklighetens gryning varade i flera tusen år och avlöstes av jordbrukarsamhället som varade några tusen år. Detta avlöstes i sin tur av industrisamhället som – i Sverige – har varat i omkring hundra år och som nu alltså skulle vara på väg att avlösas av ytterligare ett nytt samhälle. Förändringstakten synes alltså öka dramatiskt. 
 I själva verket överges naturligtvis inte helt en sorts samhälle för ett nytt. Snarare är det så att äldre samhälls- och produktionssystem inlag- ras i de nya. Vi ägnar oss fortfarande åt jakt och fiske och åt bär- och svampplockning, även om de för de flesta är fritidssysselsättningar. Jordbrukarsamhället fortsätter att prägla mycket av vår föreställnings- värld, och jordbruket är fortfarande en livsnödvändig näring som inte kommer att försvinna. Industrisamhället kommer inte alls att försvinna, utan industrin kommer att producera allt fler och allt mer sofistikerade varor allt effektivare. Men industriarbetet på verkstadsgolvet kom- mer att sysselsätta en minskande andel av befolkningen. Den utveck- lingen har egentligen pågått ända sedan  
 1960-talet 
  även om den har blivit fullt synbar först så småningom. 
 Att erfarenheterna från flera samhällsystem på detta sätt inlagras i varandra innebär att kunskapsmassan ökar totalt (samtidigt som en hel del kunskap också går förlorad), men också att samhällsstrukturen blir mera komplicerad. Den samhällsförändring som nu äger rum innebär att kraven på utbildning och teoretiska kunskaper ökar. Utbildning och kompetensutveckling måste bli en livslång process som samhället och arbetslivet måste inrätta sig för att tillgodose. Men människorna måste själva ta ansvar för att de blir med i den processen. Ingen kan tvingas att lära. 
  
 16  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 Detta förändrade samhälle har fått flera benämningar – det postin- dustriella samhället, kunskapssamhället, informationssamhället, tjäns- tesamhället, upplevelsesamhället, för att nämna några. Benämningarna skiftar, men vad de vill fånga in har flera saker gemensamma – in- dustrisamhällets storskalighet ersätts alltmera av en återgång till små- skaliga organisationer, dock sammankopplade i nätverk som ger stor- skalighetens fördelar. Hjärnans arbete får en ökad roll, handens en minskande. Behovet av vad vi oftast kallar teoretiska kunskaper ökar i arbetslivet. Arbetet i nätverken kräver kommunikationsförmåga och social kompetens. Ordergivning mellan självständiga organisationer fungerar inte. Det kommer i stället att handla om att ha bred marknads- kunskap, att skapa ständigt nya samarbetskombinationer, att vara övertygande och att kunna fatta snabba beslut. Frågorna om innebörden av arbetslivets förändringar får en utförlig behandling i  
 Martin 
  Cox bidrag i DUKOMs delbetänkande (SOU 1998:83). 
 Samtidigt blir medborgarna kunnigare och mera nogräknade. Över- såtlighet från samhällets institutioner blir ännu mindre accepterad än idag. Kraven på de statliga och kommunala verksamheterna kommer att skärpas av att alternativ till dem växer fram. För att motsvara medbor- garnas krav måste samhällets institutioner bli mer flexibla. Då kommer inte långsamma beslutsvägar i hierarkiska strukturer att fungera. En trolig utveckling är att rätten att fatta beslut blir mer decentraliserad, vilket naturligtvis kräver både tydliga regler och nya styrsystem, möjli- gen via nätverk som liknar dem som är under utveckling inom närings- livet. 
 Medborgarna kommer också att ställa större krav på sin livsmiljö, liksom på möjligheterna till kulturupplevelser och till möten med andra kulturmönster. 
 Men samtidigt befarar flera framtidsbedömare en ny typ av sociala spänningar. I det gamla och ännu delvis kvarlevande klassamhället do- minerade en minoritet ekonomiskt och politiskt. I det nya samhället kan det i stället bli så att det är en minoritet som blir efter i utvecklingen och hamnar i ett växande främlingsskap inför det nya. För den situatio- nen har begreppet tvåtredjedelssamhället myntats. 
 År 1985 lanserade Alexander, numera chef för Institutet för framtidsstudier och en av landets mest kända framtidsanalytiker, be- greppet  
 K-samhället. 
  Vad han med detta ville ge namn åt är de föränd- ringar som han bedömer kommer att sätta sin prägel på morgondagens samhälle. Han beskriver  
 K-samhället 
  som ett produktionssystem base- rat på utnyttjande av kunskaper, kreativ kapacitet, kommunikations- system och med allt starkare betoning på kvalitativ snarare än kvantita- tiv utveckling av produktion och sysselsättning (citerat efter Mathews  
 Torres, 
 Framtidens arbete och liv 
 , 1997). 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 17 
  
 Young 
  redovisar i samma bok hur den årliga arbetstiden har minskat sedan  
 1870-talet, 
  från ca 3 000 timmar/år till ca 1 500 timmar nu, och de räknar med att om utvecklingen fortsätter i samma takt kommer år 2010 arbetstiden att ha minskat till ca åtta procent av den totala beräknade livstiden (inberäknat tid för sömn) medan fritiden ökat till att motsvara nästan hälften av livstiden. Samtidigt har den to- tala tiden för formell utbildning visserligen ökat men, enligt dem, bara till omkring tre procent av den totala livstiden. Beräkningarna b ygger på att hittillsvarande trender står sig, och inte minst spelar en förväntad förlängd livstid roll. 
 Uppgiften att bara tre procent av livstiden ägnas åt formell utbild- ning kan förefalla förvånande, men den är lättare att förstå om man betänker att en skolelev i genomsnitt tillbringar mindre än tio procent av årets timmar på lektioner. 
 Antalet år i formell utbildning beräknas år 2010 ha ökat till genom- snittligen 13. Sverige skiljer sig enligt författarna från flertalet andra rika länder genom att stora resurser satsas på en bred grundutbildning för en stor andel av befolkningen, medan en förhållandevis liten andel direkt efter gymnasiet påbörjar en längre högskoleutbildning. Det be- gränsade antalet högskoleplatser gör att inte alla som vill får bedriva högskolestudier. Författarna hävdar (s. 85), att det finns en besvärande obalans mellan inriktningen mot ett kunskapssamhälle och de resurser som avsätts till fullständiga utbildningar vid universitet och högsko- lor. 
 Samtidigt visar undersökningar som de åberopar att mer än hälften av sjuttiotalisterna vill få en högskoleutbildning, och att mindre än en femtedel av dem har en bestämd avsikt att inte skaffa sig en sådan ut- bildning. 
 Om ungdomarnas önskemål tillgodoses skulle studievalen i högskolan fördela sig enligt följande: 
  
 Naturvetenskap, data, teknik 
  
 30 % 
  
 Ekonomi, samhällsvetenskap, juridik 
  
 27 % 
  
 Medicin, beteende, idrott 
  
 20 % 
  
 Konstnärligt, humanistiskt ämne 
  
 23 % 
  
 Studievalen förefaller stämma ganska väl överens med gymnasisternas yrkesdrömmar, som också förefaller ligga väl i linje med de förändrade attityder som antas komma att prägla  
 K-samhället. 
  
 De tio mest attraktiva yrkena bland gymnasieungdomarna var i början av  
 1990-talet 
  i tur och ordning resebyråtjänsteman/reseledare, konstnär/artist, polis, journalist, företagsledare, forskare, marknadsfö- rare/reklamman, grundskolelärare, arkitekt och gymnasielärare. Flerta- 
  
 18  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 let idealyrken ger betydande utrymme för kreativitet, ... stor möjlighet till rörlighet i arbetet och ... tämligen omfattande kontakter med männi- skor. 
 De tio minst attraktiva yrkena var vid samma undersökningstillfälle gruvarbetare, präst, administratör, bankkassör, fastighetsskötare, sek- reterare, kamrer, metallarbetare, utredare/samhällsplanerare samt sjuk- sköterska.. De minst uppskattade yrkena är hierarkiskt inordnade och specialiserade. Ofta regleras arbetet av tämligen noggranna föreskrifter som för de flesta hindrar kreativitet i arbetet. (s. 91 f.). 
 Konsumtionsmönstren ändras i och med att utbildningsnivån stiger. Betydelsen av sociala kontakter ökar, liksom önskemålen att ha tillgång till kulturupplevelser. Intressant att notera i det nu aktuella samman- hanget är att högre utbildning leder till efterfrågan på ytterligare ut- bildning, medan mindre tid och pengar ägnas åt nöjesliv. 
 Föreställningen om  
 K-samhället 
  svarar alltså ganska väl mot de an- språk och förväntningar som dagens ungdomar har på sin framtid. Det är alltså inte bara så att övergången till ett nytt samhälle, en ny produk- tionsorganisation, krävs för att en nation eller en region skall hänga med i den internationella konkurrensen.  
 Young 
  samman- fattar (s. 268): 
 Det typiska för dessa nya  
 K-regioner 
  är att deras utveckling blivit kri- tiskt beroende av kapaciteten hos deras nya infrastrukturer, vilka består av: 
  
 · 
  
 miljöer för omfattande, allsidig högre utbildning och vetenskaplig och industriell forskning och utveckling, 
  
 · 
  
 stor tillgång till informationsteknologiska tjänster, 
  
 · 
  
 stor tillgänglighet till det globala flygnätet genom en eller flera stör- re flygplatser, 
  
 · 
  
 god tillgänglighet till andra regioner med motorvägar och snabbtåg, 
  
 · 
  
 tillgång till bra  
  
 kultur-, 
  fritids- och bostadsmiljöer. 
  
 Andersson-Sylwans 
  bedömningar avser i huvudsak utvecklingen i Winters, men ett Sverige i ett globalt sammanhang. En annan välkänd framtidsbedömare är Oliver, som framför allt ägnar sig åt omvärldsbevakning. I boken  
 en förändrad värld  
 (Liber Ekonomi, 1997) förmedlar han egna och andras bilder av vart utvecklingen är på väg. 
 Clayton anser att synen på arbetet håller att på att förändras även om industrisamhällets värderingar fortfarande dominerar. Hans upp- fattning är att de kollektiva lösningarna när det gäller arbetsvillkor och anställningstrygghet kommer att ersättas av mera individuella lösning- ar. Det går en mycket tydlig trend från industrisamhällets fasta an- ställningar till individsamhällets mer flexibla former med tillfälliga 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 19 
  
 anställningar i projektform. Gränserna mellan arbete, utbildning och fritid blir obestämda. 
 Det kommer för individen att handla om att göra sig anställningsbar, vilket bl.a. innebär att hon skall kräva rätt till ständig kompetensut- veckling och uppmuntran till flexibilitet (s. 97 ff.). Fler kommer att bli entreprenörer i betydelsen att de kommer överens med en uppdragsgi- vare om  
 vad  
 som skall göras i stället för att de utför uppgifter åt en ar- betsgivare som har tolkningsföreträde då det gäller arbetets innehåll. Nyckelorden blir småskalighet, egenansvar, utvecklingsberedskap och initiativförmåga. 
 Som många andra förutspår Clayton att skolan måste komma att förändras. Han talar då inte – till skillnad från flera pedagoger – utifrån behovet av metodförändringar utan utifrån en situation då klass- kamraterna alltmera blir virtuella och sitter i andra länder och talar andra språk. Den orsak till behovet av förändring som Clayton an- ger är alltså introduktionen av IT. I den situationen måste läraren erövra en ny och minst lika viktig roll som mentor, inspiratör och kun- skapsletare (s. 113 f.). I sammanhanget återger han det ofta hörda ut- trycket From being the sage on the stage to being the guide at the si- de. Han pekar också på de möjligheter IT ger att individualisera ut- bildningen. 
 Clayton tror emellertid att den viktigaste förändringen inte kommer att gälla barns och ungdomars skolgång: En ännu större för- ändring är den syn på livslångt lärande som sakta börjar genomsyra samhälle och näringsliv: Insikten att skolan aldrig tar slut. Vi måste ständigt vara beredda på att lära oss nya saker i det nya, komplicerade samhället och arbetslivet. Det livslånga lärandet kommer i stor ut- sträckning att ske som distansutbildning och i hemmet med hjälp av IT. Det gäller att inse att kunskap är en färskvara med mycket kort bäst-  
 före-datum. 
  Det livslånga lärandet är en förutsättning för att man skall vara anställningsbar och inte stagnera... 
 » 
 De två ovan i korthet refererade böckerna återspeglar ganska väl åsikter som företräds av flertalet framtidsanalytiker. 
 Vi tycks alltså vara på väg in i ett samhälle som präglas såväl av ökande internationalisering och global konkurrens som av en återgång till småskalighet i kombination med flexibla nätverk. Den hierarkiska organisationen av samhälle och arbetsliv ersätts successivt av ökande möjligheter för individen att fatta egna beslut förenade med krav att ta ansvar för följderna av besluten. Medborgarna får möjligheter till större 
  
 20  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 frihet på det personliga planet, en frihet som ger bättre utrymme för kreativitet, kulturupplevelser, eget skapande och sociala kontakter, kort sagt för ett rikare liv. 
 Om trenderna håller i sig kommer också den del av livet som ägnas åt förvärvsarbete att minska med en motsvarande ökning av fritiden som följd. Det måste vara förnuftigt att en god del av denna ökade fri- tid används för utbildning – både formell och informell. 
 Hur den sannolikt ökande fritiden kommer att fördela sig mellan olika människor och på olika perioder i människors liv är givetvis av stor betydelse. Sett från det livslånga lärandets perspektiv är det stor skillnad mellan å ena sidan en hög sysselsättningsgrad förenad med en allmän och jämnt fördelad förkortning av veckoarbetstiden och å andra sidan en hög och varaktig arbetslöshet bland stora grupper förenad med en ökad belastning på dem som har arbete. Det är dock den senare, icke önskvärda, situationen som det livslånga lärandet kan bidra till att und- vika. 
  
 1.2 
  
 Informationstekniken 
  
 IT är under snabb utveckling, och ingen kan ha någon bestämd uppfatt- ning om var gränserna går för ITs möjligheter. I stor utsträckning före- faller utvecklingen drivas på mera av specialisternas nyfikenhet på vad som är möjligt att åstadkomma än av uttalade behov från samhällets och användarnas sida. I det avseendet liknar  
 IT-utvecklingen 
  grund- forskning. Ett ofta hört uttryck är att IT ger svaren på frågor som aldrig ställts. 
 Att IT är ett kraftfullt och arbetsbesparande verktyg i en mängd si- tuationer är uppenbart. Som ordbehandlare är datorn i alla avseenden överlägsen skrivmaskinen. Datorn kan med stor snabbhet lagra, sortera och på annat sätt hantera mycket stora datamängder och utföra enormt omfattande bearbetningar av dem. Datorer sammankopplade i nätverk kan med svindlande hastighet överföra mycket stora datamängder mel- lan varandra och har därigenom skapat helt nya möjligheter till snabb och effektiv kommunikation över stora avstånd. Enorma databanker har blivit tillgängliga över hela världen. 
 IT spelar allt större roll i människors dagliga tillvaro, och allt flera har tillgång till datorer hemma. Den tekniska utvecklingen slår snabbt igenom i hemmen och priserna sjunker. De senaste åren har datorernas kapacitet fördubblats ungefär var artonde månad utan att priset på dem stigit. Bakom hörnet väntar konvergensen mellan datorn och TV- apparaten, och då kommer datorn kanske att definitivt erövra hemmen. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 21 
  
 Frågan är om IT är något mer än ett verktyg, om det tillför någon- ting principiellt nytt, utöver att tillhandahålla mer av allting, och snab- bare. Det finns de som hävdar att så är fallet och hänvisar bl.a. till möjligheterna att skapa en artificiell intelligens. Några talar om att IT erbjuder en helt ny och annorlunda social arena som tillför hittills okända kvaliteter till umgänget människor emellan. 
 Klart är att IT kommer att spela en stor roll inom utbildningen och troligen kommer att förändra den väsentligt. Bl.a. kommer studier på distans att underlättas väsentligt. Men hittills förefaller inte IT ha änd- rat på det grundläggande i all utbildning: lärande är ett arbete, mer eller mindre lustfyllt, men ett arbete som kräver aktivitet och möda från den lärandes sida. 
  
 1.3 
  
 Distansutbildning och flexibel utbildning för livslångt lärande 
  
 1.3.1 
  
 Det livslånga lärandet 
  
 Det är uppenbart att framtidens arbetsliv kommer att ställa ökade krav på teoretiska kunskaper, på kunskaper i språk och på social kompetens. Arbetslivet kommer också att ställa krav på ständigt förnyade kunska- per, och medborgaren måste vara beredd att ständigt vidga sin kompe- tens och att bli mera flexibel. Detta kräver i sin tur att samhället struk- tureras för att kunna tillgodose kraven på en ständigt pågående kun- skaps- och kompetensutveckling. Företag och myndigheter måste bli lärande organisationer och såväl samhället som näringslivet måste åta sig att se till att möjligheter till utbildning finns i alla situationer. 
 DUKOM är övertygat om att framtidens samhälle måste präglas av det livslånga lärandet och av återkommande utbildning. Begreppen är inte nya. De har stått i centrum för strategiska diskussioner inom bl.a. OECD åtminstone sedan  
 1960-talet. 
  De har spelat mindre roll i den svenska utbildningsdebatten, som har haft sin tyngdpunkt i frågor kring ungdomsskolan och högskolan. I viss mån speglar Eaton/Morris bok detta förhållande i sin starka betoning av den formella ungdomsut- bildningens roll. 
 Inriktningen av den svenska utbildningsdebatten kan synas något förvånande eftersom omfattningen av den verkligen pågående vuxenut- bildningen – alltså i praktiken återkommande utbildning – placerar Sverige och Norden överhuvudtaget i en internationell topposition. En förklaring kan möjligen vara att vuxenutbildningen i Sverige i huvud- sak har betraktats som ett sätt att i efterhand kompensera de generatio- 
  
 22  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 ner som inte blev delaktiga i grundskolereformen och utbyggnaden av gymnasieskolan och högskolan. 
 Många har med det perspektivet sett vuxenutbildningen som en åt- gärd som skall tillgodose ett visserligen omfattande och långvarigt men trots allt övergående behov, som ett sätt att retroaktivt skapa rättvisa mellan generationerna, som något tillbakasyftande, och inte som en viktig strategisk fråga om hur framtidens samhälle skall gestalta sig. Men så kan vuxenutbildningen inte längre betraktas. Den måste också ses just i perspektivet återkommande utbildning och livslångt lärande i ett samhälle som behöver, och som av sina medborgare kräver, en stän- digt pågående kompetensutveckling. 
 Det kan f..ö. påpekas att dagens grund- och gymnasieskolor inte kla- rar sina uppgifter enligt förväntningarna. Många unga som lämnar skolan går mer eller mindre direkt till komvux och till folkhögskolor för att fylla igen kunskapsluckor. 
 Medborgarna kommer säkerligen inte att nöja sig med de kunskaper de skaffade sig när de som barn och unga studerade i skolor och hög- skolor. Nästan alla ungdomar påbörjar nu gymnasial utbildning och högskolan byggs ut kraftigt. Det är fåfängt att tro att detta kommer att minska medborgarnas efterfrågan på vuxenutbildning och återkom- mande utbildning. Alla undersökningar pekar nämligen på att det är de som fått den bästa utbildningen som unga som mest efterfrågar utbild- ning som vuxna. De inser att kunskaperna från ungdomsutbildningen snabbt blir föråldrade och otillräckliga. Och det är de mest välutbildade som mest tar vara på möjligheterna till informellt lärande, sannolikt till en del beroende på att de i högre utsträckning får stimulanser till kom- petensutveckling i arbetet. 
 Sverige befinner sig i ett förhållandevis gynnat läge genom att en helt övervägande majoritet av medborgarna har en klart positiv syn på vuxenutbildning och folkbildning. Detta framgår bl.a. av den enkätun- dersökning som genomfördes av SUFO 96 (Statens utvärdering av folkbildningen 1996) och som redovisades i betänkandet Folkbildning och vuxenstudier (SOU 1995:141). Samhället kan därför mera ägna sig åt att söka tillgodose önskemålen om utbildning än åt att söka övertyga medborgarna om att de bör utbilda sig. 
 Stora förbättringar av möjligheterna till vuxenutbildning har också genomförts i Sverige under de senaste decennierna. Vuxna har fått lät- tare att studera vid universitet och högskolor, och en stor andel av de högskolestuderande har också numera bakom sig flera års yrkesarbete. 
 Den kommunala vuxenutbildningen – komvux – har utvecklats kraftigt, och folkbildningen har befäst sin starka ställning i det svenska samhäl- let. Arbetsmarknadsutbildningen har fortsatt stor omfattning och den 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 23 
  
 interna företagsutbildningen har utvecklats starkt. Flera nya privata utbildningsföretag som främst vänder sig till vuxna har bildats. 
 Lärande i betydelsen tillägnande av kunskaper, reflexion kring och förståelse av fakta samt utveckling av förmågan att bruka och tillämpa kunskaperna äger rum inte bara i organiserade former, genom formell utbildning. Det sker också på informella vägar. Så har det alltid varit, och så kommer det att förbli. Det vetenskapliga intresset för det infor- mella lärandet har emellertid aldrig varit stort om man jämför med all den forskning som ägnats pedagogik och didaktik, dvs. undervisningen och utlärandet. Ändå är det självklart att det informella överförandet av kunskaper från föräldrar till barn, från äldre till yngre kamrater, från de erfarna till nybörjarna i yrket är av utomordentlig betydelse. Dessutom drar det små kostnader. 
 Till det informella lärandets område får också räknas det som brukar benämnas kultur i snävare bemärkelse – bibliotek, litteratur, teater, konst och musik. Studiecirklar och folkhögskolornas kortkurser med deltagande av tillsamman ca två miljoner människor årligen får också anses åtminstone delvis höra hemma under beteckningen informellt lärande. 
 Dit hör självfallet också medierna. Tillkomsten av varje nytt medi- um har varit förknippad med förhoppningar om att det skall bidra till att höja kunskaps- och bildningsnivån bland medborgarna. Men varje nytt medium har också väckt farhågor för fördumning och förytligande. 
 Så var det i tidningspressens barndom, liksom i radions och televisio- nens (dumburken). För att motverka den befarade förflackningen har public  
 service-företagen 
  ålagts folkbildande uppgifter i sina sändnings- villkor. 
 Och nu gäller diskussionen framför allt IT. Många hyser stora – och måhända överdrivna – förhoppningar om att IT och internet skall av sig själva innebära en kunskapsrevolution medan andra mera talar om ris- kerna för att mediet skall användas för spridning av olämpligt innehåll, såsom barn- och våldspornografi. 
 Framtidens samhälle måste bli ett lärande samhälle. Det innebär att medborgarna måste få möta många möjligheter att b ygga på sina kun- skaper och att förbättra sin kompetens inom olika områden. Det handlar om möjligheter till utbildning i arbetet och på fritiden, det handlar om en mångfald av kurser som erbjuds av olika utbildningsanordnare och det handlar inte minst om förbättrade möjligheter till informellt läran- de. 
 Utbildning bör i huvudsak ses som en investering i humankapital. Det råder knappast någon enighet om storleken på avkastningen, men de flesta bedömare anser att den är betydande. Bilden kompliceras av att utbildning i många fall närmast bör betraktas som konsumtion. 
  
 24  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 Detta gäller för en del utbildningar, för en del människor och för vissa situationer. Det är inte så lätt att alldeles bestämt avgöra när en person studerar för nöjes skull, för den rent personliga glädjen av att öka sina kunskaper och att förvärva ökad förståelse av vad som sker i världen, eller när det sker för att hon som samhällsmedlem skall kunna göra en värdefullare insats. Ännu svårare är det att i förväg bedöma vilken den faktiska effekten blir av utbildningen i det enskilda fallet. 
 Oavsett när utbildning bör betraktas som i huvudsak investering och i huvudsak konsumtion, är utbildning bedriven i traditionella former – dvs. med fysisk närvaro långa perioder på heltid under lärarledda lek- tioner som äger rum i särskilda lokaler – en förhållandevis dyrbar verk- samhet både för samhället, som åsamkas kostnader och produktions- bortfall, och för individen, som åsamkas kostnader och förlorar in- komster. I perspektivet av ett kraftigt ökande behov av och efterfrågan på kompetenshöjning finns det därför anledning att stödja utvecklingen av andra former av lärande än den traditionella utbildningen. 
 Till detta kommer att traditionell utbildning, så som den nyss ka- rakteriserats, sannolikt oftast inte är en bra form för kompetensutveck- ling i det lärande samhället, sett från både samhällets och individens synpunkt. Vad som kommer att behövas är mycket flexibla system och metoder som tillgodoser en mängd olika behov och som är anpassade till människors olika förutsättningar, antingen det handlar om förkun- skaper, familjeförhållanden eller arbetssituation. Distansutbildningens betydelse kommer att öka väsentligt, om den utformas på rätt sätt. 
 Om fritiden ökar på det sätt som  
 Young 
  beräknar i den tidigare refererade boken (avsnitt 1.1), då är det rimligt att medborgar- na avsätter en del av sin lediga tid för den egna kompetensutveckling- en. I så fall uppkommer inga nya behov av studiestöd, och detta är sär- skilt betydelsefullt om de arbetade timmarna under livstiden minskar. Om nämligen levnadsstandarden ökar samtidigt som den arbetade tiden minskar så måste värdet – i lön och i utförd prestation – av varje arbe- tad timma öka. Varje timma, dag, vecka eller månad som då används till ledighet för studier medför därför i framtiden en större prestations- förlust för arbetsgivare och samhälle och en större inkomstförlust för den enskilde och därmed också krav på ett högre studiestöd för att er- sätta den förlorade inkomsten. 
 En förutsättning för att studier bedrivna på fritiden skall öka i rela- tiv betydelse är att samhället struktureras för att underlätta just detta. Om huvuddelen av fritiden för dem som befinner sig i arbetsför ålder även i framtiden kommer att vara förlagd till kvällar, veckoslut och helger eller ha formen av semester så måste de organisationer som har i uppdrag att tillhandahålla utbildning och stödja lärande anpassa sitt arbetssätt, sin pedagogik, sina kurser och sina läromedel till att svara 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 25 
  
 mot de fritidsstuderandes behov. Framför allt är det viktigt att möjlig- heterna till distansutbildning förbättras. Det är också viktigt att övervä- ga olika åtgärder för att underlätta det informella lärandet och det kommer att finnas behov av system för att den enskilde skall kunna få den reella kompetensen bedömd och erkänd. 
 Det är angeläget att framhålla, att livslångt lärande och återkom- mande utbildning på intet vis står i motsättning till ungdomsutbildning- en. Tvärtom är en god utbildning i ungdomen en viktig förutsättning för det livslånga lärandet. Den utgör grunden och det är viktigt att den grunden är stabil. Däremot är det säkerligen inte en god strategi att sö- ka möta de framtida kompetensbehoven enbart med en förlängd och förbättrad ungdomsutbildning. En sådan strategi hör hemma i ett sta- tiskt samhälle, inte i ett föränderligt och dynamiskt framtidssamhälle. 
 Det ingår inte i DUKOMs uppdrag att lämna förslag om ung- domsutbildningen. Det finns emellertid anledning att reflektera kring dennas roll i det livslånga lärandets perspektiv. Den slitna romarsen- tensen Vi lära icke för skolan utan för livet återfår sin fräschör, men borde måhända omformuleras till att lyda Vi lär inte för skolan utan för att lära oss lära. 
 Det livslånga lärandet kommer att kräva att den enskilde tar ett stör- re ansvar för den egna kompetensutvecklingen. I det perspektivet är det värdefullt att också ungdomsskolan i allt större utsträckning arbetar problembaserat och med inriktning på att eleverna skall stimuleras att själva söka kunskap. Likaså är det värdefullt att eleverna har fått ökade möjligheter att välja mellan olika kurser och att delvis påverka inne- hållet. Det gör dem förberedda för att de också senare i livet måste no- ga överväga vilka kunskapsbehov de har och att välja utbildningsalter- nativ därefter. De lär sig också förstå att de själva får ta konsekvenser- na av sina val. Dessutom är det troligen bra för hela utbildningsorgani- sationens beredskap att anpassa sig till det livslånga lärandets behov att skolorna i allt större utsträckning organiserar sin verksamhet i arbetslag vilket skapar förutsättningar för den större flexibilitet som kommer att krävas. Självklart värdefullt är att datorerna i allt större utsträckning används som pedagogiska hjälpmedel eftersom de kommer att spela en avgörande roll för det livslånga lärandet och för distansutbildningen. Regeringens nyligen till riksdagen överlämnade program för IT i skolan (skr. 1997/98:176) kommer att påskynda utvecklingen. 
 Tidigare har citerats uttalandet att kunskap har blivit en färskvara och att därför skolkunskaperna inte kan räcka livet ut. Det finns all an- ledning att kvalificera det uttalandet. 
 Det må vara att åtskilligt av faktakunskaper från skolan blir föråld- rat eller glöms. Men det är oerhört viktigt att ungdomarna erhåller goda baskunskaper i ämnen som svenska, främmande språk (särskilt engels- 
  
 26  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 ka) och matematik. Det är också viktigt att de lär sig att hysa respekt för faktakunskaper, att skilja dessa från värderingar och att det egna kunskapssökandet måste kombineras med ett kritiskt förhållningssätt till osäkra källor. Inte minst det anarkistiska internet överflödar av tvi- velaktiga utsagor. En färdighet som räcker livet ut är inte minst förmå- gan till både självständigt studiearbete och studier i grupp. 
 Den utveckling som äger rum i ungdomsskolan får sägas vara på det hela taget positiv som grund för det livslånga lärandet. Den kan dess- utom ses som ett steg på vägen mot  
 flexibel utbildning 
 , den svenska benämning som DUKOM har valt som översättning av det internatio- nellt mycket använda uttrycket  
 flexible learning. 
  
 1 
  
 1.3.2 
  
 Flexibel utbildning 
  
 DUKOMs uppdrag avser distansmetoder i vuxenutbildning och grund- läggande högskoleutbildning. Under utredningsarbetet har det emeller- tid blivit allt tydligare att det är olyckligt att dra en skarp gräns mellan närutbildning  
 2  
 och distansutbildning. Trots allt är likheterna större än skillnaderna, och tendensen är dessutom att skillnaderna minskar. Det gemensamma syftet är att de studerande i organiserade former skall få nya kunskaper, insikter och färdigheter. 
 Det klassiska läromedlet i både närutbildning och distansutbildning är kurslitteraturen. Undersökningar bland distansstuderande visar att kurslitteraturen är det mest uppskattade läromedlet, välbekant, över- skådligt och ständigt tillgängligt utan krånglande teknik. 
 För det mesta används samma kurslitteratur i båda studieformerna. Ingenting talar för att kurslitteraturen kommer att förlora i betydelse. Alltså är ett viktigt läromedel – för att inte säga det viktigaste – gemen- samt för närutbildning och distansutbildning. Skillnaden gäller mest benämningen på vad kurslitteraturen används till. I närutbildning läser eleverna läxor som förhörs under en kommande lektion, i distansut- bildning (och f.ö. också i huvudsak inom högskolan) studerar deltagar- na kurslitteraturen för att klara en eventuell tentamen. 
 Det finns heller ingen anledning att tro att läromedel som brukar IT måste vara olika i distansutbildning och i närutbildning. Som pedago- 
  
 1 
  
 Learning blir naturligtvis ordagrant på svenska lärande, alltså vad som sker hos den studerande. DUKOM vill emellertid också framhålla betydelsen av utbildningsanordnaren och läraren. Utbildning innefattar både undervisning och lärande. 
  
 2 
  
 Ordet närutbildning används genomgående i detta betänkande för att beteckna traditionell utbildning bedriven i klassrum, lärosalar och seminarierum, med elever och lärare samtidigt närvarande i samma lokaler. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 27 
  
 giskt hjälpmedel har IT flera användningsområden som är gemensam- ma för distansutbildning och närutbildning. Om man bortser från det självklara i att datorn i utbildningen bidrar till att de studerande lär sig att använda tekniken, så är användningsområdena för närvarande i hu- vudsak fem, varav fyra på det hela taget är gemensamma för distansut- bildning och närutbildning: 
  
 · 
  
 datorn används för ordbehandling, kalkylering och grafisk presenta- tion, 
  
 · 
  
 datorn används för särskilt framtagna utbildningsprogram på t.ex.  
  
 CD-ROM-skivor, 
  
 · 
  
 datorn används för kunskapsredovisning och för presentationer av elevarbeten, 
  
 · 
  
 datorn används för kunskapssökning i databaser. 
  
 Den användning som är speciell för distansutbildningen är 
  
 · 
  
 datorn används för kommunikation mellan lärare och studerande och mellan de studerande inbördes. 
  
 Men denna skillnad är inte absolut. Det blir t.ex. allt vanligare att en skola skaffar sig en vänskola i ett annat land, och då kommunicerar lärare och elever med varandra på distans och ofta via datorer. 
 Också närpedagogik och distanspedagogik närmar sig varandra i vissa avseenden. Om det t.ex. är ett mål för närutbildningen i grund- och gymnasieskolorna att eleverna skall lära sig att själva söka sin kun- skap blir likheterna stora med distansutbildningen, i vilken deltagarna alltid i stor utsträckning varit hänvisade till att studera på det sättet. 
 Och om lärarens roll i närutbildning utvidgas från att vara undervi- sare och klassrumsadministratör till att också vara handledare och mentor, då närmar sig uppgiften distanslärarens. 
 Inslag av närutbildning förekommer sedan länge inom distansut- bildning, t.ex. då kursdeltagarna dras samman till träffar, vilket många distansutbildare och deltagare anser vara något mycket värdefullt. De lärcentra som skapats i ett stort antal kommuner i landet bedriver en verksamhet som i praktiken ofta är en mellanform mellan distansut- bildning och närutbildning. Huvudläraren befinner sig på annan plats än de studerande, men till hands lokalt finns en handledare som kanske inte är sakkunnig i det aktuella ämnet men har mera generella distans- pedagogiska kunskaper. 
 Inslag av distansutbildning kommer i gengäld sannolikt att före- komma inom verksamheter som i huvudsak är närutbildning. Många högskolestuderande har föregripit utvecklingen och bedriver samtidigt traditionella studier vid en institution och distansstudier vid en annan 
  
 28  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 institution vid samma högskola, och de gör så därför att distansstudier- na ger dem större frihet i tid och rum. 
 Vad som framför allt skiljer närutbildning och distansutbildning åt är pedagogiken och kraven på planering och förberedelser. Till detta återkommer DUKOM längre fram. 
 Det nu sagda visar på att skillnaderna mellan närutbildning och di- stansutbildning inte är så stora som man kan tro men antyder dessutom att de två utbildningsformerna närmar sig varandra i flera avseenden. 
 Begreppet  
 flexibel utbildning  
 förknippas gärna med distansutbild- ning, men avser i själva verket något annat och mera. Distansutbildning innebär ju bara enligt definitionen att den studerande har frihet att be- stämma tid och plats för sina studier, eftersom de äger rum utan lärares direkta ledning. 
 Dagens situation är att det är den studerande som i huvudsak måste anpassa sig efter utbildningsanordnaren, dvs. hon måste vara så flexibel i sin övriga tillvaro att hon kan rätta sig efter utbildningsanordnarens olika krav. 
 En flexibel utbildning innebär, om man skall spetsa till det, att det i stället är utbildningsanordnaren som skall anpassa sig efter den som önskar lära, som vill utbilda sig. Naturligtvis måste i praktiken komp- romisser göras – de båda parterna måste anpassa sig ömsesidigt. 
 Det tas i allmänhet för givet att det är utbildningssystemet – och yt- terst riksdagen – som skall bestämma en samhällelig utbildnings inne- håll. Tendensen under de senaste decennierna har emellertid varit att de studerande fått alltmer vidgade valmöjligheter i form av nyskapade utbildningar, såväl lokala som nationella. Inom universitet och hög- skolor har kursutbudet alltid fastställts i huvudsak lokalt, och studen- terna har därutöver alltid kunnat komponera den egna utbildningen in- om ganska vida ramar. 
 Det är ganska självklart att samhället måste behålla ett stort infly- tande över kursplanerna i grundskolan och gymnasieskolan eftersom de utgör basen för yrkeslivet och för all annan utbildning. Då det gäller olika slag av vuxenutbildningar och högskolan bestäms i dag kursinne- hållet inte centralt utan främst av utbildningsanordnarna, även om un- dantag finns för yrkesutbildningar som förbereder för legitimation, t.ex. läkarutbildning. Beträffande sådana styr de statligt beslutade legitima- tionsreglerna kraftigt utbildningens innehåll. 
 I begreppet flexibel utbildning ingår som sagt att det är utbildnings- anordnaren som skall vara flexibel, så långt det är möjligt och ekono- miskt försvarbart. Det innebär då också att det är den som avser att stu- dera som i princip skall bestämma om den egna utbildningen genom att välja mellan olika alternativ, men hon måste då också ta ansvar för att valen blir rätt. Därför behövs tillgång till kvalificerad rådgivning. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 29 
  
 Det är inte bara kursinnehållet som är intressant för diskussionen om flexibel utbildning. Många andra ting blir aktuella: 
  
 · 
  
 friare (och helst helt fritt) tillträde till studierna med möjlighet för den studerande att själv bedöma om hon har de erforderliga förkun- skaperna, 
  
 · 
  
 val av studiestart, vilket innebär att den inte blir gemensam för del- tagarna, 
  
 · 
  
 val av studietakt och av eventuella perioder av koncentrationsläs- ning, 
  
 · 
  
 möjlighet att studera sommartid och på helger, 
  
 · 
  
 val av kurskombinationer, kursinnehåll och kursföljd, 
  
 · 
  
 val av lärstil och pedagogiska hjälpmedel, 
  
 · 
  
 val av studier i grupp eller enskilt, 
  
 · 
  
 val av omfattning av handledningen. 
  
 Det är givet att alla valmöjligheter inte kommer att kunna erbjudas. En del av de tänkbara alternativen kommer f.ö. att stå i viss konflikt med andra. Det går t.ex. inte gärna att delta i en grupp om man har helt and- ra önskemål om studiernas uppläggning än de andra medlemmarna. 
 Det är uppenbart att flexibel utbildning underlättas dels av att kur- serna blir uppbyggda av moduler, dels av att läromedlen blir avancera- de och i stor utsträckning självinstruerande (dvs. innehåller möjligheter till inbyggd, simulerad, interaktivitet) så att behovet av kontakter med läraren och andra studerande kan hållas på en låg nivå – om den studerande så önskar. Men i flexibiliteten ingår också att den studeran- de skall kunna erhålla den handledning som just hon önskar och behö- ver. 
 Givetvis kan och bör närutbildning bedrivas med flexibla inslag, men i praktiken görs de stora vinsterna för individen och för samhället främst i flexibel utbildning som sker på distans och ingår som ett led i den återkommande utbildningen. – Det måste dock i sammanhanget påpekas, att de försöksverksamheter som bedrivits i anslutning till DUKOMs utredningsarbete har innehållit ganska få inslag av flexibel utbildning, så som dess beståndsdelar beskrivs här. 
 Samordningsproblemen inom flexibel utbildning måste komma att bli stora. Långtgående flexibilitet kräver antagligen lösningar som lik- nar dem som man söker sig fram till inom näringslivet för att åstad- komma economies of scope eller den mångfaldens och breddens ekonomi som  
 Saunders beskriver i sitt bidrag. Bl.a. blir ett omfattande nätverksarbete nödvändigt för att åstadkomma den samverkan mellan olika utbildningsanordnare som sannolikt kommer att behövas och för att lyckas med att sammanföra den utbildningssö- 
  
 30  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 kande med lämplig utbildningsanordnare eller kombinationer av såda- na. 
 Begreppet  
 Just-in-time 
  innebär inom näringslivet att en vara eller komponent skall göras tillgänglig när avnämaren behöver den, utan lagerhållning hos vare sig tillverkaren eller avnämaren. Begreppet kan inom flexibel utbildning innebära att utbildningstjänsterna görs till- gängliga vid de tidpunkter när den enskilde, myndigheten eller företa- get behöver dem. 
 Flexibel utbildning bedriven på distans ökar möjligheterna till ett närmande mellan yrkesliv och utbildningsanordnare, i huvudsak på gott men möjligen också på ont. Det finns risker beträffande utbildningsan- ordnarnas integritet gentemot ett näringsliv med stora ekonomiska re- surser. Men fördelarna av ökade kontakter är stora. En är att strömmen av värdefulla impulser ökar i båda riktningarna. De planeringssystem som allt mera kommer till användning inom näringslivet kan, som nyss nämnts, ge uppslag av värde för planeringen också av flexibel utbild- ning. Datorprogram som kommer till användning i näringslivet kan ofta med fördel användas för utbildning och minskar då kostnaderna för läromedelsproduktion. Och vice versa – kvalificerat pedagogiskt mate- rial kan visa sig användbart för yrkesbruk. 
 I dagens och morgondagens förändrade samhälle blir det livslånga lärandet en nödvändighet. 
 Det livslånga lärandet kommer i huvudsak att äga rum i människor- nas vardagsmiljö – i arbetet och i hemmet. Det kommer att i stor ut- sträckning handla om informellt lärande utan annan kontakt med ut- bildningsanordnare än att lämpliga läromedel efterfrågas. Ofta kommer lärandet att syfta till omedelbar tillämpning av kunskaperna, precis som när man idag rådfrågar en handbok eller manual. 
 Med säkerhet kommer en marknad för det livslånga lärandet att ut- vecklas. Företag och enskilda kommer att betala privata företag för att få tillgång till lärande material och till handledning. Detta aktualiserar frågor om hur det livslånga lärandet på lång sikt skall finansieras också när det sker med utnyttjande av samhällets institutioner. 
 Det livslånga lärandet är en viktig strategisk framtidsfråga som samhället i sin helhet måste engagera sig i. Därför har samhällets ut- bildningsinstitutioner viktiga uppgifter inom området och ett ansvar för kontinuiteten, för bredden och för att möjligheterna till livslångt läran- de kommer alla medborgare till del. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 31 
  
 1.4 
  
 Problemen 
  
 De lärande organisationerna i vårt samhälle, och styrsystemen för des- sa, har med stor möda byggts under lång tid och utgör integrerade delar av vår kultur och vår föreställningsvärld. Det är svårt att snabbt föränd- 
 ra dem. Och de förändringar som är nödvändiga måste genomföras på ett sådant sätt att skador inte uppstår i det som bör bestå. IT i utbild- ningen skall inte slå ut välfungerande metoder utan berika dem. 
 Det ligger ett värde i den konservatism och den tveksamhet inför förändringar som präglar det svenska utbildningssystemet, men samti- digt utgör de ett problem när förändringar verkligen är nödvändiga. 
 Problem för en övergång till en mer flexibel roll för utbildningsin- stitutionerna finns också i de statliga regelsystemen. 
 DUKOM skall enligt sina direktiv föreslå en strategi för utveckling av distansutbildning som utnyttjar ITs möjligheter. DUKOM kommer i det följande att lämna förslag till en rad förändringar. Förslagen är inte konkreta och detaljerade utan tar sikte just på utvecklandet av en över- gripande strategi. De riktar sig till staten i dess egenskap av regelgivare och finansiär men också till kommunerna och till utbildningsanordnar- na. 
 Den övergripande strategin för utbildningssystemen i morgondagens samhälle, i vilket det livslånga lärandet är en nödvändighet, är enligt DUKOMs uppfattning en successiv ökning av inslagen av flexibel ut- bildning. Det är alltså den flexibla utbildningen som i DUKOMs vision är slutmålet. Förbättrade möjligheter till distansutbildning är en nöd- vändig förutsättning för den flexibla utbildningen, men bara en av för- utsättningarna. 
 De problem som måste få en tillfredsställande lösning om distansut- bildning skall kunna utvecklas i gynnsam riktning är bl.a. följande. 
  
 · 
  
 Tekniken 
  
 IT utvecklas snabbt, men fortfarande kan tekniken knappast beteck- nas som användarvänlig. Datorer och datorprogram får snabbt ökad kapacitet och blir relativt sett allt billigare, men ständiga uppgrade- ringar leder till stora kostnader för användarna. 
  
 · 
  
 Den tekniska användarkompetensen 
  
 Datoranvändningen ökar snabbt, och datormognaden är förhållan- devis stor i Sverige. Men fortfarande är stora grupper helt obekanta med  
 IT-användning 
  och behöver få introduktion och utbildning i ämnet. Därför behövs tillgång till teknisk support i anslutning till all utbildning som utnyttjar IT. 
  
 32  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 · 
  
 Distanspedagogiken 
  
 Utbildning på distans kräver andra pedagogiska metoder än närut- bildning. Metodutvecklingen är eftersatt både i Sverige och utom- lands. 
  
 · 
  
 Distanspedagogerna 
  
 Den nuvarande svenska lärarkåren har inte fått någon särskild ut- bildning i distanspedagogik, och lärarkandidaterna får fortfarande mycket litet sådan utbildning. Inom folkbildningen och vid univer- sitet och högskolor har kurserna i distanspedagogik blygsam om- fattning. 
  
 · 
  
 Läromedel för distansutbildning 
  
 I huvudsak kan – och bör – läromedlen vara desamma i distansut- bildning och i närutbildning, men för distansutbildningens del gäller att det även behövs läromedel som är självinstruerande och inne- håller möjligheter till inb yggd interaktivitet. Det är brist på sådana läromedel, och de är dyra att utveckla. 
  
 · 
  
 Handledning för distansstuderande 
  
 Många distansstuderande behöver kontinuerlig handledning. Sådan finns tillgänglig vid de lärcentra som b yggts upp i ett stort antal kommuner, men saknas fortfarande i de flesta människors närmiljö. I skolor och högskolor finns sällan tillräcklig personal för handled- ning av distansstuderande. 
  
 · 
  
 Resurstilldelning till distansutbildning 
  
 De resurstilldelningssystem som finns tar sikte på den löpande ut- bildningsverksamheten. De är konstruerade för närutbildningen, vil- Pruitt kännetecknas av över tiden relativt jämnt fördelade kostnader, men inte för distansutbildning som är en ekonomiskt framtung verksamhet som bl.a. kräver utvecklingsresurser och omsorgsfull planering. Inom högskolan belönas prestationer i form av tentamina och examina ekonomiskt, medan många distansstuderande avstår från att tentera därför att de är mera intresserade av att få kunskaper än av att få ett intyg på dem. 
  
 · 
  
 Administration för distansutbildning 
  
 Folkbildning, skolor och högskolor är organiserade för mötet med fysiskt närvarande studerande. Antagningssystemen behöver anpas- sas. Distansstuderande har särskilt stora behov av väl utformad in- formation och möjligheter till kontakt utanför ordinarie kontorstid. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 1  
 33 
  
 · 
  
 Vägledning före distansstudierna 
  
 En fördel med distansstudier är att kursanordnaren kan befinna sig var som helst i landet (eller utomlands). Orsaken till valet att stude- ra på distans är ofta att den önskade kursen inte ges på hemorten. Hjälpen att hitta rätt i kursutbudet är otillräcklig. Inte heller finns någon organisation som ger signaler till anordnarna om att det finns efterfrågan på en viss kurs. 
  
 34  
 Kapitel 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 35 
  
 2 Nuläget, pågående förändringar 
  
 2.1 
  
 Utvecklingstendenser 
  
 I detta avsnitt behandlas distansutbildningens utveckling avseende ut- bildningssystemens uppbyggnad och organisation. När det gäller den pedagogiska utvecklingen och lärandets förutsättningar hänvisas till Snyder genomgång i På distans - Utbildning, undervisning och lärande, som publicerats i DUKOMs delbetänkande SOU 1998:00. Där finns också en utförligare beskrivning av den internationella litteratu- ren om utbildningssystem och organisation. 
  
 2.1.1 
  
 Korrespondensskolorna 
  
 De tidigaste korrespondensskolorna inrättades i mitten av  
 1800-talet. 
  Att studera på distans per korrespondens blev snabbt allt mer populärt. En huvudanledning var att vuxna i arbetslivet kunde förkovra sig utan att studierna kom i konflikt med deras arbetsuppgifter. Institut för kor- respondensstudier kom snart att startas på många håll i västvärlden och 
 i Sverige grundade Vang 1898 en korrespondensskola i Mal- mö. 
 Wiley, liksom dess systerorganisationer världen över, växte snabbt och de beredde marken för den vuxenutbildning som vi ser idag. I Wiley fall var den huvudsakliga anledningen till den snabba ex- pansionen att det offentliga utbildningssystemet endast kunde erbjuda utbildning ovanför folkskolan till ett fåtal. Inte minst var tillgänglighe- ten ett problem, emedan landets gymnasier var koncentrerade till stä- derna och en mycket stor andel av landets befolkning bodde på lands- bygden 
 .  
 Vid Wiley kunde enskilda komplettera sin utbildning upp till och med gymnasienivån. 
 Hermods utbildningar användes även av många företag för vidare- utbildning av anställda. På  
 1960-talet 
  hade Wiley fler än 100 000 kursanmälningar per år, vilket måste betraktas som en verksamhet med avsevärd volym i ett litet land som Sverige. 
 Studier per korrespondens genomförs i dag på alla utbildningsnivå- er. Men i länder där de offentliga utbildningsystemen b yggts ut kraft- fullt och samhället erbjuder vuxenutbildning i olika system till mycket 
  
 36  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 låga kostnader eller helt fritt har korrespondensskolorna haft svårt att överleva. Detta gäller även Sverige. Vuxenutbildningssystemen bygg- des ut och genom reformer på  
 1960-talet 
  gjordes praktiskt taget all vuxenutbildning avgiftsfri. De svenska korrespondensskolorna ställdes utanför detta reformarbete. 
  
 2.1.2 
  
 Open University 
  
 Samhällets behov av mer välutbildad arbetskraft har samtidigt vuxit starkt. Medborgarna behöver både mer utbildning och mer specialise- rad utbildning än tidigare  
 .  
 Förväntningarna på att kunna tillfredsställa dessa behov genom att skapa effektiva utbildningssystem med hjälp av de nya teknikerna har varit höga. Under slutet av  
 1960-talet 
  och början av  
 1970-talet 
  togs därför på många håll i världen initiativ till att starta utbildningsinstitutioner på högskolenivå, som dels b yggde på erfaren- heterna från korrespondensskolornas arbete, dels på utnyttjandet av de nya teknikerna. 
 Tilltron till tekniken var stor. Det var en utbredd uppfattning att det med hjälp av radio och TV skulle vara möjligt att tillfredsställa de väx- ande utbildningsbehoven. Många samhällsplanerare såg utbildning främst som ett distributionsproblem och undervisning därmed som ett sätt att sprida information. Fokus kom därför att hamna på att paketera det stoff som skulle läras in, på att ge föreläsningar via de nya medier- na. 
 Bland de utbildningsinstitutioner som växte fram är i vårt land Open University i Storbritannien det mest kända. 
 Tryckt material och skriftlig dialog mellan studerande och handle- dare är kärnan i undervisningen vid dessa universitet. Samtliga använ- der de också avancerad informationsteknik för presentation av stoff och för dialoger mellan studerande och mellan lärare och studerande. Dess- utom ingår inslag av närundervisning förlagda till studiecentra eller till samarbetande utbildningsanordnare. 
 Utvecklingen av dessa storskaliga system har diskuterats ur flera as- pekter. De har väckt beundran och många har inspirerats att införa de- lar av deras sätt att arbeta i andra utbildningssystem. Det gedigna pla- neringsarbetet och utvecklingen av expertis på olika av distansunder- visningens områden visade sig bli de storskaliga systemens styrka. 
 De utbildningssystem som diskuterats ovan har benämnts storskali- ga. Termen är etablerad och talar för sig själv. Den avser organisationer som arbetar med stora volymer av studerande, omfattande kursutbud, många personer involverade i kursadministration och så vidare. Ett an- nat begrepp i sammanhanget är  
 single mode 
 . Med detta avses att ut- 
 SOU 1998:84  
 Kapitel 2  
 37 
 bildningssystemen har till uppgift att erbjuda en (enda) sorts utbild- ning. De skall ge utbildning på distans och vara specialiserade i sina arbetssätt och i sin organisation för att göra just detta. En utbildnings- organisation som, likt de svenska högskolorna, ger såväl undervisning på distans som närundervisning på högskoleorten, kallas  
 dual mode 
 . 
  
 2.1.3 
  
 Dual mode som modell för distansutbildning 
  
 På de flesta håll i västvärlden övervägde man under  
 70-talet 
  att b ygga upp single  
 mode-institutioner 
  för distansutbildning. Institutionerna som tjänade som modeller var, som framgått i avsnittet ovan, tydligt specia- liserade på att ge akademisk grundutbildning på distans. I länder som Australien, Kanada och Sverige resulterade dock omfattande utred- ningsarbete i att man beslutade att gå andra vägar. Man valde småska- liga lösningar. Distansutbildning integrerades i reguljära utbildningsin- stitutioner och man fick därmed ett dual  
 mode-system. 
  I Sverige gällde den lösningen högskolenivån, medan man för nivåerna under högskolan redan byggt upp single  
 mode-institutioner 
  i de två statliga skolorna för vuxna. 
 Utvecklingen mot dual  
 mode-institutioner 
  på högskolenivå ha- de flera olika motiv. För det första motiverades den valda inriktningen av behovet av koppling mellan grundutbildning och forskning 
 ,  
 för det andra gavs även antalet presumtiva studerande på distans viss betydelse och slutligen hade den förmodligen också att göra med attityder till och tveksamheter inför distansutbildning i storskalig form. 
 Ett ideal i många länder är att akademisk grundutbildning skall vara forskningsanknuten. I Sverige är detta även en av portalparagraferna i högskolelagen. Högre undervisning och forskning är varandras förut- sättningar och hör således samman. I de traditionella utbildningsmiljö- erna finns därför såväl forskning som grundutbildning. Den främsta egenskapen hos en lärare i högskolan är att hon är forskare och lärare. Genom hennes dubbla behörighet uppfylls en väsentlig del av idealet om att utbildningen skall vara forskningsanknuten. 
 De stora single  
 mode-institutionerna 
  saknade, i alla fall till en bör- jan, egen forskning. De var specialiserade på att ge grundutbildning på distans. Ett önskemål eller krav på forskningsnärhet svor självfallet emot idén med institutioner specialiserade för grundutbildning och den enda möjligheten ansågs därför vara att låta de redan etablerade insti- tutionerna ta hand om distansutbildningen. Därför fick bl.a. Sverige ett dual  
 mode-system. 
  
 I litteraturen finns ett mycket stort antal redovisningar av hur di- stansutbildning bedrivits framgångsrikt i dual  
 mode-form. 
  Vissa hög- 
  
 38  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 skolor har funnit goda organisatoriska lösningar och enskilda lärare har utvecklat arbetsformer i undervisningen som lett till goda resultat. Det övervägande intrycket av ett  
 20-tal 
  år med dual  
 mode-lösningar 
  är dock att förväntningarna inte har infriats. 
 Distansundervisning som utbildningsform har haft svårt att tränga in i högskolorna, detta gäller inte minst situationen i Sverige. Forskningen och närundervisningen, som skulle utgöra en tillgång för distansutbild- ningen i dual  
 mode-form, 
  har istället ofta blivit ett hinder för dess infö- rande. Högskolornas administratörer och lärare har prioriterat forsk- ning och närundervisning i stället för den tillkommande distansunder- visningen. 
 Och när distansundervisning bedrivits, har den mera sällan medgivit den obundenhet i tid och rum för de studerande som är en av huvudtan- karna med just denna utbildningsform. Vägen till frihet i tid och rum går för den som ansvarar för distansutbildningen via omfattande arbete med undervisningsplanering och utnyttjandet av teknik i undervisning- en för att överbrygga avstånden mellan lärare och studerande. Det do- minerande intrycket är att man från högskolornas sida brustit i båda dessa avseenden. 
 Erfarenheterna från dual  
 mode-institutionerna 
  har visat att det varit svårt att förena nödvändiga kompetenser och resurser inom en organi- sation. Förutom kompetensbrister och traditioner har de höga kostna- derna utgjort hinder för att bedriva utbildning som tar specialister i an- språk för utvecklingsarbetet och utnyttjar medier och tekniskt stöd i genomförandet. 
  
 2.1.4 
  
 Konsortierna 
  
 Samverkan har varit ett nyckelfenomen i tidsandan under de senaste decennierna. I högskolevärlden tar det sig konkreta uttryck bland annat genom att organisationer samverkar inom och mellan länder. Fördelar- na i denna strategi kan vara många, såsom större samlad idékraft, större kunskapsbredd och kompetens samt exempelvis ökade möjligheter att nå god resultatspridning. 
 Konsortiebildningar är ett uttryck för sådana strävanden efter kraft- fulla organisationsformer. I ett konsortium kan omfattande kompetens samlas för att bedriva innovativ utvecklingsverksamhet. Inom di- stansutbildning har konsortier vuxit fram för att bilda ekonomiskt bär- kraftiga enheter och sannolikt som en reaktion på de traditionella ut- bildningsmiljöernas mindre lyckade försök med distansutbildning. 
 I Sverige finns tre distansutbildningskonsortier, som beskrivs ovan i avsnitt 2.4. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 39 
  
 Konsortier världen över har demonstrerat komplexiteten i samarbete av detta slag. Problem har uppstått bl.a. därför att konsortierna saknade en formulerad policy som motiverat samarbetet, sättet att organisera arbetet var inte strukturerat, och konsortierna saknade legitimitet inom de egna organisationerna. 
  
 2.1.5 
  
 Tekniken 
  
 Att de tekniska landvinningarna skall revolutionera utbildningssyste- men har tagits som en självklarhet av många. Teknikinnovatörer, poli- tiskt ansvariga och inte minst försäljare har dock förvånade fått kon- statera att i många utbildningsorganisationer har graden av förändring varit liten eller uteblivit. TV, radio och andra hjälpmedel har inte fått den betydelse man förväntat sig. 
 De klassiska distansutbildarna arbetade utifrån en enkel pedagogisk modell. De tillhandahöll eller hänvisade till undervisande text. Därut- över organiserade och genomförde de dialoger kring texten. Ytterligare en utgångspunkt för arbetet var att det skulle vara tids- och rumsobero- ende. Det var själva essensen i verksamheten. Vad man hade att ta ställning till, utöver gängse uppgifter som utbildare kring urval av stoff och liknande, var hur avståndet mellan studerande och utbildningsor- ganisatör skulle överbryggas. Frågor kring kanaler för distribution och kommunikation var alltså mycket centrala för den här typen av utbilda- re. 
 Tidningar, böcker och brev var till en början de medier som utnytt- jades. När telekommunikationerna började växa fram påverkade dessa i viss mån verksamheterna. För många av korrespondensskolorna kom framför allt ljudbanden att bli värdefulla komplement till brev och tryckt material. Föreläsningar och inspelade kommentarer till insända uppgifter kunde produceras och distribueras relativt enkelt och mycket billigt. De olika medier som växte fram var dock främst lämpade för att ge ut information, föreläsa. Utbildningsanordnarnas dilemma blev där- med att finna former för dialog. 
 De möjligheter som vuxit fram i och med utvecklingen av datorerna och deras möjligheter att kommunicera med varandra ser ut att få stor betydelse som verktyg för dialoger med de studerande. Den nya tekni- Pruitt är mycket snabbare och kan bära långt större bördor än tidigare kommunikationsmedel. Informations- och kommunikationstekniken ger dessutom möjligheter att skapa mer sofistikerade verktyg att använda även i pedagogiskt och metodiskt syfte. 
 De storskaliga institutionerna hade vanligen sin upprinnelse i idéer om att utnyttja telekommunikationstekniker i undervisning. Radio och 
  
 40  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 TV skulle i stor skala sättas i utbildningens tjänst. I Sverige utreddes hur TV och radio skulle kunna sättas in i utbildningssystemen, men vi valde så småningom en annan väg. 
 Idéerna om TV- och radiouniversitet, Open Universities, växte främst fram bland politiker och utbildningsadministratörer. Detta kan vara förklaringen till att man i dessa satsningar så starkt fokuserade informationsgivningen i undervisningen. I de tidiga exemplen tycks den dominerande föreställningen ha varit att undervisning handlade om att ge föreläsningar. I det sammanhanget reducerades således distansut- bildningens distributionsproblem till en fråga om hur man på bästa sätt skulle kunna ersätta eller komplettera skriven text. 
 Gemensamt för single  
 mode-institutionerna 
  är att deras verksamhet fokuserat formfrågor i undervisningen. Hur skall distansundervisning bedrivas? Med några få undantag har deras uppgift varit kunskapsre- produktion, inte att som i universitetsmiljöerna utveckla ny kunskap. De större utbildningsanordnarna har, i internationellt samarbete, bedri- vit långsiktigt, metodinriktat utvecklingsarbete. En konsekvens av detta har varit att särskilda avdelningar med expertis byggts upp. Sådana ex- pertgrupper återfinns exempelvis inom områden som undervisningspla- nering, medieanvändning, utvärdering och ämnesdidaktik. 
 När de traditionella utbildningsanordnarna bedrivit distansutbild- ning har de i mycket liten omfattning utnyttjat tekniskt stöd. Inom uni- versiteten finns väletablerade undervisningsmetoder och dessa har till- lämpats även inom distansutbildningen. På högskolenivå prioriterar lärarna forskningen. Det centrala är kunskapsproduktionen och att in- nehållet i undervisningen skall vara en konsekvens av denna. Distan- sundervisningen i dual  
 mode-institutionerna, 
  reproduktionen av kun- skaper, har inte sällan inneburit att lärarna fortsatt att föreläsa inför studenterna. Föreläsningarna har kanske förlagts till annan ort än hög- skoleorten eller till veckoslut. 
 Majoriteten av dual  
 mode-institutionerna 
  världen över har alltså fortsatt att arbeta på invanda sätt fast uppgiften varit att ge utbildning på distans. Det tekniska stödet har ofta begränsats till sådant man även använder i närutbildningen. Tekniken har inte kunnat tränga sig in i dessa utbildningsmiljöer eller förändra arbetssätten i dem. 
  
 2.1.6 
  
 Gamla organisationsformer för nya uppgifter 
  
 Ett grundproblem för distansutbildning i dual  
 mode-institutioner 
  är att ha tid och resurser för det omfattande utvecklingsarbete distansunder- visning kräver. Sannolikt hör det till undantagen att exempelvis enskil- da ämnesinstitutioner har de kompetensmässiga, personella och eko- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 41 
  
 nomiska resurser som krävs för att genomföra det utvecklingsarbete distansundervisning kräver. Man måste finna olika former av samarbete som skapar den tillräckliga resursbasen. Det kan ske inom eller mellan högskolor. Utvecklingen av konsortier utgör exempel på sådant samar- bete och de har dessa möjligheter att utveckla expertgrupper. 
 Organisatoriska lösningar kan naturligtvis även innebära att stöd- jande strukturer skapas på nationell nivå och att dessa finner goda for- mer för samverkan med dual  
 mode-institutionerna. 
  I Danmark arbetar Center for Teknologistøttet Utdannelse för att stödja kunskapsutveck- ling på området och det ger bidrag till utvecklingsarbete. I Norge har man också samlat resurser i ett nationellt övergripande organ som kan ge ekonomiskt stöd till utvecklingsarbete. Uppdraget att stödja forsk- ningen om distansutbildning ingår även i Norge. Detta organ kan däri- genom fungera som en ryggrad för distansutbildningen på tertiär nivå. 
 De regler som styr arbetet i många utbildningsorganisationer är kon- struerade för andra uppgifter än de som distansundervisning innebär. De storskaliga systemen har här haft fördelar framför dual mode. Hu- vuduppgiften i dessa är att bedriva distansundervisning och regler och administrativa rutiner har utvecklats för att ta hand om just de uppgif- terna. I dual  
 mode-institutionerna 
  är det inte sällan konflikt mellan reglerna och uppgiften att bedriva distansundervisning. Tillgodoräk- nandet av lärarnas arbetsinsatser är bestämt av mönster för arbetet som vuxit fram under mycket lång tid där närundervisning och forskning levt i förening. Antagningsformer är avpassade efter närundervisning- ens terminstider. Studerandeservicen är avpassad för studerande på högskoleorten som deltar i närundervisning och inte efter de studeran- degrupper som brukar delta i distansutbildning. 
  
 2.1.7 
  
 Ökad mångfald 
  
 Ett begränsat antal organisationsformer för utbildning, undervisning och studier är på väg att utvecklas till ett stort och varierat utbud. Grän- serna mellan arbetsformer i olika utbildningssystem löses upp och det vi sett som reguljär utbildning respektive distansutbildning saknar i 2  
 000-talets 
  praktik distinkta skillnader. Det är främst den tekniska ut- vecklingen som kommer att möjliggöra denna mångfald. 
 Möten mellan studerande samt mellan studerande och deras lärare skall vara fokuserade i all undervisning. I korrespondensskolorna fanns brev och postväsende för detta, vid närundervisning sker mötet direkt. 
 Den tekniska utvecklingen har främst de senaste årtiondena möjlig- gjort möten av många nya slag. Flytten in i den digitaliserade världen har givit oss mötesplatser med förutsättningar för en mångfald av for- 
  
 42  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 mer för utbildning och undervisning. Olika kännetecken på närunder- visning respektive distansundervisning suddas ut. Fördelar som en form haft framför den andra minskar och i ökande grad kan de studerande oavsett utbudsform bedriva sina studier friare än tidigare relativt tid och rum. 
 Tekniken i sig ger inte lösningar på undervisandets eller studeran- dets problem. Till det krävs lösningar b yggda på pedagogik. Tekniken har bidragit med nya rum för undervisning och studier och det ger i sin tur en utveckling mot mångfald. 
  
 2.1.8 
  
 Omfördelning av makt 
  
 Under de ungefär 100 år som gått med distansutbildning som en viktig form för vuxenstudier, har motiven för vuxenutbildning successivt breddats. Till sekelskiftets kompensatoriska utbildningsideal har nya motiv adderats. Kopplingen mellan välståndet i samhället och befolk- ningens utbildningsnivå kom i fokus och utbildade blev en samhällsre- surs. Man talade om att öka humankapitalet. Genom att kompensera de vuxna, som i ungdomsåren av geografiska eller andra skäl inte nått en rimlig utbildningsnivå, ökade antalet välutbildade i samhället och där- med humankapitalet. 
 Nästa steg i vidgningen av motivbilden har att göra med näringsli- vets tillväxt och förändring. Ökande komplexitet i sätten att producera varor och tjänster har medfört ett krav på uppdatering av arbetskraften. 
 De kompensatoriska motiven för vuxenutbildning formulerades på individnivå och sattes med framväxten av tankar om humankapital in i ett samhällsperspektiv. Utbildningssystemen tjänade individ och sam- hälle. När perspektivet snävats in till att gälla kunskapsförsörjningen i näringslivet har breda samhällsbehov och individuella behov skymts. 
 Begreppet livslångt lärande återför perspektivet till individnivå. Det innehåller element av kompensation och anpassning, men innebär ock- så att synen på den studerande förflyttas från att vara ett objekt för and- ras ingripanden till att bli en aktör för egen utveckling. Det livslånga lärandet innebär ökad grad av individualisering. Färdiga kurslösningar kan tänkas passa allt sämre för breda grupper och utbildningsanordnar- na får skapa former och innehåll som möter de studerandes krav. 
 En annan aspekt beträffande omfördelningen av makt börjar skönjas i relationen mellan studerande och lärare. Om studierna i övrigt bedrivs med en långtgående individualisering kommer den enskilde studerande 
 att vara den som kontrollerar tempo och studiegång. Initiativ och kon- trollfunktioner flyttar från lärare till studerande. Utbildningssystemen skall i ökande grad erbjuda undervisning som möjliggör för den stude- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 43 
  
 rande att bedriva sina studier så att tidpunkt, tempo, studievägar och studiekällor varierar. Men individualiseringen kan också innebära att en enskild studerande med kort utbildning och bristande utbildningsva- na har svårt att ensam hävda sig mot lärare och utbildningsanordnare. 
  
 2.2 
  
 Den nya tekniken 
  
 DUKOMs betänkande Utbildningskanalen (SOU 1997:148) behandla- de frågan om vilken roll utbildningsprogram i radio och TV skall spela inom utbildnings- och folkbildningsområdet. I det sammanhanget be- rördes främst etermediernas utveckling men även ny teknik och nya medier med anknytning till utbildningsområdet. I detta avsnitt redovi- sas främst elektroniska interaktiva tjänster. I övrigt hänvisas till teknik- avsnittet i ovan nämnda betänkande. 
  
 2.2.1 
  
 Informationsteknik (IT) 
  
 Den kommunikationstekniska utvecklingen fick egentligen sin början med boktryckarkonsten i mitten av  
 1400-talet. 
  Under  
 1800-talet 
  ut- vecklades telegrafin, telefonin samt under innevarande sekel ljudradion och TV:n. 
 IT definieras oftast som tekniken för att samla in, bearbeta, lagra och distribuera information. Hit hör datorer, program och elektroniska kommunikationsnät, men även telefon, telefax, radio och TV. 
 IT används i dag inom de flesta samhällsområden och utvecklas snabbt. Datoranvändningen i samhället har ökat explosionsartat. Ut- vecklingen går också emot en integration av olika medier. På samma sätt integreras olika marknader med varandra vilket leder till en sam- mansmältning av  
 telekommunikations-, 
  medie- och elektronikindustrin. Digitaliseringen är i detta sammanhang en förutsättning. 
 Nya lagringsformer skapas vilket bl.a. innebär ökad kapacitet. Även överföringskapaciteterna ökar. Teknikutvecklingen kombinerad med världsomspännande nätverk av den typ som internet utgör leder till en ökad globalisering. 
 Dagens konsument har fått och kommer att få nya kanaler för att tillfredsställa sitt behov av kommunikation, information, handel samt underhållning. Vilket slags infrastruktur som kommer att användas för dessa nya tjänster är fortfarande ovisst. 
  
 44  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 2.2.2 
  
 Infrastruktur – digitalisering 
  
 Distribution av olika slags tjänster kräver olika slags teknisk in- frastruktur. I dag används fasta nät såsom olika slags kabel- eller fiber- nät och satellitteknik samt teknik för marksänd radio och TV. 
 Radio- och  
 TV-sändningarna 
  sker i dag till största delen med analog teknik. 
 Den digitala revolutionen har dock inneburit att text, ljud, rörliga bilder och stillbilder kan hanteras samtidigt och förmedlas genom olika slag av distributionssystem; genom särskilda nät för datakommunika- tion, telefonnät,  
 kabel-TV-nät, 
  satellitutsändning samt teknik för mark- sänd TV och radio. Utvecklingen går mot en integration av dessa olika nät och gör det möjligt att tala i telefon via internet och att se på TV via telefonnätet. 
 I digital TV och radio används en ny sändningsteknik som gör nya tjänster möjliga i television och ljudradio. Digitaliseringen innebär sto- ra fördelar. Den gör det bl.a. möjligt att komprimera signaler mycket kraftigt. För televisionens och ljudradions del innebär detta att ett be- tydligt större antal program ryms inom ett givet frekvensutrymme. Distributionskostnaden sjunker och frekvensutrymmet utnyttjas bättre. Den digitala  
 TV-tekniken 
  ger också möjlighet till ett flexibelt utnytt- jande av kapaciteten. En given överföringskapacitet kan utnyttjas så att få program med hög bildkvalitet sänds eller många program med lägre kvalitet. Det intressantaste är kanske att möjligheter till interaktivitet finns. 
 Tekniken lämpar sig dessutom för kryptering vilket innebär goda möjligheter för t.ex.  
 betal-TV 
  och tjänster såsom Pay per view och Video On Demand. Andra tjänster med koppling till ett visst TV- program, t.ex. resuméer, bakgrundsinformation eller texter på olika språk, kommer också att kunna erbjudas. Övriga intressanta tjänster kan tänkas vara interaktiv utbildning,  
 home-shopping, 
  biljettbokning, banktransaktioner, elektroniska tidningar, bibliotekstjänster och till- gång till trafikinformation.  
 3 
  
 Dagens analoga  
 TV-mottagare 
  behöver en avkodare för att kunna ta emot de digitala  
 TV-sändningarna. 
  Detta gäller oavsett hur den digitala signalen distribueras till mottagaren. Avkodaren kan antingen byggas in i  
 TV-mottagaren 
  eller vara ett löst tillbehör. Den enklaste avkodaren eller  
 set-top 
  box kodar enbart om signalen. En mer avancerad avko- dare – multimediaterminal – förväntas dock kunna ansluta det mesta 
 av hemmens elektronik, t.ex. persondator, skrivare, radio och CD- spelare. Terminalerna förväntas också innehålla modem för inkoppling 
  
 3  
 Prop. 1996/97:67, s. 12, om digitala  
 TV-sändningar. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 45 
  
 på kabel- eller telenätet. Detta öppnar dörren för telekommunikation samt för  
 internet-tjänster. 
 4 
  
 För att interaktivitet skall uppstå behövs vägar för returinformation. Den normala överföringskapaciteten via det fasta telenätet (koppartråd) är i dag tillräcklig för enkla tjänster där mängden information i returka- nalen är relativt liten. Den tekniska utvecklingen vad gäller att öka överföringskapaciteten av telenätet är dock mycket snabb. ADSL (Asymmetric Digital Subscriber Line) är t.ex. en teknik som klarar överföring av en eller flera samtidiga  
 TV-kanaler 
  på den enkla koppartråden, samtidigt som den används för vanliga telefonsamtal. Genom att använda  
 kabel-TV-näten 
  (koaxialkabel) kan man få en mycket hög kapacitet för returinformationen. 
 Ljudradiosändningar med digital teknik ger bättre ljudkvalitet och större tålighet mot störningar än den analoga tekniken.  
 DAB-systemet 
  (Digital Audio Broadcasting) möjliggör mobil mottagning utan kvali- tetsförluster och minskar avsevärt frekvensbehovet. Nya tjänster kan erbjudas, t.ex. sändningar med tilläggsinformation till programmen (text, stillbilder och rörliga bilder). 
 Fasta nät 
  
 Telenätet  
 , vilket är skapat för tvåvägskommunikation, är det största nätet i Sverige. Telia AB håller för närvarande på med att uppgradera det befintliga telenätet på olika sätt, vilket kommer att möjliggöra avancerade tjänster. Målet är att alla hushåll inom några år skall erbju- das bredbandskommunikation. Detta kommer innebära att abonnenter- na dels får möjlighet till interaktiv kommunikation med kapacitetskrä- vande rörliga bilder, dels får tillgång till ett stort utbud av  
 TV-kanaler. 
  
 Drygt 2 miljoner hushåll har tillgång till  
  
 kabel-TV-näten 
  
 (koaxial- kabel eller kabel av optisk fiber) som är koncentrerade till tätorter. Ka-  
 bel-TV-näten 
  är byggda för envägskommunikation men är delvis förbe- redda för retursignalering vilket krävs för att interaktivitet skall uppstå. Som nämnts ovan kan en uppgradering av  
 kabel-TV-näten 
  ge en hög kapacitet för returinformation. Försöksverksamhet pågår för närvarande med tvåvägskommunikation i  
 kabel-TV. 
  En stor fördel med att distri- buera interaktiva tjänster via  
 kabel-TV-nät 
  är den höga överföringshas- tigheten. 
 Därutöver har utvecklingen av telefoni via  
 kabel-TV-nät 
  kommit långt i t.ex. Storbritannien. 
 Försök med distribution av olika informationstjänster på el- ledningar pågår för närvarande i Sverige. 
  
 4  
 a.a. s. 11. 
 46  
 Kapitel 2  
 SOU 1998:84 
 Satellitteknik och teknik för marksänd TV och radio 
 Nästan alla svenska hushåll kan i dag direkt via egen antenn, via cent- ralantenn eller via  
 kabel-TV-nät 
  nås av rundradiosändningar i det sam- hällsägda  
 marknätet  
 . 
 I januari 1997 beslutade riksdagen att anta regeringens förslag om  
 digitala  
  
 TV-sändningar 
  
 (prop. 1996/97:67). Beslutet innebär bl.a. att digital marksänd TV i Sverige skall införas i flera steg, med möjlighet för staten att successivt ta ställning till om och på vilket sätt verksam- heten skall fortsätta. Public  
 service-företagen 
  har tilldelats medel för att kunna delta i utvecklingen av digital sändningsteknik för såväl ljudra- dio som marksänd TV. Medlen skall användas för utvecklingen av nya tjänster i samband med den nya tekniken, t.ex. olika interaktiva tjänster och nya kanaler. 
 En fördel med marksända digitala signaler är att de möjliggör också portabel mottagning. Med en inbyggd eller en liten fristående antenn är mottagning inte beroende av annat än en strömkälla. TV:n kan lättare flyttas runt i hemmet och mottagning är möjlig i t.ex. fritidshus, hus- vagnar och båtar.  
 5  
 För att kunna uppnå interaktivitet krävs en separat returkanal via något fast eller mobilt telenät eller via  
 kabel-TV-nätet. 
  
 Digitala ljudradiosändningar  
 (DAB) påbörjades redan i september 1995. Såväl Sveriges Radio och Utbildningsradion som privata pro- gramföretag gavs möjlighet att delta i sändningarna. För närvarande finns inga mottagare ute i handeln, men flera apparattillverkare bedö- mer att ett antal olika produkter skall kunna presenteras under 1998. Digital ljudradio kan också sändas i trådsändningar av olika slag, t.ex. i  
  
 kabel-TV-nät 
  
  eller i telenätet. Dessa sändningar medger dock endast stationär mottagning. 
  
 Regeringen planerar att göra en utvärdering av verksamheten med digitala ljudradiosändningar när mottagare väl finns tillgängliga och såväl radioföretag som allmänheten i tillräcklig utsträckning har givits möjligheter att bedöma för- och nackdelar med den nya tekniken. 
  
 Satellitsändningar  
 tas emot med hjälp av parabolantenn eller via kabelnät till hushållen. För att kunna uppnå interaktivitet krävs en sepa- rat returkanal via t.ex. telenätet. Fördelar med distribution via satellit är låga kostnader samt relativt hög överföringshastighet. 
  
 5  
 a.a. s.12. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 47 
  
 2.2.3 
  
 Elektroniska interaktiva tjänster 
  
 Elektroniska tjänster blir alltmer betydelsefulla, inte minst inom olika typer av distansutbildning. De flesta av dessa tjänster görs tillgängliga via internet 
 6  
 och www (World Wide Web). I en rapport från Statskon- toret 
 7  
 behandlas den svenska delen av internet. Enligt Statskontorets bedömning kommer i en nära framtid stora delar av den elektroniska kommunikationen av betydelse att ske via internet. 
 För att få tillgång till internet behöver man en dator, ett kommuni- kationsprogram och en anslutning genom en fast förbindelse eller ge- nom ett modem och den vanliga telefonledningen. Tillgång till internet via  
 kabel-TV-nätet 
  är också möjligt. För detta krävs ett s.k. kabel- modem som kopplas till  
 kabel-TV-nätet. 
  Detta ger fördelar så som snabb uppkoppling och en mycket hög överföringshastighet. Telia AB lanserar denna tjänst under 1998. Försöksverksamhet pågår redan i vis- sa delar av landet. 
 Ett alternativt sätt att få tillgång till internet är via s.k.  
 Web-TV. 
  I detta fall krävs ingen traditionell dator, utan en box gör det möjligt att utnyttja den vanliga TV:n för detta ändamål. Själva uppkopplingen sker via telenätet på vanligt sätt, och det är alltså inte  
 TV-kanalen 
  som är bärare av signalerna. Uppkopplingen måste ske med särskild teknik från leverantörens sida. Fjärrkontrollen fungerar som navigeringsin- strument istället för en mus. När man skriver och skickar  
 e-post 
  an- vänds ett tangentbord i  
 TV-rutan 
  eller ett sladdlöst tangentbord. Web- TV lanserades under 1996 i USA och introducerades i Sverige av Telia i slutet av 1997. 
 Man kan i dag urskilja fyra grupper av tjänster tillgängliga via in- ternet och www nämligen, informationstjänster, kommunikations- tjänster, underhållningstjänster samt elektronisk handel. 
 Informationstjänster 
 Här handlar det om att distribuera information på ett nytt interaktivt sätt, att ge gamla medier såsom böcker, tidningar, radio och TV nya kläder. När, var och hur informationen skall förmedlas bestämmer an- vändaren. 
 Traditionella mediaföretag hör till de tidiga aktörerna på internet. Utbudet av tidningar på www är i dag stort. I och med nya s.k. push- tekniker kan användaren t.o.m. prenumenera på en viss sorts informa- tion. 
  
 6 
  
 Se vidare 2.1.4. 
  
 7 
  
 Rapport 1997:18. 
  
 48  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Genom den s.k. streamingtekniken har dörren öppnats för medier som radio och TV via internet. Man kan lyssna på radio (t.ex. s.k. real audio) eller titta på TV (t.ex. s.k. real video och netcast). För att uppnå en hög bildkvalitet ställs dock krav på stor bandbredd. 
 En annan typ av informationstjänst är tillgången till uppslagsverk över nätet. Dessutom finns en mängd informationsdatabaser för olika ämnen, t.ex. i ekonomi, teknik och juridik. De kan innehålla referenser, statistik, bilder, ljud m.m. 
 Enligt många bedömare kommer tjänster som distansutbildning via internet att växa kraftigt när ljud- och bildkommunikation möjliggörs i realtid vilket dock kräver bredbandig kommunikation. 
 Här skall också nämnas nöjesindustrins satsningar på en blandform av utbildning och underhållning, s.k. edutainment. Denna typ av tjänst riktas oftast till barn och ungdom. 
 Kommunikationstjänster 
 Några av de vanligaste tjänsterna för kommunikation på internet är elektronisk post  
 (e-post), 
  s.k.  
 chat-tjänster, 
  filöverföring, terminalupp- kopplingar, videokonferenser samt internettelefoni. 
  
 E-post 
  innebär att ett meddelande skickas från en dator till en annan eller till flera. I en del varianter av  
 e-post 
  kan också gruppkommunika- tion ske. I dessa s.k. elektroniska anslagstavlor,Bulletin Board Sys- tems (BBS) eller konferenssystem erbjuds användarna möjlighet att använda  
 e-post, 
  delta i konferenser, hämta filer och kommunicera med andra uppkopplade användare (chat). Distansutbildning är ett område där dessa tjänster kommer till användning för t.ex. diskussioner mellan lärare och elever. 
 Multimediala plattformar utvecklas speciellt för  
 web-baserat 
  läran- 
 de. 
 Utvecklingen av internettelefoni har gått mycket snabbt. Kvaliteten är dock kanske inte ännu den allra bästa. Som nämnts ovan, har även utvecklingen av telefoni via  
 kabel-TV-nät 
  kommit långt i bl.a. Storbri- tannien. 
 Videokonferenser är den vanligaste benämningen för bild- och ljud- kommunikation mellan två eller flera parter, oftast på ett större geogra- fiskt avstånd från varandra. Dessa konferenssystem används i stor ut- sträckning för utbildning på distans samt för administrativa uppgifter som styrelse- och planeringsmöten. Även www kan användas som en integrerad del av videokonferensen och ersätter då till viss del tidigare programvarubaserade arbetsytor för arbetsdelning. www kan också an- vändas som egen förmedlare av videokonferenser. För närvarande sat- sas stora resurser på utvecklingen av denna tjänst. 
 SOU 1998:84  
 Kapitel 2  
 49 
 Underhållningstjänster 
 Exempel på underhållningstjänster är olika slag  
 on-line-spel 
  och  
 Video-On-Demand. 
  
 Elektronisk handel 
 Utbudet av och intresset för elektronisk handel ökar snabbt.  
 On-line- 
  baserade butiker erbjuder en mängd olika produkter t.ex.  
 CD-skivor, 
  matvaror, böcker, programvaror m.m. Som betalningsmedel används kreditkort eller en form av postorderbeställning. Andra nyttofunktioner är olika former av banktjänster, köp av resor och nyhetsservice. 
  
 2.2.4 
  
 IT-revolutionen 
  
  – internet 
 I slutet av  
 1960-talet 
  satsade USAs försvarsdepartement pengar på att ta fram en teknik för s.k. paketförmedlad kommunikation mellan dato- rer av olika typ. Det nät som efterhand utvecklades kom att kallas ARPANET. 
 Utvecklingen av datorer och datoranvändning följde med minidato- rer på  
 1970-talet 
  och under  
 1980-talet 
  breddades användningen ytterli- gare genom bl.a. att persondatorerna kom ut på marknaden. 
 I mitten av  
 1980-talet 
  började man kunna koppla ihop olika lokala nät över större geografiska avstånd. ARPANET växte och det s.k.  
 TCP/IP-protokollen 
  infördes som standard.  
 8  
 Under denna tid delades nätet upp i en militär och en civil del. Den senare behöll namnet ARPANET. Forskare och institutioner inom och utom USA anslöt sig till detta nät och akademiska nät etablerades över hela världen. På detta vis övergick ARPANET till att helt enkelt bli internet, nätet av alla nät som bygger på  
 internet-teknik 
  och som är sammank opplade för gemen- sam trafik. 
 Datorindustrin satsar nu på utveckling av olika tillämpningar b ygg- da på multimedia, t.ex. videokonferenser för persondatorer. Gemen- samt för dessa tillämpningar är att de skall kunna fungera över nät vil- ket ställer nya krav på tele- och datakommunikationsnäten vad beträffar kapacitet, minimala fördröjningar och feltolerens. Nätkapaciteterna förväntas utvecklas vilket skapar förutsättningar för avancerade appli- kationer. 
  
 8  
 Transmission Control Protocol/Internet Protocol: en samling kommunikations- protokoll som utgör den minsta gemensamma nämnaren för dator som kommuni- cerar i internet. 
  
 50  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 I dag räknar man med att ca 80 miljoner människor har tillgång till internet och antalet växer snabbt. Den snabba tillväxten har i sig föror- sakat vissa problem såsom trafikstockningar. Denna utveckling har bl.a. föranlett drygt ett hundratal universitet i USA att bilda ett konsor- tium (1996) för att b ygga ett nät med helt andra prestanda än vad det vanliga internet kan ge. Det nya nätet kallas Internet2. Konsortiet skall utveckla avancerad  
 internet-teknik 
  och nya applikationer för mo- dern forskning och utbildning. 
 Det svenska universitetsdatanätet SUNETs utvecklingsplaner följer en liknande strategi. 
 9  
 De nordiska ländernas gemensamma akademiska datornät NORDUnet har fått i uppdrag att få till stånd ett samarbete med Internet2 i USA. 
 I dag satsar många företag, myndigheter och organisationer på s.k. intranet dvs. egna interna nät uppb yggda med  
 internet-teknik, 
  med eller utan koppling till det globala internet. 
 World Wide Web (www) är numera den snabbast växande tillämp- ningen av internet som kan förmedla text, bilder, ljud och video. Här finns s.k. hemsidor där t.ex. personer eller företag presenterar sig och sin verksamhet. Dokumenten kan vara sammanlänkade med dokument i andra databaser genom s.k. hyperlänkar och bildar härigenom en världsomspännande samling av dokument. P.g.a. den stora och många gånger ostrukturerade och oöverskådliga informationsmängden finns olika sökprogram tillgängliga. På detta område kan man förvänta sig en utveckling mot nya och bättre navigeringssystem för att underlätta sök- ningar. 
 Det pågår en ständig utveckling av den tekniska apparaturen och programvaror. I första hand kan man förvänta sig mer användarvänlig utrustning t.ex. skärmar med bättre upplösning, röst- och geststyrsys- tem. Konvergensen mellan olika branscher förväntas, enligt vissa be- dömare, skapa hybrider av t.ex. TV:n och datorn. Det utvecklingsarbete som pågår beträffande datorteknik och programvaror visar att vi endast befinner oss i startgroparna. Var gränserna går för utvecklingen av da- tor- och programteknik är omöjligt att bedöma. 
 Samma sak gäller för lagringsmedier. Vi har snabbt vant oss vid  
 CD-ROM-skivor 
  och  
 musik-CD-skivor. 
  Elektronik- och nöjesindustrin har tillsammans utarbetat ett nytt lagringsmedium DVD (Digital Ver- satile Disc) för att ersätta videokassetter,  
 musik-CD-skivor 
  och CD-  
 ROM-skivor. 
  En  
 DVD-skiva 
  med fyrdubbel kapacitet motsvarar ca 30  
 CD-ROM-skivor 
  och kommer att spelas av s.k. multimediamaskiner som kan kopplas till TV:n, stereon och datorn. 
  
 9  
 Se även avsnitt 2.8. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 51 
  
 Beträffande internetbaserad utbildning kan man konstatera att inter- net gör det relativt enkelt att göra information tillgänglig. Den stora utmaningen ligger dock i att överföra kunskap och att kontrollera att eleverna har tillgodogjort sig materialet. Hitintills har det mesta av programvaruproduktionen av läromedel varit producerat för s.k. nät- verksanslutna datorer, särskilt vad gäller de läromedel som innehåller ljud och rörliga bilder. Inom Internet2 arbetar man med att ta fram en avancerade multimedial plattform för nätburet lärande, s.k. Instructio- nal Management System (IMS). IMS innehåller både tjänster och stan- darder. En viss del av IMSs teknik skulle kunna utvecklas i dagens in- ternetmiljö men de synkrona kommunikationsverktygen och tekniken för att länka och distribuera multimedier kräver nättjänster som ännu inte existerar. 
 I en  
 Internet2-miljö 
  kan t.ex. musikstudier ske på följande sätt. Handledaren kan lokalisera och skicka ut material till eleverna med hjälp av flera slags synkrona och asynkrona verktyg tillgängliga för elev- och handledarkommunikation. Tvåvägskommunikation med vi- deo/audio sammanlänkar t.ex. en musikpedagog vid en högskola med ett jazzband vid ett gymnasium. Förbindelsens höga kvalitet ger jazz- bandet möjlighet att spela tillsammans med musikpedagogen, länka upp till fler platser eller hämta hem bandade video/audio inspelning- ar från nätverksservern. Givetvis kan ovan beskrivna musikövning ock- så bandas och användas i undervisningssyfte vid ett senare tillfälle. 
  
 2.3 
  
 DUKOM-projekten 
  
 2.3.1 
  
 Översikt 
  
 Sammantaget tilldelades 42 högskoleprojekt, 35 folkbildningsprojekt och 23 projekt inom gruppen kommuner och övriga utvecklingsme- del från DUKOM. Dessa 100 projekt fick dela på nästan 85 miljoner kronor. Projektens slutrapporter finns tillgängliga via DUKOMs hem- sida (http://www.dukom.gov.se) och i  
 KK-stiftelsens 
  databas KNUT. 
 Pedagogiska idéer 
 I DUKOMs inbjudan till olika utbildningsanordnare att söka medel angavs att en utgångspunkt för projektens utvecklingsarbete skulle vara kursdeltagarnas ansvar för de egna studierna och ökade möjligheter för dem att själva välja studiesätt, tidpunkt för studierna och studietakt. Deltagarautonomi, deltagaranpassning och deltagarinitiativ var vad som efterfrågades och det var också vad man fick. Projektens pedago- 
  
 52  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 giska idéer formulerades i stort sett i enlighet med DUKOMs intentio- ner. 
 Men även om projekten kom fram till relativt likartade skrivningar i sina ansökningar och redovisade närbesläktade pedagogiska idéer som utgångspunkter för utvecklingsarbetet, innebar detta inte att de utgick från en gemensam teoretisk referensram. Projekten hörde hemma inom högskolan, folkbildningen respektive den kommunala/privata vuxenut- bildningen och inom de tre grupperna hämtades inspiration från olika teoribildningar inom vuxenpedagogisk tradition. Projekten riktades också till delvis olika målgrupper. 
 Bland högskoleprojekten dominerade föreställningar om problem- orientering och problembaserade studier och betydelsen av deltagar- initiativ, flexibilitet och reflexion framhölls. Med kurser baserade på sådana och likartade principer vände man sig antingen till vanliga stu- denter eller till vuxna och yrkesverksamma deltagare i behov av fort- eller vidareutbildning. I de projekt som hörde hemma inom de kommu- nala och privata sfärerna diskuterades projektens uppläggning vanligt- vis i termer hämtade från allmän vuxenpedagogisk teori – reflexion, erfarenhetsanknytning, självständighet – och från teorier om vuxnas lärande i arbetslivet. Målgrupperna utgjordes av vuxna och mestadels yrkesarbetande människor. I folkbildningsprojekten slutligen utgick man i allmänhet från behoven hos utbildningsmässigt eftersatta mål- grupper och koncentrerade arbetet på att överbr ygga de olika studie- hinder som anses hämma dessa gruppers möjligheter att studera. Man hänvisade till studieförbunds och folkhögskolors bildningsideal och förde fram det demokratiska arbetssättet, gruppens självständiga arbete och delaktigheten som pedagogiska rättesnören. 
 Projektens teoretiska idéer sammanföll alltså till stora delar, men i ett avseende skilde de sig markant åt. Både högskoleprojekten och de kommunala projekten framhöll i allmänhet den individuella kun- skapsutvecklingen framför den kollektiva – distansutbildning och IT- stöd både ansågs lämpa sig för och leda till en individualisering av stu- dier och undervisning – medan folkbildningsprojekten konsekvent prio- riterade studiegruppens gemensamma arbete och den kollektivt ut- vecklade kunskapen. 
 Pedagogiska modeller 
 Projekten var överens om att kursdeltagarnas behov och erfarenheter skulle ges utrymme i studierna. Hur detta skulle åstadkommas i prakti- Pruitt var däremot inte lika självklart. 
 I ett mindre antal projekt, några få från var och en av de tre grup- perna, gavs kurserna en uttalat flexibel uppläggning med lös struktur 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 53 
  
 och med ambitionen att åstadkomma minsta möjliga styrning från lära- rens eller utbildningsanordnarens sida. Tanken var att prova bärigheten i de teoretiska – deltagarfokuserade, problemorienterade, flexibla och öppna – utgångspunkterna så långt som detta lät sig göras i praktiken. Detta kunde innebära att inga fysiska träffar förekom, att ingen gemen- sam kurslitteratur ingick, att  
 dead-lines 
  och obligatoriska arbetsupp- gifter undveks, att antagningen skedde kontinuerligt och att styrande kursplaner eller studieplaner inte användes. 
 Men för det mesta var kurserna mer styrda. Utrymmet för deltagar- nas egna och individuella initiativ medgavs inom ramarna för en i för- väg bestämd struktur. Utformningen av denna varierade och innebar att deltagarnas rums- och tidsmässiga oberoende reducerades i olika om- fattning och olika avseenden. 
 Vanligast var att kurserna styrdes tidsmässigt. Antagningen skedde vid ett gemensamt tillfälle och för det mesta påbörjade deltagarna i en kurs sina studier samtidigt. Den studieplan eller arbetsplan som ingick angav kursernas tidsramar, med datum för inlämning av övningar och arbetsuppgifter, för eventuella tentor och för möten. Fysiska möten in- gick i en stor majoritet av projekten. I synnerhet inom folkbildnings- gruppen betonades träffarnas betydelse och här ingick också i allmän- het både fler och längre träffar än i övriga projekt. Men det fysiska mötet uppfattades som nödvändigt också inom flertalet högskole- och kommunprojekt. Det ansågs behövas i början av kurserna för att del- tagarna skulle få en möjlighet att lära känna varandra och för att de skulle kunna erbjudas en introduktion till både kursen som sådan och till det teknikstöd som ingick. Under kursens gång ansågs mötena vik- tiga för framför allt grupparbeten och annan bearbetning av kursinne- hållet och i slutet kunde man behöva ses för eventuell examination. 
 Den utbredda uppslutningen kring de fysiska samlingarna innebar också att deltagarnas rumsliga oberoende i regel begränsades. De förut- sattes genomföra delar av sina studier på bestämda platser (och vid be- stämda tidpunkter). Åtminstone delvis för att inte i onödan minska stu- diernas tillgänglighet, förlades träffarna dock gärna till deltagarnas närhet. I majoriteten av projekten kombinerades gemensamma, centrala sammankomster med lokala dito. Deltagarna träffades i lokala studie- grupper för att studera under lokal handledning – antingen i första hand för att grupparbeta eller få undervisning, som gjordes i många hög- skole- och kommunprojekt, eller för att som i folkbildningsprojekten diskutera och bearbeta kursens kunskapsstoff i seminarieform. 
 I alla kurser medgavs deltagarna viss tidsmässig och viss rumslig frihet, framför allt i genomförandet av de självstudier som alla kurser innehöll. Men generellt sett tycks deltagarinflytandet och deltagar- anpassningen mest uttalat ha kommit till uttryck i fråga om kursernas 
  
 54  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 eller studiernas  
 innehåll  
 . Kursplan eller arbetsplan har visserligen fun- nits och angett kursens innehåll i stora drag och för det mesta har detta innehåll bekräftats av kurslitteratur eller annat förproducerat studie- material. Men sedan har deltagarna kunnat påverka en hel del själva. Övningsuppgifter, grupparbeten och projektarbeten har valts efter in- tresse och kunnat anpassas efter deltagarnas konkreta verklighet. Det har även varit möjligt för var och en att fördjupa sig efter intresse i kur- sens olika delar. 
 Även arbetsformerna har varit möjliga att påverka. Framför allt tycks deltagarna ha kunnat bestämma en hel del över hur och om kur- sens  
 IT-stöd 
  skulle användas. 
 Att deltagarinitiativ och deltagaranpassning skulle prioriteras var man överens om i de flesta projekt, oavsett huvudman. Däremot verka- de det finnas olika svar på frågan om  
 varför  
 detta skulle ske. Bland framför allt folkbildningsprojekten, men även inom många av högsko- lornas och universitetens projekt, motiverades deltagarinflytandet med hjälp av i huvudsak pedagogiska/ideologiska resonemang – utifrån upp- fattningar om vad som kännetecknar god pedagogik och hur denna kan åstadkommas. Bland kommunprojekten, framför allt bland fort- och vidareutbildningarna riktade mot arbetslivets behov och utvecklade i samarbete med privata eller offentliga arbetsgivare, handlade argu- menten oftare om effektivitet och nytta. Den individuella anpassningen ansågs behövas för att tillgodose arbetsmarknadens skiftande behov och för att skapa förutsättningar för var och en att lära i eller i anslut- ning till arbetsliv och yrkesverksamhet. 
 Projektens olika syften tycks ha spelat roll i valet av kursmodell. Grovt uppskattat tycks styrningen, strukturen och kontrollen av delta- garna ha varit störst bland kommunprojekten, mindre bland högsko- leprojekten och minst inom folkbildningens olika projekt. Kommun- projektens kursmodeller framstår generellt sett som mer handfast in- riktade på effektiv kunskapsinhämtning än de två övriga gruppernas. 
  
 IT-stödet 
  
 Datorn är det tekniska hjälpmedel som använts mest utbrett inom pro- jekten. Den individuella datorn, försedd med programvara för skriftlig kommunikation och ordbehandling och med möjligheter till uppkopp- ling mot internet, www och andra datorer, har funnits inom nästan samtliga projekt. Och den har i första hand använts för dia- log/kommunikation inom kursen, för det mesta för dialog mellan kur- sens lärare och enskilda deltagare, men också deltagarna emellan. Det betyder att den använts mest frekvent under de inslag av självstudier som ingått i alla kursprojekt och då fungerat som ett distansöverbryg- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 55 
  
 gande medium för studiehandledning. I den funktionen har den ersatt telefon och brevledes kommunikation som har varit och som fortfaran- de är de vanligaste medierna för handledning inom distansutbildning. 
 Den datorbaserade interaktionen har också, men mer sällan, använts för examination, undervisning (kunskapssökning/presentation  
 )  
 och grupp- diskussioner. 
 Bildkonferenser har förekommit i ungefär en fjärdedel av projekten, vanligtvis för att förmedla föreläsningar eller annan lärarstyrd handled- ning till olika studiegrupper, alltså som en del av lärarens eller kursan- ordnarens kunskapsförmedling. I några projekt användes bildkonferen- serna också som forum för gruppdiskussioner och seminarier. Framför allt är det inom kommunprojekten som denna teknik valts. Inom hög- skole- och folkbildningsprojekten har bildkonferens bara förekommit i undantagsfall. 
  
 CD-ROM 
  har använts – om än i ett ganska litet antal projekt – för presentation/förmedling av kunskapsstoff, i första hand alltså som ett stöd för deltagarnas självstudier. Antingen har projekten utvecklat egna skivor eller så har man använt sig av redan existerande. 
 I valet av teknikstöd förespråkade DUKOM realism. Projekten uppmanades t.ex. att välja teknik med hänsyn tagen till deltagarnas kunskapsnivå och ekonomiska förutsättningar och att inte i onödan gö- ra dem till försökskaniner för ny, svårhanterlig och obeprövad teknik. Pedagogiken skulle stå i centrum, inte teknikutvecklingen i sig. Avsik- ten var också att de kurser eller andra utbildningsinslag som produce- rades skulle vara praktiskt genomförbara och så småningom kunna ingå som delar av anordnarnas ordinarie utbud. 
 Även dessa önskemål uppfylldes av projekten. För det mesta har den teknik och de tillämpningar valts som bedömts vara billiga, stabila, enkla att använda och mest allmänt tillgängliga. Det är t.ex. ovanligt att man använt sig av tekniska hjälpmedel som inte lärare eller andra pro- jektmedarbetare provat på tidigare. Det är också relativt ovanligt att egna tillämpningar arbetats fram. I de fall då detta skett har nästan all- tid särskild teknisk expertis funnits tillgänglig inom projektet. I något enstaka projekt sägs tekniken ha varit given i förväg och inget egentligt val ägt rum. Bildkonferens har använts i något fall för att den funnits tillgänglig och för att den ansågs behöva komma till användning, da- torkonferenssystemet FirstClass gjordes tillgängligt via DUKOMs för- sorg och detta uppfattades i några projekt också som ett krav på använ- dande. 
  
 56  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 IT-stöd 
  och pedagogisk modell 
 I försöken att kombinera olika sorters  
 IT-stöd 
  med olika distanspeda- gogiska modeller, tycks de flesta projekten ha gjort åtminstone två ge- mensamma erfarenheter. 
 För det första har den datorbaserade kommunikationen visat sig svå- rare än väntat att få igång och upprätthålla. I distanskurser med lärare och deltagare skilda åt i tid och/eller rum i åtminstone någon utsträck- ning, blir dialogen och interaktionsmöjligheterna centrala. I projekten har  
 IT-stödet 
  för det mesta använts för just dessa funktioner. Det är kring teknikens potential för kommunikation som de flesta förhopp- ningar knutits och ansträngningar satsats. Men det är bara ibland och i vissa avseenden som man lyckats. 
 Kommunikationen mellan läraren och enskilda kursdeltagare har för det mesta fungerat bra och uppskattats. Lärarna uppges i de flesta pro- jekten ha satsat fler arbetstimmar på individuell handledning via datorn än de normalt sett gör i annan undervisning, men det anses ha varit väl använd tid. Kontakten med deltagarna har blivit personlig och nära och handledningen har fungerat bra. Även deltagarna har varit positiva. Individualiseringen och den för det mesta snabba responsen har upp- fattats som ett stöd i studierna, dessutom för det mesta som ett bättre och mer personligt stöd än normal handledning i andra sorters studier. 
 Däremot har gruppkommunikationen visat sig problematisk. Nästan alla projekt har försökt åstadkomma kommunikation deltagarna emel- lan eller gruppkommunikation via datorerna, för det mesta via dator- konferenssystemet FirstClass eller via andra  
 web-baserade 
  lösningar. Olika gemensamma diskussionsfora har inrättats men i dessa har åt- minstone den synliga aktiviteten i regel varit låg, eller i alla fall väldigt ojämnt fördelad mellan olika deltagare. Majoriteten har nöjt sig med att läsa andras inlägg utan att själva bidra. 
 Orsakerna till denna inaktivitet diskuteras i projekten. Ovana vid datorn och programmet är en förklaring som ges, eller rädsla att ut- trycka sig offentligt i skriftlig form. Tidsbrist anges som en annan för- klaring och även den trilskande tekniken anses ha kunnat påverka akti- viteten. 
 I projekten har många lösningar provats för att få igång gruppkom- munikationen. Lärarna har påmint, uppmuntrat och mer eller mindre försökt tvinga deltagarna att använda datorn för att tala med varandra. En skillnad mellan majoriteten projekt och de projekt där gruppkom- munikationen kommit igång och fungerat under en hel kurs, tycks dock ha varit att deltagarna i de senare har upplevt kommunikationen som i någon mening angelägen eller nödvändig. I de flesta kurser har dator- kommunikationen – datoranvändningen överhuvudtaget – fungerat som 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 57 
  
 överkurs. Deltagarna har kunnat genomföra sina studier i princip lika väl utan datorn som med den. Och då har många låtit bli att använda den. 
 Bildkonferenstekniken har lett till liknande deltagarreaktioner. Även här har gruppkommunikationen visat sig svår att få igång. Deltagarna uppges ofta ha upplevt kommunikationen som alltför offentlig och tek- niken som hämmande, då t.ex. ljud- och bildkvalitet inte alltid varit den bästa och störningar och avbrott i överföringen varit vanliga. 
 Svårigheterna att få igång den  
 IT–baserade 
  gruppkommunikationen tangerar en annan erfarenhet som gjorts inom projekten, nämligen att utan yttre styrning och förbestämd struktur minskar eller dör deltagar- aktiviteten ut. 
 I många projekt startades utvecklingsarbetet med höga ambitioner beträffande deltagaranpassning, deltagaraktivitet och deltagarinitiativ. Distansformen och  
 IT-stödet 
  skulle användas för att skapa deltagar- styrda kurser. I teorin var utrymmet för deltagarinflytande därmed stort, i den senare praktiska planeringen minskade det oftast en del och i ge- nomförandet av kursen upptäckte man att ännu stramare tyglar behöv- des. Utan riktlinjer, t.ex. schemalagda aktiviteter,  
 dead-lines, 
  tydliga arbetsuppgifter och övningar, tenderade deltagaraktiviteten att minska. Dessutom klagade deltagarna, som kände sig övergivna och vilse i en studiesituation där de åtminstone delvis antogs klara både studier och tekniska hjälpmedel själva. De ville ha mer handfast stöd. 
 I flera projekt upplevde lärarna också att själva användandet av tek- niken krävde mer omsorgsfulla förberedelser och mer planering än de var vana vid från tidigare. För att dialog eller diskussioner skulle kom- ma igång, föreläsningar och handledning fungera och sökningar på in- ternet vara möjliga att genomföra och upplevas som meningsfulla, krävdes genomtänkt och ofta detaljerad planering. 
 Tekniska problem 
 Även om en av utgångspunkterna i projekten var realism i teknikvalet, även om ambitionen på de flesta håll var att välja enkel, stabil och väl- känd teknik, fick alla tekniska problem. Deltagarna fick i allmänhet fler och mer långvariga problem än lärarna och inom folkbildningsprojek- ten tycks man i allmänhet ha fått både fler och mer långvariga problem än i andra. Men inte i något enda projekt klarade man sig undan helt. Teknikstödet har alltid krånglat på något sätt, framför allt i början. 
 I projektens beskrivningar går att urskilja två orsaker till problemen, antingen har de berott på svagheter och brister i den tekniska utrust- ningen, eller så har de orsakats av kunskapsbrister hos användarna. 
  
 58  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Det har t.ex. uppstått svårigheter då datorer och programvara inte varit helt kompatibla, då servrar blivit överbelastade och då uppkopp- lingar och nätanslutningar inte fungerat. Denna sortens problem har för det mesta varit möjliga att rätta till. I några enstaka projekt har de dock kvarstått hela kursen igenom. 
 För fungerande bildkonferenser har projekten varit beroende av ett kommunikationsnät med tillräcklig kapacitet för överföring av rörlig bild och ljud. Detta är villkor som inte alltid kunnat uppfyllas, framför allt inte i glesbygden. Kursernas genomförande har försvårats av av- brott i överföringen och av dålig bild- och ljudkvalitet. Problemen med bildkonferenserna har dessutom varit svåra att åtgärda inom projekten. 
 I enstaka projekt har man också fått problem med datorvirus och kraschade hårddiskar. 
 Visa av sina nya erfarenheter, har man i flera projekt bestämt sig för att i framtiden försäkra sig om att tekniken fungerar  
 innan  
 själva kur- sen startar. Att som lärare lära ut tekniken och som deltagare lära sig att använda den, samtidigt som kursens ämnesinnehåll skall bearbetas, beskrivs som praktiskt taget ogörligt. 
 De tekniska problemen har påverkat både stämning och motivation i en del kurser. Lärarna har upplevt att undervisningstiden inte räckt till då delar av den har fått ägnas åt att lära ut teknikanvändning och åt att få teknikstödet att fungera. Deltagarna har tappat lusten att använda 
 tekniken och några har ledsnat på hela kursen. I synnerhet de datorova- na och studieovana deltagarna sägs ha tagit illa vid sig eftersom de känt sig dumma och skyldiga till att själva ha skapat problemen. 
 Men det är vanligare att de tekniska svårigheterna beskrivs som mindre allvarliga. I de flesta projekten var problemen övergående och enligt utvärderingarna var både lärare och deltagare i efterhand nöjda med sina studier, glada över att ha fått prova på att använda tekniken på detta sätt och beredda att försöka en gång till om de skulle få möjlighet. 
  
 IT-kompetens 
  och teknisk support – deltagarnas och lärarnas 
 De problem som uppstått kring teknikanvändningen har inte enbart be- rott på svagheter i tekniken eller på de tekniska förutsättningarna. Lika ofta tycks de ha orsakats av användarna själva. I planeringen av kurser- nas  
 IT-stöd 
  har bristande kunskap och dåliga råd kunnat leda till tek- niska lösningar som inte fungerat och som med facit i hand varit orea- listiska redan från början. I genomförandet av utbildningar och kurser har kunskapsbristerna försvårat installation, uppkopplingar och an- vändning av framför allt datorer och tillhörande tillämpningar. 
 Deltagarna har i allmänhet haft större svårigheter att hantera tekni- Pruitt än lärarna, och deltagarna i folkbildningsprojekten tycks ha haft 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 59 
  
 svårast av alla. Deras erfarenhet av datorer och datoranvändning be- skrivs som mindre än många andra målgruppers. Projekten har i regel avsatt både tid och personella resurser för en teknisk introduktion i början av kurserna och sett till att teknisk support funnits tillgänglig under kursens gång, men för det mesta anser man sig i efterhand ändå ha underskattat behovet, alltså överskattat deltagarnas tekniska kun- nande. Mer support skulle ha behövts och kanske också en support- funktion som anpassats bättre efter just distansstuderandes behov. Inom framför allt högskoleprojekten påpekas att ordinarie stödcentra inte alltid är tillgängliga vid de tidpunkter och i de former som passar di- stansstudenter. 
 Lärarna har i regel använt kursens  
 IT-stöd 
  tidigare, i andra samman- hang och då mestadels i det egna arbetet. 
 När det gäller lärarna beskrivs själva teknikanvändningen följaktli- gen som jämförelsevis enkel och smärtfri. Deras problem har mer handlat om att få tekniken att fungera i ett pedagogiskt sammanhang. Framför allt bland högskoleprojekten är det en utbredd uppfattning att det krävs en mer mångfacetterad kompetens av distansläraren än av andra. Enligt rapporterna krävs t.ex. ämneskunskap, ämnesdidaktisk kunskap, distanspedagogisk, teknisk och teknikpedagogisk kunskap av en universitetslärare som vill undervisa framgångsrikt på distans. Dessutom anses distansundervisningen innebära en förändring av själ- va lärargärningen – från föreläsning, till tonvikt på handledning och vägledning. Arbetet beskrivs också som mer tidskrävande, framför allt på grund av den större individualiseringen och den textbaserade hand- ledningen, men också eftersom kraven på planering och förberedelser ökar. 
 Den nya lärarrollen diskuteras även bland folkbildningsprojekten, ibland i liknande termer som inom högskolans projekt, men nästan lika ofta i mer varnande ordalag. Ökade krav på förbestämd struktur och planering och mindre utrymme för fysiska möten kan vara ett hot mot folkbildningens pedagogiska ideal, dvs. en förändring i riktning bort från deltagarinitiativ och deltagarfokusering och mot en mer ojämlik och lärarcentrerad undervisningssituation. 
 Deltagarnas tillgång till utrustning och nätanslutning 
 Inom högskoleprojekten har det varit vanligt att kursdeltagarna själva förväntats skaffa sig tillgång till det  
 IT-stöd 
  som ingått i respektive kurs. I ett mindre antal projekt har utbildningsanordnaren lånat ut dato- rer eller gjort datasalar tillgängliga och i ytterligare några har detta an- svar lagts på deltagarnas arbetsgivare. De två första lösningarna uppges ha fungerat bra. Högskoleprojektens deltagargrupper har ofta egna da- 
  
 60  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 torer hemma eller åtminstone tillgång till datorer och inom universitet och högskolor är man vid det här laget relativt välförsedda med IT- stöd. Att lita på en arbetsgivare kan däremot visa sig vanskligt, dels för att denne inte alltid har tillgång till eller gör den nödvändiga tekniken tillgänglig, dels för att säkerhetsaspekter kan leda till att deltagarnas tillgång till interna kommunikationsnät begränsas. 
 I folkbildningsprojekten är det i första hand utbildningsanordnaren som ansvarat för deltagarnas tekniska utrustning, eftersom man har ut- gått från att tillgången till egna datorer inte är tillräcklig bland folk- bildningens målgrupper. I ett avseende tycks detta ansvar ha fungerat bra – deltagarna har beretts tillgång till datorer och tillämpningar – men alltför ofta inte i tillräcklig omfattning. I flera projekt har antingen flera deltagare fått dela på en och samma dator, eller har de hänvisats till datorer som gjorts offentligt tillgängliga i t.ex. bibliotek. Både dessa lösningar har visat sig problematiska. Projekten drar slutsatsen att en ovan deltagare helst behöver en egen dator för att våga prova och för att ta sig tid att lära. 
 Bland folkbildningsprojekten beskrivs det dessutom som relativt vanligt att inte heller lärarna haft en egen dator att arbeta på. 
 Organisation och administration 
 Externt samarbete har förekommit i ungefär tre fjärdedelar av projekten och i ungefär lika stor utsträckning i var och en av de tre grupperna. Att bygga upp nya samarbetskonstellationer har setts både som ett mål och som en nödvändighet. Nätverksb yggandet anses innebära att bättre för- utsättningar skapas för framtida utveckling och genomförande av di- stanskurser med  
 IT-stöd, 
  och dessutom anser sig få ha tillräckligt med tid, pengar eller personella resurser för att själva kunna ägna sig åt denna sortens verksamhet. Externt samarbete var också ett önskemål från DUKOMs sida. 
 De olika konstellationernas utseende har varierat mellan de tre pro- jektgrupperna och det har även det innehåll som samarbetet givits. 
 Högskole- och folkbildningsprojekten har oftast genomförts i sam- arbete mellan relativt få parter och dessutom mellan parter som hört hemma inom en och samma utbildningskultur. Högskolor och univer- sitet har i allmänhet samarbetat sinsemellan (och med berörda arbetsgi- vare) på samma sätt som studieförbund och folkhögskolor i huvudsak har hållit sig inom folkbildningen, eller i alla fall inom folkrörelse- sfären. I kommunprojekten har antalet samarbetande parter varierat mellan två och ett tiotal, och inblandade i ett och samma projekt har t.ex. representanter från kommunal förvaltning, privata företag, lands- ting, kommunala stiftelser, ekonomiska föreningar, högskolor, gymna- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 61 
  
 sieskolor eller kommunalförbund kunnat vara. Det externa samarbetet beskrivs som mer tungrott inom denna grupp än i de två andra. Det har tagit tid, varit komplicerat att administrera och medfört en hel del in- tressekonflikter och kulturkrockar. Däremot sägs bara i mycket få pro- jekt att administrativa regler eller förordningar försvårat samarbetet i någon egentlig utsträckning. Det har dock hänt att principerna för kost- nadsfördelning och fördelning av arbetstid mellan olika parter ansetts diskutabla. 
 Internt, i den egna organisationen, har projekten mötts av skiftande reaktioner. Störst skepsis, minst intresse och mest misstro anser sig folkbildningens projekt ha stött på. I många utvärderingsrapporter talas om okunskap, ovana och om en utbildningskultur inom vilken tekniska hjälpmedel och studier på distans inte låter sig integreras alldeles smärtfritt. Högskoleprojekten målar upp en likartad bild, dock varken lika tydlig eller lika entydig. Framför allt om man haft ledningens stöd, har projekten kunnat mötas av både intresse och positiva förväntningar och direkt motstånd säger sig få ha stött på. I allmänhet verkar hög- skoleprojekten istället inte ha märkts av särskilt mycket på hemmaplan. Kommunprojekten redovisar det totalt sett mest positiva mottagan- det. Dessa kurser har ofta varit beställningsarbeten i någon mening och därmed också efterlängtade av beställare och andra intressenter. 
 Ett mindre antal av de kurser som utvecklats inom DUKOM- projekten planeras att drivas vidare som en del i utbildningsanordna- rens ordinarie utbud efter projekttidens slut. Andra projekt har påverkat den reguljära verksamheten på andra sätt. Exempelvis har nya kurser utvecklats med  
 DUKOM-projektet 
  som förebild, pedagogiska modeller förts över till ordinarie kurser och tekniska lösningar provats i andra sammanhang. 
 Men för det mesta sägs projektens påverkan internt ha varit mindre handfast än så. Mest har den handlat om attitydpåverkan och kunskaps- spridning. DUKOM har enligt projektens rapporter inneburit att den egna organisationen tillförts mer och många gånger ny kunskap inom både det distanspedagogiska och det informationstekniska området. Och med mer kunskap och erfarenhet sägs även intresset ha ökat och den allmänna inställningen blivit mer positiv, eller i alla fall mer öp- pen. Denna utveckling omvittnas mest allmänt i folkbildningsprojek- tens slutrapporter. Fortfarande anser man sig dock inte vara framme. Ännu vilar verksamheten på personligt engagemang från ett mindre antal eldsjälar och utan ledningens stöd är det tungt att arbeta med den här sortens kurser. 
 I allmänhet har  
 DUKOM-projekten 
  anpassats efter respektive ut- bildningsanordnares administrativa regelverk och praxis. Försök i ett mindre antal projekt med egna antagningsförfaranden och examina- 
  
 62  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 tionskrav, nya rekryteringskanaler eller egen kursadministration har resulterat i merarbete, men nästan alltid varit genomförbara. Dock är denna sortens experiment i allmänhet inget som eftersträvats. Ordinarie administrativa regler och rutiner har bara sällan uppfattats som hind- rande eller hämmande för utvecklingsarbetet. 
  
 2.3.2 
  
 Åtta projektrapporter 
  
 Här följer sammanfattningar av åtta projektrapporter. Syftet är att ge en uppfattning om hur relativt framgångsrika  
 DUKOM-projekt 
  kunde se ut. Dessa projekt har fungerat bättre än genomsnittet, kanske beroende på en större arbetsinsats eller bättre samarbetsvillkor och starkare stöd av organisationens ledning, kanske av andra skäl. Det finns självklart andra projekt som har fungerat lika bra. De som här presenteras har valts ut också för att ge bilder av olika typer av projekt, inom olika de- lar av utbildningssystemet för vuxna. 
 Tre projekt anordnades av högskoleinstitutioner, tre anordnades in- om ramen för folkbildningen, två av folkhögskolor och ett av ett studie- förbund och två av kommunala utbildningscentra. 
 Aktiveringskurs för yngre handikappade på distans 
 Ett lärarlag på Fox folkhögskola har med hjälp av basämnesstudier på distans och med en flexibel, processinriktad och problembaserad peda- gogik arbetat med att öka yngre handikappades motivation att fortsätta med studier. 
 Syfte och uppläggning 
 På Fox folkhögskola såg man att det fanns en stor grupp handikappade som man inte kunde nå med vanliga kurser, eftersom de inte klarar av att sitta i ett klassrum under en normal arbetsdag. Folkhögskolan har sedan lång tid tillbaka ett nära samarbete med flera handikapporgani- sationer och betraktar handikappade som en av sina mest prioriterade målgrupper. En grupp lärare ville testa om det var möjligt att nå denna målgrupp och att på distans kunna arbeta med i grunden samma peda- gogik som på folkhögskolan. Målsättningen var att kunna erbjuda en aktiveringskurs på distans som en del av det normala kursutbudet. 
 Kursen byggde på idén att motivera till vidare utbildning genom fria, individualiserade och flexibla studier med en hög grad av social aktivitet i deltagargruppen. Den pedagogiska modellen var processin- riktad och problemorienterad. Skriven studiehandledning saknades, 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 63 
  
 men arbetet skedde efter en väl strukturerad idé om kursens huvudsak- liga uppläggning. 
 Deltagarna var en grupp om 17 yngre fysiskt handikappade från Sörmlands län. Sju deltagare var reumatiker, två synskadade, två cp- skadade, tre led av neurologisk sjukdom och en av panikångest. En deltagare var hjärnskadad. Ämnena var svenska, samhällskunskap och datakunskap och kursen pågick under en termin. Totalt fyra internat- sammankomster ingick om sammanlagt 12 dagar. 
 Eleverna fick låna bärbara datorer, laddade med Windows officepa- ket, Netscape Navigator och  
 FirstClass-konferens. 
  All distanskommu- nikation skedde via Distansutbildningskommitténs egen FirstClass- konferens, som alla projekt hade tillgång till. Lärarna hade tillgång till bärbara datorer med samma utrustning som elevernas. Under den första internatsammankomsten gnuggades eleverna i hur datorn fungerade och hur man använder  
 FirstClass-konferensen. 
  Efter några veckors in- körningsproblem hade varken elever eller lärare några nämnvärda pro- blem med  
 IT-stödet. 
  
 Lärarna arbetade i ett lag om tre lärare och en bibliotekarie. Lagar- betet innebar att de kunde avlösa varandra och ge eleverna respons med kort svarstid hela tiden. Det täta lärarlagsarbetet, där all planering gjor- des gemensamt, innebar att lärarna kunde dela klassrum hela tiden. De kunde gå in på varandras områden då det var önskvärt och hålla en mycket hög lärartillgänglighet på distans. Eftersom lärarna i laget är vana vid och dessutom starkt betonar process och problematisering, kunde de väva samman sina ämnen till fungerande helheter. 
 Folkhögskoleutbildning i Sverige innebär i allmänhet inte någon ex- amination. I detta fall var ju också syftet att ge eleverna självförtroende och en grund för vidare studier. Kunskapsnivån i gruppen varierade i hög grad. 
 Slutsatser 
 De flesta eleverna anser att kursen höjde deras självförtroende, att den möjliggjorde sociala kontakter och att den starkt motiverade till fort- satta studier. Nästan alla elever anser också att datorkommunikationen både med lärarna och med andra studerande fungerade mycket bra. 
 Lärarlaget rapporterar: Vi gick in i projektet med en viss skepsis och utgick ifrån att distansstudieformen kunde användas som ett slags reservform för dem som vi på folkhögskolan inte kunde nå på annat sätt. Allt eftersom tappade vi mer och mer av vår skepsis och fann oss själva entusiastiskt uppfyllda av deltagarnas aktivitet och mediets möj- ligheter vad gäller att utveckla och förnya folkhögskolans pedagogik. 
  
 64  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Förutsättningarna för att utveckla distansutbildning på Fox folkhög- skola bedöms i slutrapporten som goda, beroende på att skolans ledning stöder och underlättar denna utveckling. Inom lärarkollektivet eller bland övrig personal finns däremot inte något starkare stöd för denna verksamhet. 
 Distansundervisning ställer mycket stora krav på inblandade lärare. De bör vara erfarna pedagoger med djup förankring i folkhögskolepe- dagogik, samtidigt som de måste drivas av ett starkt intresse för peda- gogisk förnyelse. De måste också vara flexibla när det gäller arbetstid. 
 En distanslärare undervisar när eleverna har behovet. Förutsättningarna för samarbete med externa aktörer bedöms som 
 goda. Positiva signaler kommer framför allt från handikapprörelsen på olika nivåer. 
 Projektledningen menar att alla de problem som finns i de vanliga projekt- och temastudierna på folkhögskolans kurser också finns i di- stansstudierna. Skillnaden är att i närundervisningen ser man rent fy- siskt när ett grupparbete börjar gå på tomgång och kan ingripa. I det virtuella rummet är detta svårare. Lärarna saknar kontroll över elever- na, och det behöver inte vara någon nackdel om eleverna är motivera- de, självständiga och ansvarsfulla. Via konferenssystemet kan lärarna sända vänliga förfrågningar och uppmuntrande tillrop. Men det kräver disciplin och initiativkraft från elevens sida för att verkligen få hjälp. Det är lättare att smita ifrån och ge upp när man studerar på distans. 
 Därför är det viktigt att tydligt klargöra krav och förväntningar mellan elever och handledare i en distanskurs. Kanske kan det göras i form av etiskt kontrakt: att med vissa intervaller koppla upp sig till konferenserna, att tala om att man finns och tar del av meddelanden, att göra ålagda uppgifter i tid etc. När man inte längre kan kontrollera ele- vernas fysiska närvaro i klassrummet, då måste man i stället bedöma deras faktiska prestationer, i konferenserna och genom insända upp- gifter. 
 I denna kurs har man använt en studieplan som mer övergripande beskriver målet med kursen, olika avsnitt och ger en tidsplan. I övrigt har instruktioner och handledningar för de olika delmomenten distribu- erats via  
 FirstClass-konferensen. 
  Projektledningen på Fox folkhögskola har fört en polemik mot användandet av alltför detaljerade och färdig- skrivna studiehandledningar i distanskurser, med motiveringen att de riskerar att låsa dialogen mellan lärare och elev, motverka deltagarin- flytandet och förhindra flexibiliteten i lärprocessen. Däremot är man enig i lärarlaget om behovet av någon sorts skrivet ramverk för varje större avsnitt i kursen, en sorts administrativ handledning som sedan stegvis kan fyllas med konkret handledning, t.ex. över nätet. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 65 
  
 Några viktiga frågor att besvara är enligt slutrapporten: 
  
 · 
  
 Hur skall distansutbildning för kortutbildade och på annat sätt re- surssvaga finansieras? 
  
 · 
  
 Hur skapa samarbete mellan olika utbildningsanordnare och skapa ett öppet och flexibelt nationellt nätverk där vuxna kan få de studier de behöver eller önskar när de behöver dem och på det sätt de öns- kar genomföra dem? 
  
 · 
  
 Hur utvecklar man en distanspedagogik som på elevens villkor ut- vecklar förmågan till analytiskt tänkande? 
  
 · 
  
 Hur får man de erfarna och duktiga pedagogerna att träda in i den  
  
 IT-värld 
  som fortfarande domineras av tekniker. Hur får man dem att ställa om sig från att undervisa på skoltid till att vara tillgängliga när eleven behöver dem, dvs. när som helst? 
 Marine Distance Learning 
 På västkusten norr om Göteborg på ön Tjörn finns ett Utbildningscent- rum, där man just startat ett Sjöfartsgymnasium. Mot bakgrund av de svårigheter man har som ombordanställd att delta i traditionell utbild- ning har tankar på att utveckla distansutbildning för fartygens ordinarie besättningar tagit form. De former av distansutbildning som idag står till buds lämpar sig inte för dem som tillbringar 50 procent av tiden utanför Sveriges gränser. 
 Syfte och uppläggning 
 Det projekt som fått stöd av DUKOM går ut på att utarbeta läromedel och teknik för att kunna erbjuda kompetenshöjande utbildningar till anställda inom sjöfarten. Syftet är också att kunna erbjuda denna ut- bildning på ett för rederierna kostnadseffektivt sätt. 
 Kursdeltagarna har stått i kontakt med sina handledare på Utbild- ningscentrum via fartygens nätverk och satellit. På så sätt kan de hämta och leverera uppgifter och lösningar samt få stöd och hjälp av sina handledare. I detta projekt liksom i många andra har man använt sig av konferenssystemet FirstClass och det tycks ha fungerat bra. Kommuni- kationen per satellit blir ju dyrbar, men man har lyckats hålla uppkopp- lingstiderna nere på i genomsnitt cirka 45 sekunder. 
 Utbildningscentrum samarbetade med rederiet Bylock  Nordsjö- frakt som är ett av Sveriges största rederier. De studerande rekryterades i samarbete med rederiet och de ombordanställda. Företagets önskemål 
 i kombination med den enskildes synpunkter på studietakten avgjorde studiernas uppläggning. Samarbetet med rederiet fungerade enligt slutrapporten mycket bra. 
  
 66  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 I ett utskick till alla anställda i rederiet erbjöds ett antal branschkur- ser kompletterade med traditionella gymnasiala kurser. De kurser som valdes ut efter intresseanmälningarna var Farligt gods, Matematik samt tre datakurser. Deltagarna fick disponera bärbara multimediadatorer. Ombord på fartygen utrustades den ordinarie kommunikationsutrust- ningen med en speciell omkopplare som gjorde att kommunikationen inom utbildningen inte inkräktade på övrig fartygskommunikation. Un- der hemmaperioderna, då deltagarna är spridda över landet, skedde kommunikationen via internet och modem. 
 Till datakurserna fanns redan ett multimedialt läromedel. Till kur- sen Farligt gods gjordes ett nyproducerat material som grundade sig på en australiensisk  
 CD-ROM. 
  Till matematikkursen användes ett nytt svenskt läromedel. Även tester och prov gjordes över nät och fungerade på ett utmärkt sätt. 
 Projektledarna trycker mycket hårt på behovet av fasta strukturer och goda studiehandledningar vid denna typ av utbildningar. Goda för- beredelser och mycket noggrann kursdokumentation  
 steg-för-steg 
  är av största vikt och man skall inte vara rädd för att styra kursen hårt, anser de. Avståndet till handledaren gör att det som iland kan tyckas vara en självklarhet ombord blir ett problem som tillfälligt stoppar studierna. 
 Basen för kommunikationen utgjordes av FirstClass. De olika äm- nena hade sina konferenser, där samtal kunde ske mellan såväl deltaga- re/handledare som mellan olika deltagare. I dessa kurser hade man dessutom en social mötesplats som kallades Mässen, öppen för alla, där man diskuterade allt ifrån utflaggning och nya beskattningsregler till vanligt snack ombordanställda emellan. 
 Antagning till kurserna skedde vid ett tillfälle men kursstarten sked- de kontinuerligt och de sista eleverna beräknas vara färdiga vid års- skiftet 1997/98. I kursen ingick inte någon fysisk gruppsamling, men de studerande träffade en handledare  
 2–3 
  timmar i början av kursen för att få instruktioner och prova uppkopplingar. 
 De inblandade lärarna hade tidigare ingen erfarenhet av att vara handledare på distans. Samtliga lärare upplevde den nya tekniken som både spännande och full av möjligheter. Lärarna arbetade nästan ute- slutande från hemmet och utanför ordinarie arbetstid, något som upp- levdes positivt. 
  
 IT-stödet 
  fungerade väl i detta projekt. Ombord på fartygen använ- des  
 FirstClass-konferens 
  genom kommunikation via satellit. Vid de tillfällen då deltagarna arbetade från hemmet skedde kommunikationen via internet. Då gjordes fler konferenser tillgängliga och större filer kunde överföras. Möjligheten med www och personlig  
 e-post 
  stod till buds för dem som önskade det. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 67 
  
 Som en del i projektet har videoöverföring via internet använts. Så- väl ljud som möjligheten till delade arbetsytor fungerade bra, men bildkvaliteten lämnade en del övrigt att önska. De flesta deltagarna ha- de ingen erfarenhet av datorer eller datakommunikation. Trots detta har tekniken fungerat mycket bra. Enligt projektledningen beror detta på detaljerade manualer och noggranna förberedelser. Det enda problemet var satellitkommunikationen på vissa fartyg, men det problemet var mer av administrativ än av teknisk natur. Vid den fortsatta utvecklingen av denna typ av utbildning räknar man med att använda nästa genera- tion av  
 FirstClass-konferens 
  som bas för kommunikationen. 
 Resultat och slutsatser 
 De studerandes synpunkter på kurserna var överlag mycket positiva. Att studera på distans är inte riktigt som att studera live, men ett mycket bra och tidseffektivt alternativ tycker en studerande. En annan säger att man får jobba när man vill, mitt i natten om man nu vill det. 
 På frågan om det var lätt att kontakta handledaren svarade elva stu- derande ja och en nej. En kommentar var att från hemmet var det inte några problem, men från fartyget var det inte så lätt. En stackars stude- rande suckade kommunikationen har inte fungerat från fartyget under hela studieperioden. En annan sa att det var lätt att kontakta handleda- ren. Schmidt finns ju nästan jämt där. 
 Utvecklingsmöjligheterna för distansstudier bedöms som mycket goda. Det finns inga begränsningar. Utvecklingsmöjligheterna är mycket stora, men studierna kräver självdisciplin och vilja att lära. 
 Projektledningen ansåg att de anställda inom handelsflottan är en mycket positiv grupp att arbeta med. Det finns behov av en anpassad utbildning för denna yrkeskår. 
 Projektledningen trycker hårt på betydelsen av goda förberedelser och noggrann kursdokumentation  
 steg-för-steg. 
  Kurserna skall beskri- vas i detalj och information skall i förväg ges om hur prov och test kommer att genomföras. I de fall då kurserna har styrts hårt har det en- bart upplevts som positivt och engagerande av deltagarna. 
 Om det är möjligt att arrangera ett personligt möte i anslutning till kursstart och kursavslut bör man göra det. För de elever som inte kan delta i ett personligt möte kommer man i fortsättningen att genomföra en introduktion på video och förhoppningsvis även en direktkontakt via videokonferens. 
 När det gäller tekniken är bandbredden än så länge en begränsning. I övrigt är begränsningarna för denna typ av projekt försumbara. 
  
 68  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Distanskurs i sociologi vid Lunds universitet 
 Vid sociologiska institutionen i Lund anordnades under läsåret 1996/97 en distansutbildning på deltid,  
 1–20-poäng 
  i sociologi. Utbildningen kunde i sin helhet följas via internet. Ingen närvaro vid institutionen krävdes. 26 studenter följde utbildningen. Studenterna var bosatta runt om i Sverige. Dessutom fanns det studenter som var bosatta i Lettland, Spanien, Italien, Tyskland och Irland. 
 Syfte och uppläggning 
 Syftet med projektet var att utveckla strategier och modeller för di- stansutbildningar, som i framtiden kan användas såväl för reguljär di- stansutbildning som för fort- och vidareutbildning, t.ex. i form av upp- dragsutbildningar. 
 Man ville undersöka om man kunde kombinera interaktiv informa- tionsteknologi med s.k. problembaserad pedagogik för att underlätta för nya grupper att bedriva högskolestudier: yrkesarbetande, småbarnsför- äldrar eller personer som av andra skäl inte kan delta i campus- undervisning, t.ex. rörelsehindrade och människor som vistas på insti- tutioner. 
 26 studenter deltog i kursen. Geografiskt täckte de hela Sverige från Ystad längst i söder till Gällivare i norr. Dessutom deltog svenskar bo- satta i Tyskland, Lettland, Italien, Spanien, Danmark och Irland. En fysisk träff anordnades i början av kursen, men den var inte obligato- risk och långt ifrån alla deltog. 
 Kursens mål var att de studerande med utgångspunkt från egna pro- blemformuleringar skulle nå en ökad förståelse av samhället och soci- ala relationer mot bakgrund av sociologiska teorier, begrepp och meto- der. Den första av fyra delkurser syftade till att ge en inblick i sociolo- giskt tänkesätt och en första bekantskap med de begrepp sociologin använder. Studenterna fick också en utbildning i den interaktiva infor- mationsteknik som sedan användes under kursens gång. Den andra del- kursen syftade till att de studerande självständigt skulle kunna använda sig av sociologiska och socialpsykologiska teoribildningar för att själva kunna analysera och tolka sociala och samhälleliga processer. I den tredje delkursen behandlades såväl kvalitativa som kvantitativa socio- logiska metoder. 
 Den fjärde och mest omfattande delkursen (10 poäng) hade som ut- gångspunkt att studenterna utifrån egna problemformuleringar skulle få en ökad förståelse av samhället och sociala relationer. Under delkur- sens gång skulle en uppsats motsvarande fem poäng skrivas. Denna delkurs innehöll inte någon gemensam kurslitteratur, utan studenten skulle själv göra litteratursökningar. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 69 
  
 Kursen byggde i huvudsak på kommunikation i skrift. Ett centralt moment var att deltagarna skulle läsa, diskutera och kommentera övri- ga deltagares uppsatser och texter. De studerandes texter placerades på internet, på speciella hemsidor för just denna kurs, vilket även innebar att allt som skrivits under kursens gång var offentligt – även för perso- ner som inte följt kursen. En specifik förutsättning för distansutbild- ning över nät är att man i större utsträckning kommunicerar med det skrivna ordet. Att öka kunskaperna när det gäller att kunna formulera sig i skrift var en av de centrala målsättningarna med denna distansut- bildning. Den baserades i hög grad på att de studerande fortlöpande skulle producera texter och kontinuerligt få  
 feed-back 
  på vad som pro- ducerats, såväl av lärarna som av de övriga kursdeltagarna. 
 Den pedagogiska tanken, problembaserat lärande, vänder på den traditionella arbetsfördelningen i undervisningen. Studenternas egen motivation och aktivitet står i centrum. Studenterna är själva ansvariga för kunskapsinhämtningen. De skall formulera problemen och själva söka upp litteratur för att belysa de områden som skall studeras. Pro- blembaserat lärande ställer helt andra krav på studenternas aktiva med- verkan när det gäller kunskapsinhämtande. Att lära sig söka informa- tion och litteratur ingår som ett centralt inslag i själva pedagogiken. Ett sådant arbetssätt passar naturligtvis bra för mogna och livserfarna vux- enstuderande. Denna typ av utbildning kräver en betydligt flexiblare kursuppläggning och en annorlunda lärarroll. 
 Detta innebär naturligtvis inte att själva ämneskunskapen skall gå förlorad. Grundläggande kunskaper om teorier och begreppsbildningar måste utbildningen ge. Men tillämpningen av kunskaperna bestäms ganska långt av de studerande själva. Läraren fungerar i detta fall mer som en handledare än som en traditionell lärare. 
 Projektet baserades på ett lärarteam, bestående av lektorer och doktorander från institutionen. Den projektansvarige var sammankal- lande och inför varje nytt moment i kursen hölls möten. Lärarna deltog även i förberedande kurser och internat. Kursens uppläggning, på di- stans och med problembaserat lärande, gjorde att lärarnas  
 feed-back 
  fick ökad betydelse. 
 Resultat och slutsatser 
 Den modell som sociologiska institutionen tillämpade tycks ha fungerat väl. Friheten i tid och rum framstod som särskilt positiv. Möjligheten att anpassa kunskapsinhämtandet till den tid och plats som passade en själv uppgavs ha haft en avgörande inverkan på studierna. 
 Majoriteten av de studerande ansåg att de haft bättre kontakt med lärarna än på en vanlig kurs, därför att kommunikationen blev mer per- 
  
 70  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 sonlig och ofta mer intensiv. De flesta studerande hade också haft kontakt med andra studerande via  
 e-post 
  och s.k. chat. Trots att man aldrig träffats personligen tyckte flera att det kändes som att man var med i en grupp. De ansåg att det var i den studerandes eget intresse och ansvar att ta kontakt. De flesta hade också haft positiva erfarenheter av kursmaterial och administration över nätet. Att sköta studierna enligt ett eget schema och inte behöva följa tider och föreläsningar angavs som en av kursens stora fördelar som passar mig utmärkt eftersom jag arbetar heltid. 
 Målet att göra undervisningen tillgänglig på de studerandes villkor har, även enligt lärarna, uppfyllts med råge. Lärarens minskade makt upplevdes också positivt. Genom att studenten ständigt kan kontakta läraren/handledaren förändras undervisningssituationen. Det är både positivt och negativt för läraren. Den intensiva kontakten är tidskrä- vande. Kontakten kan t.o.m. bli så intensiv och komma att röra delvis perifera ting att man nog bör fundera på hur man skall banta ned den, t.ex. genom att få grupperna av studenter att klara upp en del frågor genom inbördes kommunikation. 
 Erfarenheter av projektet är bl.a. att det är viktigt att få deltagarna att känna sig som en grupp. Att känna gemenskap kan vara en förut- sättning för lärandet. Därför är det viktigt att redan inledningsvis tänka 
 i grupp, så att man vid kursstarten delar in de studerande i mindre grupper som kan träffas i ett virtuellt rum, och att det också finns möj- lighet för hela gruppen att besöka gemensamma rum. 
 Distansen mellan de studerande bör man enligt rapporten se som en tillgång, inte bara ett problem. I en sociologikurs t.ex. kan de studeran- des olika miljöer vara en guldgruva vid jämförande studier. 
 Läraren har ett stort ansvar att verkligen svara på studentens frågor och ge synpunkter inom en viss, rimlig tid. Det är viktigt att bekräfta inom senast 48 timmar att man fått ett  
 e-postmeddelande, 
  även om man inte kan svara på frågorna i sin helhet. Lärarna bör också tänka på att 
 ett uppmuntrande personligt  
 e-postmeddelande 
  kan motivera till nya ansträngningar. Samtidigt får man inte bli för personlig. 
 I distansutbildning är det ofta en fördel att tänka i lärarlag. När det gäller att få lärargruppen intresserad och tekniskt kunnig är learning by doing många gånger det bästa sättet. 
 Tekniska problem hindrade till viss del studiegången för några stu- derande, men det stora flertalet kunde lösa dessa problem utan att det inverkade på studieresultatet. En slutsats av projektet är att teknik och tekniker inte bör betraktas som något som klistras på den planerade utbildningen i efterhand. De pedagogiska utgångspunkterna bör disku- teras med tekniker på ett tidigt stadium. Det är också viktigt att vara tidigt ute med information om vilken utrustning som krävs för att följa 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 71 
  
 kursen. De studerande bör tidigt uppmanas att undersöka vilka möjlig- heter de har att följa kursen via studiecentra, bibliotek etc., om de själ- va saknar nödvändig utrustning. 
 En viktig erfarenhet av detta projekt, liksom av många andra, är att distansutbildning inte är billigare än reguljär utbildning. Trots detta kommer man enligt slutrapporten att bedriva större delen av den s.k. kvällsundervisningen vid institutionen på distans i fortsättningen. 
 I ett demokrati- och jämställdhetsperspektiv kan man konstatera 
  
 · 
  
 att flera av de kvinnliga studerande kom fram på ett sätt som de sä- ger sig inte ha kunnat göra tidigare, 
  
 · 
  
 att människor som av olika skäl varit nästintill utestängda från uni- versitetet har haft möjlighet att skaffa sig högskoleutbildning, 
  
 · 
  
 att man kan genomföra en kurs med hög kvalitet utan att kräva det absolut senaste av användarna – inte ens en egen dator har varit nödvändig. 
  
 Lärcentrum Masugnen 
 Lärcentrum Masugnen utvecklade inom ramen för projektet  
 CD-ROM- 
  baserade studiehandledningar och distanskurser inom olika ämnesom- råden för ett lärcentrums olika målgrupper. 
 Syfte och uppläggning 
 Projektets syfte var enligt slutrapporten att hitta former för hur di- stansutbildning skall utformas och genomföras i ett kommunalt lärcent- rum, där verksamheten till stor del präglas av öppet och flexibelt läran- de med modern IT som redskap. 
 De olika kurserna i projektet byggde på synsättet att lärande är en process som underlättas när den lärande sätts i fokus, får möjlighet att påverka sin studiesituation och stimuleras till eget ansvarstagande. Lä- rarens/handledarens roll blir att iscensätta goda inlärningssituationer och i kommunikationen med den lärande stötta, uppmuntra och stimu- lera till kunskapssökande och reflektion. 
 Projektledningen på Masugnen anser att en distanskurs har större förutsättningar att få ett positivt utfall för alla berörda om man skapar möjlighet till några närträffar. En inledande träff för att etablera rela- tioner, bekanta sig med aktuell teknisk utrustning och gemensamt dra upp riktlinjer för kursens genomförande, en eller ett par träffar under kursens gång och en avslutande träff är en modell som fungerar i många kurser. Träffarna har i Masugnens projekt genomförts på olika 
  
 72  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 platser. Ingen studerande har behövt resa längre än tre mil för att delta i en träff. 
 Fem delprojekt riktade sig till olika målgrupper. Uppläggning och erfarenheter av de två första delprojekten beskrivs nedan. I de övriga tre delprojekten hade verksamheten inte kommit igång vid tiden för slutrapporten. 
  
 · 
  
 Utveckling av distansutbildning inom kriminalvården 
  
 · 
  
 Handledda studier på industri 
  
 · 
  
 Distanssamverkan med SSVH 
  
 · 
  
 Lärcentrum – nätverk i norra Örebro län 
  
 · 
  
 Minilärcentra för lärarfortbildning 
  
 Det första projektet riktade sig till  
 intagna vid kriminalvårdsanstalten Hinseberg,  
 som är landets enda slutna riksanstalt för kvinnor. För in- tagna vid en sluten anstalt är möjligheterna till studier naturligt begrän- sad. Man är hänvisad till det utbud som erbjuds på plats, eftersom man inte kan lämna anstalten. I studieverksamheten måste de grundläggande behoven prioriteras och det medför att studier i övriga ämnen och på högre nivåer kommer i andra hand. Med ett begränsat rekryteringsun- derlag är det svårt att få gruppstorlekar som gör det ekonomiskt hållbart att satsa på närundervisning i alltför många ämnen samtidigt. Di- stansutbildning ger ökade möjligheter till flexibilitet, breddning av kursutbud och individuellt utformad studieplanering för de intagna. 
 Fem intagna studerade samhällskunskap och historia på gymnasial nivå och en intagen studerade företagsekonomi A vid Högskolan i Öre- bro. Av säkerhetsskäl kunde inte datorkommunikation över nät använ- das i detta projekt. I stället har brev, fax, telefon och videokonferens använts. 
 Det andra projektet,  
 Handledda studier på industri  
 , riktade sig till anställda vid företagen AssiDomän Frövi, Volvo Lastvagnar Kompo- nenter AB och Bofors LIAB i Lindesberg. Inom näringslivet finns idag ett stort behov av kompetensutveckling. Distansutbildningen ger även här möjlighet till ett öppet, flexibelt och effektivt lärande med stora vinster för företaget, eftersom de anställda kan studera på arbetsplatsen och på tider som de själva väljer. 
 Inom de företag som varit inblandade bedrivs kontinuerlig kompe- tensutveckling och behoven är klart definierade. De har under många år samarbetat med Masugnen, som genomfört kurser både i företagens lokaler och i lärcentrums egna. Inställningen till modern informations- teknik och distansutbildning är positiv hos utvecklingsansvariga i de tre företagen. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 73 
  
 Samtliga som deltog i delprojektets kurser hade grundläggande da- torvana. Lokaler ställdes till förfogande och på två av företagen funge- rar de som minilärcentra med inhyrd utrustning från Masugnen. Re- kryteringen till kurserna sköttes helt av företagen och styrdes av klart definierade behov i verksamheten. Samtliga kursdeltagare fick studera på arbetstid och de hade möjlighet att i hög grad påverka tiden för stu- dierna. 
 Vid Bofors LIAB var det två kvinnliga arbetsledare som gick en kurs i Teknologi A. Fysiska träffar alternerade med nätkommunikation och studiehandledningen låg på  
 CD-ROM. 
  
 Sex manliga arbetsledare vid Volvo Lastvagnar Komponenter AB hade behov av en fortsättningskurs i Excel för att kunna utnyttja kal- kylprogrammet i sitt arbete. Distanskommunikationen skedde via  
 FirstClass-konferens. 
  Deltagarna använde ett läromedel och dator- kommunicerade med läraren kring problem och uppgifter. Ingen stu- diehandledning användes. Två närträffar hölls, varav en i början. En viss fördröjning av studierna skedde på grund av hård arbetsbelastning 
 i produktionen, men det visar ju bara på fördelarna med den öppna och flexibla formen av distansutbildning. 
 Vid AssiDomän Frövi var det sex manliga anställda som behövde kompetenshöjning i matematik och kemi inför nya arbetsuppgifter. Kursen utformades som en kombination av distans- och närundervis- ning. Eftersom intresset för distansutbildning är stort inom företaget ville man ta chansen att prova distanskommunikation med så många medier som möjligt. Företaget tillhandahöll en lokal som utrustades som ett minilärcentrum med inhyrd utrustning från Masugnen. Distans- kommunikationen genomfördes med hjälp av videokonferens, telekon- ferens, datorkommunikation och fax. 
 Resultat och slutsatser 
 Målsättningen, att utveckla metoder och pedagogik för att med modern IT bedriva distansundervisning som ett komplement till närundervis- ning, uppfylldes delvis i  
 Kriminalvårdsprojektet  
 . Kursdeltagarna var få, men tillräckligt många för att ge de erfarenheter som behövs för att komma vidare i utvecklingen av distansutbildning inom kriminalvår- den. De intagna som avslutade sina distansstudier uppnådde mycket goda studieresultat. 
 Anstaltsledningen och berörd personal såg fördelarna med di- stansutbildning, samarbetet fungerade bra mellan Masugnen, Hinse- bergsanstalten och Högskolan i Örebro. 
 Intresset för distansutbildning som komplement till närundervisning var stort bland de intagna.  
 Tele-bildtekniken 
  (videokonferens) fungera- 
  
 74  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 de över förväntan, men i övrigt fanns det stora brister i den tekniska utrustningen. Green saknas av säkerhetsskäl på studiegården och telefo- nen kunde användas i alltför liten omfattning. 
 De studerande insåg att de inte skulle ha haft möjlighet att genomfö- ra kursen på traditionellt sätt. Studierna gjorde att man stod ut med den ofta långa anstaltstillvaron och de monotona arbetena. Möjligheten att bestämma studietakten sågs som en stor fördel men ibland saknade man närundervisningen på grund av den isolerade miljön. Möten med män- niskor utanför anstalten är viktiga. De studerande saknade kamrater och lärare att diskutera med när de stötte på problem. 
 Den hårda regelstyrningen och säkerhetskraven inom kriminalvår- den utgör klara hinder i utvecklingsprocessen. Den hierarkiska be- slutsprocessen försvårar också utvecklingsarbetet. Lokala utvecklings- ambitioner kan försvåras av det centrala regelsystemet inom kriminal- vården. Vidare behöver distansstuderande mycket egen tid för studier. Studielokalerna räckte inte till och den nya situationen klarades inte på ett för den totala verksamheten tillfredställande sätt. 
 Erfarenheterna har i stort sett varit goda av alla tre kurserna när det gäller  
 Handledda studier på industri.  
 Utvecklingsansvariga vid företa- gen ser fördelarna och möjligheterna med distansutbildning och intres- set av att vidareutveckla metoder är stort. De studerande har haft möj- lighet att studera på arbetstid, på arbetsplatsen och att själva styra tiden i stor utsträckning. 
 På AssiDomän Frövi såg alla, såväl studerande som arbetsledare och lärare, nästan bara fördelar med utbildningen på distans. Det är tidseffektivt, man kan studera när man har tid på arbetet eller hemifrån. De tidsödande resorna till Masugnen kunde undvikas i stor utsträck- ning. 
 En svårighet kan vara att distansstudier kräver mer motivation och eget ansvar än traditionella studier. Ett annat hinder som nämndes är att personkontakten med läraren blir för liten. Tekniken var inte svår att hantera p.g.a. den datorvana de studerande hade från det dagliga arbe- tet. Möjligen hade de äldre lite svårare för detta än de yngre. Tekniken fungerade bra, enligt eleverna, med undantag av FirstClass där det var en hel del problem. 
 De problem som nämndes av projektledningen gäller bl.a. arbets- belastningen för lärarna. Tillräcklig tid har inte avsatts för lärarna för att samverka med lärcentrum och med företagen. 
 Företagen måste ha längre framförhållning så att lärcentra får möj- lighet att utveckla behovsanpassade kurser på distans. Företagen måste också se till att lämplig teknisk utrustning och support finns att tillgå på arbetsplatsen. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 75 
  
 Ekonomin är ett stort problem för ett lärcentrum. Hur får man eko- nomi i målgruppsrelaterad och individualiserad distansutbildning i liten skala? 
 Studerande på lina 
 Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV) – de fackliga tjänsteman- naorganisationernas studieförbund – har inom ramen för projektet ut- vecklat följande distanskurser, avsedda dels för tjänstemän i medlem- sorganisationerna, dels för ungdomar. 
  
 · 
  
 Marknadsföring för rockmusiker 
  
 · 
  
 Företagsekonomi nivå A 
  
 · 
  
 Skolekonomi och Vårdekonomi 
  
 · 
  
 Småföretagarguiden 
  
 · 
  
 Presentationsteknik i Power Point 
  
 Syfte och uppläggning 
 Syftet med projektet var bl.a. 
 att lära mer om distansutbildningens förutsättningar och villkor, att positionera sig som en utbildningsorganisation i frontlinjen, att få  
 TBV-organisationen 
  att tänka nytt. 
 Distanskurserna genomfördes under  
 10–16 
  veckor med tre närträffar. Studiematerialet var av traditionellt slag kompletterat med distansma- nualer och distansledare som var mycket aktiva på nätet. Kurserna hade totalt 220 distansstuderande. 
 Fem  
 TBV-avdelningar 
  anordnade kurserna. Centralt på TBV fanns en projektledare och en tekniskt ansvarig. Samarbetet med de fem pi- lotavdelningarna har fungerat bra. Många på avdelningarna har varit mycket entusiastiska. Även med studiematerialproducenterna och skri- benterna fungerade samarbetet bra. Installationerna av internetabonne- mangen tog däremot betydligt längre tid än utlovat. 
 Samtliga kurser byggde på skrivet studiematerial kompletterat med en studerandemanual och/eller en handledarmanual med frågeställning- ar och problem att lösa. Ett antal öppna konferenser lades upp i FirstClass. Eftersom bara några få kurser var igång samtidigt blev akti- viteten i varje enskild konferens liten. Undantaget var Anslagstavlan och Café´t dit samtliga studerande oavsett kurs hade tillträde. Där sjöd det av aktivitet. 
 Flertalet handledare var ordinarie ledare från traditionella TBV- kurser. De måste vara ämneskunniga samt ha grundläggande kunskap i 
  
 76  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 ordbehandling. Alla handledare fick genomgå en heldagsutbildning för att lära sig FirstClass och studiematerialet innan de fick starta. De fem första handledarna fick också gå en extern tvåmånaders utbildning på distans om hur man arbetar som distansledare. Kursen, som inte anord- nas av TBV, heter Fjärran men nära och bygger på J ohn Shannon bok Handbok för distansutbildning. 
 Efter hand utkristalliserades en modell för den tid som handledarna skulle lägga på uppdraget med utgångspunkt i gruppens storlek och det antal timmar som en genomsnittlig studerande behöver lägga på kursen. 
 Tre fysiska träffar var obligatoriska enligt modellen heldag – halv- dag – halvdag. Träffarna genomfördes i TBVs studielokaler. Dessa träffar tvingade de studerande att hålla takten. Det fanns uppgifter att lösa hela tiden. De flesta skickades in i öppna konferenser i FirstClass.  
 IT-stödet 
  via internet och FirstClass fungerade bra i de flesta kurserna. De flesta handledarna genomförde distansdelen av uppdraget hemifrån. 
 Slutsatser 
 De studerande ansåg att studiematerialet varit av stor betydelse för lä- randet. Handledarnas aktivitet över  
 FirstClass-konferensen 
  och de tre fysiska träffarna har också varit avgörande för om studierna varit fram- gångsrika. Många som studerade Marknadsföring för rockmusiker an- såg att datorkommunikationen med andra studerande var viktigare än kommunikationen med handledaren. 
 Skolledarna som hade dåligt med tid och inte var datorvana tyckte inte att det var så mycket värt att koppla upp sig på FirstClass. De sjuk- sköterskor som läste vårdekonomi var däremot mycket aktiva på nätet och uppskattade också handledaraktiviteten över FirstClass. 
 De vanligaste positiva omdömena var: 
  
 · 
  
 Roligt att studera när man vill 
  
 · 
  
 Skönt att slippa ta sig till kurslokal 
  
 · 
  
 Många nya kontakter 
  
 De vanligaste negativa omdömena var: 
  
 · 
  
 För lite aktivitet i konferenserna 
  
 · 
  
 Ensamt och tjatigt 
  
 · 
  
 För lågt tempo 
  
 Av ca 220 personer som påbörjade kurserna var det ungefär 20 som inte fullföljde. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 77 
  
 Den pedagogiska modellen användes för första gången av TBV i detta projekt. Däremot har TBV som en av medlemmarna i konsortiet Svenska Distanshögskolan använt  
 IT-stöd 
  i distansutbildningar. 
 Några av projektledningens viktigaste lärdomar av projektet var följan- de: 
  
 · 
  
 Sälj först idén till högsta ledningen och låt dem agera isbrytare. 
  
 · 
  
 Lägg bara upp få distanskonferenser per kurs så att aktiviteten blir större. 
  
 · 
  
 Utbilda handledarna i vuxen- och distanspedagogik. 
  
 · 
  
 Kurserna bör läggas upp på så kort tid att tempot blir högt. Därmed blir avhoppen färre. 
  
 · 
  
 En väl fungerande administration av kurserna är helt nödvändig för kvalitén i verksamheten. 
  
 · 
  
 Det är viktigt att högsta ledningen lägger upp en nationell strategi och plan för hur distansutbildning skall etableras och drivas i TBV- organisationen. 
  
 Barns existentiella frågor 
 Projektet bygger på ett samarbete mellan Högskolan i Växjö, Sveriges Television och Telia.  
 TV-program 
  för barn och ungdom har utnyttjats för  
 Video-On-Demand 
  och för utbildningsmaterial på  
 CD-ROM-skiva 
  och  
 web-sidor. 
  Materialet har använts i en problembaserad kurs, där kommunikationen byggt på olika konferenssystem (FirstCl ass och vi-  
 deo-bildkonferens) 
  och där  
 ATM-baserad 
  bredbandsteknik prövats. 
 Syfte och uppläggning 
 Syftet med projektet var 
  
 · 
  
 att pröva en tillämpning av problem- eller fallbaserad utbildning inom distanspedagogikens ram 
  
 · 
  
 att pröva om det i samverkan med Sveriges Television går att ut- veckla program som produceras i underhållningssyfte och som ock- så går att använda i utbildningssammanhang, samt om det går att med hjälp av digital teknik göra dessa program tillgängliga i utbild- ningssammanhang. 
  
 · 
  
 att pröva bredbandsteknikens möjligheter i utbildningssammanhang. 
  
 Ansvaret för projektet låg på institutionen för pedagogik. Till projektet knöts de lärare som har kompetens inom området. Medverkande lärare fick möjlighet att fullgöra arbetet inom ramen för ordinarie tjänstetid. 
  
 78  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kursen vände sig till personal som arbetar med barn och ungdom (lärare, ungdomsledare m.fl.) samt till föräldrar. För att delta i kursen krävdes tillgång till en multimediadator samt till internetuppkoppling. Projektet byggde på skolor som deltagare i projektet. Genom Telias medverkan kom de tekniska förutsättningarna att påverka urvalet av skolor och därmed också av deltagare. Möjligheten att använda bred- bandsteknik som grund för kommunikationen begränsade antalet möjli- ga skolor. Projektet byggde till slut på medverkan från fem skolor i södra Sverige och 25 kursdeltagare. 
 Utgångspunkterna för studierna utgjordes av en serie  
 TV-program 
  för barn och ungdom, där en programledare samtalar med barn i  
 11–13- 
  årsåldern. Övrigt kursmaterial – kursplaner, presentation av lärare, kur- sens uppläggning m.m. – fanns länkade till högskolans hemsida. Under kursens gång sköttes kommunikationen mellan högskolans lärare och kursdeltagarna i huvudsak via konferenssystemet FirstClass. Telia ar- betade under projekttiden med att få bredbandstekniken att fungera så, att bildkonferenser mellan lärare och kursdeltagare skulle bli möjliga. Under kursens senare del kunde försök göras med bildkonferenser och  
 Video-On-Demand. 
  
 Eftersom  
 IT-stödet 
  var en central del av projektet inverkade teknis- ka problem på utbildningens organisation. En stor del av projektplane- ringen gick åt till utvecklingen av  
 IT-stödet. 
  Därigenom hamnade ut- bildningsdelen i bakgrunden. Förutsättningarna för att ge utbildningen kommer förmodligen att vara helt annorlunda nästa gång. 
 Kursens struktur var ur de studerandes perspektiv given på förhand. Inga gemensamma träffar ingick i kursen, endast projektledaren har träffat deltagarna. Däremot var några gemensamma tillfällen schema- lagda, då avsikten var att samtliga kursdeltagare skulle vara uppkopp- lade mot högskolans lärare. Några av dessa tillfällen var avsedda för försök med bildkonferenser. I övrigt skötte handledarna fortlöpande kommunikationen med sina respektive grupper. 
 De flesta deltagare var yrkesverksamma vid de skolor som deltog. Möjligheterna att bedriva studier vid sidan av ordinarie verksamhet varierade mellan skolorna. På de skolor där gruppen haft ett ordentligt stöd från skolledningen fungerade utbildningen bättre. 
 Det problembaserade arbetet bygger på gr uppen som arbetsform. Det gör det svårt att utforma en utbildning som för den enskilde är obe- roende både av tid och rum. Det rumsliga oberoendet går att tillskapa genom datorbaserad kommunikation, medan en tidsmässig anpassning till gruppen måste göras av den enskilde. Samtidigt innebär denna ar- betsform att den enskilde har större möjlighet att få hjälp med dragkraften vid studierna. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 79 
  
 Projektet organiserades och genomfördes av två grupper, en grupp högskolelärare med ansvar för utbildningsdelen och en  
 TV-grupp 
  med ansvar för produktionen av  
 TV-program. 
  Projektledaren samordnade grupperna och skötte alla kontakter med skolorna, Telia, Distansutbild- ningskommittén m.fl. I ett projekt med så många delar som skall ut- vecklas och kulturer som skall samverka mot gemensamma mål är projektledarens roll central. Samtliga involverade är enligt rapporten överens om att projektledningen fungerade mycket väl i detta projekt. 
 De fem högskolelärare i didaktik, psykologi och sociologi, som ar- betade med projektet hade i första hand innehållsliga kvalifikationer samt begränsade erfarenheter av problembaserat lärande inom di- stansutbildning. Lärarnas  
 IT-kunnande 
  begränsade sig i början till ord- behandling o.dyl. Kunnandet om nätverk och datorbaserad kommuni- kation var inte särskilt utvecklat. I initialskedet fick de därför lägga tid på egen kompetensutveckling. 
 Under planeringen av utbildningen arbetade lärarna i ett arbetslag. När utbildningen kom igång delades arbetslaget upp så att två handle- dare med olika innehållslig kompetens fick hand om respektive skolen- het. Vid kommunikationen med skolorna medverkade båda lärarna. En stor del av kommunikationen rörde tekniska problem av olika slag. 
 Allt utbildningsmaterial som utvecklades placerades på högskolans  
 web-sidor 
  och en  
 CD-ROM-skiva 
  som producerats för kursen. Det material som behövde uppdateras med jämna mellanrum placerades på  
 web-sidorna, 
  medan mer tidsbeständigt material placerades på CD:n. Kursdeltagarna fick en  
 CD-ROM-skiva 
  med vinjetter och information om problembaserat lärande samt dessutom videoband, där programseri- en fanns inspelad.  
 CD-skivan 
  och videobanden togs fram därför att det länge var oklart vilket  
 IT-stöd 
  som skulle vara tillgängligt för projektet. 
  
 Video-On-Demand 
  som bygger på streamingteknik över bredbands- förbindelse gav möjlighet för kursdeltagarna att vid fritt valt tillfälle kunna se något av de inspelade  
 TV-programmen. 
  Tekniken innebär i korthet att filmmaterialet från videokassett överfördes till digitalt for- mat och laddades in i en dator. Med hjälp av programvaran Streamworks på datorn/servern skickades på begäran, via en  
 Soto, 
  en utvald film till deltagarens dator, där motsvarande programvara tog emot och spelade upp filmen på skärmen. Överföringen gick via Telias  
 ATM-baserade 
  bredbandsnät. Streaming innebär att man ser filmen direkt, dvs. det förekommer ingen tidskrävande laddning eller lagring i datorn. Digitaliseringen tillsammans med den snabba överföringshas- tigheten medger goda möjligheter för kursdeltagarna att tillsammans med handledaren arbeta med filmmaterial. Grupperna kan, med eller utan handledaren, snabbt och med stor exakthet hoppa mellan olika delar i ett eller flera program. 
  
 80  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Mot slutet av projektet var det möjligt att göra försök med bildkon- ferenser. Bildkonferenser med direktkommunikation i både rörlig bild och ljud med stöd av bredbandsteknik medger enligt rapporten helt andra handledningsmöjligheter än tidigare former av videokonferenser gjort. 
 Resultat och slutsatser 
 Erfarenheterna av det problembaserade arbetssättet var goda. För denna typ av lärande är kontakten mellan handledare och studerandegrupp särskilt viktig. En svårighet ligger i att kommunikationen mellan grupp och handledare blir mer artificiell, när den inte kan ske i både ljud och bild. När kontakter via  
 ATM-baserad 
  bredbandsteknik etablerades upplevde de medverkande helt nya och vida överlägsna möjligheter till handledning och direktkommunikation. 
 En lärarkommentar kan belysa detta: Äntligen, äntligen fungerade  
 Video-On-Demand! 
  Efter blod, svett och tårar lyckades vi få ljud och bild att fungera samtidigt. ... Samtalet idag blev ganska långt, vi ville inte sluta när vi nu äntligen fått kontakt. Vi får hoppas att det blir nå- gon form av fortsättning på distansutbildning med  
 Video-On-Demand 
  för tekniken är ett mycket bra komplement. ... Fortfarande finns det saker som kan bli bättre, t.ex. ljudet, där man störs av att alltid få orden man säger upprepade ett par gånger. En större och flimmerfri bild vore också en bra förbättring. Men i ljuset av dagens händelse är dessa små fläckar samt annat strul som hänt under året som en snöflinga i univer- sum.... Slutet gott allting gott. 
 Ekonomiskt är det ännu omöjligt att jämföra insatserna inom pro- jektet med motsvarande inom en vanlig kurs. Den huvudsakliga delen av lärartiden gick till utveckling och kompetensutveckling. Undervis- ningsinsatserna svarade för en blygsam del av kostnaderna. Med en fungerande  
 ATM-teknik 
  bör utbildningen enligt slutrapporten kunna ges med samma ekonomi som närundervisning. 
 En stor svårighet för projektet var, att med bibehållen säkerhet och utan störningsrisker, komma från Telias  
 ATM-baserade 
  bredbandsnät genom kommundatanäten och fram till skolenhetens lokala nätverk. Även skolornas/kommunnätens publika internetanslutning vållade pro- blem. Systemadministrationen på skolorna sköts också på olika sätt på respektive skolor, vilket gör det svårt att bedöma hur installationer och förändringar kan genomföras på ett effektivt sätt. En noggrann och för varje kommun/skola individuell planering och utrustningsinventering är mycket viktig om kontakterna skall fungera. 
 De viktigaste slutsatserna av projektet är enligt slutrapporten att det är möjligt att tillämpa problembaserat lärande vid distansutbildning och 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 81 
  
 att det med stöd av  
 ATM-baserad 
  kommunikation är möjligt att ge en kvalitativt god handledning. Projektet visar också enligt rapporten att gränsen mellan Utbildningsradions och Sveriges Televisions verksam- het kan bli flytande. En friare tillgång till SVTs produktion utgör en för bildning och utbildning god potential. För att det skall bli möjligt måste dock vissa upphovsrättsliga, etiska och ekonomiska frågor redas ut. 
 Projektet har slutligen, enligt rapporten, visat vilka möjligheter som ligger i en utvecklad samverkan mellan högskolan och externa aktörer av olika slag. 
 Datorn som hjälpmedel vid handledning 
 Vid lärarhögskolan i Malmö använde man  
 e-post 
  och hemsida för in- formation, rapportering, handledning och erfarenhetsutbyten mellan tre lärarutbildare och 20 studenter på grundskollärarprogrammet under skolpraktik. 
 Syfte och uppläggning 
 Syftet med projektet var att skapa förutsättningar för täta erfarenhets- utbyten under skolpraktiken för att intensifiera och förbättra handled- ning och kunskapsuppbyggnad, samt att utveckla  
 IT-kompetensen 
  och en ökad datoranvändning såväl hos lärarutbildarna och lärarstuderande som hos lärare och elever i regionens skolor. 
 20 studenter rekryterades ur tre studiegrupper med inriktning mot årskurserna  
 1–7 
  inom grundskollärarprogrammet. Alla var i slutet av utbildningen, hade erfarenhet av tidigare praktikperioder och kunde jämföra med praktik utan elektronisk kommunikation. De förväntades också ha större vana att reflektera skriftligt än de som var i början av utbildningen. I slutet av utbildningen är praktikperioden för de flesta studerande ganska lång, vilket var en fördel. 
 Lärarlaget bestod av tre personer, två undervisare och en utveck- lingsledare. De två undervisande lärarna hade i samverkan med lokala skolhandledare ansvar för stöd, handledning och bedömning av stu- denternas insatser under skolpraktiken. Dessutom assisterade en av högskolans tekniker med teknisk support och viss utbildning. En av de projektansvariga fick i början av projekttiden en s.k.  
 IT-lärartjänst 
  om 25 procent på Centrum för informationsteknologi i utbildningen, CITU, vid Lunds universitet. Denna kontakt utanför den egna organisationen fick stor betydelse för projektets genomförande och resultat. 
  
 82  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Lärarhögskolans ledning stödde projektet generöst och det togs även i övrigt emot mycket väl. De lärare på grundskollärarprogrammet som inte tillhörde projektlaget ställde gärna studentgrupper till förfogande. 
  
 IT-stödet 
  i projektet bestod av bärbara  
 Macintosh-datorer 
  med e- postkommunikation och internetanslutning. Under projekttiden utöka- des kommunikationen med  
 web-användning, 
  då en av lärarna skaffade sig kompetens att skapa hemsida. Hon insåg då att diskussionsfora på en hemsida gav större inblick för alla medverkande i tankeutbytena än enbart  
 e-postkommunikation. 
  
 Eftersom högskolan endast kunde bekosta tio bärbara datorer till studenterna fick de dela på datorerna två och två. Det begränsade deras möjlighet att kommunicera under den skollediga tiden, då bara en åt gången hade tillgång till datorn i bostaden. 
 Ett problem som inte kunde lösas under projekttiden var skolhand- ledarnas medverkan i den elektroniska kommunikationen och reflektio- nen. De kunde inte delta eftersom lärarna i de aktuella praktikskolorna vid projektstarten saknade både utrustning och kunskap för ändamålet. 
 Träffar med fysisk närvaro anordnades på lärarhögskolan vid ett par tillfällen före skolpraktiken, dels för att ge studenterna utbildning i da- torkommunikation, dels för att föra en diskussion om vad iakttagelser, reflektion och bearbetning kunde innebära. Efter halva skolpraktiken anordnades en avstämningsträff med erfarenhetsutbyte kring teknik och pedagogik. Efter skolpraktiken anordnades dels en uppföljningsträff, dels en redovisnings- och utbildningsträff, då man bl.a. tränade att an- vända datorn som hjälpmedel vid presentation inför ett auditorium. 
 Avsikten med projektet var att utöka kommunikationen och erfaren- hetsbearbetningen mellan lärarna och studenterna men även mellan studenterna under skolpraktiken. Normalt förekommer ingen kontakt mellan högskolans lärare och studenter under skolpraktiken med un- dantag för enstaka praktikbesök med lektionsavlyssning och bedöm- ning. I projektet genomfördes en omfattande handledning via dator- kommunikation. För lärarna innebar detta en annorlunda och större insats än i ordinarie lärarutbildning. Den mest aktiva läraren läste och skrev på nätet i genomsnitt en timme per dag inkl. lördag och söndag under tio veckor. 
 Erfarenhetsutbyten och reflektioner kring några undervisningsrela- terade ämnen fördes i början via  
 e-post 
  och senare på hemsidan. På hemsidan skapades dels en anslagstavla, dels ett informationsrum, där lärare och studenter kunde ta del av varandras presentationer av den egna praktikskolan, av undervisningsplaneringen m.m. Inläggen tende- rade enligt lärarna att inledningsvis vara beskrivande och relativt ytliga. Lärarna påtalade detta vid de digitala handledningstillfällena och beto- nade vikten av reflektion och analys. Ibland utspann sig dialoger med 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 83 
  
 inlägg, kommentarer, nytt inlägg och nya kommentarer. Efterhand ut- vecklades studenternas förmåga att relatera sina erfarenheter inte bara till egna tidigare upplevelser och iakttagelser utan även till framställ- ningar i pedagogisk facklitteratur. 
 Resultat och slutsatser 
 Projektledningen trycker i slutrapporten på att detta inte i första hand var ett  
 IT-projekt. 
  Informationstekniken bör som de ser det inte vara målet utan medlet att utveckla högskolepedagogiken. I rapporten pekar de på en rad  
 möjlighete  
 r. 
 Elektronisk kommunikation fungerade som stöd under skolpraktiken i lärarutbildningen. Lärarstuderande kunde lyfta fram olika problem och frågeställningar och de kunde frigöra diskussionen från den lilla kontext de befann sig i på sin praktikskola. Det är viktigt att man kan få igång kommunikation och reflektion även när man inte delar samma fysiska rum. 
 Elektronisk kommunikation fungerar gränsöverskridande. I projek- tet möttes på ett enkelt sätt studenter med olika studieinriktningar och från skilda grupper till erfarenhetsutbyten och dialog, vilket annars är svårt eller omöjligt. Strukturer på tvären med enbart fysiska träffar kräver normalt så mycket organisation att arbetet med innehållet får litet utrymme. 
 Elektronisk kommunikation stimulerar och tränar deltagarnas skriftliga analysförmåga. Skrivandet i sig bringar reda i tankarna, vilket leder till nya insikter. Studenterna blir vidare medvetna om att det finns fler läsare, inte bara en som är vanligt vid en skriftlig redovisning till läraren. Eftersom andra skall läsa det skrivna tvingar det till noggrann- het, eftertanke och stringens. 
 Studenterna ansåg att datorkommunikationen mellan lärare och stu- denter och mellan studenterna inbördes var till stor nytta. Man kunde via hemsidan ta del av pedagogiska erfarenheter och reflektioner som man inte tidigare funderat över. Man fick hjälp av andra vilket gav nya infallsvinklar på tekniska och pedagogiska problem. Det var särskilt positivt att ta del av erfarenheter från vardagen i skolor som inte alls såg ut som den egna praktikskolan. Det var bra att stå i nära kontakt med lärarlaget, att snabbt få svar på frågor och hjälp att komma vidare. Jämfört med tidigare praktik gav denna praktik större socialt nätverk. Tidigare praktik kändes mer som skyddad verkstad. 
 Datoranvändandet gav ökat självförtroende. Det mest positiva var att man enkelt och snabbt kunde kommunicera från bostaden. Det var en stor tillgång att kunna utnyttja informationssökning och kommuni- 
  
 84  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 kation. Det var också mycket positivt att vara i tiden i datorutveck- lingens tidevarv. 
 Elektronisk kommunikation med mindre grupper av studenter ger läraren större insikter i studenternas tänkande och erfarenheter än vad som är möjligt i klassbaserad undervisning med föreläsningar. I rap- porten framhålls dock att detta sannolikt inte kan minska lärarens insats i tid. I lärarens tjänsteunderlag måste handledning och inte bara klass- rumsbaserad undervisning tillgodoräknas. Arbetsbördan blir annars orimlig. 
 Att kommunicera skriftligt är en social interaktion. Lärarnas känne- dom om studenterna och studenternas om varandra inbördes ökar inte bara på kunskapsplanet utan även mänskligt. Detta i sin tur genererar trygghet och en känsla av säkerhet som kan stimulera till friska initia- tiv. Under gynnsamma omständigheter kan därför studenternas själv- kännedom, sociala kompetens och personliga utveckling främjas med elektronisk kommunikation. 
 Ett positivt resultat av projektet är att man inte bara med framgång har lyckats lösa tekniska problem med datorer och program. Man har även blivit medveten om de pedagogiska konsekvenser som digitala möten har jämfört med fysiska. Innehållet kan kontinuerligt relateras till en upplevd verklighet, problematiseras, breddas och fördjupas. Re- lationerna lärare – studenter förändras radikalt. Lärarna behöver allt mindre bli givare och studenterna mottagare. Relationen kan utvecklas till att båda ömsesidigt blir dialogpartners, kunskapssökare och upp- täckare. 
 Lärarna kan lätt avläsa enskilda studenters prestationer och kursens förlopp på en hemsida. Examination är därmed möjlig. Uppgifterna på hemsidan bör vara problematiserande och utmanande. I projektet blev den pedagogiska historien i kursavsnittet synlig. Studenternas och lärarnas texter på nätet belyste tydligare än i vanlig undervisning vad som faktiskt hade förekommit. 
 Varianter av den modell som använts i projektet skulle enligt slutrapporten kunna bli murbräckor för att bryta upp en klassbaserad utbildningsstruktur och skapa mer flexibla lösningar med t.ex. mentorer för mindre studiegrupper. En förutsättning är då att man löser proble- met med datorutrustning. 
 Problemen har enligt slutrapporten varit få och delvis beroende av en infrastruktur som inte helt har anpassats till den snabba utveckling- en. Personalen har tillgång till utrustning men flertalet studenter är än- nu så länge hänvisade till högskolans fåtaliga datorsalar. Kompetensut- vecklingen hos de flesta lärare har inte hållit jämna steg med teknik- och programvaruutbudet. Den personal som banar nya stigar måste själva lära och träna nya färdigheter tillsammans med studenterna. Utan 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 85 
  
 särskilt utvecklingsstöd skulle sannolikt detta projekt inte kunnat ge- nomföras. 
 Projektledningen pekar slutligen på att distansutbildning och dator- kommunikation visserligen kan ge allt fler tillgång till studier, men att det också finns risker för ojämlikhet och nya klyftor. Rika länder har försteg framför fattiga, tekniskt utvecklade före mindre utvecklade. Välbärgade institutioner och individer har försteg framför mindre väl- bärgade, män ofta före kvinnor, yngre före äldre och arbetstagare före arbetslösa. Det är ännu så länge ett privilegium att tidigt i livet få till- gång till datorkraft av senaste snitt. 
 Distansundervisning i musik 
 Två distansprojekt inom området musikundervisning utvecklades och genomfördes på Bollnäs folkhögskola och fyra andra folkhögskolor i samarbete med Ingesunds musikhögskola. Det ena projektet hade som mål att träna musikstuderande att framträda på scen. Det andra projek- tets mål var att utveckla en beredskap hos musiklärare att använda mu- sikdatorer och sequencerprogram som ett redskap för att arrangera musik. Bägge projekten hade en flexibel pedagogik och använde olika medier för distanslärande: demonstrationer via TV/video, praktiska gruppövningar och diskussioner, datorstödd handledning och material för självstudier och självtest. 
 De studerande var inriktade mot att i framtiden arbeta som musiker och/eller musiklärare. 
 Syfte och uppläggning 
 Det ena projektet, Scenisk beredskap, riktade sig till folkhögskole- elever och lärare med en professionell ambition när det gäller att möta en publik. Kursen innehöll föreläsning via s.k.  
 affärs-TV, 
  i samarbete med Teracom, vid tre tillfällen. Kursdeltagarna kunde komma in med frågor och kommentarer i direktsändningen. Vid några punkter i sänd- ningarna genomfördes praktiska övningar parallellt ute hos deltagarna. Varje sändning föregicks av en period med förberedelser via projektets hemsida. Efter sändningarna förutsattes deltagarna pröva och tillämpa momenten i verkliga situationer. 
 Det andra projektet, Datorn och musiken, var en nybörjarkurs i mu- sikdatoranvändning som vände sig till musiklärare med viss datorvana. Kursen bestod till stor del av självstudier, kompletterade med lektioner och diskussioner via videokonferenser. Kommunikationen med kurs- ledningen skedde i övrigt via  
 FirstClass-konferens. 
  Där skedde såväl individuell handledning som diskussion kring gemensamma problem. 
  
 86  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Syftet var bl.a. att pröva distanspedagogikens och teknikens möjlig- heter när det gäller musikundervisning. Genom att genomföra två kur- ser med olika innehåll och medium kunde projekten jämföras och på så sätt ge ett kunskapstillskott när det gäller distansundervisning i musik. Kurserna skulle fylla ett utbildnings- och fortbildningsbehov som de enskilda folkhögskolorna inte kunde svara mot. 
 Projektet Scenisk beredskap anlitade en utomstående lärare med unik kunskap inom området, som ansvarade för utformningen av inne- hållet och kursmaterialet. Även programledaren hämtades utifrån för att få en professionell kompetens. Kursdeltagarna var musikstuderande på Bollnäs, Framnäs, Fridhems, Ingesunds och Lunnevads folkhög- skolor. 
 Det andra projektet Datorn och musiken använde sig av en relativt sett enklare teknik och krävde därför mindre inblandning av extern tek- nisk expertis. Kursmaterialet var dock mer omfattande och tekniskt utarbetat, bl.a. en egenproducerad interaktiv  
 CD-ROM. 
  
 Resultat och slutsatser 
 Den pedagogiska tanken var den som normalt tillämpas i dessa folk- högskolors musikundervisning, kunskapsutveckling genom praktiskt handlande i autentiska miljöer. Bägge kurserna hade en fast struktur och ett tydligt förlopp, beskriven i studiehandledningar. Kursen i Scenisk beredskap hade inte någon examination, medan den andra kursen hade en väldefinierad examination i form av en slutuppgift som skulle skickas in. Vid tiden för slutrapporten hade bara 10 deltagare fått slutintyg från den första kursen, medan halva gruppen fått sin exami- nationsuppgift godkänd i den andra kursen. 
 Deltagaraktiviteten var i båda kurserna mindre än vad anordnarna hade väntat sig. I musiklärarnas kurs var materialet i stort sett självinstruerande och tillämpningsuppgifterna var möjliga att genomfö- ra på egen hand. Deltagarna förväntades därutöver komma med frågor och kommentarer till den gemensamma frågelådan. Dessa förväntning- ar uppfylldes inte på grund av för låg aktivitet. 
 I båda kurserna ingick tre obligatoriska träffar om 60 minuter varde- ra. Dessa träffar genomfördes dels på distans via TV eller videokonfe- rens, dels fysiskt på hemorten inom den lokala studiegruppen. TV- programmen och videokonferenserna fungerade tillsammans med da- tum för vissa insändningsuppgifter som tidsmässiga hållpunkter. I öv- rigt kunde de studerande arbeta i sin egen takt. 
 De studerande uppgav att de hade stor nytta av datorkommunikatio- nen med lärarna men generellt sett mycket liten nytta av datorkommu- nikationen med andra studerande. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 87 
  
 På distansskolorna fanns s.k. satellitlärare, som skulle vara länkar mellan utbildningsledningarna/lärarna och deltagarna. Enligt rapporten skulle inget av projekten kunna genomföras utan dessa satellitlärare. Man poängterar att det var viktigt att deras uppgifter preciserades och att samarbetet med dem fick en officiell prägel. 
  
 IT-stödet 
  i projektet Scenisk beredskap bestod av  
 affärs-TV 
  och hemsida med kommunikationsmöjligheter. I Datorn och musiken användes instruktionsvideo, videokonferens,  
 FirstClass-konferens 
  och en egenproducerad interaktiv  
 CD-ROM-skiva. 
  Olika medier valdes för att kunna jämföra dem, t.ex. utifrån antaganden om innehållets natur. Man ansåg det logiskt att satsa på  
 TV-sändningar 
  med hög kvalitet när det gällde att förmedla och träna kunskaper i scenisk beredskap. På Bollnäs folkhögskola fanns också erfarenhet av  
 TV-produktion 
  genom den medialinje och utrustning som skolan förfogade över. En slutsats av projektet är dock att man är tveksam till  
 affärs-TV 
  på grund av dess kostnad, förberedelsetid och personalåtgång. 
 I Datorn och musiken var det naturligt att pröva FirstClass för att skicka musikarrangemang via s.k.  
 MIDI-filer 
  till handledaren. Video- konferenserna upplevdes inte som nödvändiga för lärandet. Det var svårt att få konferenserna effektiva, det hade en tendens att bli dålig television. Enligt rapporten bör de i högre grad utgå från deltagarnas aktivitet och frågor. Detta är ett regimässigt problem eftersom video- konferensen lätt kan bli ostrukturerad. Däremot poängterade samtliga deltagare i datorkursen vikten av att ha mött läraren i videokonferenser. Han upplevdes dessutom som extra levande och personligt närvarande genom att hans svar och kommentarer via datorn var mycket snabba. Begreppet jourhavande pedagog myntades och uppfylldes. Den in- teraktiva  
 CD-ROM-skivan 
  samt manualen och studiehandledningen uppfattades som bra och användarvänliga. 
 I scenkursen skapades en närhet genom att låta läraren framträda mycket tydligt vid  
 TV-sändningarna. 
  Den professionella programleda- ren fungerade som en länk mellan distansskolorna/deltagarna och lära- ren, vilket också förde handlingen framåt. Däremot hade inte scenkur- sen samma inbyggda  
 feed-backmoment 
  som datorkursen, vilket gjorde att kursledningen/läraren kände en brist på reaktion från deltagarna. Dessutom fanns det ett motstånd från deltagarna att gå in i en TV- sändning och avbryta. Detta motstånd är mycket mindre i videokonfe- renserna, under förutsättning att producenterna redan från början ska- par en naturlig dialog mellan sig och deltagarna. 
 En erfarenhet från båda kurserna är, enligt slutrapporten, att balan- sen mellan styrning och frihet är en viktig faktor. Eftersom de utbild- ningsbehov som kurserna skulle svara mot var individuella var det an- geläget att studietakten var flexibel. Det var också viktigt att kombinera 
  
 88  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 denna frihet med en tydlig struktur i innehållet och vissa tidsmässiga hållpunkter och ramar, annars skulle gränsen mellan kurs och  
 icke-kurs 
  suddas ut och kursen riskerade att försvinna i den ordinarie tillvarons göromål. 
 Det är lätt att underskatta utvecklingsarbetets krav på energi, tid och resurser. I rapporten trycker man på att alla inblandade parter, kursled- ning, lärare, producenter, deltagare och teknisk personal bör vara in- volverade från början. Särskilt viktigt är det att producenter, lärare och tekniker samarbetar redan vid planeringen. 
 Fortfarande är det nog så att IT och distansutbildning kräver ett engagemang från intresserade eldsjälar, skriver man i rapporten. En huvudanledning till detta är, att det inom de inblandade utbildningsan- ordnarna inte finns en reguljär organisation för distansutbildning, utan den får skötas genom enskilda och frivilliga initiativ. 
 I projektledningen har man noterat två motkrafter när det gäller distansutbildning på folkhögskola. De har visserligen inte påverkat dessa delprojekt, men man befarar att de kan medföra problem inför en utvidgning. Den ena är det faktum att folkhögskolor av ekonomiska skäl behöver kursdeltagare som är inackorderade på skolan. Den andra motkraften härrör från folkhögskolornas pedagogiska tradition som bygger på en socialpedagogik med det nära mötet som lärandeform. Musikundervisningen har dock en delvis annorlunda tradition eftersom den i hög grad bygger på individuell färdighetsträning. Den borde där- för lättare kunna existera i distansform. 
  
 2.4 
  
 Distansutbildning i högskolan 
  
 2.4.1 
  
 Inledning 
  
 På  
 1960-talet 
  fick den svenska akademiska utbildningen en delvis ny inriktning. Utbildningen började betraktas som ett jämlikhetsskapande instrument som skulle stimulera, inte bara reflektera utvecklingen i samhället. Planeringen av den högre utbildningen sågs som en del av en allmän samhällspolicy, vars mål var både social och geografisk jämlik- het. Till de nya grupper som räknades med i planeringen av universi- tetsutbildningen hörde nu de vuxenstuderande. I linje med dessa tanke- gångar påbörjades inom de svenska universiteten en försöksverksamhet med distansutbildning under vårterminen 1973. Initiativet till verksam- heten kom från 1968 års utbildningsutredning. Försöksverksamheten, som var en del av förberedelserna inför 1977 års 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 89 
  
 högskolereform, genomfördes inom samtliga universitet under tids- perioden  
 1973/74–1975/76. 
  Efter de tre experimentåren permanentades distansutbildnin en i universitetens utbud. Då hade verksamheten vuxit från 21 kurser i hela landet läsåret 1973/74 till 54 kurser under läsåret 1975/76. Målgruppen definierades som geografiskt begränsade för- värvsarbetande vuxna. 
 I och med högskolereformen gjordes distansutbildningen 1977 till en integrerad del av högskolans verksamhet. I Sverige valdes en små- skalig modell för distansutbildning, som framför allt sågs som ett sätt att yrkesanknyta högskolans utbildningsutbud. Distansutbildningen ansågs vara en lämplig utbildningsform för vuxna, yrkesverksamma personer som på grund av bostadsort, familjeförhållanden eller arbets- tider inte hade möjligheter att läsa på dagtid vid universitet eller hög- skolor. Verksamheten expanderade snabbt. I en rapport från regionsty- relserna från 1983 anges t.ex. att antalet distanskurser ökat till 244 kur- ser läsåret 1982/83. 
 I mitten av  
 1980-talet 
  genomfördes en större satsning på utveckling av distansutbildningen inom högskolan, det s.k. Distansprojektet vid Umeå universitet. Projektet finansierades med medel från Industride- partementet och anknöts till den regionalpolitiska offensiv som star- tade i och med den regionalpolitiska propositionen (prop. 1984/85:15). 
 I slutet av  
 1980-talet 
  och början av  
 1990-talet 
  ökade intresset för den vuxna befolkningens behov av mer och bättre utbildning och där- med också intresset för distansutbildning. 1991 tillsattes Utredningen om distansutbildning. Den följdes ett och halvt år senare av Utredning- en om effektivare vuxenutbildning samt av ett uppdrag till universiteten i Umeå och Linköping att utreda frågan om organisation av högskolans distansutbildning. Det första distanskonsortiet bildades 1993 genom avtal mellan tre universitet och två högskolor. 
 Den nya informationstekniken har varit aktuell i den näringspolitis- ka diskussionen sedan mitten av  
 1980-talet. 
  I utbildningssammanhang diskuterades informationstekniken på allvar först 1994. Då publicera- des inom ramarna för Agenda 2000 en rapport som uteslutande ägnades frågan om ny informationsteknik i undervisningen. I en annan rapport behandlades högskolornas och universitetens roll i den framtida kom- petensutvecklingen och stor vikt lades då vid nyttjandet av IT inom högskolan. Samma år tillsattes den s.k.  
 IT-kommissionen 
  av regeringen   
 för att främja en bred användning av informationsteknologin i Sveri- ge, som ett medel att höja livskvaliteten och öka vårt lands internatio- nella konkurrenskraft 
  och Stiftelsen för kunskaps- och kompetensut- veckling  
 (KK-stiftelsen) 
  bildades och gavs ansvar för vissa medel som riksdagen avsatt för   
 främjande av bred användning av IT  
 . 
  
 90  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 2.4.2 
  
 Konsortiet för nationell distansutbildning 
  
 Syfte och verksamhet 
 Det nationella distanskonsortiet bildades i juni 1993 genom avtal mel- lan universiteten i Linköping, Umeå och Uppsala, högskolan i Växjö och Kungl. Tekniska högskolan. Sedan oktober 1996 ingår även Lunds universitet. Distanskonsortiets huvuduppgift är att utveckla och pröva pedagogiska modeller och tekniska metoder för distansutbildning, att utveckla nationella distanskurser och att eftersträva såväl nationell som internationell samverkan. 
 För konsortiets hittillsvarande verksamhet har utbildningsdeparte- mentet anvisat sammanlagt 46 miljoner kronor. Av dessa medel har ca 7,5 miljoner kronor använts för utvecklingsarbete för distanskurser och ca 32,4 miljoner kronor för genomförande av kurser. Drygt 6 000 stu- derande har deltagit i kurserna. Ungefär 40 arbetsgrupper med ett par hundra lärare från olika institutioner har deltagit i utvecklingsarbete för distanskurser och ett betydligt större antal lärare har medverkat i ge- nomförandet av kurser. 
 Sedan regeringen 1997 uttalat att särskilda medel för distansutbild- ning inte längre skulle utbetalas, utarbetade konsortiestyrelsen en mo- dell som innebär att parterna under 1998 gemensamt finansierar verk- samheten. I syfte att säkerställa verksamheten i avvaktan på DUKOMs förslag beslöt parterna i konsortiet att var och en inom sitt distanskurs- utbud skulle ställa minst 50 helårsplatser till förfogande för konsortie- kurser, samt bidra till kompetensutveckling, administration och drift. Därmed har konsortiet skapat en modell för organisation av nationell distansutbildning, där resurser vid sex lärosäten samverkar. 
 Modellen innebär bl.a. att de konsortiekurser som ges under 1998 finansieras och administreras inom varje parts reguljära utbud, men genomförs i samverkan med övriga konsortieparter. Utvecklingsarbetet för kurserna finansieras av konsortiet, efter ansökan från arbetsgrup- perna och genom beslut i styrelsen. Parallellt med de administrativa förändringarna har en policy utarbetats med en tydligare distansprofil för konsortiets utbildning. Enligt policyn är distansutbildning ett sam- lande begrepp för utbildningsformer som har flexibilitet, tillgänglighet och individanpassning som gemensamma nämnare. Verksamheten in- riktas mot en huvudsakligen nätbaserad utbildning som tillgodoser na- tionella behov av fortbildning och vidareutbildning samt behov av för- djupning på kunskapsområden där de enskilda parternas specialkom- petens kompletterar varandra. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 91 
  
 Den största målgruppen för konsortiets verksamhet är de yrkesverk- samma. Prioriterade områden är 
  
 · 
  
 tematiska, flervetenskapliga kurser på grundnivå, 
  
 · 
  
 teknik- och naturvetenskapliga kurser på grundnivå, 
  
 · 
  
 lärarfortbildning på strategiska områden, 
  
 · 
  
 spets- och forskarkurser på strategiska områden. 
  
 Konsortieparterna ingår sedan 1996 som medlemmar i nätverket för ESC, EuropeanStudyCentres, inom EADTU, European Association of Distance Teaching Universities. Via detta nätverk har konsortiet möj- ligheter att samarbeta med ett antal distansuniversitet och studiecentra i Europa. Konsortiets kursutbud skall vara öppet för studerande i andra länder och kurser och kursmaterial från andra länder skall erbjudas svenska studerande. I såväl utvecklingsarbetet som genomförandet av kurser skall samverkan med lärare och studerande i andra länder efter- strävas. 
 Information och marknadsföring är viktiga delar av konsortiets verksamhet. Syftet är dels att informera blivande studerande om kurs- utbudet, dels att informera lärare och administratörer inom konsortiets nätverk om verksamheten, dels att väcka intresse hos myndigheter och företag för konsortiets modell för nationell distansutbildning. 
 Uppföljning och utvärdering 
 Konsortiets första verksamhetsår utvärderades av en forskargrupp vid Linköpings universitet under ledning av Pratt. Resultatet publicerades 1996 i rapporten Det första året. De följande två åren,  
 1996–1997, 
  har utvärderats av en grupp forskare under ledning av Osborne vid Linköpings universitet. 
 Huvudsyftet med utvärderingen är att belysa följande övergripande frå- geställningar: 
  
 · 
  
 Vad nytt har konsortiet tillfört jämfört med tidigare distansutbild- ning? 
  
 · 
  
 Vilken kvalitet har det som producerats? 
  
 · 
  
 Vilka nya studerandegrupper har tillkommit genom konsortiet? 
  
 Den största målgruppen för konsortiets kurser är de yrkesverksamma. Utbudet har profilerats till att framför allt gälla fortbildning för lärare inom olika utbildningsområden, teknisk fortbildning för ingenjörer och tekniker samt vissa tematiska, ämnesövergripande utbildningar. Den 
  
 92  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 breda kompetensen inom konsortiet har varit en förutsättning för dessa utvecklingsinsatser. 
 En enkät till och intervjuer med de kursansvariga visar att de kurser som varit mest framgångsrika vad gäller andelen examinerade är de som explicit vänt sig till yrkesverksamma. Även i kurser som vänt sig till allmänheten har de yrkesverksamma varit mer aktiva än andra stu- derande. 
 Flertalet av de genomförda kurserna har varit ganska traditionella vad gäller distanspedagogik och utnyttjande av distansteknik. Till övervägande del består kursuppläggen i att man har haft ett antal sam- lingar på lärosätet med komprimerade föreläsningar kompletterade med instuderingsmaterial. I några kurser har man dock gått över till att an- vända den nya informationstekniken. Inblandade lärare anser generellt att man kunnat föra en bättre diskussion med och handledning av de studenter som haft tillgång till  
 e-post. 
  
 Konsortiets roll i kursutvecklingen har enligt de kursansvariga främst bestått i att bistå med ekonomiska resurser, men några uppger att man också fått fram idéer via konsortiet. De flesta anser att kurserna inte skulle ha kunnat genomföras om inte ekonomiskt stöd givits. Kon- sortiet har även gjort det möjligt att utnyttja elektroniska konferens- system. Därigenom har man kunnat föra utvecklingsdiskussioner med representanter för de andra lärosätena. 
 Utvärderingsgruppen anser, i likhet med den grupp som utvärderade det första året, att konsortiet i stort har fullföljt syftet med verksamhe- ten. Konsortiet har utan tvekan bidragit till att nya grupper av stude- rande fått den högskoleutbildning som skulle varit utesluten utan di- stansundervisning. Däremot anser utvärderarna att konsortiet i alltför liten utsträckning har arbetat med den pedagogiska förnyelse som di- stansutbildning kräver. De ärenden som behandlats av styrelsen har i huvudsak rört ekonomiska och tekniska frågor. Erfarenheter och kun- skaper har i ringa utsträckning systematiserats och/eller implementerats i högskoleverksamheten. Konsortiet borde vidare agera mer aktivt för att sprida kunskap om distansutbildningens möjligheter. 
  
 2.4.3 
  
 Svenska Distanshögskolan 
  
 Svenska Distanshögskolan är ett konsortium som består av högskolorna i  
 Gävle-Sandviken, 
  Karlskrona/Ronneby och Örebro, Mitthögskolan, samt TBV och Utbildningsradion. Konsortiet erhöll 1995 15 miljoner kronor för sin verksamhet. De ämnen som främst prioriterades var IT- området och Europakunskap. I planerna ingick också att man skulle pröva möjligheterna till samarbete med Open University i England. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 93 
  
 Inom ramen för konsortiet utvecklades en grundläggande utbildning inom  
 IT-området, 
  Moyer, samt målgruppsanpassade på- byggnadskurser om IT för yrkesverksamma lärare, vårdpersonal och ingenjörer. Vidare utvecklades en programmeringskurs i JAVA om 5 poäng samt en grundkurs inom ämnesområdet Europakunskap, What is Europe? 20 poäng. Alla kurserna gavs som distansutbildning, IT- kursen på kvartsfart, programmeringskursen och  
 Europa-kursen 
  på halvfart med samtidig kursstart hösten 1996. För kursen i Europakun- skap användes tryckt engelskspråkig kurslitteratur från Open Univer- sity i kombination med kompletterande svensk litteratur. 
 Högskolornas huvudsakliga uppgift i konsortiet var att utveckla kur- sen och svara för examination. TBV ansvarade, i samarbete med hög- skolorna och Utbildningsradion, för rekrytering och utbildning av handledarna, design av kursernas konferensstruktur samt marknadsfö- ring av uppdragsutbildningen. Utbildningsradion svarade vidare för projektledning, utveckling av kursinnehåll tillsammans med högskolor- na, samt produktion av radio- och  
 TV-program, 
  kurslitteratur och CD- ROM. 
 Företaget Lewis  Gomez fick i uppdrag att kontinuerligt ut- värdera kursutbudet, arbetet inom konsortiet, erfarenheterna av ett IT- baserat arbetssätt, användningen av tilldelade ekonomiska resurser samt erfarenheterna av utveckling av kurser och kursmaterial för di- stansutbildning med användning av IT från projektets start t.o.m. höst- terminen 1997. 
 Det fanns under projektperioden två kategorier av studerande vid Svenska Distanshögskolan. De som läste en öppen högskolekurs måste uppfylla kraven för grundläggande behörighet för högskolestudier. Yr- kesverksamma som deltog i en avgiftsfinansierad uppdragsutbildning som beställs och betalas av arbetsgivaren behövde inte uppfylla några formella förkunskapskrav. Distanshögskolan hade under perioden höstterminen 1996 – höstterminen 1997 sammanlagt 3 450 studerande. 
 Distanskurserna bedrevs som självstudier med kommunikation mellan studerande och studerande, mellan studerande och handledare samt mellan de olika handledarna genom konferenssystemet FirstClass. Traditionell kurslitteratur ingick, kompletterad med laborationer, öv- ningar och ytterligare kursmaterial, som hämtades i konferenssystemet i kombination med radio- och  
 TV-program 
  och  
 CD-ROM. 
  De stude- rande träffades två gånger under kursen, en gång vid kursstart och en gång strax före det första tentamenstillfället. Radioprogrammen sändes förutom på ordinarie sändningstider direkt till den studerandes dator via URs  
 web-sidor. 
  
 TBVs lokalavdelningar runt om i landet fungerade som studiecent- ra. Kursdeltagarna delades in i studiegrupper om ca 25 studerande var- 
  
 94  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 dera med en handledare för varje grupp. I handledaruppgiften ingick att fungera som bollplank och mentor mer än som ren faktaförmedlare. Handledarrollen utvecklades olika i de olika kurserna beroende på hur aktiva de studerande själva var, vilka kunskaper de hade m.m. Svenska Distanshögskolan utvecklade en ny pedagogik och metodik med ut- gångspunkt i beprövade metoder, t.ex. studiecirkeln som form och me- tod i kombination med användning av modern informationsteknik. 
 Könsfördelningen bland de studerande var relativt jämn och majo- riteten hade hög utbildningsbakgrund, ca 70 procent hade erfarenhet av akademiska studier. Mer än 80 procent av de studerande förvärvsarbe- tade på heltid. De flesta angav som starkaste skäl till studierna att de behövde kunskaperna för att bättre klara sitt nuvarande arbete eller kommande arbetsuppgifter. Majoriteten hade tillgång till egen person- dator och de flesta hade relativt god datorvana. Enkätresultaten visade att den största fördelen med studieformen ansågs vara flexibiliteten, dvs. att man kan studera var och när man vill. Majoriteten ansåg också att studieformen är lika eller mer effektiv än andra former. De flesta studerande uppgav att tillgången till handledning varit tillfredsställande i kurserna. Det vanligaste sättet för de studerande att få återkoppling var dock inte från handledaren utan från kurskamrater i datakonferen- serna. 
 Konsortiet Svenska Distanshögskolan har beslutat att ge hela kurs- utbudet inom ämnesområdet IT, utom  
 Java-programmering, 
  på distans som uppdragsutbildning på kvartsfart även under läsåret 1998/99. Di- stanshögskolan har vidare anhållit om medel för högskoleplatser mot- svarande 500 helårsplatser för 1999. Enligt ansökan finns ca 75 procent av de planerade kurserna inom utbildningsområdet naturvetenskap och teknik. 
  
 2.4.4 
  
 Västsvenska konsortiet 
  
 Syfte och verksamhet 
 Västsvenska konsortiet för distansutbildning bildades i juni 1994 av Göteborgs universitet samt högskolorna i Borås, Karlstad, Skövde och Trollhättan/Uddevalla. Syftet är att samverka i fråga om planering, ut- veckling och genomförande av distansutbildningar på högskolenivå, samt vad gäller information kring och utvärdering av utbildningen. Konsortiet skall även verka för en ökad lärarkompetens på detta områ- de. Utbildningsdepartementet anvisade 1996 fem miljoner kronor till konsortiets verksamhet. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 95 
  
 Under 1996 och 1997 utvecklades och genomfördes 18 kurser med totalt 540 platser. Deltagarna kom från hela Västsverige. Kurserna marknadsfördes genom särskilda trycksaker i västra Sverige. Konsortiet har arrangerat en årlig distanskonferens i skilda ämnen samt ytterligare ett antal seminarier  
 1995–1997. 
  
 De kurser som genomfördes var Miljövetenskap 5 poäng, Kvalitet 10 poäng, Juridisk översiktskurs 10 poäng, Informationssökning via internet 10 poäng samt Europa i kontinuitet och förändring, 5 poäng. I Juridisk översiktskurs och Kvalitet användes telebildtekniken som det enda kommunikationsmediet. I kurserna Miljövetenskap och Europa i kontinuitet och förändring kombinerades telebildtekniken med någon form av konferenssystem. Kursen i Informationssökning byggde helt och hållet på datakommunikation. 
 I uppdragen från Västsvenska konsortiet till medlemmarna att ut- veckla kurser ingick som en viktig förutsättning att kurserna skulle er- bjudas fler gånger av den högskola som fick uppdraget. Det innebär att merparten av de 18 kurserna kommer att erbjudas fler gånger inom ra- men för högskolornas reguljära utbud. 
 Ett nätverk av intressenter i Västsverige har b yggts upp. Nätverket består dels av universitetslärare, dels av representanter för regionens lärcentra, medlemmarnas dataråd och andra intresserade lärare samt kommunal bibliotekspersonal. Konsortiets styrelse anser att det finns behov av en plattform för dialoger mellan högskolan och kommunala lärcentra. Länsstyrelsen i Västra Götaland har tillsammans med kon- sortiet startat ett projekt som går ut på att bygga upp tio nya lärcentra i regionen. Dessa lärcentra, tillsammans med befintliga fungerande lär- centra, kommer i samverkan med Västsvenska konsortiet att utveckla distansutbildningsutbudet. 
 Uppföljning och utvärdering 
 Västsvenska distanskonsortiets verksamhet under 1996 och 1997 har utvärderats av Hill vid Institutionen för pedagogik på Göte- borgs universitet. Utvärderingen har publicerats i april 1998 i rapporten Strategier för utvecklingsarbete inom distansutbildning. 
 Liksom i de flesta kurser för vuxna deltog fler kvinnor än män i konsortiets utbud. Medelåldern var också jämförbar med de flesta lik- nande kurser, ca 37 år. 
 Flera av lärarna ansåg att telebild fungerade både pedagogiskt och tekniskt sett som förväntat, men i vissa fall var de ändå tveksamma till att använda mediet vid nästa kursomgång. Mediet låser kursen vid lär- centra som ibland fungerar bra, ibland mindre bra. Dessutom utesluts de som vill studera, men inte har möjlighet att åka så långt som de 
  
 96  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 skulle behöva för att delta i undervisningen. Kostnaderna ligger också högt för telebildsändningar. 
 Många av studenterna ansåg att telebildkommunikationen huvud- sakligen var en envägskommunikation. Mer än hälften uppgav ändå att de någon gång yttrat sig i sändningarna. De som inte hade yttrat sig avstod ofta därför att tekniken inte fungerade tillfredsställande. I vissa fall menade de att telebild kan användas, men då till andra aktiviteter än föreläsningar, t.ex. gruppredovisningar, introduktion och examina- tion. 
 I de flesta kurserna ingick schemalagda träffar på lärcentra. Till de mest uppskattade aktiviteterna på kursträffarna hörde diskussioner kring kursinnehållet med andra kurskamrater eller lärare. Det man öns- kade sig mer av var uppföljning av studieuppgifter och diskussioner. Mer än hälften av de studerande uppgav att de hade kontakt med andra studiekamrater utöver de schemalagda träffarna, i några kurser var det betydligt fler. 
 I vissa kurser ansåg lärarna att man hade svårt att hålla det man ibland kallar för högskolemässighet. En orsak var bristande förkunska- per. Eftersom antalet sökande inte var stort togs alla in, även om för- kunskaperna ibland inte var tillräckliga. Man kan enligt utvärderaren också anta att problemet var kopplat till frånvaro av reflekterande dis- kussioner med studenterna. Dessa diskussioner är viktiga inte minst med tanke på att många av studenterna inte är vana vid högskolestudi- er. Ett annat problem som lärarna uppmärksammade hängde ihop med att distansutbildningen bygger på att studenterna skriver mycket. Då uppstår det problem för de studerande som har svårt att uttrycka sig i skrift. 
 Utvärderaren pekar på att akademiska lärare är ämnesspecialister och oftast mer inriktade på att planera och genomföra den lärarledda förmedlande undervisningen än på att underlätta och vägleda de stude- randes självstudier. Detta påverkar lärarnas sätt att planera och genom- föra distanskurser. Därför är det viktigt att de lärare som vill arbeta med distansutbildning också får mer systematisk utbildning kring både metodik och teknik. Västsvenska konsortiet anordnade under hösten 1997 en grundkurs i Distanspedagogik och kommer under hösten 1998 att anordna ytterligare en kurs med samma inriktning men med mer specifikt innehåll. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 97 
  
 2.4.5 
  
 Distansutbildningens förankring på universitet och högskolor hösten 1997 
  
 Inom ramen för DUKOMs utredningsarbete har en kartläggning gjorts av omfattningen och organisationen av distansutbildningen inom hög- skolor och universitet. Kartläggningen bygger på en enkät undersökning och uppgifterna avser hösten 1997. 34 högskoleenheter har uppgivit att de anordnat tio helårsstudieplatser eller mer i någon eller några distans- former och det är framför allt dessa enheter som redovisas här. 
 Av 18 enheter med distansutbildning omfattande 100 helårsplatser eller mer har endast tio redovisat någon form av övergripande organi- sation för distansutbildningsfrågor. 
 Av samtliga svarande enheter har nio angivit att de har en särskild enhet som arbetar övergripande med utveckling av informations- och kommunikationsteknik (ICT) i utbildningen. Ytterligare fem planerar att organisera detta arbete och utreder formerna, eller har någon form av produktionsenhet där visst utvecklingsarbete utförs. 
 Av de 34 enheter som har uppgivit att de har distansutbildning har endast sex en mer utarbetad och aktuell policy för verksamheten. Dessa sex, plus de sex som håller på med utarbetande av policy, har alla – med undantag av högskolan i Skövde – mer än tvåhundra årsstudieplat- ser på distans. 
 Det uppgivna antalet helårsstudieplatser på distans uppgick till un- gefär 6 800. Om man antar att det i genomsnitt går tre distansstuderan- de på varje studieplats, skulle det i Sverige under hösten 1997 ha fun- nits ca 20 000 högskolestuderande i olika distansstudieformer. 
 Enkätsvaren ger vid handen att femton universitet och högskolor in- går i någon form av konsortium eller projektgrupp för samverkan mel- lan olika högskoleenheter. Inte oväntat återfinns alla de enheter som har den mest utvecklade och omfattande distansutbildningen i denna grupp. 
  
 2.4.6 
  
 SCBs uppgifter om distansstudenter läsåret 1996/97 
  
 Ovanstående kartläggning kan jämföras med SCBs statistik över regist- rerade studenter som studerade på distans läsåret 1996/97. Distansut- bildning definierades som en distributionsform för kurs med i särskil- da former utvecklade kontakter mellan lärare och studerande och med i normalfallet ett fåtal gemensamma undervisningstillfällen. 
 I riket totalt redovisades 28 419 distansstudenter. Därav var 18 609 studenter kvinnor. 29 högskolor inklusive högskoleutbildningen på 
  
 98  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Gotland redovisade mer än 100 distansstuderande under läsåret. Flest distansstuderande hade Umeå universitet med 5 734, Uppsala univer- sitet med 3 676 och Mitthögskolan med 3 675 studenter. 
  
 2.4.7 
  
 Distansutbildningens organisation på två högskolor och två universitet 
  
 Enheten för distansutbildning och IT vid Högskolan i Kalmar – EDIT 
 EDIT, som ingår i högskolans centralförvaltning, verkar på olika sätt för utveckling av distansutbildning genom projekt, utbildning och råd- givning. Flera av högskolans institutioner driver även egna  
 IT-projekt. 
  Syftet är att kunna såväl sända ut som ta in utbildning och att ge stu- denterna och lärarna möjligheter till distansarbete. Flera av högskolans institutioner driver dessutom egna  
 IT-projekt. 
  
 Under de senaste fyra åren har högskolan använt tre distanstekniker: 
  
 1. 
  
 Portabla datorer (med kursinnehåll) som lånas ut under studietiden. 
  
 2. 
  
 Kurser helt baserade på internet. 
  
 3. 
  
 Kurser via videokonferens. 
  
 Utvecklingen av distansutbildningen går mot en integration av tekni- kerna beroende på ämnets karaktär, kursnivå, målgrupp och de stude- randes systemomgivning. 
 En modern studio för undervisning och arbete på distans har b yggts upp. Därifrån genomförs poängkurser på upp till 20 poäng och upp- dragsutbildning i bl.a. språk, presentationsteknik och miljöledning. Anläggningen är uppb yggd kring videokonferens och kompletteras med internet och andra möjligheter till datorkommunikation. Läraren/före- läsaren kan använda olika typer av bildmaterial samt video och elek- tronisk whiteboard. Studion ger också möjligheter för högskolans stu- denter och lärare att ta in kunskaper från omvärlden. Forskare kan hålla kontakt med kollegor i Sverige och utomlands inte bara över nätet utan också i bild och ljud. 
 Högskolan samarbetar med kommunala distanscenter i Hultsfred, Vimmerby, Västervik och Oskarshamn, som har samma typ av video- konferensutrustning som den i Kalmar. Under  
 1997–1998 
  har ett  
 15-tal 
  kurser genomförts inom ramen för detta samarbete. Erfarenheterna vi- sar att videokonferenstekniken fungerar bra bl.a. för grupper av stude- rande utan stor studievana. Än mer kraftfull blir tekniken i kombination med datorer och kommunikation via internet. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 99 
  
 EDIT har sedan hösten 1995 genomfört ett antal utvecklingsprojekt av olika slag, alla med inriktning mot pedagogik. Ett dussin studenter eller utexaminerade studenter, främst från Programmet för Mediepro- duktion har varit engagerade i verksamheten. 
  
 Möt medeltiden  
 är ett skolprojekt om svensk medeltid som innehål- ler 350  
 www-sidor 
  riktade till grundskolan. Projektet, som drivs till- sammans med Kalmar läns museum och Telia Läromediefond, är kopplat till CD:n Kalmar 1397. CD:n är avsedd för skolbruk. Den är baserad på en datarekonstruktion av det medeltida Kalmar slott, med ett större antal objekt, interiörer och fakta i text, bild och ljud. 
 Andra exempel är  
 Ottenby fågelstation  
 , framtagning av Telias in- troduktionsmaterial  
 Internet@School 
 , pilotkursen för  
 EU-projektet 
 Eu- ropean Schoolnet  
 m.fl. 
 EDIT syftar också till att skapa en  
  
 IT-plattform 
  
  för regionen  
 genom att förmedla sysselsättning för de ungdomar som utbildar sig inom me- diesektorn i länet och på högskolan. Kontakterna med näringslivet i regionen är därför täta. 
  
 IT@Kalmar län  
 är ett samarbetsprojekt mellan Högskolan och KK- stiftelsen som går ut på att på ett intresseväckande sätt presentera olika  
 IT-relaterade 
  ämnen för länets företagare, främst i små och medelstora företag. I projektet använder man sig av seminarier, turnéer, nyhets- brev, elektronisk tidning, rådgivning m.m. Flera verksamhetsområden inom högskolan är engagerade i detta projekt som pågår i tre år. 
 Fort, vidare- och distansutbildning vid Lunds universitet 
 Lunds universitet har beslutat att fort- och vidareutbildning skall vara ett prioriterat område och att flexibla distributionsformer skall utveck- las. Som ett led i denna satsning har bl.a. en arbetsgrupp och ett sekre- tariat för fortbildning, vidareutbildning och distansutbildning tillsatts för att ge stöd och service åt institutionerna. Som första åtgärd har gruppen formulerat policy och anvisningar för verksamheten. 
 Enligt policyn råder det inte något motsatsförhållande mellan fort- bildning och vidareutbildning å ena sidan och forskning och grundut- bildning å den andra. Mötet med omvärlden ser universitetet som ett medel att öka kompetens och praktikgenererad kunskap. Omvärlden skall ha en tydlig ingång till universitetet, som man kan vända sig till om man inte vet vilken institution man skall anlita. Stor flexibilitet skall känneteckna verksamheten och användandet av modern informa- tionsteknik och distansformer bör prioriteras. Arbetsgruppen anser också att arbetet med fortbildning och vidareutbildning bör kunna sti- mulera till förnyelse av arbetsformerna och distributionsformerna i grundutbildningen. 
  
 100  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Enligt anvisningarna bör varje institution ha en klar verksamhets- plan med mål och strategier för – och även visioner om – hur kontakten med omvärlden bör ske och på vad sätt behoven och önskemålen vad gäller fort- och vidareutbildning skall mötas. Detta är enligt arbets- gruppen en förutsättning för att kunna klara de utmaningar som univer- sitetet och institutionerna kommer att möta de närmaste åren. Fort- och vidareutbildning skall i normalfallet ingå i lärarnas tjänstgöringsskyl- dighet. 
 Centrum för informationsteknik i utbildningen (CITU) 
 CITU har till uppgift att 
  
 · 
  
 stödja och stimulera universitetets lärare, institutioner och andra organ i användningen av IT i utbildningen, 
  
 · 
  
 medverka till att studenterna utvecklar sin datorkompetens, 
  
 · 
  
 bevaka den nationella och internationella utvecklingen vad gäller IT i utbildningen, 
  
 · 
  
 genomföra kartläggningar och utbildningsinsatser m.m. inom IT- området, 
  
 · 
  
 i övrigt verka för att universitetet har en hög kompetens och ambi- tionsnivå när det gäller utnyttjandet av IT i utbildningen. 
  
 CITU skall bl.a. ge en grundkompetens i datoranvändning för alla verk- samma inom universitetet. Speciellt skall utvecklingen av IT som pe- dagogiskt hjälpmedel stödjas och stimuleras. CITU skall också utgöra ett litet resurscentrum för framför allt mindre institutioner. Alla kan t.ex. inte ha  
 video-studio, 
 multimedia-maskiner, 
  färglaser, scanner, CD-  
 ROM-brännare 
  etc. På CITU kan man få använda sådan utrustning. 
 Lokala studiecentra 
 Lunds universitet har startat en försöksverksamhet med kurser som sänds till lokala studiecentra. På dessa studiecentra kan kursdeltagarna få tillgång till och hjälp med datorer samt möjlighet att följa ev. video- sändningar beroende på hur kurserna är upplagda. En del undervisning kommer också att vara förlagd till dessa studiecentra. Malmö högskola har också inbjudits att delta i denna försöksverksamhet. 
 För höstterminen 1998 gäller försöksverksamheten kurser vid studi- ecentra i Landskrona, Ystad och Ängelholm. De flesta kurserna omfat- tar fem eller tio poäng, men det finns också några kurser på  
 11–20- 
  poängsnivå. Lunds universitet erbjuder också en tiopoängskurs till NITUS (Nätverksgruppen för  
 IT-baserad 
  Utbildning via lokala Studie- centra). 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 101 
  
 Samverkan 
 I Konsortiet för nationell distansutbildning samverkar Lunds universi- tet med universiteten i Linköping, Lund och Uppsala samt Högskolan i Växjö och Kungliga Tekniska Högskolan. Universitet samverkar vidare med universitet i USA och Kanada och deltar i olika  
 EU-projekt. 
  
 Distansutbildning vid Umeå universitet 
 Umeå universitet har ca 30 års erfarenhet av distansutbildning. Univer- sitetet har i sin policy tydligt markerat den s.k. tredje uppgiften, som innebär att utveckla ett samspel med kommuner och andra avnämare när det gäller forskning och utbildning. För att förverkliga bl.a. målen i distanspolicyn har universitetet inrättat två enheter med särskilda upp- drag att utveckla utbildningsformer och externa kontakter: Centrum för utbildningsteknik, respektive Enheten för extern utbildningsservice, Univex. 
 Centrum för utbildningsteknik (CUT)  
 har det övergripande och samordnande ansvaret för universitetets gemensamma satsningar att utveckla användandet av modern informationsteknik inom olika utbild- ningsformer. 
  
 CUT skall 
  
 · 
  
 stimulera och stödja studerande, lärare och forskare att använda IT i utbildningen, 
  
 · 
  
 initiera och stödja forskning och kunskapsutveckling om använd- ningen av IT i utbildning, 
  
 · 
  
 vara universitets resurs i kontakter och forsknings- och utvecklings- projekt i samverkan med näringsliv och offentlig verksamhet inom området IT i utbildning. 
  
 Distansuniversitetet  
 är ett projekt inom Univex som beskrivs som en mobilisering av alla goda krafter och resurser inom Umeå universitet, som sammantagna skall stärka universitetets distansprofil och bidra till att fullgöra universitetets tredje uppgift genom att erbjuda flexibla ut- bildningsformer för fortgående utbildning. 
 Distansuniversitetet skall arbeta med distansutbildning med avseende på 
  
 · 
  
 strategisk utveckling, 
  
 · 
  
 övergripande planering, 
  
 · 
  
 gemensam information och marknadsföring, 
  
 · 
  
 nationell och internationell samverkan, inom distansutbildningsområdet. 
  
 102  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Inom projektet skall ett samarbete ske med fakulteter och institutioner för att åstadkomma ett utbud som tillgodoser behov och efterfrågan, verka för långsiktighet och stabilitet i utbudet samt uppmärksamma kvalitet och kvalitetssäkring i distansutbildningsutbudet. 
 Umeå universitet arbetar med tre kategorier av distansutbildning 
  
 1. 
  
 Den första kategorin har nationell och internationell rekrytering. Avstånden mellan lärare och studerande, samt mellan studerande och studerande, är stort och genomförandet är beroende av  
  
 IT-stödd 
  kommunikation som ersättning för fysiska möten. Individuella och flexibla studier skall vara möjliga och kursutvecklingsarbetet är där- för mer resurskrävande. Volym måste eftersträvas för att motivera utvecklingskostnaderna. 
  
 2. 
  
 En annan kategori som Umeå universitet arbetar med är distribuerad utbildning med rekrytering främst i norra regionen, där kursgenom- förandet i första hand planeras för lokalt förankrade studerande- grupper. Kurserna kan organiseras för såväl fysiska möten som för  
  
 IT-stödd 
  kommunikation. Formerna för utbildning kan variera, men det gemensamma är att de organiseras för undervisning utanför campus. 
  
 3. 
  
 Den tredje kategorin har nationell rekrytering, men i huvudsak inom den norra regionen. Studierna genomförs på deltid och samman- komsterna är förlagda till Umeå, där kommunikationen mellan lära- re och studerande främst sker genom fysiska möten.  
  
 IT-stödd 
  kom- munikation kan dock komplettera dessa möten. 
 Strategisk utveckling 
 Distansuniversitetet skall utgöra ett organisatoriskt nav för utveckling- en av distansutbildning vid Umeå universitet och i den rollen samordna olika insatser samt föreslå åtgärder för att stärka universitetets di- stansutbildningsprofil. Under senare år har utbudet av distanskurser minskat som en följd bl.a. av ett ökat antal studerande i grundutbild- ningen och minskade anslag i relation till antalet studerande. Samtidigt framgår av regleringsbrev att universiteten förväntas erbjuda distansut- bildning i minst samma omfattning som tidigare och i budgetproposi- tionen för 1997/98 betonas högskolans s.k. tredje uppgift starkare än tidigare och då inte minst distansutbildningens betydelse för utbildning riktad mot yrkesverksamma. Slutsatsen blir att det är av betydelse för Umeå universitet att distansutbudet, inkluderande fort- och vidareut- bildning, anslags- eller externfinansierad, utvecklas såväl kvalitativt som kvantitativt och återtar förlorad mark. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 103 
  
 När det gäller den reguljära ungdomsutbildningen finns redan be- prövade planeringsmodeller, men vuxenstuderandes behov av flexibel och tillgänglig utbildning med ett innehåll som är anpassat till den egna verksamheten etc., kräver annorlunda planering. Inom Univex finns bred erfarenhet från planering av externa projekt och utbildningsupp- drag. Distansuniversitetet skall bygga vidare på sådana erfarenheter från olika håll, inom och utom landet, utveckla och pröva modeller för efterfrågestyrd planering och sprida information om erfarenheterna, samt utarbeta fungerande och resursbesparande administrativa rutiner i planeringsarbetet, internt och externt. 
 Nationell och internationell samverkan 
 Umeå universitet samarbetar sedan många år med Mitthögskolan och Luleå Tekniska Universitet på distansutbildningens område. En refe- rensgrupp för  
 Kommuner och Högskolor i Samverkan, KHIS  
 , arbetar med information om distansutbudet i norra regionen och med ett nät- verk av kommunala studiecenter för lokal studerandeservice. 
  
 I  
 Konsortiet för nationell distansutbildning  
 samverkar Umeå uni- versitet med universiteten i Linköping, Lund och Uppsala samt Hög- skolan i Växjö och Kungliga Tekniska Högskolan. Samtliga medlem- mar av konsortiet är också medlemmar i EuroStudyCentreNetwork, en organisation under European Association for Distance Teaching Uni- versities, EADTU, för att i samarbete med andra motsvarande organi- sationer öka tillgängligheten till internationell distansutbildning. Upp- byggande av informationsbaser, lokal studerandeservice och medver- kan i utvecklingsprojekt ingår i verksamheten. 
  
 Mitthögskolan 
 Mitthögskolan, som bildades 1993 då Högskolan i Sundsvall/Härnö- sand och Högskolan i Östersund gick samman, arbetar i ett nätverk med fyra campus: Härnösand, Sundsvall, Örnsköldsvik och Östersund. 
 Eftersom Mitthögskolan är en nätverkshögskola strävar man efter att utnyttja IT för att med hjälp av datorer kommunicera internt och externt. Det finns ett styrelsebeslut om att merparten av Mitthögskolans utbildningsutbud skall vara tillgängligt över hela högskolan med hjälp av distansöverbryggande pedagogik och teknik. Alla studenter erbjuds, via studentkårerna, att till ett förmånligt pris köpa ett datorpaket med en bärbar dator, programvara och modem för att från hemmet kunna kommunicera med högskolan och omvärlden. 
 Ansvaret för informatikanvändningen åvilar institutionerna. Därut- över finns en särskild informatikserviceenhet, IS, som på uppdrag skall 
  
 104  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 svara för utredning, utveckling, förvaltning, användarstöd och drift av dels högskolans gemensamma informatiksystem, dels institutionernas system. 
 Ett stort antal av högskolans utbildningsprogram och kurser erbjuds som distansutbildning. 
 Växthuset startade som ett projekt och har arbetat under ett och ett halvt år med att ge stöd till institutionerna när det gäller att utveckla distansutbildningar. Man har använt sig av dels externa experter, men huvudsakligen av projektanställd personal i en organisation som om- fattat mellan tre och fyra tjänster. Inom Växthuset har det funnits kompetens och stöd för kursutveckling, pedagogiskt stöd, mediapeda- gogik, informationssökning, desktop och design, samt  
 IT-stöd. 
  
 Andra exempel på aktiviteter inom Växthuset är: 
  
 · 
  
 man har utarbetat pedagogisk och grafisk mall oberoende av media för studiehandledningar, samt en manual för de lärare som själva vill utforma handledningar, 
  
 · 
  
 man har genomfört seminarier eller korta utbildningar efter förslag från lärare eller forskare, 
  
 · 
  
 man har genomfört en Distanslärarutbildning 5 poäng, en utbildning i Pedagogisk användning av internet 5 poäng samt en utbildning om Egenproducerat utbildningsmaterial 5 poäng. 
  
 Växthuset har under våren 1998 övergått till en permanent organisa- tion. Som en del av utvecklingen har en övergripande strategi för flexi- belt lärande utformats. En viktig roll i strategiarbetet har spelats av Smith, som har varit gästprofessor vid Mitthögskolan under sex månader. Smith har arbetat med att utveckla distansutbildning under ca 20 år och har bl.a. varit ansvarig för utvecklingen vid Deakin University i Australien. 
 Högskolans ledning har på grundval av strategidokumentet beslutat inrätta ett Flexible Learning Network med en kontaktperson från varje institution. Växthuset kommer att samordna och leda nätverket. 
 Kontaktpersonerna skall ha ansvar för att 
  
 · 
  
 identifiera behovet av kompetenshöjning bland lärarna vad gäller flexibelt lärande och att sedan tillsammans med Växthuset, IS och högskolans bibliotek genomföra denna, 
  
 · 
  
 fungera som mentor och stöd för sina kollegor, 
  
 · 
  
 vara institutionens kontaktperson mot Växthuset, 
  
 · 
  
 samarbeta inom nätverket genom att dela med sig av erfarenheter m.m., 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 105 
  
 · 
  
 ha kunskap om institutionens möjligheter att genomföra distansut- bildningar inom främst regionen. 
  
 Kontaktpersonerna skall få särskild utbildning och arbetet uppskattas till minst 10 procent av en tjänst. Vidare skall varje institution kartläg- ga sitt behov av stöd och resurser och diskutera fram en flexible lear- ning profile under innevarande år. 
 En process har också satts igång för att anpassa resursfördelningen på Mitthögskolan så att institutionerna får ekonomisk möjlighet att ut- veckla mer flexibla utbildningar. 
  
 2.5 
  
 RRVs granskning av högskolans  
  
 IT-stöd 
  
 Riksrevisionsverket (RRV) har granskat datorstödet i den högre utbild- ningen och avrapporterat granskningen i två steg. I rapporten Datorstöd i undervisningen vid högskolorna i Växjö och Örebro (RRV 1997:3) redovisades förutsättningarna vid två högskolor för ett ökat och effek- tivt datorstöd i grundutbildningen. I rapporten Högskolans  
 IT-stöd 
  vid skiljevägen (RRV 1997:23) redovisade RRV i maj 1997 de iakttagelser och slutsatser som RRV bedömde vara av intresse för landets högsko- lor och för staten. 
 I den första rapporten kom RRV fram till att det finns en rad bety- delsefulla problem som de granskade högskolorna måste komma till- rätta med om statsmakternas förhoppningar om att effektivisera grundutbildningen med  
 IT-stöd 
  skall kunna infrias. 
 Datorstödet syftar i dagens läge huvudsakligen till att underlätta det praktiska studiearbetet. Det fungerar enligt RRV väl där det används och bidrar till att höja kvaliteten i utbildningen, men det spelar i all- mänhet en marginell roll i undervisningen. I yrkesförberedande kurser där målet är kunskap om datorer och programvaror används datorn emellertid ofta. 
 Studenterna är ofta missnöjda med den administrativa service de får från högskolorna. RRV anser att ett utökat datorstött administrativt servicestöd skulle bidra till att höja kvaliteten på undervisningen, sam- tidigt som det skulle innebära ett bättre utnyttjande av befintlig eller planerad infrastruktur. 
 Det finns också enligt RRV ett utbrett missnöje bland studenterna med den utbildning och det stöd de får på  
 IT-området. 
  En utveckling av datorstödet kräver därför att studenterna i högre grad utbildas i att an- vända datorer. 
 RRV tolkar resultaten av undersökningarna som att det finns ett allmänt behov av kursutveckling inom grundutbildningen. De centrala 
  
 106  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 initiativ som tas när det gäller datorstöd i undervisningen får ringa ge- nomslag i verksamheten. Det sammanhänger enligt RRV dels med att satsningarna på datorstöd inte kopplas till undervisningens utveck- lingsbehov, dels med att ansvarsfördelningen för frågor som rör kurs- utveckling är oklar. 
 Eftersom satsningarna på datorstöd inte föregåtts av en behovsin- ventering försvåras riktiga avvägningar i utvecklingsarbetet. Avväg- ningen mellan olika typer av utvecklingsinsatser inom högskolorna kräver ett helhetsperspektiv. Att införa och använda  
 IT-stöd 
  är endast en av dessa insatser. Andra avser utveckling av organisation, samar- betsformer, incitament och kompetens. En  
 IT-satsning 
  utan anknytning till utvecklingsbehovet i stort har enligt RRV inga förutsättningar att ge eftersträvade resultat. 
 RRV bedömer att det finns främst tre källor till ett säkrare underlag för statens ställningstagande till om man bör införa  
 IT-stöd 
  inom grundutbildningen: internationella erfarenheter, erfarenheter av nuva- rande statliga stödåtgärder samt högskolornas egna bedömningar av behov och möjligheter. 
 RRV anser att erfarenheterna från verkets högskoleundersökning samt från iakttagelser utomlands pekar på att följande principer bör vara vägledande för ett nationellt engagemang i högskolornas  
 IT-stöd. 
  
 Man bör satsa selektivt och utgå från ämnena som organisatorisk bas samt från undervisningens behov och önskemål. Kurser inom sam- ma ämnesområde möter ofta samma typer av problem. Erfarenheterna från högskolerapporten visar att man, om man inte utgår från undervis- ningens behov, riskerar att införande av ny teknik ges ett egenvärde och att man i slutändan glömmer bort varför man investerar. 
 Vidare måste man ta hänsyn till förutsättningarna på högskolorna. I högskolerapporten har RRV redogjort för vissa förhållanden som för- svårar ett effektivt införande av IT på högskolorna, bl.a. dåliga förut- sättningar för kursutveckling, bristfälligt samarbete mellan lärarna och missnöje bland studenterna med den utbildning och det stöd de får på datorområdet. 
 Det är också viktigt att stimulera samverkan och spridning av kun- skap och erfarenheter. Samverkan inom respektive ämne har berörts ovan. Samverkan mellan högskolorna behövs i förändringsarbetet för att skapa goda förutsättningar för kursutveckling och  
 IT-användning. 
  Iakttagelserna i högskolerapporten tyder på att sådan samverkan endast sker i ringa utsträckning. Enligt RRV finns det också mycket att vinna på att systematiskt sprida de internationella erfarenheter och forsk- ningsresultat som finns beträffande utformning och användning av IT- stöd. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 107 
  
 2.6 
  
 Utveckling av distansmetoder inom Statens Skolor för Vuxna 
  
 Bakgrund 
 Statens gymnasium för vuxna i Norrköping (SSVN) började sin verk- samhet år 1956. SSVN erbjöd en kombination av lärarledd undervis- ning vid skolan och perioder med självstudier på hemorten. Läsåret 1962/63 tillkom Statens gymnasium för vuxna i Härnösand (SSVH). Skolorna arbetade efter i stort sett samma förutsättningar som de re- guljära utbildningsinstitutionerna på sekundär nivå. Från slutet av  
 1960-talet 
  infördes en friare ordning som gav möjlighet till såväl full- ständig som partiell utbildning vid de statliga vuxenskolorna. De kunde därefter erbjuda enstaka ämneskurser och kompletterande utbildning till andra vuxenutbildningsinstitutioner. 
 Inom ramen för den femåriga vuxenutbildningssatsning (Kunskaps- lyftet) som genomförs i landets samtliga kommuner anordnas ett stort antal kurser och utbildningar av lokala och regionala utbildningsanord- nare. De flesta av dessa utbildningar anordnas i traditionella kursloka- ler vid en fastställd tidpunkt. Dessa former för studier passar inte alla inom målgruppen för Kunskapslyftet, dvs. kortutbildade vuxna. Den nuvarande verksamheten behöver därför kompletteras med en möjlig- het att studera oberoende av tid och rum i någon form av distansstudier. Distansstudier i sin traditionella form är dock en krävande studieform och därför behövs en flexiblare lösning för att erbjuda ett alternativ till en bredare målgrupp. 
 Regeringen har uppdragit åt den delegation som inom utbildnings- departementet administrerar det nationella Kunskapslyftet att leda ett utvecklingsarbete, som främjar en långsiktig utveckling av de båda  
 SSV-skolorna, 
  mot att i huvudsak svara för distansutbildning på upp- drag av kommunerna. Utvecklingsarbetet skall enligt regeringsbeslutet ske gemensamt för de båda skolorna och resultatet skall kunna använ- das vid båda skolorna. Arbetet skall ske i samverkan med DUKOM. 
 Utveckling av distansmetoder inom SSV 
 En särskild projektgrupp har tillsatts inom utbildningsdepartementet med uppgift att i samverkan med de båda skolorna dels utveckla ett antal studiepaket för de behov av distanslösningar som uppstår inom kommunalt genomförd vuxenutbildning, dels presentera en modell för hur SSV kan utgöra en distansutbildningsresurs inom Kunskapslyftet och annan lokalt initierad vuxenutbildning. 
  
 108  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Utgångspunkten för projektgruppens modell för öppet och flexibelt lärande är följande resonemang. 
 I den traditionella distansutbildningen har studier från hemmet varit den dominerande studiesituationen. I det öppna och flexibla lärandet tillskapas möjligheter för den studerande att välja mellan ett större an- tal studiesituationer, där en är möjligheten att utnyttja tekniskt och metodiskt stöd från ett lokalt studiecenter. 
 När det gäller ämnesvalet är efterfrågan ofta mer specialiserad och individualiserad än vad det lokala utbudet erbjuder. För att tillgodose denna efterfrågan finns ett behov av att kunna ta del av hela landets utbud. 
 Slutsatsen är att det kommer att finnas ett ökat behov av flexibel ut- bildning med inslag av distansmetoder som kan genomföras lokalt med önskvärt stöd, men där innehållet hämtas från valfri utbildningsanord- nare och plats. Formerna för utbildningen måste också anpassas till de förutsättningar som gäller för olika målgrupper. 
 För att detta skall vara möjligt krävs att man bygger upp en central resurs som samordnar de olika utbildningsmöjligheterna i öppen och flexibel form och stödjer de lokala anordnarna genom att ta fram peda- gogiska modeller m.m. Det krävs också att de lokala stödfunktionerna för det öppna och flexibla lärandet utvecklas. 
 I projektgruppens modell är syftet att utveckla SSVs uppgift som re- surscenter för distansutbildning som genomförs av komvux. 
 Enligt projektgruppens riktlinjer och planer skall de båda SSV i samverkan presentera ett studiepaket för att höja distansutbildnings- kompetensen vid komvux. Detta paket skall innehålla handledar- och distanslärarutbildning och utbildning i teknik och metodik. De skall också presentera studiepaket för distansutbildning inom sådana yrkes- ämnen som inte kan anordnas inom alla komvux. De skall vidare ut- veckla service för distansutbildningen i kommunerna, t.ex. samman- ställa och validera distansutbildningsmaterial som framställts lokalt, förmedla distanslärarresurser, erbjuda  
 SYO-tjänster 
  osv. SSV kan ock- så i samverkan initiera framställning av dyra  
 IT-baserade 
  inslag i det flexibla lärandet som t.ex. animeringar och simuleringsverktyg. 
  
 2.7 
  
 Distansutbildning inom folkbildningen 
  
 Bakgrund 
 Folkbildningen i Sverige har som viktigaste uppgift att främja den all- männa medborgerliga bildningen och demokratin i en fri och frivillig verksamhet. Syftet är att göra det möjligt för alla människor att kunna 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 109 
  
 påverka sin livssituation och att skapa ett engagemang att delta i sam- hällsutvecklingen. Detta är en gemensam nämnare för de 147 folkhög- skolorna och de elva studieförbunden med dess ca 900 lokalavdelning- ar, som i övrigt har olika målsättningar och inriktningar för sin verk- samhet. Genom sin lokala förankring och koppling till folkrörelserna spelar folkbildningen en viktig roll när det gäller att öka tillgänglighe- ten till den nya tekniken, både i fysisk och kunskapsmässig bemärkelse. Mötet mellan folkbildningens pedagogiska tradition och informations- tekniken öppnar en mängd nya möjligheter. 
 Distansutbildning har tidigare förekommit sparsamt, främst på några folkhögskolor. Park folkhögskola har sedan år 1990 anordnat en all- män kurs på distans och  
 LO-skolan 
  på Runö har sedan början av 1990- talet anordnat utbildning av fackliga funktionärer på distans. 
 Den aktuella utvecklingen 
 Externt finansierade utvecklingsprojekt som gäller pedagogiska mo- deller för  
 IT-användning 
  och distansutbildning har pågått inom folk- bildningen sedan 1996, med stöd dels från DUKOM, dels från KK- stiftelsen. Inom ramen för den reguljärt finansierade verksamheten er- bjuder några folkhögskolor kurser på distans. 
 PÅ DUKOMs initiativ skapades  
 IT-plattformen 
 Folkbildningsnätet  
 . Det är ett treårigt projekt som finansierats i ett år av DUKOM och un- der de två påföljande åren av  
 KK-stiftelsen. 
  Målet för projektet är att etablera en gemensam plattform för flexibelt lärande med stöd av IT inom folkbildningen, samt att utveckla pedagogiska modeller för denna verksamhet. Tekniskt är Folkbildningsnätet ett elektroniskt konferens- system baserat på programvaran FirstClass, som bäst ansetts motsvara nuvarande behov. I januari i år skedde en uppgradering av Folkbild- ningsnätet i riktning mot en önskad integration med World Wide Web. I planerna för Folkbildningsnätet ingår en uppb yggnad av nätet för att möjliggöra samverkan med andra utbildningsanordnare, i praktiken ett  
 web-baserat 
  eller  
 web-integrerat 
  gränssnitt. 
 Folkbildningsnätet fungerar idag som bas dels för folkbildningsin- tern information och diskussion, dels för pedagogisk verksamhet, oftast olika typer av flexibel utbildning. Alla folkhögskolor och studieför- bund har möjlighet att använda egna ytor på nätet för sin verksamhet. 
 Antalet deltagare på Folkbildningsnätet har snabbt stigit och är i skri- vande stund ca 6 000. 
  
 De pedagogiska projekten  
 syftar till att lokalt pröva olika former av  
 IT-stött 
  lärande i folkhögskolor och studieförbund. Utmaningen är att behålla för folkbildningen centrala värden som deltagarstyrning och grupprocesser även när studierna sker på distans med hjälp av IT. Un- 
  
 110  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 der de senaste två åren har ca 60 folkbildningsorganisationer genom pedagogiska projekt fått tillfälle att pröva och utveckla  
 IT-stödd 
  verk- samhet. 
 DUKOMs projektverksamhet, som pågick under  
 1996–97, 
  omfatta- de 35 folkbildningsprojekt med en total budget på drygt 23 miljoner kronor. Projektens slutrapporter finns tillgängliga via DUKOMs hem- sida och i  
 KK-stiftelsens 
  databas KNUT. En sammanställning av slutrapporterna har givits ut i DUKOMs delbetänkande Utvärdering av distansutbildningsprojekt med  
 IT-stöd 
  av Thomas (SOU 1998:57). 
 Under läsåret  
 1997–98 
  fick 23 projekt möjlighet att fortsätta utveck- lingsarbetet med en budget om sammanlagt 10 miljoner kronor. 
  
 KK-stiftelsen 
  avsatte under 1997 tio miljoner kronor för lokal för- söksverksamhet inom området  
 IT-stött 
  öppet och flexibelt lärande. Ef- ter ett urvalsförfarande av Folkbildningsrådet fick 36 lokala folkhög- skole- och studieförbundsprojekt del av medlen. Folkbildningsrådet ansvarar för uppföljning och kontakt med projekten som pågår för när- varande. 
  
 KK-stiftelsen 
  har också givit stöd till ett försöksprojekt som startats av Runö folkhögskola tillsammans med fem fackförbund inom LO och som syftar till att utbilda fackliga  
 IT-handledare. 
  Studierna är direkt kopplade till arbetsplatsens behov och deltagarna förväntas själva for- mulera sina utbildningsbehov, vilket ställer nya krav på både deltagare och anordnare. Målsättningen har varit att i möjligaste mån kunna an- vända material som hämtas från internet, eftersom det är ett material som deltagarna kan hämta själva och som är tillgängligt för alla. 
  
 KK-stiftelsen 
  har vidare avsatt en medelsram om totalt 90 miljoner kronor under tre år för fortsatta insatser med  
 IT-stött 
  lärande inom folkbildningen. 
 Efter förslag i den regionalpolitiska proposition som regeringen lagt fram under våren 1998 (prop. 1997/98:62  
 )  
 har riksdagen beslutat om att ett särskilt utvecklingscentrum skall inrättas i Härnösand för att stödja utvecklingen av distansutbildning baserad på modern informa- tionsteknik, främst inom högskolan och folkbildningen. 
 I vårens proposition (1997/98:115) om Folkbildning framhålls att folkbildningen bör ta på sig viktiga uppgifter på  
 IT-området 
  till nytta för samhället och för folkbildningens egen verksamhet. Regeringen avser därför att ta initiativ för att påskynda  
 IT-användningen 
  i folkbild- ningen. För att öka möjligheten att ge en allmän  
 IT-kompetens 
  till hela befolkningen kommer folkbildningen att få stöd för att ta fram en IT- grundkurs. Vidare avser man att göra det möjligt för folkbildningen att ansluta sig till internet med god kapacitet och på förmånliga villkor i stort sett enligt den modell som gäller för folkbibliotekens anslutning till SUNET. Regeringen vill också påskynda det utvecklingsarbete som 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 111 
  
 påbörjats inom ramen för Folkbildningsnätet. Detta utvecklingsarbete skall enligt förslaget breddas för att skapa gemensamma  
 IT-baserade 
  funktioner för folkbildningen, som kan användas av cirkelledare och lärare vid folkhögskolor för att utforma egna  
 IT-baserade 
  pedagogiska material samt andra gemensamma  
 IT-funktioner. 
  
 Lokal utveckling 
 I propositionen om regional tillväxt framhåller man att sett ur regional- politisk synvinkel kan konstateras att folkbildningens verksamhet utgör en betydande resurs med mycket vid spridning. För närvarande ut- vecklas ett antal samverkansprojekt som syftar till att öka den lokala tillgängligheten till IT och pedagogisk handledning. 
 Mittnorrlands länsbildningsförbund och Park folkhögskola ansvarar för ett projekt om  
 Utveckling av pedagogik för flexibelt lärande inom folkbildningen i Västernorrland och Jämtland  
 . Inledningsvis under 1997/98 har man inventerat de resurser som finns på  
 IT-centra 
  i de två länen samt utvecklat en folkbildningens hemsida på internet. Den ger information om folkhögskolor, studieförbund, bibliotek och om bild- ningsförbundet. Via länkar kan man komma till de hemsidor som studi- eförbunden m.fl. själva har. 
 Som framgår av avsnitt 2.6 har länsstyrelsen i  
 Västernorrland  
 i samverkan med kommunerna och med bl.a. EU- medel byggt upp ett antal  
 IT-centra 
  i länet. Vid flera av dessa  
 IT-centra 
  deltar de lokala stu- dieförbunden med verksamhet. I Docksta, Nordingrå och Ramsele an- ordnar ABF studieverksamhet på  
 IT-centra. 
  I Växhuset i Nordingrå har även Studiefrämjandet haft verksamhet. På Resele  
 IT-center 
  startades i höstas grundkurser i samarbete med studieförbundet NBV. 
 I  
 Jämtland  
 samarbetar Medborgarskolan i Lee med komvux och använder studiecentret i Svenstavik. I Härjedalen b ygger Bäckedals folkhögskola tillsammans med komvux upp ett studiecenter i Funäsda- len. 
 Pingstkyrkan i  
 Östavall i Ånge kommun  
 bygger i samarbete med Frikyrkliga studieförbundet i Mittsverige (FS) och med ekonomiskt stöd från Landstinget i Västernorrlands län upp ett  
 IT-center 
  i pingst- kapellet med inriktning på ungdomar, vuxna i behov av introduktion till  
 IT-samhället, 
  näringslivet i området samt alla som har intresse av sam- tal om livsfrågor. Med stöd från  
 KK-stiftelsen 
  och i samarbete med Härnösands folkhögskola och FS bedriver man ett projekt, Elektroniskt partnerskap, vars mål är att utveckla en folkbildande metod baserad på både  
 IT-användning 
  och mänskliga möten, att utveckla pedagogisk samverkan mellan folkhögskola och studieförbund med hjälp av IT, samt att ge människor i glesbygd möjlighet att få elektroniska partners 
  
 112  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 för kunskapsinhämtande. Projektet förväntas vidare bidra till att ut- veckla en enkel pedagogisk modell för en liten ort. Förutom vid fasta träffar skall deltagarna kunna använda  
 IT-centret 
  när de vill. En pro- jektledare på kvartstid leder och utvärderar det lokala arbetet med en projektledare på Härnösands folkhögskola som partner. 
 I  
 Torsby kommun  
 har Fellingsbro folkhögskola i samarbete med Studiefrämjandet anordnat distansutbildning under 1997 och våren 1998 för medlemmar i de bygdegårdsföreningar som finns i byarna. 
 Syftet är att deltagarna skall få datakunskaper som de kan använda som verktyg i det lokala arbetet och att utveckla bygdegården och dess verksamhet. Tanken är att bygdegårdarna skall fungera som grann- skapscentraler. Grupperna har arbetat i studiecirkelform med stöd av lokala ledare. Folkhögskolans lärare har medverkat med hjälp av di- stansteknik. Rekrytering av deltagare har skett via Studiefrämjandet som har lokal- och personkännedom. Verksamheten kommer enligt planerna att fortsätta under hösten 1998 och våren 1999. 
 Distansutbildning för funktionshindrade 
 Målgrupper som folkbildningsorganisationerna särskilt bör anstränga sig att nå är kortutbildade, funktionshindrade, invandrare och arbetslö- sa. De flesta av de projekt med flexibel utbildning och distansutbild- ning, som anordnats inom folkbildningen, vänder sig till kortutbildade och ofta även till arbetslösa. Invandrare är ännu inte någon stor mål- grupp för denna verksamhet. Några få av DUKOMs projekt vänder sig dock till invandrare. 
 Flera av de utvecklingsprojekt som bedrivits av folkhögskolor och studieförbund med stöd av DUKOM eller  
 KK-stiftelsen 
  gäller däremot verksamhet för funktionshindrade. Studieförbundet Vuxenskolans av- delning i Stockholm, Ansgariegården, har under två projektår bedrivit distansutbildning för personer med utvecklingsstörning boende i gruppbostäder. Fox folkhögskola har genomfört aktiveringskurser för yngre handikappade i två omgångar. ABF i  
 Norrköping–Linköping 
  har genomfört studiecirklar på FirstClass och internet för handikapporgani- sationernas medlemmar i de två städerna. Vid Brunnsviks folkhögskola har läs- och skrivkurser genomförts på distans för vuxna med dys- lexi/läs- och skrivsvårigheter. 
 Projekten har fungerat bra, särskilt under det andra året då man hunnit få erfarenheter av det första årets misstag. För många personer med funktionshinder är distansformen den enda möjliga, eftersom de av fysiska skäl inte orkar delta i undervisning under hela skoldagar el- ler inte kan ta sig till en utbildningslokal varje dag under en kurs. Del- tagarna i Ansgariegårdens utbildning kunde på grund av sina psykiska 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 113 
  
 handikapp inte förflytta sig på egen hand till en lokal utanför gruppbo- endet. För alla grupperna betydde  
 IT-kunskapen 
  och den övriga utbild- ningen att deras livssfär och kontaktnät ökades väsentligt. De kunde t.ex. delta i föreningslivet i sina respektive handikapporganisationer. 
  
 2.8 
  
 Adams 
  
 DUKOM har valt att beskriva ett antal lärcentra, studiecentra,  
 IT-centra 
  och kommunala nätverk för  
 IT-baserad 
  utbildning för att ge en allmän bild av hur de är uppb yggda och hur de arbetar. Avsikten är inte att ge en fullständig bild av dessa verksamheter och inte heller att beskriva hur ett lärcentrum bör se ut eller arbeta. I detta avsnitt beskrivs enbart lärcentra med kommunala huvudmän. I föregående avsnitt har kom- mittén beskrivit distansutbildningen i folkbildningen och de centrum- bildningar som finns på folkhögskolor och i studieförbund. 
 I översikter och i de egna förslagen och bedömningarna kommer kommittén att använda termen lärcentrum. I beskrivningar av existe- rande eller planerade verksamheter används huvudmannens benäm- ning. 
  
 2.8.1 
  
 Lärcentra i Bergslagen 
  
 Projektet 
 I flera av Bergslagens 24 kommuner finns studiecentra/lärcentra. De har tillkommit för att svara mot behovet av kompetensutveckling, sär- skilt näringslivets behov, och nödvändigheten att skapa nya arbetstill- fällen och stärka konkurrenskraften i Bergslagen. I samband med rege- ringens satsning på Kunskapslyftet har 22 av bergslagskommunerna beslutat att bygga ut sina lärcentra och förena d essa i ett nätverk. Sats- ningen har bedrivits som ett gemensamt projekt med den övergripande målsättningen att verka för att det startas och utvecklas lärcentra i Bergslagen. Ett lärcentrum ses som en plats i kommunen där lärandet samordnas, med utnyttjande av modern informationsteknik och nya metoder. 
 Projektet har genomförts under 1996 och 1997. Man har bl.a. utar- betat en utvecklingsmodell som beskriver olika utvecklingsfaser för ett lärcentrum och genomfört en inventering i samtliga kommuner av rele- vanta resurser, upprättat förslag till kravspecifikation för utrustning till varje lärcentrum, erbjudit samtliga kommuner medverkan i metodik- och pedagogikutvecklingsgrupper för när- och distansundervisning 
  
 114  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 samt stöd till etablerande av kontakter mellan lärcentra, högskolor och andra utbildningsanordnare. Samtliga kommuner har uppmuntrats att komma igång med utvecklingsplaner. 
 Masugnen 
 Det lärcentrum i Bergslagen som arbetat under den längsta tiden och är mest utvecklat är Masugnen i Lindesberg. Kompetenshöjning för före- tag och myndigheter i form av uppdragsutbildning är en viktig del av verksamheten, liksom kompetenshöjning för arbetslösa. Det finns ock- så möjlighet att bedriva självstudier i enskilda kärnämnen med handle- darhjälp på tider som passar den enskilde. På lärcentret finns studie- material, bibliotek och datorer samt möjlighet att diskutera i grupp och att få direkt hjälp med problem. Kommunens datortek är integrerat med lärcentret Masungen. Datortek är en informationsteknisk resurs som är öppen för alla arbetslösa. 
 Genom att man i lärcentret kan samla utrustning får man möjlighet att skapa en unik informationsteknisk resurs som kan användas av många i kommunen. Till exempel kan kommunens  
 web-server 
  finnas på ett lärcentrum. Detta kan skapa möjligheter att sköta hemsidor för olika förvaltningar och andra intressenter från lärcentret. I lärcentret skapas därmed en samlad kompetens i fråga om informationsteknik, som utgör en viktig resurs för kommunens  
 IT-verksamhet. 
  
 Ett lärcentrum med goda näringslivskontakter och hög pedagogisk och  
 IT-kompetens 
  fungerar som ett kommunalt utvecklingsorgan. EUs strukturfonder, länsstyrelsen, Kunskapslyftet, landstinget, arbetsför- medlingen, länsarbetsnämnden och kommunen själv kan alla bidra med finansiering av utvecklingsprojekt. 
 Inom ramen för DUKOMs försöksprojekt har Masugnen utvecklat distansutbildning bl.a. för intagna i kriminalvården samt för anställda inom industrin. Ett av de delprojekt som Masugnen planerade enligt ansökan till DUKOM avsåg uppb yggnad av minilärcentra i företag. Detta projekt kunde inte genomföras inom ramen för DUKOMs tids- plan. Masugnen har dock vidareutvecklat detta projekt och givit det namnet Projekt Blästerugnen. Det siktar i första hand mot utveckling av de anställdas kunskaper och kompetens i små och medelstora företag. 
 Syftet är att låta den kompetens som finns inom det etablerade ut- bildningsväsendet komma arbetsplatserna till del. Problemet är i dag att de etablerade utbildningarna bedrivs i former som gör det nästan omöj- ligt att samtidigt förvärvsarbeta. Arbetsplatserna har också brister. Det krävs en kulturförändring som medför att tid, rum och utrustning för utbildning ges på arbetsplatsen. Utbildningen bör anpassas så att den 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 115 
  
 motsvarar individens behov av utbildning och arbetsutveckling och företagets behov av kompetensutveckling. 
 Minilärcentra 
 Masugnen organiserar distansfilialer i form av minilärcentra på stör- re företag eller på grupper av mindre företag för att öka tillgängligheten för individen som deltar i utbildning. Masugnen ser det som en angelä- gen uppgift framöver att skapa möjligheter att på ett rationellt sätt ut- bilda personal direkt på arbetsplatsen eller i dess omedelbara närhet. 
 Lärcentret tjänar som utbildningsanordnare och distributör av den utbildning som efterfrågas. Utbildningen kan produceras av lärcentret eller av andra lärcentra, komvux, statens skolor för vuxna, högskolor eller privata utbildningsföretag och distribueras till mindre lärcentra på företag och offentliga myndigheter. Dessa mindre enheter kräver inte några stora investeringar. En eller flera datorer behövs som startpaket, resten kan byggas upp successivt efter behov. 
 Nora och Storfors 
 Även flera mindre kommuner i Bergslagen har byggt upp lärcentra. I Nora har man ett utvecklingscenter som heter Chapman. Där anordnas komvuxutbildning och Kunskapslyft för ca 140 personer och upp- dragsutbildning för ungefär 20 studerande om dagen. Datorteket ligger i Hjernet och några studieförbund anordnar kvällskurser och cirklar. 
 Med hjälp av telebild kan man ta del av föreläsningar från t.ex. Upp- sala universitet och delta i seminarier och debatter. Med bidrag från EU anordnas ett projekt med distansarbete för  
 150–200 
  arbetshandikappa- de. 
 I Storfors används en del av Folkets Hus efter ombyggnad som lär- centrum. Där finns bibliotek och datortek. Utbildning inom Kunskaps- lyftet anordnas på lärcentret. Med  
 EU-medel 
  kommer man också att kunna erbjuda kompetenshöjning för anställda i företag på orten. Tan- ken är att lärarlaget från Kunskapslyftet skall erbjudas distanslärarut- bildning för att kunna fortsätta arbeta med kompetensutveckling av vuxna. 
 Projektledningens slutsatser 
 Projektets huvuduppgift har varit att peka ut den nya arenan för ut- veckling och utbildning i kommuner och landsting och att beskriva vad som krävs för uppb yggnad av verksamheten, vad gäller människor, ak- tiviteter och utrustning. Inom ramen för projektet har man erbjudit råd- 
  
 116  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 givning angående metoder och arbetssätt, men ett huvudsyfte har hela tiden varit att stimulera till egen kommunal utveckling, att starta den egna processen på orten. 
 Regeringens storsatsning med Kunskapslyftet har i hög grad bidra- git till att motivera för en utveckling av lärcentra. Många av kommu- nerna i Bergslagen har samlat Kunskapslyftet och lärcentra i en och samma enhet med gemensam personal. 
 Ett viktigt resultat av projektet har varit att man har startat kontakter i form av ett kunskapsnätverk. Det består av kontakter mellan lärcent- rumansvariga, arbete med gemensamma utvecklingsprojekt samt sam- arbete mellan utvecklingsgrupper. Projektledningen vill gärna se hela Bergslagen som ett enda stort lärcentrum, där en stor del av kompetens och resurser kan samutnyttjas. Det största problemet tycks vara att hitta ändamålsenliga organisationsformer. 
  
 2.8.2 
  
 IT-centra 
  
  i Västernorrland 
 I Västernorrlands län finns  
 IT-centra 
  i varje kommunhuvudort. Efter- som kommunerna omfattar stora geografiska områden blir avstånden till huvudorterna stora för dem som lever och verkar på mindre orter. Länsstyrelsen har sedan år 1996 med hjälp av regionalpolitiska bidrag och  
 EU-medel 
  byggt upp 17  
 IT-centra 
  på mindre orter i samverkan med näringslivet. I de flesta fallen äger näringslivet på orten  
 IT-centrat. 
  Ett av dessa  
 IT-centra, 
  i Nordingrå, beskrivs utförligare nedan. 
 Syftet med utbyggnaden är enligt länsstyrelsens projektbeskrivning att skapa förutsättningar för 
  
 · 
  
 utbildning på distans med sådana förutsättningar att det kan ske på den enskildes villkor, 
  
 · 
  
 informationsförsörjning via telekommunikation från olika former av databaser för främjande av omvärldskontakter, 
  
 · 
  
 att kunna delta i studiecirklar även på orter med få deltagare, 
  
 · 
  
 distansarbete: initiera pilotprojekt där kunskaps- och tjänsteföretag kan utveckla arbetstillfällen med hjälp av telekommunikationer, 
  
 · 
  
 nätverk mellan enskilda personer, företag, skolor, föreningar och organisationer, 
  
 · 
  
 en interaktiv informationskanal mellan medborgare och olika sam- hällsorgan. 
  
 I nästa etapp utrustas datasalarna i drygt 30 byskolor med datorer som kommer att användas i utbildning av anställda i lokala företag, av ar- betslösa på orten och av andra vuxna som önskar utbilda sig. Investe- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 117 
  
 ringarna bekostas av lokala företag samt ur strukturfonderna. På varje skola utbildas minst två lärare till datalärare. Enligt utb yggnadspla- nerna skall alla byar från hösten 1999 ha tillgång till ISDN. 
 Bakom det goda samarbetet mellan länsstyrelsen och det lokala nä- ringslivet tycks ligga ett väl utvecklat krismedvetande. Alla tycks vara medvetna om att länets framtid står och faller med att man investerar i ny teknik och samtidigt i utbildning, så att alla kan använda den nya tekniken. Genom regionala insatser och projekt med bidrag från olika håll utvecklas distansutbildning på alla nivåer. Kontakter har även ta- gits med samtliga studieförbund. 
 Nordingrå intresseförening 
 Intresseföreningen bildades 1995/96 av ett antal företag och ortsbor som inköpte ett hus i byn Nordingrå och bildade Växhuset AB. Hösten 1996 fick föreningen bidrag av EU, kommunen och länsstyrelsen, sammanlagt ca en miljon kronor, för att förädla huset, dvs. göra om det till kontorslokaler, förbereda för datorer etc. Föreningen har även lagt ned ca 2 500 timmar ideellt arbete. 
 Målet är att Växhuset skall vara öppet för alla så många timmar av dygnet som möjligt. Det skall innehålla servicefunktioner som telefon- växel, kopiering, fax, bokföringshjälp etc. Huset har kontorsrum med plats för  
 7–10 
  egenföretagare, samt en datasal och utbildningslokaler. Allmänheten skall mot avgift kunna använda lokalerna och utrustning- en för att delta i utbildningar, kommunicera med släkt och vänner, surfa på internet, lyssna på föreläsningar som sänds från något universitet eller någon högskola, hålla konferenser och få hjälp med kontorservice. 
 Sedan 1997 arbetar fyra egenföretagare i huset. Inom ramen för Kunskapslyftet anordnades under 1997 kurser alla dagar i veckan samt några kvällar. På kvällstid anordnades också studiecirklar i huset. Hjälp med kontorsfunktioner och bokföring m.m. ges dels på ideell basis, dels med timanställd arbetskraft. Utbildningsanordnarna betalar en hy- ra till ungefär självkostnadspris till Växhuset AB. 
 I samarbete med mellanstadieskolan på orten undervisar en pensio- nerad lärare mellanstadieelever i engelska på datorer. Skolan kom- municerar också med en engelsk vänskola i Växhuset. Telebildskonfe- renser anordnas ännu så länge på annan ort ca fyra mil från Nordingrå, eftersom Växhusets anläggning inte har tillräckligt hög kvalitet. 
  
 118  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 2.8.3 
  
 Siljansutbildarna 
  
 Siljansutbildarna AB bildades hösten 1994 av de fem kommunerna Leksand, Rättvik, Mora, Orsa och Älvdalen. Syftet med verksamheten är att tillgodose näringlivets och innevånarnas behov av kompetensut- veckling och utbildning. Huvuduppgiften är att genom företagsutbild- ning och högskoleutbildning höja kompetensen och därmed bidra till att stärka och utveckla regionens konkurrenskraft. 
 Siljansutbildarna är medlemmar i NITUS – Nätverksgruppen för IT- baserad Utbildning via lokala Studiecentra (se avsnitt 2.6.7) – och för- medlar högskoleutbildning inom flera ämnesområden. Siljansutbildarna erbjuder också företags- och uppdragsutbildningar inom både teoretis- ka och yrkesinriktade områden, t.ex. ekonomi, data, vård och miljö. Vidare medverkar företaget i olika  
 EU-projekt 
  i Siljansregionen för att stödja befintligt företagande i bygden, stimulera till nyetableringar samt skapa förutsättningar för fortsatta studier. 
 Målgrupperna är dels yrkesverksamma eller av andra skäl ortsbund- na vuxna som önskar studera, dels ungdomar som är tveksamma till studier på grund av bristande studietradition. 
 Inom ramen för  
 NITUS-samarbetet 
  anordnar Siljansutbildarna även telebildföreläsningar för personal inom skolan, föräldrar och andra in- tresserade inom t.ex. specialpedagogik. Våren 1998 erbjuds föreläs- ningar om dels läs- och skrivsvårigheter, dels autism. 
 Lokal organisation 
 Siljansutbildarna har sex välutrustade studiecenter, med undervis- ningslokaler, telebildsal, datasal, grupprum och café. Studiecentra har fast eller tillfälligt anställda lärare och handledare och teknisk support- personal. De ligger i Mora, där även företagets huvudkontor finns, samt 
 i Leksand, Malung, Orsa, Rättvik och Älvdalen. De är oftast lokalise- rade i anslutning till kommunens gymnasie- och komvuxskola. Sil- jansutbildarna har investerat i en egen s.k. telebildbrygga för att ned- bringa telefonkostnaderna för flerpartskonferenser. 
 Med  
 EU-medel 
  håller man också på att bygga upp tio mindre s.k. lärcentra, lokaliserade till en grundskola eller ibland ett bibliotek på mindre orter. De utrustas med telebildutrustning, datorer, TV och vi- deo. De studerande utrustas med kort för att kunna komma in i lokalen när det passar dem. I mån av behov har de studerande också tillgång till skolans datasal. Den som tillhandahåller lokal förbinder sig att stå för teknisk support till studerande och handledare. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 119 
  
 Högskoleutbildning 
 Mellan 300 och 400 studenter deltog i högskolekurser i bl.a. företags- ekonomi, språk, vård och omsorg och lärarfortbildning år 1997. Kur- serna anordnas av olika universitet och högskolor och ges på distans med hjälp av telebild (videokonferens) och datorer eller med mer tra- ditionell distansutbildning. Oftast träffas studentgruppen några gånger per termin på högskolan och någon dag per vecka på ett studiecenter. 
 En enkätundersökning, som genomfördes av Siljansutbildarna 1997, visade att medelstudenten var en  
 38-årig 
  kvinna, gift eller sambo, med  
 1–2 
  barn. Hon arbetade hel- eller deltid och hade ingen studietra- dition hemifrån. Ca 75 procent av de studerande var kvinnor. Drygt 50 procent uppgav att de inte hade påbörjat högskolestudier om inte lokala studiecenter hade funnits. 
 Under tre år har ca 600 kommuninvånare deltagit i högskoleutbild- ning och ca 50 högskolekurser har genomförts i Siljansregionen. Lik- som övriga medlemmar i NITUS har Siljansutbildarna svårt att få till- räckligt med kurser och utbildningsplatser på högskolenivå. 
 Regionalt samarbete 
 När det gäller yrkesinriktade utbildningar förekommer regionalt samar- bete inom NITUS. Siljansutbildarna samarbetar t.ex. med den kommu- nala verksamheten Lansenutbildningar i Hudiksvall om bl.a. en kockutbildning och Yrkesteknisk högskoleutbildning, YTH. De teore- tiska delarna av utbildningarna anordnas av Lansenutbildningar och Siljansutbildningar i samarbete med högskolor och förmedlas till de studerande på distans via telebild, datorer och fax. Den praktiska delen av utbildningen anordnas i Dalarna respektive Hudiksvall med lokala handledare, t.ex. från gymnasieskolans yrkesinriktade program. 
 Fördelarna med ett sådant samarbete är framför allt att man kan få ihop en bra grupp, en grupp som är väl kvalificerad och motiverad för att klara av utbildningen. 
 Företags- och uppdragsutbildning m.m. 
 Ungefär 1 200 studerande deltog under 1997 i företags- och uppdrags- utbildning. Siljansutbildarna anordnar också orienteringskurser och kurser i kärnämnen och karaktärsämnen som finansieras inom ramen för Kunskapslyftet. 
 För grundskolans högstadium anordnas franskundervisning som distribueras ut till lokala studie- och lärcentra. 
  
 120  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Flores  Hill m.m. 
 Siljansutbildarna har erhållit  
 EU-medel 
  för ett treårigt projekt, Mu- hammed  Hill, som innebär att man investerar i teknisk in- frastruktur samt bygger upp de tio lärcentra som nämndes i inledning- en, utvecklar distansmetodik, fortbildar personal och genomför utbild- ningar på såväl gymnasial som högskolenivå samt företagsutbildningar. Inom ramen för detta projekt utvecklas nya typer av utbildningar som baseras på lokala förutsättningar och näringslivets struktur. Vidare an- ordnas en distanslärarutbildning för alla stadier i kommunens skolor. 
 Med hjälp av  
 EU-medel 
  utbildas också 15 kvinnor över 40 år inom IT och entreprenörsskap under två år. Projektet är inriktat mot verk- stadsföretagen i Mora och målet är att kvinnorna skall kunna arbeta som egenföretagare, konsulter eller  
 IT-ansvariga 
  inom företagen. Vida- re utbildas, inspireras och motiveras 20 kvinnor från Leksand och Rätt- vik för att kunna driva egen verksamhet. Företagsidéer får möjlighet att utvecklas och avvecklas. Projektledarens roll är att vara bollplank och mentor. 
  
 2.8.4 
  
 Studiecenter och  
  
 IT-utveckling 
  i norr 
 Här följer en kort beskrivning av två samverkansorganisationer i norra Sverige samt en satsning på IT i Jämtlands län. 
 KHIS 
 KHIS, kommuner och högskolor i samverkan, är ett samverkansorgan där ca 50 kommuner från Söderhamn i söder till Kiruna i norr är med- lemmar tillsammans med Mitthögskolan, Umeå universitet, SLU Umeå, Luleå tekniska universitet och Vårdhögskolan i Boden. Förutom det stora nätverket med drygt 50 deltagare har en samverkan etablerats länsvis med respektive länsstyrelse. 
 Syftet med KHIS är framför allt att verka för ökad tillgänglighet till högre utbildning och fortbildning i kommunerna, främst de som saknar egen högskola. Detta syfte skall nås bl.a. genom att man utnyttjar di- stansöverbryggande teknik och pedagogik, stöder utvecklingen av stu- diecentra, stimulerar till nytänkande, arbetar för större samordning mellan kommunerna när det gäller genomförande av högskoleutbild- ning och bättre kontakter med universitet och högskolor i regionen. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 121 
  
 Lapplands kommunalförbund 
 Lapplands kommunalförbund består av de fyra kommunerna Kiruna, Gällivare, Jokkmokk och Pajala. I alla dessa kommuner finns studie- centra och i alla fyra kommunerna kan man läsa hela högskoleutbild- ningar eller högskolekurser. Utbildningarna bedrivs som en blandning av distansutbildning och utlokaliserad utbildning enligt olika varianter av Lappmarksmodellen. År 1997 var det totala antalet högskolestu- derande i Lapplands kommunalförbund 713 personer. 
 Enligt den grundläggande Lappmarksmodellen vistas de stude- rande vid högskola/universitet ca fyra dagar per månad. Övrig tid stu- derar de i hemkommunen i grupper, får ämneshandledning och tenterar på hemorten. De har kontakt med högskoleorten via fax, datorkonfe- rens och videokonferens. Enligt denna modell anordnas grundskollä- rarutbildningar och vårdutbildningar i alla fyra kommunerna av Luleå tekniska universitet, Umeå universitet och Vårdhögskolan i Boden. 
 Luleå tekniska universitet använder en vidareutveckling av Lappmarksmodellen för att distribuera kurser inom ekonomi och tu- rism/kultur om 80 poäng samt vissa fristående kurser till grupper i alla fyra kommunerna. Modellen innebär att de studerande inte behöver åka till högskolan/universitetet, utan all undervisning bedrivs via videokon- ferens. Högskolans lärare besöker studiecentra  
 1–3 
  gånger per termin och sänder då mot övriga tre kommuner. 
 Umeå universitet och Luleå tekniska universitet använder en tredje variant av modellen för att anordna utbildning av högskoleingenjörer, t.ex. i  
 data-elektronik 
  i Pajala. Undervisningen sker via videokonferens och/eller datakommunikation. 
 De studerande i Lapplands kommunalförbund kan delas in i tre grupper. Den typiska distansstudenten är mellan 25 och 35 år, merpar- ten är kvinnor. På grund av familjesituationen ser de inte flyttning till en högskoleort som ett realistiskt alternativ. De långa avstånden försvå- rar eller omöjliggör även pendling. Inom de tekniska utbildningarna är männen i majoritet, men även där finns en större andel kvinnor än på motsvarande utbildningar förlagda till campus. 
 I samband med en inbjudan till Pröva  
 på-kurser 
  från Luleå teknis- ka universitet undersöktes under 1997 intresset för högskolestudier på distans hos ungdomarna i de fyra kommunerna. Undersökningen visade att det finns ett stort antal ungdomar som känner sig osäkra eller direkt avvisande inför tanken att flytta till en utbildningsort, men är intresse- rade av att under ett år läsa högskolekurser på hemorten. En tredje målgrupp utgörs av de studerande inom Kunskapslyftet. Under våren 1998 har i de fyra kommunerna inletts ett kartläggningsarbete för att 
  
 122  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 skapa en bild av vilka högskoleutbildningar som kommer att efterfrågas av dessa människor. 
 Kontur 
 Jämtlands län har träffat en överenskommelse med Telia som, enligt länsstyrelsen, gör länet till det första i landet som kan erbjuda senaste teknik till låga kostnader åt alla företag och invånare oavsett var de är bosatta. Projektet, som kallas Kontur, syftar till att ge hela Jämtlands län en likvärdig högteknologisk infrastruktur för telekommunikation, att bevara dagens arbetstillfällen och samtidigt vara med och skapa och konkurrera om framtidens, samt att medverka till att distansarbete och distansundervisning samt spridning av lärarkompetens skall ta fart. 
 Överenskommelsen innebär för länet i stort sett följande: 
  
 · 
  
 ISDN till alla 163 skolorna i länet, 
  
 · 
  
 lokal videobrygga för upp till 28 samtidiga användare, 
  
 · 
  
 anslutning till Telias internetnod mot närsamtalstaxa för alla, 
  
 · 
  
 en databas Jämtland,  
  
 www-server, 
  för initialt 100 samtidiga använ- dare, 
  
 · 
  
 införande av bredbandsteknik, ATM, tidigareläggs kraftigt, 
  
 · 
  
 ett  
  
 20-tal 
 IT-konsulenter 
  ställs till länsstyrelsens förfogande för handledning och utbildning bland småföretag. 
  
 2.8.5 
  
 Pedagogiskt nätverk i Göteborg 
  
 Göteborg har skapat ett pedagogiskt nät för kommunens samtliga gym- nasieskolor och komvux. Alla skolor är kopplade med fasta kablar och en gemensam internetkoppling, samt en modempool för arbete och ut- bildning på distans. 
 Pedagogiskt Forum 
 Göteborgs utbildningsförvaltning har med hjälp av projektmedel från  
 KK-stiftelsen 
  börjat bygga upp en kunskapsbas i det pedagogiska nätet. Den innehåller pedagogiskt material som kan användas av lärare som stöd och inspirationskälla i det vardagliga lärararbetet. Avsikten är också att fördjupa samarbetet mellan gymnasieskolorna och komvux- enheterna i Göteborg samt att få igång en pedagogisk diskussion om arbetsformer, tolkning av kursplaner och betygskriterier. Lärarnas be- redskap att använda IT som ett pedagogiskt hjälpmedel inom det egna ämnesområdet skall ökas genom olika former av utbildningar. Pedago- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 123 
  
 giskt Forum fungerar som en stödorganisation både för elever och lära- re i gymnasieskolorna och för komvuxenheterna. 
 Närmare 300 lärare är involverade i projektet. Några av lärarna är ämnesredaktörer, vilket innebär att de ansvarar för innehållet på ett ämnes hemsida och ser till att det fylls på med lättillgänglig informa- tion i form av nyheter, kursplanering, betygskriterier, aktuella länkar och tips om lektioner. Lärarna bildar nätverk kring ämnen i projektet. Hösten 1997 fanns ungefär 30 nätverk som gav lärarna tillfälle att ut- byta idéer, erfarenheter och åsikter. 
 För att stärka elevernas möjligheter till medverkan har en särskild form för detta etablerats under Pedagogiskt Forum. Samtliga 22 skolor deltar i arbetet och en elevredaktör har utsetts. 
 Den virtuella skolan  
 och  
  
 Education-on-demand 
 är två projekt som utvecklar distanskurser över internet. Eleverna kan, oberoende av tid och rum, själva hämta självinstruerande kurser från nätet och anpassa inlärningen efter eget behov. Kurserna bygger på problemb aserad in- lärning. Interaktiviteten mellan lärare och elever sker med hjälp av bå- de ljud, text och bild. Ämnen som erbjuds är kurser inom barn och fri- tid, engelska, svenska, fysik, matematik och data. 
  
 Datatorget  
 omfattar fysiska och tekniska resurser för att ge utveck- lingstöd till skolorna. Det tekniska teamet består av sex personer, där- utöver finns en bibliotekarie och ytterligare tre resurspersoner. Data- torget anordnar lärarfortbildning i IT och bygger upp en help desk på intranet, där lärarna efter genomgången kurs kan repetera kunskaperna. Datatorget ger också  
 IT-tips 
  till både elever och lärare t.ex. om hur man hittar rätt information på internet, hur man hämtar hem ett program och installerar det, hur man skapar en hemsida osv. 
 Ett virtuellt gymnasiebibliotek, Ugglan,  
 har skapats inom projektet. Där skall finnas tillgång till all information som kan hämtas från data- baser både inom och utom skolan. Där kommer också att finnas lektio- ner i hur man söker, bearbetar och presenterar information. En databas över Göteborgslitteratur har påbörjats liksom presentation av litteratur- recensioner och lästips. 
  
 Även den fysiska biblioteksmiljön utformas för att stimulera till ak- tivt kunskapshämtande. Bibliotekarierna kan med sin expertkunskap erbjuda handledning i kreativitet och kritiskt tänkande genom hela ar- betsprocessen, t.ex. när eleverna skall göra specialarbeten. 
  
 SIMULAB  
 är ett  
 web-baserat 
  rollspelskoncept som används inom språkundervisningen. Elever som studerar språk i olika länder kan med hjälp av konceptet tillsammans arbeta med lösningar av gemensamma problem. Det finns för närvarande två olika  
 SIMULAB-projekt 
  som använder engelska, tyska, franska och spanska i rollspelen. I båda pro- 
  
 124  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 jekten finns deltagare från Belgien, Danmark, Finland, Norge, Spanien och Sverige. 
  
 MorganCentrum för livslångt lärande i Tyresö 
  
 Centrum för Livslångt Lärande (C3L) är ett stort lär- eller studiecent- rum i Tyresö, söder om Stockholm, som omfattar ett antal olika verk- samheter. Komvux är en av de största. Vidare finns det under läsåret 1997/98 en kvalificerad yrkesutbildning om 120 poäng med 80 platser per år, bl.a. inom nätverksteknik, elektronik och datorteknik samt vide- ografik. Kunskapslyftet har 786 platser, det finns en stor uppdragsut- bildning, svenska för invandrare samt högskoleutbildning på distans. Hösten 1997 var antalet studerande 2 350 personer på hel- eller deltid. Sedan flera år finns det på C3L en grupp om  
 5–7 
  särskilt aktiva lärare som ägnat sig åt pedagogiskt utvecklingsarbete inom ramen för ett Pe- dagogiskt forum och även i ett nordiskt projekt kallat Det virtuella klassrummet. Datorn i undervisningen har varit ett huvudtema, di- stansutbildning med hjälp av videokonferens ett annat. Denna grupp har utgjort en viktig del i idégivning och även genomförande. De har bidragit till sina kollegors vidareutbildning genom att dela med sig av sin kunskap och sina erfarenheter. 
 Med  
 DUKOM-medel 
  bedriver C3L under 1997/98 en försöksverk- samhet där bl.a. basämnen på gymnasienivå läses på tid och plats som den studerande bestämmer själv. Kurserna finns upplagda på en server. Därifrån hämtas arbetsuppgifter som utförs och skickas tillbaka till lä- raren. Uppgifterna rättas och den studerande får nya uppgifter. Hon kan sitta hemma vid en egen dator eller på C3L och arbeta i sin egen takt. I alla kurserna finns dock vissa moment som kräver att man träffas fy- siskt vid ett antal tillfällen. Projektet omfattar även försök med basårs- studier kopplade till en introduktionskurs på högskolan och försök med distanskurser för självstudier för personer som avser att gå upp i sär- skild prövning för att höja betygsnivån och komma in på högskolan. 
 Även C3L är medlem i NITUS. Inom ramen för nätverket erbjuder C3L högskolekurser inom olika ämnesområden. De flesta är fristående kurser om  
 5–10 
  poäng, avsedda som fort- eller vidareutbildning för yrkesverksamma personer. Utbildningen anordnas av universitet och högskolor i hela landet och förmedlas via telebild eller tillresta lärare till studiecentret. De studerande antas och examineras av respektive högskola. C3L tillhandahåller lokaler, datorer och annan utrustning samt stöd och studieservice. C3L förmedlar också lärarfortbildning från Lärarhögskolan i Stockholm. Kostnaderna för lokal,  
 IT-utrustning, 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 125 
  
 handledare och administration betalas i de fallen av den skola där lära- ren är anställd. 
  
 2.8.7 
  
 NITUS – nätverksgruppen för  
  
 IT-baserad 
  utbildning via lokala studiecentra 
 NITUS är en ideell nätverksförening som använder distansöverbryg- gande IT som medel för att distribuera högskoleutbildning till lokala studiecenter. Verksamheten har pågått i fem år. Under läsåret 1997/98 deltar ungefär 1500 personer i högskoleutbildning via lokala studie- center och ca 50 högskolekurser genomförs inom ramen för NITUS. F.n. samarbetar 37 kommunala studiecenter som medlemmar i nätver- ket. Ytterligare ett antal studiecenter har ansökt om medlemskap, men NITUS anser sig ännu inte kunna ta in fler eftersom de inte kan erbjuda tillräckligt många högskolekurser. 
 Målsättningen för medlemmarna är att höja utbildningsnivån i sina respektive kommuner genom att erbjuda högskoleutbildning på hem- maplan. Därigenom vill man göra högskolestudierna tillgängliga för fler människor och nå nya grupper som tidigare inte efterfrågat hög- skolestudier av olika skäl. Större delen av de högskolekurser som er- bjuds inom ramen för NITUS är fristående kurser som bedrivs på kvarts- eller halvfart och är avsedda för människor som arbetar, har ansvar för barn eller av andra skäl inte kan studera på heltid. 
 Studiecentra inom NITUS ligger huvudsakligen i Mellansverige men också i södra Sverige: Jämtland, Härjedalen, Medelpad, Ånger- manland, Hälsingland, Dalarna, Gästrikland, Uppland, Södermanland, Västmanland, Västergötland och Småland. 
 Arbetsfördelningen innebär att högskolan kvalitetssäkrar och till- handahåller lärarledd utbildning. Den studerande skrivs in och exami- neras vid respektive högskola, men hon genomför sin utbildning vid ett lokalt studiecenter, som tillhandahåller lokaler, utrustning, personal, IT m.m. Studiecentret ombesörjer också marknadsföring, studieservice, tentamina samt lednings- och kommunikationsresurser. Dessutom in- venterar centret de lokala utbildningsbehoven. Dessa utbildningsbehov samordnas via NITUS som därefter påverkar högskolorna att förlägga kurser till medlemmarnas studiecentra. Statsbidraget till högskoleut- bildningen går till respektive högskola. Studiecentrets verksamhet be- kostas av kommunen. 
 Undervisningen bedrivs huvudsakligen lokalt via telebild (video- konferens). De studiecenter som är medlemmar i NITUS måste hålla en viss överenskommen nivå på sin tekniska utrustning. Utrustningen är 
  
 126  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 standardiserad för att möjliggöra friktionsfri kommunikation mellan studerandegrupper och lärare på olika studiecentra och högskolor. 
 Genom att en kurs kan sändas till flera studiecentra samtidigt kan grupperna på varje center vara små och de studerandes valfrihet ökar. Även om huvuddelen av undervisningen sker med hjälp av telebild kan en eller flera gemensamma träffar på högskoleorten eller på något stu- diecenter vara obligatorisk. 
 Förutom ett stort antal fristående kurser kan NITUS erbjuda några fullständiga utbildningsprogram, t.ex. grundskollärarprogrammet och sociala omsorgsprogrammet, samt utbildning till sjuksköterska och till högskoleingenjör. 
 Inom ramen för nätverket anordnas även telebildföreläsningar som sänds antingen från en högskola eller från ett av NITUS studiecenter. En föreläsning eller en föreläsningsserie upphandlas av någon av NITUS medlemmar, som sedan erbjuder de andra medlemmarna att ta del av föreläsningen via telebild. Föreläsningen kan sändas till maxi- malt 15 studiecentra. 
  
 2.9 
  
 Nätverk och  
  
 IT-tjänster 
  inom utbildningen 
  
 2.9.1 
  
 SUNET 
  
 SUNET (Swedish University computer NETwork) kom till i början av  
 1980-talet 
  och är ett organiserat samarbete mellan svenska universitet och högskolor i syfte att ge högskolorna tillgång till nationell och in- ternationell datakommunikation. SUNETs huvuduppgift är fortfarande att vid varje tidpunkt erbjuda universitet och högskolor de tjänster som de efterfrågar inom främst datakommunikationsområdet. 
 Staten har vidare erbjudit kommunerna en möjlighet att koppla upp biblioteken till SUNET för att ge allmänheten tillgång till internet (prop. 1996/97:1, volym 6 s. 141). 
 SUNET är en av flera operatörer i Sverige som erbjuder internetan- slutning och SUNET deltar i sådant konkurrensneutralt samarbete mellan operatörer som syftar till att b ygga upp och vidmakthålla en väl fungerande nationell infrastruktur för den svenska delen av internet. 
 Högskoleverket, som har det yttersta ansvaret, har utsett en särskild styrelse för SUNET. Styrelsen, som har i uppgift att besluta om inrikt- ning och genomförande av verksamheten, består av nio företrädare för universitet och högskolor och två representanter för biblioteks- och kultursektorn. SUNET köper tjänster från såväl teleoperatörer och nät- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 127 
  
 leverantörer som universitet och högskolor, för att kunna erbjuda uni- versitet och högskolor de nättjänster som dessa önskar. På det interna- tionella planet samarbetar SUNET med övriga nordiska länder i orga- nisationen NORDUnet. 
 Högskolornas  
 SUNET-anslutning 
  
 SUNETs verksamhet är till största delen anslagsfinansierad och redan anslutna universitet och högskolor har de senaste åren inte krävts på avgifter. Organisationer utanför högskolan får betala en avgift om de vill använda sig av SUNETs tjänster. För nytillkommande högskolor med examensrätt försöker man finna övergångslösningar till dess att anslutning av dessa ryms inom anslaget. 
 SUNETs omslutning 1997 överstiger 70 miljoner kronor exklusive kostnaderna för att ansluta kommunalt finansierade bibliotek och muse- er. Under de närmaste åren beräknas omslutningen att stiga kraftigt som följd av både krav på större kapacitet nationellt och planerad ut- byggnad av de internationella förbindelserna inom ramen för NORDU-  
 net-samarbetet. 
  
 Hösten 1997 genomförde Middleton en enkät bland universitet och högskolor och andra organisationer som är anslutna till SUNET. Enligt bedömare med goda kunskaper om hur datakommunikationen fungerar på respektive högskola och organisation används SUNET av ca 37 000 anställda och av ca 140 000 studerande. 
 Den teknik som används mest är world wide web och elektronisk post och de viktigaste användningsområdena för både anställda och stude- rande är enligt enkäten 
  
 · 
  
 sökande efter forskningsrapporter och litteraturreferenser, 
  
 · 
  
 sökning i databaser, 
  
 · 
  
 kunskapsförmedling och kontakt med forskare (gäller endast an- ställda), 
  
 men även distansundervisning, kontakt med myndigheter och leveran- törer och undervisning och självinlärning om internet uppges vara vik- tiga användningar. Dessutom förekommer i båda grupperna en hel del surfande, enligt bedömarna. 
 Styrelsen för SUNET har tidigare konstaterat att nätet används mer och mer i distansutbildning, att bibliotekens användning ökar drama- tiskt, att humanister och samhällsvetare håller på att bli lika stora an- vändare som tekniker och naturvetare, samt att nätet idag används inte bara för forskning och utbildning utan även för den tredje uppgiften, 
  
 128  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 som innebär att man utvecklar ett samspel med kommuner och andra avnämare när det gäller forskning och utbildning. 
 För att ge högskolorna möjlighet att utnyttja den nya informations- tekniken på ett ändamålsenligt sätt inom forskning och utbildning, inte minst distansutbildning, har regeringen beslutat om en satsning på SUNET. Satsningen innebär att de mindre och medelstora högskolor- nas förbindelser uppgraderas till 34 Mbit/s och stamnätet mellan uni- versitetsorterna till 155 Mbit/s. Dessutom kommer alla högskolestude- rande oavsett bostadsort att erhålla en förbindelse med SUNET. SU- NETs styrelse har i november 1997 slutit ett avtal med en teleoperatör, som innebär att de högskolestuderande erhåller ett internetabonnemang på mycket förmånliga villkor. 
 Fasta förbindelser – En utvärdering av länsbibliotekens SUNET- anslutning 
 I mars 1996 anvisade regeringen på förslag av DUKOM projektmedel om 2,1 miljoner kronor till Statens kulturråd och Smith för anslutning av ca 15 länsbibliotek till SUNET för att underlätta till- gängligheten av litteratur för distansstuderande. Avsikten med projektet är att öka möjligheterna för studerande att få tillgång till nät- verksbaserade tjänster och därmed förbättra möjligheterna att bedriva distansstudier på främst högskolenivå. Projektet skall tjäna som under- lag för DUKOMs bedömningar bl.a. avseende möjligheten att vidga användningen av biblioteksorganisationen inom distansutbildning för i första hand universitetsstuderande. 
 Utvärderingen av projektet redovisades till DUKOM hösten 1997 i rapporten Fasta förbindelser – En utvärdering av länsbibliotekens  
 SUNET-anslutning 
  (Rapport från Statens Kulturråd 1998:1). Utvärde- ringen har skett genom enkäter till bibliotekens anställda och använda- re. 
 Följande 11 länsbibliotek ingick i projektet: Eskilstuna, Gävle, Abbott, Karlskrona, Karlstad, Kristianstad, Uppsala, Visby, Västerås, Östersund, samt länsbiblioteket i Västerbotten. Västerbottensbibliote- ket kom dock igång senare med sin anslutning och ingick därför inte i utvärderingen. 
 Förberedelserna och inkopplingen av SUNET skedde utan större problem.  
 SUNET-uppkopplingen 
  innebar på de flesta håll en kraftfull uppgradering av bandbredden, vilket medförde en stor standardhöjning framför allt för allmänhetens tillgång till internet. Samarbetet med hög- skola och kommun fungerade på det hela taget bra. Kommunens IT- ansvariga var på ett par ställen tveksamma inför den statliga SUNET- satsningen, eftersom den inte överensstämde med kommunens IT- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 129 
  
 planering. Eftersom biblioteket fick två fristående, separata nät hade dock kommuner i allmänhet inte några synpunkter på anslutningen. Den förorsakade inte heller några säkerhetsproblem. 
 Flera bibliotek pekade på att samarbetet med högskolan i SUNET- projektet medfört att man fortsatt diskutera utvidgad samverkan på fle- ra andra områden, bl.a. när det gäller distansutbildning. 
 Utbildning av personal och allmänhet är mycket viktig, det fastslog samtliga bibliotek. Internetanvändningen på biblioteken överträffade i de flesta fall förväntningarna. Den innebar också att man tvingades till investeringar i ett större antal datorer – här fanns dock stora skillnader mellan biblioteken. 
 Alla biblioteken hade regler för allmänhetens internetanvändning, men i princip ställde man samtliga internetfunktioner till allmänhetens förfogande. Enligt enkätsvaren var det alla sorters människor som an- vände sig av servicen. Männen dominerade och åldersfördelningen vi- sade stor övervikt för ungdomar upp till 30 år. De studerande utgjorde den största användarkategorin, men även yrkesarbetande och arbetslösa var stora nyttjare. Bland de studerande dominerade högskolestuderande och komvuxelever. Andelen distansstuderande utgjorde inte mindre än 14 procent. De flesta hittade vad de letade efter på egen hand. Hälften av de svarande uppgav dock att de även fått hjälp av biblioteksperso- nalen. Nästan alla användare som besvarat enkäten var mycket positiva till internetservicen. 
 Sammanfattningsvis kan man konstatera att biblioteken upplevt  
 SUNET-anslutningen 
  som mycket positiv. Den har inneburit ett lyft för verksamheten och bibliotekets roll som informationsförmedlare har stärkts. Genom att biblioteken har fått en förbindelse med hög kapacitet och många funktioner har de fått möjlighet att ge ökad service till de distansstuderande. Universiteten får också, genom att allt fler bibliotek ansluts, ökade möjligheter att lägga ut kurser och material på distans. 
 SUNETs styrelse har slutit ett avtal med TELIA om att kommuner- na erbjuds en permanent uppkoppling om 2 Mbit/s för huvudbibliote- Pruitt i kommunerna och länsbiblioteken. Kostnaderna bestrids de första två åren av staten, men kommunen får förbinda sig att bekosta de tre påföljande åren. I början av maj 1998 finns det överenskommelser om att 42 bibliotek på detta sätt anslutits eller kommer att anslutas till SUNET. 
  
 2.9.2 
  
 Skoldatanätet 
  
 Det svenska Skoldatanätet drivs på regeringens uppdrag av Skolverket. Det skall fungera som en vägledning i arbetet med att integrera IT i 
  
 130  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 undervisningen. En annan viktig roll för Skoldatanätet är att vara en mötesplats för svenska och utländska skolor som arbetar med internet och IT. I kalendariet finns alla aktuella evenemang och aktiviteter som rör undervisning och IT. I diskussionsgrupper och via anslagstavlan kan man kommunicera med kollegor och andra i skolans värld. På nätet finns adresslistor över många av de skolor i världen som befinner sig på och arbetar med internet. Man kan även diskutera i realtid med kol- legor och andra via någon av de  
 Hunter 
  som erbjuds. 
 Skoldatanätet driver ett antal tjänster avsedda för elever och lärare i den svenska ungdomsskolan.  
 Lexin  
 är en tjänst som ger möjlighet att via datorn bläddra i lexikon av god kvalitet, f.n. ett svensk/engelskt och ett svensk/finskt. 
  
 Länskskafferiet  
 är ett antal länkar inom olika ämnesområden som är kvalitetsbedömda och som kontinuerligt gås igenom av lärare och bib- liotekarier. För att informera om allt nytt som händer på internet ger Skoldatanätet ut en tidning som finns i en nätversion. Material från ett antal dagstidningar och facktidskrifter kan också hämtas från nätet. 
 Vidare finns ett antal projekt för lärare och elever på Skoldatanätet, bl.a. ett konst- och ett musikprojekt. Man kan välja själv om man vill delta eller bara följa aktiviteterna. 
 Det europeiska skoldatanätet,  
 European Schoolnet,  
 tillkom på svenskt initiativ år 1997. Syftet är att etablera en multimediaplattform och en ram för 
  
 · 
  
 samarbete mellan skolor i Europa, 
  
 · 
  
 europeiska informationstjänster med pedagogiskt innehåll av god kvalitet, 
  
 · 
  
 samarbete på europeisk nivå mellan nationella skolmyndigheter, universitet och högskolor och företag för att utveckla IT och kom- munikationstjänster i skolorna pedagogiskt, innehållsmässigt och tekniskt, 
  
 · 
  
 fort- och vidareutbildning av lärarna, särskilt i fråga om IT i utbild- ningen. 
  
 2.9.3 
  
 ASKen 
  
 ASKen är universitetens och högskolornas gemensamma system för studieinformation. Där finns alla kurser och utbildningsprogram som erbjuds, med beskrivningar och behörighetskrav, uppgift om utbild- ningen ges på distans eller som sommarkurs m.m. Där finns också pre- sentationer av respektive universitet och högskola, information om stu- dentkårer, studentbostäder och möjligheter till utlandsstudier. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 131 
  
 Systemet innehåller även information om utbildningsansvariga och studievägledare med adresser och telefonnummer m.m. 
 Respektive universitet och högskola ansvarar för att den egna studi- einformationen är tillförlitlig och korrekt. Högskoleverket har ett sam- ordnande ansvar för produktionen och tillhandahållandet av databasen. 
  
 2.9.4 
  
 Jacobs 
  
 KNUT, KunskapsNätet för UTbildning, är en virtuell mötesplats för alla som är intresserade av lärande med IT. Ansvarig för KNUT är Stiftelsen för Kunskaps- och Kompetensutveckling  
 (KK-stiftelsen) 
  me- dan tekniken är utvecklad av CITU vid Lunds universitet. Tanken är att KNUT skall vara en inspirationskälla som ständigt skall presentera ny- heter och skapa nya kontakter. 
 I Knutpunkten finns interaktiva mötesplatser där man kan vädra sina åsikter och byta erfarenheter och idéer. I Fråga Cortez kan man ställa frågor till pedagoger som försöker ge svar inom 24 timmar. Även tek- niska frågor skall besvaras inom ett dygn. Forskarforum är en interaktiv mötesplats kring forskning om nya former för lärande med IT. 
 Utvecklingsprojekten i  
 KK-stiftelsens 
  skolsatsning redovisas på KNUT med aktuell information, pedagogiska erfarenheter, resultat, tips, idéer och adressuppgifter. Där och under övriga rubriker finns ex- empel på metoder och strategier för att utveckla nya former för lärande. 
 Även  
 DUKOM-projektens 
  slutrapporter redovisas på KNUT. KNUT innehåller också information om konferenser i Sverige och i 
 andra delar av världen, riktade till alla stadier i utbildningsväsendet, samt kurser  
 on-line, 
  en sammanställning av litteratur kring IT och lä- rande, uppgifter om svenska och internationella pedagogiska centra m.m. 
  
 2.9.5 
  
 Folkbildningsnätet 
  
 Folkbildningsnätet var från början ett  
 DUKOM-projekt 
  med delfinan- siering från  
 KK-stiftelsen. 
  Det syftar till att dels erbjuda en teknisk plattform för öppet och flexibelt lärande, dels stödja den pedagogiska utvecklingen av öppet och flexibelt lärande inom folkbildningen. Folk- bildningsnätet erbjuder också en mötesplats för alla folkbildare, oavsett organisation, att diskutera gemensamma frågor. 
 Där kan alla studieförbund och folkhögskolor erbjuda cirklar och kurser för deltagare som inte vill eller kan delta i traditionell verksam- het. På nätet skall man kunna följa en kurs oberoende av tid och rum. 
  
 132  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Studieförbund och folkhögskolor kan utnyttja platser och tjänster på folkbildningsnätet utan kostnad. 
 Projektet administreras av Folkbildningsrådet. Under  
 1997–1998 
  handläggs en rad lokala försöksverksamheter inom ramen för folkbild- ningsnätet. Dessa projekt finansieras av  
 KK-stiftelsen. 
  
 2.10 
  
 Distansutbildning och  
  
 IT-utveckling 
  i vårens propositioner 
 Den regionalpolitiska propositionen 
 I propositionen (1997/98:62) om Regional tillväxt – för arbete och väl- färd finns bl.a. ett antal förslag om insatser för att förbättra möjlighe- terna till distansutbildning. 
 I propositionen framhåller man att behovet av distansutbildning är stort och informerar om att regeringen har uppdragit åt samtliga univer- sitet och högskolor att prioritera och utöka utbudet av distansutbild- ning, samt att en nationell  
 IT-satsning 
  pågår inom högskoleområdet och biblioteksväsendet med hjälp av universitetsnätet SUNET. 
 När det gäller distansstudier inom folkbildningen framhåller man att olika studerande har olika preferenser och behov kring lärmiljöer och att folkbildningsstudier därför bör kunna bedrivas från hemmet, arbetet, lokala och regionala studiecentra, tillfälliga lärmiljöer för gruppstudier på lokalt initiativ etc. Ett aktivt mäklingssystem för att över hela lan- det göra det möjligt att sammanföra å ena sidan önskemål om aktivite- ter och å andra sidan erbjudanden från olika anordnare bör enligt pro- positionen kunna prövas. Vidare framhålls att folkbildningen har en särskild roll i regeringens ambition att göra ett nationell kulturutbud tillgängligt för alla och att en modell för lokala  
 IT-kulturcentra 
  bör utvecklas. 
 När det gäller vuxenstudier på gymnasienivå vill regeringen förstär- ka och bredda insatserna som görs inom Kunskapslyftet och framför allt pröva om obalansen i möjligheter till utbildning beroende på regio- nala och lokala förutsättningar kan utjämnas ytterligare. Målet bör en- ligt propositionen vara att ge de vuxna som inom Kunskapslyftet har behov av distansutbildning en möjlighet att oberoende av bostadsort få studera på samma villkor som andra. För att det målet skall kunna upp- nås måste de viktigaste delarna av gymnasieskolans utbildningar göras tillgängliga via IT. 
 För att förbättra utbildningsmöjligheterna utanför högskoleorter fö- reslår regeringen att den decentraliserade utbildningen och distansut- bildningen skall byggas ut med minst 1 500 högskoleplatser, senast år 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 133 
  
 2 000, i första hand inom stödområde 1. Omfattningen av den fortsatta utbyggnaden av distansutbildning inom högskolornas utbildningsut bud, liksom dess inriktning, avser regeringen att återkomma till senare i samband med behandlingen av DUKOMs förslag. I propositionen framhålls också att det då även kan bli aktuellt att ta ställning till frågor som rör formerna för och genomförandet av distansutbildning, bl.a. om modifieringar behöver göras i resurstilldelningssystemet för grundläg- gande högskoleutbildning med hänsyn till målet att främja distansut- bildning. 
 I propositionen framhålls vidare att det i dag finns stor  
 IT-kunskap 
  inom alla delar av utbildningsväsendet, men att den är mycket ojämnt fördelad. Gemensamt för olika utbildningsnivåer är behovet av fortsatt utveckling av  
 IT-baserad 
  pedagogik, teknik och läromedel. Sådan ut- veckling är dock resurskrävande. För att stödja utvecklingen av di- stansutbildning baserad på modern informationsteknik föreslås därför att ett särskilt utvecklingscentrum etableras i Härnösand. Centrumet skall kunna bedriva sitt utvecklingsarbete både med centrala resurser och med resurser som samverkar nätverksbaserat. 
 Ledningen för centrumet skall enligt förslaget uppdras åt en delega- tion i vilken företrädare för i första hand högskolan och folkbildningen ingår. Delegationen och centrumet skall tillsammans utgöra en statlig myndighet. Kompetens och resurser inom centrumet bör också kunna utnyttjas för den satsning på gymnasiestudier på distans som sker bl.a. inom ramen för Kunskapslyftet. Därför bör även företrädare för vux- enutbildningen ingå i delegationen. 
 Enligt propositionen har regeringen erfarit att Stiftelsen för kun- skaps- och kompetensutveckling är beredd att stödja den del av cent- rumet, som kommer att vara inriktad mot  
 IT-utveckling 
  för folkbild- ningens behov, med 50 miljoner kronor. Regeringen avser att avsätta 50 miljoner kronor år 1999 i första hand för högskolans behov. Dele- gationen bör enligt förslaget inrättas snarast möjligt och centrumet nå- got senare under år 1998 efter förslag av delegationen. Delegationen får i uppdrag att lämna förslag till inriktning och fortsatt finansiering av verksamheten. Delegationen föreslås även få i uppgift att förfoga över de särskilda högskoleplatser som nämnts ovan. 
 Propositionen om folkbildning 
 Enligt propositionen om Folkbildning (prop. 1997/98:115) bör folk- bildningen ta på sig viktiga uppgifter på  
 IT-området 
  till nytta för sam- hället och för folkbildningens egen verksamhet. Folkbildningen bör kunna bidra både genom att erbjuda utbildning kring IT och genom att utnyttja IT som redskap i utvecklingen av den egna verksamheten. Re- 
  
 134  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 geringen avser därför att ta initiativ för att påskynda  
 IT-användningen 
  i folkbildningen. 
 I propositionen framhåller man att folkbildningen, med sin stora er- farenhet av att skapa kreativa möten mellan människor, har såväl en möjlighet som en uppgift att utveckla verksamhetsformer som stöds av IT, men som fortfarande baserar sig på samspel mellan människor. I folkbildningsaktiviteten skapas möjligheter att bearbeta informationen så att den kan omvandlas till kunskap. Folkbildningen har också en viktig uppgift i att förbättra möjligheterna till kritisk granskning av de informationsmängder som görs tillgängliga med hjälp av den nya tek- niken. En ökad användning av kommunikationstekniken ger också möjlighet att bredda de diskussioner som folkbildningen grundar sig på och att använda ämnesexpertis som inte finns att tillgå lokalt. 
 För att öka möjligheten att ge en allmän  
 IT-kompetens 
  till hela be- folkningen vill regeringen ge folkbildningen stöd för att ta fram en IT- grundkurs. Vidare vill regeringen ge folkbildningen ökad tillgång till den informations- och kunskapsmängd som förmedlas via IT, genom att möjliggöra även för folkbildningen att ansluta sig till internet med god kapacitet och på förmånliga villkor i stort sett i enlighet med den mo- dell som gällt för folkbibliotekens anslutning till SUNET. Den delega- tion som nämnts ovan bör få i uppdrag att lämna förslag till hur staten kan stödja folkbildningens tillgång till internet på detta sätt. 
 Regeringen vill påskynda det utvecklingsarbete som påbörjats inom ramen för det av regeringen stödda projektet Folkbildningsnätet. Detta utvecklingsarbete bör enligt förslaget breddas i avsikt att skapa gemen- samma  
 IT-baserade 
  funktioner för folkbildningen, som kan användas av cirkelledare och lärare vid folkhögskolor för att utforma egna IT- baserade pedagogiska material samt andra gemensamma  
 IT-funktioner. 
  Det utvecklingscentrum som föreslagits får en central ställning i detta arbete. 
 Slutligen understryker man i propositionen att folkbildningen har en särskild roll i arbetet att via IT göra det nationella kulturutbudet till- gängligt i hela landet. 
 1998 års ekonomiska vårproposition 
 I vårbudgeten (prop. 1997/98:150) framhåller man att informationstek- niken betyder mycket för Sveriges konkurrenskraft och att regeringen har ansvar för att IT och kunskap om IT skall komma så många männi- skor som möjligt till del.  
 IT-politiken 
  skall bl.a. leda till att öka kvin- nors användning av IT. 
 I propositionen pekar man på att regeringen har satsat ca 1,3 miljar- der kronor under perioden  
 1997–1999 
  på ett nationellt program för IT- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 135 
  
 utbildning. Programmet är ett resultat av en överenskommelse mellan regeringen, Industriförbundet och företrädare för  
 IT-företagen. 
  Utbild- ningen drivs i projektform inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen och beräknas omfatta 10 000 personer som får en hö gkvalitativ utbild- ning. Därmed beräknas risken för flaskhalsar i den snabbt växande ekonomin minska. 
 Därutöver föreslår regeringen att 1,5 miljarder kronor avsätts under åren  
 1999–2001 
  för insatser i skolan. Regeringen avser att förelägga riksdagen ett program för IT i skolan, där utgångspunkten är att alla elever skall ges kunskaper och möjligheter att använda datorer som ett modernt informationsverktyg. 
 Som nämnts ovan skall ytterligare uppgradering av överföringska- paciteten göras inom universitetsdatanätet SUNET. En särskild kom- petensutveckling rörande IT för anställda inom offentlig sektor ser re- geringen som en viktig uppgift under de kommande åren. Vidare före- slås en satsning på IT inom kulturområdet. 
  
 2.11 
  
 Några exempel från andra länder 
  
 2.11.1 
  
 Distansutbildning i Norge 
  
 Här ges en kort översikt över olika institutioner inom distansutbild- ningsområdet i Norge. En utförligare beskrivning finns i Martinez berg: På Distans – Utbildning, undervisning och lärande som har publi- cerats i delbetänkandet SOU 1998:00. 
 Två samordnande organ 
 Norsk Forbund for Fjernundervisning  
 (NFF) är en sammanslutning av organisationer, som bland sina 22 medlemmar har ett brett spektrum av institutioner som helt eller delvis ägnar sig åt att bedriva distansutbild- ning. Det innebär att såväl privata distansutbildningsinstitut som skolor för branschutbildning och universitet är medlemmar. NFF har ett sek- retariat och ett kansli i Oslo och uppträder som ett samlat organ för medlemmarna gentemot myndigheterna. 
  
 Kirke-, 
  utdannings- og forskningsdepartementet (KUF) använder NFF som ett samarbets- och kontaktorgan. Departementet har bl.a. uppdragit åt NFF att utreda kvalitetsfrågor kopplade till distansutbild- ning. Det har resulterat i att NFF har utarbetat kriterier och riktlinjer för så kallad kvalitetssäkring för institutioner som bedriver distansut- bildning. NFF är också den norska organisation som granskar om di- 
  
 136  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 stansutbildningsinstitutioner kan vara berättigade till statsbidrag för sin verksamhet. 
 NFF är representerat i nationella kommittéer för EUs olika program. Organisationen är medlem i flera av de internationella organisationerna på området. NFF håller vidare årliga konferenser och ger ut rapporter från dessa liksom från de projekt som organisationen bedriver. 
 Sentralorganet för fjernundervisning på universitets- og högskole- nivå  
 (SOFF) har som övergripande uppgift att stimulera utvecklingen av distansundervisning och flexibla undervisningsformer vid de norska högskolorna. SOFF blev ett permanent organ först i januari 1994, men verksamheten hade satt igång långt tidigare. Idén om att tillskapa ett för högskolorna koordinerande organ på distansutbildningsområdet väcktes på  
  
 1980-talet, 
  
  då man i Norge liksom tidigare i Sverige hade avfärdat tanken att starta ett Open University. I början av  
  
 1990-talet 
  
  bedrevs SOFF som ett projekt under utprövning och betecknades som ett natio- nellt kunskapsnät. 
  
 Efter prövotiden blev SOFF en fast struktur i den norska högskoleut- bildningen. Uppdraget fick ett tydligare innehåll. SOFF skall enligt en strategiplan bl.a. 
  
 · 
  
 ge vägledning till studenter och institutioner om distansutbildning, bl.a. om ämnesmässiga metodfrågor, 
  
 · 
  
 koordinera verksamhet som pågår eller planeras inom norsk di- stansutbildning på högskolenivå och knyta ihop de olika ämnesin- stitutionerna i ett nationellt samarbete, 
  
 · 
  
 föreslå utvecklingsprojekt och stimulera till vidareutveckling av de verksamheter som pågår, 
  
 · 
  
 hjälpa och uppmuntra institutioner, som har kompetens inom prio- riterade områden, att utveckla och genomföra distansundervisning på dessa områden, 
  
 · 
  
 ge råd till departementet om hur man skall fördela medel till ett be- gränsat antal utvecklingsprojekt, 
  
 · 
  
 ansvara för utvärdering av projekt och verksamheter inom di- stansutbildning på universitet och högskolor. 
  
 SOFF tillämpar i sitt arbete en vid definition av begreppet distansut- bildning och menar att det centrala är att tillskapa undervisningssitua- tioner som karaktäriseras av flexibilitet. 
 SOFF har blivit en länk mellan departementets enhet för högskole- utbildning och enskilda högskolor eller flera högskolor i samverkan. SOFF:s uppgift är att prioritera mellan och bereda finansieringen av utvecklingsinsatserna, att samordna dem samt att följa upp dem. KUF fördelar utvecklingsmedel efter förslag från SOFF, som således kan se 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 137 
  
 till att en arbetsfördelning kommer till stånd mellan olika högskole- miljöer och att i vissa fall samarbetsorganisationer skapas. Initiativ till utvecklingsinsatser kan komma från såväl SOFF som högskolorna. KUF hade år 1997 8,5 miljoner norska kronor att fördela till olika ut- vecklingsprojekt. 
 SOFF har genom det Nationale fjernundervisningsnettet skapat en samarbetsorganisation och en marknadsföringsstruktur, där de stude- rande på en  
 web-plats 
  kan överblicka all högskoleutbildning i Norge som går att följa på distans. På den kanalen finns 33 offentliga och pri- vata institutioner för högre utbildning och fyra universitet. SOFF har vidare givit ut en serie rapporter. Av särskilt intresse är Rapport 2/97:Utvecklingen av fjernundervisningstilbudet i norsk högre utdan- ning fram mot 2005. 
 Läromedelsförsörjning och databas 
  
 Norsk fjernundervisning  
 (NFU) är en organisation som utvecklar läro- medel för distansutbildning. Den bedriver ingen utbildning i egen regi. Vanligen är det studieförbunden som använder NFU:s material, men även privata kursarrangörer och skolor använder läromedlen. En del av NFU:s produktioner sänds i norsk tv/radio. På många sätt liknar verk- samheten vid NFU den svenska Utbildningsradions arbete. Man arbetar med såväl planering och produktion av  
 tv-program, 
  ljudband och text- böcker som att skapa organisationsformer och kringmaterial för att göra dessa mediepaket till kompletta läromedel. 
 Målgrupperna för läromedlen är vuxna. Det gäller studiematerial för grund- och gymnasieskolenivå samt läromedel och upplysningsprogram inom olika fackområden. NFU har ett särskilt uppdrag att utveckla di- stansläromedel för sådana ämnesområden som inte täcks in av de ordi- Edwards skolsystemen. Man har också tilldelats ansvar för vissa grupper, t.ex. personer med funktionshinder eller med andra modersmål än norska. 
  
 Nasjonalt läremiddelsenter  
 (NLS) har ett övergripande nationellt ansvar för läromedel på alla nivåer i det norska utbildningssystemet. NLS skall ge stöd till läromedelsutveckling och initiera materialut- veckling på områden som är dåligt försedda med läromedel. 
 En för distansutbildningen viktig funktion är att NLS byggt upp och anvarar för  
 Norsk database for fjernundervisning 
 . Basen utgör en del av Skolenettet. Den har utvecklats i samarbete mellan NLS, SOFF och NFF. Databasen förtecknar utbildningsutbud från de fristående di- stansutbildningsorganisationer som godkänts av KUF, universitetens och högskolornas distanskurser samt NFU:s läromedelsutbud. 
  
 138  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Distansutbildarna 
 Många av distansutbildningsinstitutionerna har en bakgrund som kor- respondensskolor och har därefter utvecklats till institutioner med bre- dare ansats och metodik. Detta gäller även de privata högskolorna, me- dan de offentliga högskolorna först under senare år börjat arbeta med distansutbildning. Denna bakgrund i korrespondensmetodiken är en tillgång för norsk distansutbildning. Det finns en bas av kunskaper om de särskilda villkor som distansundervisning och distansstudier ställer och man har kunnat vidareutveckla utbildningssystemen från den grun- den. 
  
 FB Fjernundervisning  
 har vuxit fram ur Folkets brevskole. Många av kurserna vänder sig till fackförbundens folk och till kommunalt an- ställda, men bredden i kursutbudet är stor. Ett speciellt drag i verksam- heten på FB är att man satsat på en omfattande studieadministrativ ser- vice. Undervisningssekreterare är FB:s första ansikte ut mot de stude- rande, de informerar om kurser och arbetsformer samt löser praktiska problem kring studierna. För direkta handledningsuppgifter engagerar FB ca 250 personer utanför organisationen. 
  
 NKI Norsk Kunskaps Institutt  
 är en stiftelse som utan vinstintresse har som mål att täcka in utbildningsbehov hos människor oavsett deras bostadsort och deras utgångspunkt för studierna. NKI bedriver omfat- tande utvecklingsarbete och viss forskning inom distansutbildningsom- rådet. Verksamheten bedrivs i fyra delorganisationer, NKI- fjernundervisning, Den Polytekniske Högskolen, NäringsAkademiet och NKI Forlaget. 
  
 NKI-fjernundervisning 
  är en av Norges största distansutbildnings- organisationer. Kursutbudet omfattar såväl enstaka ämneskurser som hela yrkesutbildningar och högskolekurser. Man arbetar både med tra- ditionella korrespondensstudier och med elektroniskt stöd. Detta kan kombineras med klassrumsstudier på mer än 100 orter. Utbudet för 1998 omfattar 70 olika längre studieprogram och 300 enstaka kurser. Det innebär att man kommer att ha ca 11 000 aktiva studerande under året. Att följa en kurs med 50 procent studietakt över två år kostar ca 30 000 Nkr. Även på  
 NKI-fjernundervisning 
  har man satsat på att ha en hög nivå på studerandeservice. NKI:s kompetens på  
 IT-området 
  har lett till att man skapat Net Skolen, som uteslutande använder en web- baserad miljö för sina kurser. 
  
 NKS  
 är den äldsta av Norges distansutbildningsorganisationer. Den är idag omvandlad till en stiftelse med sex åtskilda verksamheter varav NKS fjernundervisning är en.  
 NKS-gruppen 
  har bl.a. ett eget förlag och en högskola som främst är inriktad på ekonomiska och administrativa ämnesområden. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 139 
  
 NKS Fjernundervisning 
 , som har kursutbud på alla studienivåer från grundskola till högskola, med en ämnesmässig koncentration på upp- växt och familj, socialt liv och hälsa, är Norges största utbildare på gymnasial nivå. Undervisningen är här speciellt tillrättalagd för vuxna med skriftligt material samt ljud- och videokassetter. 
  
 NKS-gruppens 
  hela omslutning är ca 200 miljoner Nkr. Flaggskep- pet NKS fjernundervisning svarar för ungefär hälften av detta. Kursut- budet omfattar ca 200 kurser och antalet studerande är ca 30 000 årli- gen. 
  
 Oslo Merkantile Höyskole  
 etablerades 1996 genom att NKS Höy- skole och IHM Business School gick samman. Högskolans verksamhet är främst inriktad på ekonomiskt administrativa ämnesområden. Studi- erna kan genomföras antingen i en av tre fysiska miljöer, i Oslo, Trondheim eller Bergen, eller på distans eller som kombinationer av detta. Distansundervisningen administreras av NKS fjernundervisning men högskolan svarar för innehållet i kurserna. NKS fjernundervisning samarbetar på samma sätt med flera andra högskolor. 
  
 Buer-utvalgets 
  förslag 
 En kommitté under KUF lade hösten 1997 fram betänkandet  
 Ny kom- petanse 
 , Grunnlaget for en enhetlig etter- og videreutdanningspolitikk (NOU 1997:25). 
 Betänkandet innehöll inom ramen för en nationell handlingsplan ett stort antal förslag om hur utbildningsmöjligheterna för vuxna på alla nivåer skall utökas och organiseras. Genomgående i förslagen var att utbildningsutbuden skall tillgodose behov av flexibilitet, tillgänglighet, öppenhet, hög kvalitet och arbetslivsorientering. Huvudstrategin i den föreslagna efter- och vidareutbildningsreformen var att kompetensut- vecklingen skall kombineras med arbete. Utbildningen skall kunna ge- nomföras i eller i anknytning till bostaden eller på arbetsplatsen och på tider som passar den enskilde studeranden. 
 Som en del av den nationella handlingsplanen föreslogs ett utveck- lingsprogram för bruket av nätbaserade och interaktiva medier i vux- enutbildningen, uppbyggnad av kompetens i mediapedagogik och vux- enpedagogik samt utveckling av utbildningserbjudanden som baseras på de nya möjligheter som informations- och kommunikationsteknolo- gin ger. 
 Några av kommittéledamöterna, däribland ordföranden, såg att en särskild institution, ett Öppet Universitet, organiserad i samarbete mellan myndigheter och näringslivet/arbetslivet, borde utredas. I så fall skulle en del av de miljöer som redan finns etablerade för flexibelt lä- rande ingå i denna satsning. 
  
 140  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Andra kommittéledamöter föreslog att man etablerar ett öppet uni- versitetsnätverk med utgångspunkt i de utbildningsmiljöer som redan finns och att SOFF vidareutvecklas till att bli koordinator och pådrivare i vad man kallar Norgesnettuniversitetet. Huvudmän för nätverksuni- versitet skulle vara de högskolor som vill delta i arbetet med flexibel utbildning. Dessa ledamöter ansåg att det även på gymnasienivå är nödvändigt med en ökad insats inom distansutbildning och flexibelt lärande. De föreslog därför att man upprättar ett mindre samordnings- organ på gymnasienivå. 
  
 2.11.2 
  
 Öppen universitetsundervisning i Finland 
  
 Här följer en kort beskrivning av Öppen universitetsundervisning i Finland. En utförligare beskrivning återfinns i Snyder ovan nämnda rapport. 
 Inledning 
 Ursprunget till den distansutbildning man i dag ser i Finland kan främst sökas inom högskolorna och i deras strävan att, i samverkan med folk- bildningsorganisationerna, nå ut med utbildning till breda grupper. Brevskolornas verksamhet har varit blygsam under de senaste decenni- erna. Två, en finsk- och en svenskspråkig, ingår som delar av folkhög- skoleverksamheten i Finland. Det finns även viss yrkesinriktad korres- pondensundervisning. Brevskolorna är vanligen verksamma på den se- kundära nivån. Under 1997 har påbörjats ett antal utvecklingsprojekt vars huvudinriktning är att implementera starkt teknikstöd i gymnasie- undervisningen och därigenom göra den tillgänglig på distans. 
 Beskrivningen i det följande har inriktats på att visa hur en studie- form, som i Finland kallas den öppna universitetsundervisningen eller öppet universitet, har vuxit fram och vad som karaktäriserar den studie- formen. 
 Öppet universitet 
 Liksom i de andra nordiska länderna finns i Finland en lång och stark tradition av vuxenutbildning. Under  
 1990-talet 
  räknar man med att drygt hälften av den vuxna befolkningen i Finland varje år bedriver någon form av studier. Högskolorna har tidigt haft en central roll i det sammanhanget. Sedan början av  
 1900-talet 
  har tillfälliga sommaruni- versitet successivt byggts upp över hela landet. En särart för den ut- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 141 
  
 bildningen är att det inte finns några formella krav för att delta utan den är öppen för alla. 
 En viktig faktor för utvecklingen av finsk distansutbildning är att sommaruniversiteten byggde på samarbete mellan olika vuxenutbild- ningsanordnare. Det öppna universitetet har därigenom vuxit fram or- ganiskt utan fastställda centrala planer. Det öppna universitetet är ett studiesystem, inte en fysisk institution. Studier och undervisning sker i nätverk. 
 Under uppbyggnadsskedet på  
 1970-talet 
  inspirerades arbetet av Open University i Storbritannien, men i Finland anslöt man till sin långa vuxenutbildningstradition. Medan inriktningen i Storbritannien var att ge människor, som i ungdomen gått miste om möjligheten till högre studier en andra chans, dominerade i Finland ett samhällspers- pektiv. Man kom att fokusera på att med hjälp av universitetsstudier ta tillvara de begåvningsreserver som lämnats utanför universiteten. 
 Under  
 1970-talet 
  formaliserades samarbetet mellan universiteten, medborgar- och arbetarinstituten, folkhögskolorna och sommaruniver- siteten i ett riksomfattande öppet universitetssystem. 
 Under  
 1980-talet 
  skapades vid finska universitet fortbildningscent- raler med uppgift att verka för extramural universitetsutbildning. Fort- bildningscentralerna är numera kärnan i det finska öppna universitetet. 
 Mellan dem finns numer en samarbetsorganisation som har till uppgift att länka samman och koordinera de olika aktörerna. 
 Öppenheten innebär, som nämnts, att alla oberoende av utbildnings- bakgrund kan följa undervisningen. Åldersgränsen för att delta i öppen universitetsutbildning har sänkts till 18 år. Eftersom man i Finland, liksom i Sverige, har begränsat platsantal i de högre utbildningarna, kan inte alla intresserade få en studieplats. Något urval av studerande görs dock inte, utan antagning sker i den ordning de studerande anmält sig. 
 Utbildningen skall även vara öppen när det gäller tid och plats. Det finns många goda exempel på distansutbildning, där modern undervis- ningsteknik används och samverkan sker virtuellt med världsledande institutioner inom olika områden. I Finland talar man om öppenhet för undervisning och inlärning, vilket innebär att man ofta kombinerar när- studier, självstudier och distansstudier. Denna kombination benämns i Finland flerformsundervisning. Den förutsätter att de studerande är självständiga, att de själva tar ansvar och kan studera på egen hand. 
 Självstudierna stöds genom olika handlednings- och rådgiv- ningstjänster, som syftar till att utveckla den studerandes förmåga till självstyrning. Grundläggande i stödsystemet är kurser i studiefärdighet och orienteringsmoment kring universitetsstudier och dess terminologi. Omfattande läromedel har framställts för dessa kurser. Andra viktiga 
  
 142  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 inslag i stödsystemet är tutorverksamhet och studiehandledning. De studerande är vanligen indelade i grupper, som träffas på en av de läro- anstalter som det öppna universitetet samarbetar med. En tutor från det öppna universitetet är närvarande när gruppen träffas. Tutorn bistår främst i frågor som gäller innehållet i kurserna, medan studiehandled- ningen huvudsakligen fokuserar på studieteknik och praktiska studie- anvisningar. 
 En distansstuderande i Finland betalar kursavgifter, som varierar starkt mellan olika kurser. Avgifterna bygger på en självkostnadsprin- cip, de studerande skall täcka kostnaderna för bland annat de tjänster som krävs för handledning. Vid Universitetet i Tampere kostar, till ex- empel, ett block kurser som på deltid tar ett år att genomföra mellan 700 och 2100 Fmk. 
 Mer än 300 utbildningsarrangörer samverkar inom öppen universi- tetsundervisning och i 200 kommuner finns inslagen av närundervis- ning tillgängliga. Studierna bedrivs helt på deltid och undervisningen sker på kvällar och veckoslut. De studerande är därför inte berättigade till studiestöd. 
 Utvecklingslinjer 
 Undervisningsministeriet har fört fram förslag om en särskild utbild- ningsväg för vuxenstuderande, som ett led i skapandet av ett system för livslångt lärande. Studier inom den öppna universitetsutbildningen skall kombineras med studier vid högskola och kunna leda fram till examen. Enligt förslaget skall 25 procent av de examensinriktade hög- skoleplatserna reserveras för de studerande som kommer via det öppna universitetet. 
 Ministeriet har vidare utvecklat en kunskapsstrategi för åren fram till år 2 000. I denna är ett väsentligt inslag det virtuella öppna univer- sitetet. Ur det öppna universitetet skall ett nytt nätverksuniversitet växa fram som utnyttjar de närmast obegränsade möjligheter för stöd till undervisnings- och inlärningsprocesserna som informationstekniken tillhandahåller. En av avsikterna är att det skall vara möjligt att studera oberoende av tid och plats. 
 Den studerande skall via en internetingång, en  
 web-miljö, 
  kunna orientera sig om utbud, kunna nå undervisningen vid finska universitet, nå olika typer av bibliotekstjänster och virtuella tjänster vid utländska universitet. Inom det virtuella universitetet tänker man sig att undervis- ningen helt eller delvis skall omformas till att bli nätbaserad, vilket kommer att kräva mycket snabba datanät. De studerande skall kunna ta del av undervisningen från olika miljöer. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 143 
  
 Utvecklingsarbetet bedrivs utifrån en strategisk plan som beslutats av den finska regeringen. Planen rör alla delar av utbildningssystemet och särskilda resurser finns avdelade för att stödja utvecklingen. Det innebär att medel finns tillgängliga för lärarfortbildning, för stöd till läromedelsutveckling och för bidrag till inköp av datorer och nätan- slutningar. Man avdelar också forskningsresurser och i flera forsk- ningsmiljöer växer kunskaper fram om det utbildningssystem man är på väg att skapa i Finland. 
  
 2.11.3 
  
 University for industry 
  
 Som framgår av Snyder historiska genomgång i På distans – Utbildning, undervisning och lärande har Storbritannien en lång tradi- tion av distansutbildning, bl.a. förkroppsligad i Open University. I den nuvarande brittiska regeringens vision för det livslånga lärandet finns University of Industry i centrum. Namnet är missvisande, men har be- hållits därför att det har blivit känt. Det rör sig inte om ett nytt univer- sitet, utan om ett samarbete mellan offentliga och privata utbildnings- anordnare och andra organisationer för att öka näringslivets konkur- renskraft och ge människor möjlighet att förbättra sin attraktionskraft på arbetsmarknaden. 
 University for Industry (UFI) har två viktiga strategiska mål: 
  
 ·  
 att öka intresset för livslångt lärande hos företag och individer, 
  
 ·  
 att förbättra tillgången på hö gkvalitativ och nydanande utbildning, särskilt genom användande av IT och kommunikationsteknologi. 
 UFI skall enligt planerna bli en organisation för öppet, flexibelt läran- de. Den kommer att ha både individer och företag som kunder och an- vända sig av ny teknik. UFI skall förmedla utbildning, läromedel och utbildningstjänster av hög kvalitet, som skall bli tillgängliga i hemmen, på arbetsplatserna och på lärcenter över hela landet. 
 Hinder för lärande kommer att rivas ner genom att tydlig och pålit- lig information och rådgivning erbjuds, genom att människor får möj- lighet att lära sig i sin egen takt och på tider och platser som passar dem, samt genom att nya marknader stimuleras för att få ned kostna- derna. 
 Tanken är att UFI skall hjälpa individer och företag att ta reda på vilken utbildning de behöver och att få tillgång till denna utbildning på rätt sätt, rätt plats och rätt tid. För många människor antas detta vara genom datorer eller radio/TV, hemma eller på arbetsplatsen. De som inte har tillgång till datorer kommer att kunna använda sig av ett nät- 
  
 144  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 verk av lärcenter på olika platser. UFI kommer att stimulera lokala or- ganisationer och samarbetsorgan att bygga upp sådana lärcenter på  
 franchise-basis, 
  vilket garanterar kvalitet och tillgänglighet för UFIs kunder. 
 Viktigt är att UFI blir en del av vardagen. Under de första åren kommer man att prioritera ett brett utbud bestående av 
  
 · 
  
 baskunskaper, 
  
 · 
  
 IT och kommunikationsteknik, 
  
 · 
  
 utbildning för små- och medelstora företag, 
  
 · 
  
 utbildning för vissa specifika sektorer, t.ex. miljöteknik, handel, multimedia. 
  
 UFI skall inte anordna all utbildning själva, utan uppmuntra till samar- bete mellan offentlig och privat sektor och stimulera marknaden att öppna nya möjligheter för dem som vill lära sig. Den utbildning som UFI skall främja sträcker sig från baskunskaper i läs- och räknefärdig- het till specialiserade kunskaper i teknik och företagsledning. UFI skall agera som en förmedlare som sammanför de lärande med kvalitetssäk- rade produkter, kurser, utbildningstjänster och läromedel från utbild- ningsanordnare, företag och andra organisationer. UFI skall också sti- mulera nya marknader genom att beställa multimediaprodukter i den pedagogiska och tekniska frontlinjen för att fylla tomrum. 
 För att uppnå detta kommer UFI att 
  
 · 
  
 analysera marknadens och de framtida kundernas behov, 
  
 · 
  
 föra fram dessa behov och därmed skapa en stor marknad, 
  
 · 
  
 erbjuda information, råd och stöd för de människor som är intresse- rade, 
  
 · 
  
 se till att utbildning av hög kvalitet finns lätt tillgänglig, 
  
 · 
  
 beställa ny utbildning och nya utbildningsprodukter för att över- brygga gapet mellan tillgång och efterfrågan, 
  
 · 
  
 säkra kvaliteten i de produkter och tjänster som förmedlas och be- ställs. 
  
 UFI skall arbeta ihop med många organisationer som ägnar sig åt vux- nas lärande. I början kommer UFI mest att arbeta med offentlig verk- samhet och offentlig finansiering, men senare också med privata före- tag, både som kunder och utbildningsanordnare. När UFI blir etablerat kommer offentlig finansiering att behövas för vissa kategorier av stude- rande, men den privata sektorn kommer att ta över för andra kategorier. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 145 
  
 University for Industry kommer enligt planerna att lanseras i full nationell skala år 2 000. Fram till dess arbetar ett team med att utveckla rättsliga och administrativa strukturer och planer för UFIs verksamhet. 
 En rad utvecklingsprojekt kommer att testa de olika delarna av UFI- modellen. Hösten 1998 kommer en permanent chef för UFI att anstäl- las. 
 År 2002 väntar man sig att ca 2,5 miljoner människor och företag om året kommer att använda UFIs informationstjänster och att mer än 600 000 personer om året kommer att följa utbildningsprogram som organiserats av eller med hjälp av UFI. För att få igång UFI har den brittiska regeringen beslutat investera 15 miljoner pund under 1998 och 1999. 
  
 2.12 
  
 Internationellt samarbete 
  
 Norden 
 IDUN 
 10  
 (Informationsteknologi och Datapedagogik i UNdervisningen) är Nordiska Ministerrådets satsning på pedagogiskt bruk av informa- tionsteknologi i undervisningen. Projektet inleddes våren 1995 och om- fattar hela utbildningsområdet: grundskola, gymnasium, yrkesutbild- ning, lärarutbildning, högskole- och universitetsutbildning samt vux- enutbildning. 
 Europeiska unionen – EU  
 11 
  
 EU har som ett av sina mål att bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samarbetet mellan medlemsländerna samt genomföra en yrkesutbildningspolitik som stöder och komplette- rar medlemsländernas egna insatser. Det sker för närvarande i pro- grammen Sims och Gonzalez Vinci, som genomförs under peri- oden  
 1995–1999. 
  Därutöver skall gemenskapen och medlemsstaterna också främja samarbete på utbildningsområdet med länder utanför EU och med internationella organisationer. 
  
 Sims  
 innehåller delprogrammen Bailey för högre utbildning och Scott för skolan samt övergripande åtgärder. I de senare ingår språkprogrammet Lingua, olika nätverk och program för informations- och erfarenhetsutbyte samt distans- och vuxenutbildning. 
  
 10 
  
 Internetadress: http://www.tic.dk/projekt/idun 
  
 11 
  
 Svenska EU Programkontorets internetadress: http://eupro.se 
  
 146  
 Kapitel 2 
  
 SOU 1998:84 
  
 Martinez-programmet 
  ger stöd till åtgärder för att förbättra den grundläggande yrkesutbildningen och kompetensutvecklingen i företag, inklusive åtgärder för bättre språkkunskaper, kunskapsutveck- ling och innovation samt informationsutbyte. 
  
 Under perioden  
  
 2000–2006 
  
 tänker sig kommissionen tre nya pro- gram med en gemensam grundstruktur och de gemensamma målen att främja tillgång till utbildning och livslångt lärande för alla, aktivt och solidariskt medborgarskap samt kompetensutveckling för sysselsätt- ning. Stöd skall ges till åtgärder för fysisk rörlighet, virtuell rörlighet och informationsteknik i undervisningen, nätverk för samarbete, språk- och kulturkunskap, innovation samt information. De nya programmen förutsätts träda i kraft den 1 januari år 2000. 
 Distansutbildning betraktas som en nyckelfaktor i arbetet med att höja nivån och öka tillgängligheten till utbildning och kompetensut- veckling för medborgarna i EU. 
 På senare tid har Europeiska kommissionen tagit ytterligare initiativ till olika projekt på utbildningsområdet. Ett av dessa är att bilda en ny europeisk stiftelse för att främja utvecklingen av IT och multimedia för utbildningsområdet. Kommissionen vill att utbildningssektorn, dator- branschen och innehållsleverantörer som t.ex. förlag och  
 TV-företag 
  skall samarbeta i olika utvecklingsprojekt. Tanken är att varje bransch skall bilda sitt eget samarbetsorgan som sedan tillsammans bildar stif- telsen. 
 Arbetet med det  
 Europeiska skoldatanätet  
  
 12  
 inleddes hösten 1997, sedan kommission i juli beviljade medel till projektet. Samtliga EU- länder deltar i arbetet samt Island, Norge och Schweiz. Sverige har bl.a. ansvarat för utvecklingen av en interimistisk plattform för skoldatanätet på internet. Plattformen skall invigas under 1998 och erbjuder bl.a. stöd till lärare, kontaktfunktioner och nyhetstjänster. (Se även avsnitt 2.8) 
 EU eftersträvar också att öka samarbetet med länder utanför Unio- nen. Två beslutade program är samarbetsprogram för yrkesutbildning och högre utbildning med USA och Kanada. 
 OECD 
 Vid ett informellt  
 OECD-ministermöte 
  i Helsingfors i september 1997 ställde sig de deltagande ministrarna bakom ett förslag att OECD skulle upprätta tre arbetsgrupper för att stimulera utvecklingen av multimedia inom utbildningsområdet. Arbetsgrupperna har till uppgift att identifie- ra kriteria för kvalitetsbedömning av multimedia och mjukvaror, att göra en analys av marknaden för multimedia och främja partnerskap 
  
 12  
 Internetadress: http://www.eun.org 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 2  
 147 
  
 mellan privata och offentliga avnämare, samt att b ygga upp nätverk för forskare som arbetar med multimedia och mjukvaror som verktyg i in- lärningsprocesser.  
 13 
  
 Övrigt 
 Det pågår i dag samarbete i såväl små som stora nätverk, nationella och internationella, på distansutbildningsområdet. Några exempel på nät- verk är Parker  
 14  
 (European Association of Distance Teaching Univer- sities), EDEN 
 15  
 (European Distance Education Network), ICDE 
 16  
 (International Council for Distance Education). Den sistnämnda är en världsomspännande organisation som har en koppling till UNESCO. Vartannat år anordnar ICDE en världskonferens där forskare och prak- tiker inom området (distansutbildning, flexibelt lärande och livslångt lärande) möts. Under de närmaste åren prioriterar ICDE en satsning på utvecklingen i tredje världen. 
 Som nämnts ovan stöder både EU och OECD bildandet av nätverk i flera sammanhang. Med stor sannolikhet kommer vi att få se en ökad aktivitet inom området från bl.a. dessa organisationers sida. 
  
 13 
  
 OECDs internetadress för nyheter om utbildning: http://www.oecd.org/els/edu/els_ed.htm 
  
 14 
  
 Internetadress: http://www.eadtu.nl 
  
 15 
  
 Internetadress: http://www.eden.bme.hu 
  
 16 
  
 Internetadress: Garrison 
  
 148  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 3 Bedömningar och förslag 
  
 3.1 
  
 Inledning 
  
 3.1.1 
  
 DUKOMs uppdrag 
  
 Som framgått av kapitel 1 är det DUKOMs uppfattning att det livslånga lärandet kommer att prägla morgondagens dynamiska samhälle. Det livslånga lärandet ställer stora krav på att utbildning finns tillgänglig i många former. DUKOMs vision är den  
 flexibla utbildningen  
 i vilken distansutbildningen spelar en viktig roll. 
 DUKOMs uppdrag är att lämna förslag till en strategi för hur di- stansutbildning med användande av IT skall främjas. IT är under snabb utveckling vad gäller både hårdvara och mjukvara och det är omöjligt att förutse vilka tillämpningar som blir mest betydelsefulla för utbild- ningsområdet på längre sikt.  
 IT-användning 
  i utbildningen ökar snabbt och kommer att medföra förändringar vad gäller pedagogik, metodik och organisation. När det gäller distansutbildningen blir förändringarna stora. Utvecklingen befinner sig ännu i sin linda och det är för tidigt att med någon bestämdhet peka ut vilken väg den bör ta. Öppenhet inför nya kunskaper och erfarenheter är därför väsentlig. 
 Den lämpligaste strategin att främja distansutbildningen är enligt DUKOMs uppfattning att skapa gynnsamma förutsättningar för en fort- satt utveckling av pedagogik, metodik och organisation. Fortsatt forsk- nings- och utvecklingsarbete inom området måste grunda sig på erfa- renheter från praktik och det är därför viktigt att distansutbildningen får större omfattning än den har idag, både som allmän företeelse och som resultat av riktade insatser till områden som bedöms som särskilt vä- sentliga. 
 DUKOMs förslag i det följande avser därmed främst nya strukturer och regelsystem som bättre kan stödja en utveckling av distansutbild- ningen. 
 Inledningsvis vill DUKOM ta upp några mera principiella frågor som utgör bakgrunden till kommitténs överväganden och förslag. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 149 
  
 3.1.2 
  
 Distansutbildning främst för vuxna 
  
 Den traditionella och fortfarande som normala uppfattade formen för utbildning innebär studier på heltid under långa perioder med de stude- rande, mestadels unga, närvarande i skolor och högskolor i vilka de erhåller undervisning. Detta är schablonbilden. I själva verket före- kommer utbildning i en mängd olika former – som informellt lärande, i studiecirklar, i arbetslivet, i korta koncentrerade kurser, vid konferen- ser, i föreningslivet och, naturligtvis, som distansutbildning. Och anta- let som studerar i vuxen ålder är stort. Utbildningsmöjligheterna är allt- så många, och de som studerar befinner sig i mycket varierande situa- tioner. Det råder överhuvudtaget ingen enhetlighet. 
 Dessutom pågår ständigt förändringar, en del som avsedda följder av politiska beslut, andra som mera oväntade resultat av människors anpassning till besluten. Såvitt DUKOM kan bedöma pågår också ett närmande vad avser pedagogik och metodik mellan olika utbildningar, och den tendensen torde påskyndas av den ökande  
 IT-användningen 
  i all utbildning. 
 Som ett exempel har DUKOM i avsnitt 1.3.2 ovan pekat på de på- gående förändringarna inom grundskolan och gymnasieskolan som en- ligt kommitténs mening innebär en utveckling i riktning mot den flex- ibla utbildningen och distansutbildningen. Som ett ytterligare exempel kan nämnas att regeringen avser att införa möjligheter till distansut- bildning även inom gymnasieskolan (prop. 1997/98:169). 
 DUKOM har valt att benämna den traditionella utbildningsformen  
 närutbildning  
 som motsats till  
 distansutbildning 
 . Vad ordet närutbild- ning anger är att de studerande och deras lärare är samtidigt närvarande under undervisningen, medan ordet distansutbildning anger att de be- finner sig på distans från varandra i tid och/eller rum. I modernare de- finitioner har därutöver som regel tillagts att kommunikationen mellan studerande och lärare i huvudsak sker med användning av ny teknik, IT. 
 Närutbildning brukar betraktas som den överlägsna utbildningsfor- men och distansutbildning som den form som tas till när den enskildes förhållanden hindrar deltagande i närutbildning. 
 Inom närutbildning befinner sig läraren i direktkontakt med de stu- derande, ger uppgifter, kan svara på frågor, kontrollerar kunskaper ge- nom att ställa frågor, avläser de studerandes reaktioner och kan ome- delbart hjälpa till rätta. De studerande befinner sig i en oftast homogen grupp som ger stöd i lärandet i kamratliga former och utgör en viktig del i det sociala umgänget.  
 Det karakteristiska är att det är de stude- rande som kommer till utbildningsanordnaren. 
  
 150  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 Distansutbildning betraktas alltså ofta som den sekundära utbild- ningsformen som kommer till användning då de studerande av ett eller annat skäl inte kan delta i närutbildning. Det kan handla om bundenhet till en ort där utbildningsmöjligheter saknas, om familjesituationen el- ler om nödvändigheten att försörja sig själv och sin familj.  
 Det karak- teristiska är att utbildningen kommer till den studerande i dennas nor- mala miljö på hemorten eller på arbetsplatsen.  
 Den oförmedlade kon- takten mellan läraren och de studerande saknas och får ersättas med kommunikation på distans. Den naturliga kamratkretsen i klassen och studiegruppen saknas också men kan, även den, helt eller delvis ersät- tas med distanskommunikation eller med upprättandet av lokala studi- emiljöer i exempelvis lärcentra. 
 Just genom att de studerande befinner sig kvar i sin vanliga miljö, i hemmet eller på arbetsplatsen, erbjuder emellertid distansutbildningen i många fall pedagogiska fördelar gentemot närutbildningen. Distansut- bildningen kan alltså inte bara bättre anpassas till den studerandes per- sonliga förhållanden. Den omständigheten att den studerande finns i sin normala miljö kan användas som stöd i utbildningen. Behovet av ökade kunskaper kan t.ex. ha att göra med yrkesutövningen, och för den som utbildar sig i jobbet kommer resultatet av utbildningen då till omedel- bar användning, även innan utbildningen är avslutad. Att den distans- studerande inte befinner sig i en miljö som byggts upp särskilt för att förmedla kunskaper kan ofta mer än väl kompenseras av att hon i stället befinner sig i en miljö som förstår att dra nytta av den ökade kompetens som hon successivt får och dessutom stöder och stimulerar studiearbe- tet. 
 I närutbildning är det i stor utsträckning lärarens ansvar att se till att gruppens studier går framåt, och rollen som klassrumsadministratör är där viktig. Den distansstuderande är generellt mera lämnad åt sig själv och måste själv ta huvudansvaret för sina studier. Distansstudier kräver därför en starkare motivation, en större mognad och en större självdisciplin av den studerande. 
 Kraven på motivation, mognad och självdisciplin hos de studerande gör att distansutbildning i första hand bör ses som en studieform läm- pad för vuxna. Rent allmänt bör närutbildning ses som den även i fort- sättningen naturliga studieformen för barn och ungdomar, men undan- tag finns och kommer att finnas. Ungdomar som vill studera på distans bör självfallet få göra så, och det är bara en fördel om vissa distanskur- ser introduceras i gymnasieskolan. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 151 
  
 3.1.3 
  
 Interaktivitet är nödvändig i en kurs 
  
 Förhoppningarna är stora att IT skall medföra att nya grupper börjar studera till relativt låga kostnader. Dessa förhoppningar kan enligt DUKOMs uppfattning infrias, och kommitténs förslag är avsedda att bl.a. leda till detta resultat. Men förväntningarna om besparingsmöjlig- heterna är ofta överdrivna. 
 Det finns en ganska spridd föreställning om att kunskapsuppb ygg- naden i ett samhälle främst är en distributionsfråga: om man bara finner ett sätt att nå bred spridning av väl genomarbetade och stimulerande läromedel har det viktigaste steget tagits för att nå fram till det lärande samhället. För några decennier sedan var det radio och TV som skulle svara för distributionen av kunskap. Nu har förväntningarna överflyt- tats till IT. 
 Den tryckta boken är ett utomordentligt läromedel, men boktryckar- konsten ensam ledde inte till allmän läskunnighet. Den kom i Sverige först i och med folkskolereformen 1842. Fortfarande finns dock funk- tionella analfabeter i Sverige. Radio och TV är också utomordentliga kunskapskällor, men att hävda att de har medfört någon kunskapsrevo- lution innebär en överdrift. Det är möjligt att IT kommer att få större betydelse för kunskapsnivån i landet än vad den tryckta boken och ra-  
 dio-TV 
  har haft, men det finns anledning att ställa sig tvivlande. 
 Lärande innebär ett arbete, och de flesta har behov av stöd av andra människor i sitt lärande oavsett om det sker i formella eller informella former. 
 Att delta i en kurs innebär ett organiserat och systematiserat läran- de. I en kurs förekommer äkta interaktivitet mellan studerande och an- ordnare. I en distanskurs äger interaktionen i huvudsak rum på distans. 
 En del läromedel påstås vara interaktiva, men vad det då i praktiken handlar om är simulerad interaktivitet: ett antal frågor och följdfrågor är förutsedda och på dem ges förutbestämda svar. För att äkta interakti- vitet skall anses förekomma måste två eller flera parter delta i styrning- en av förloppet på ett sätt som inte är bestämt i förväg: en fråga eller ett inlägg resulterar i ett svar som i sin tur föranleder en ny fråga eller ett nytt inlägg osv. i en kedja vars slut inte är förutbestämt. Äkta interakti- vitet kan inte förprogrammeras, och människan kan inte helt ersättas av teknik som bara ger simulerad interaktivitet. 
 Det är emellertid – både av hänsyn till kostnaderna och med hänsyn till distansstuderandes behov av att själva kunna styra sina studier – viktigt att distansutbildning utformas så att behovet av handledning kan hållas nere. Därför måste särskild vikt läggas vid läromedlen och ut- formningen av  
 IT-stödet 
  i distanskurserna. 
  
 152  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 3.1.4 
  
 Distanspedagogik 
  
 DUKOM lämnar inga konkreta förslag om vilken pedagogik och meto- dik som främst bör komma till användning inom distansutbildning be- driven med hjälp av IT. För detta saknas enligt kommitténs mening ett tillräckligt underlag. Här krävs ett fortlöpande utvecklingsarbete natio- nellt och en öppenhet för erfarenheterna från det utvecklingsarbete som sker i andra länder. DUKOMs förslag syftar därför till att skapa insti- tutionella förutsättningar härför. Däremot finns i det material DUKOM redovisar i sina betänkanden åtskilligt av värdefulla erfarenheter att utnyttja för distansutbildare. 
 Det är viktigt att utbildningsanordnarna har förståelse för de sär- skilda problem som är förknippade med distansutbildning men också förstår att utnyttja de fördelar som den erbjuder. Distansutbildning krä- ver en särskild pedagogisk kompetens hos anordnarna. Om bl.a. dessa frågor handlar Snyder bidrag På distans – Utbildning, under- visning och lärande i DUKOMs delbetänkande SOU 1998:83. Där finns en översiktlig genomgång av svensk och internationell debatt, forskning och utveckling inom distansutbildningens område. 
 I anslutning till DUKOMs arbete har ca 100 projekt med distansut- bildning bedrivits runt om i Sverige. Dessa utgör tillsammans en även internationellt unik satsning. En sammanfattande utvärdering finns i DUKOMs delbetänkande Utvärdering av distansutbildningsprojekt med  
 IT-stöd 
  (SOU 1998:57) som författats av Thomas. I denna lik- som i projektens egna utvärderingar, tillgängliga via DUKOMs hemsi- da (http://www.dukom.gov.se) i internet, finns ett rikt material som bör vara av stort värde för distansutbildare och andra intresserade under några år framåt. Det är bara att hoppas att erfarenheterna från det pi- onjärarbete som  
 DUKOM-projekten 
  representerar snabbt kan ersättas av utvärderingar av nya erfarenheter från verksamheter med större bredd och bedrivna med fördjupad kunskap om distansutbildningens särskilda förutsättningar. 
 Ett antal generella slutsatser av sannolikt längre hållbarhet kan dras av projekten: 
 Distanskurser kräver en mera omsorgsfull planering organisatoriskt, pedagogiskt och tekniskt än vad lärarna varit vana vid från sin tidigare verksamhet. Det är alltså nödvändigt att utbildningsanordnarna avsätter tillräckligt med tid för kursförberedelserna. 
 När de kursansvariga har lyckats få igång kommunikation mellan deltagarna har denna bedömts som mycket värdefull och viktig av de studerande. Men gruppkommunikationen har inte kommit igång av sig självt utan det har krävts en stark styrning, en tydlig förutbestämd 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 153 
  
 struktur och att gruppkommunikationen givits en meningsfull roll i stu- dierna för att den skulle få tillräcklig livskraft och inte tyna bort. 
 Den tekniska utrustning som har funnits tillgänglig för utbildnings- anordnarna och för de studerande har nästan alltid vållat problem. Ibland är det tekniken som har brustit, ibland är det de studerandes kunnande som har varit otillräckligt och ibland har problemet legat i huvudsak hos utbildningsanordnarna. Det är därför viktigt att kraven på tekniken och på teknikanvändarna läggs på rätt nivå och att det finns tillgång till teknisk support. 
 Flera av  
 DUKOM-projekten 
  har initierats av enskilda eldsjälar, men stödet från den organisation inom vilken de arbetar har ibland saknats och då har projektet fått svårigheter. Ett helhjärtat engagemang från framför allt organisationens ledning har visat sig vara en viktig fram- gångsfaktor. 
 Flertalet deltagare i  
 DUKOM-projekten 
  har varit kvinnor. Det finns inga som helst tecken på att kvinnorna skulle ha haft större svårigheter än männen att behärska IT. Snarare verkar det förhålla sig så att den i stor utsträckning skriftliga kommunikationen mellan lärare och stude- rande har passat kvinnorna bra. Erfarenheterna från närutbildning där- emot brukar tala för att männen tar för sig av lärares och kamraters uppmärksamhet på kvinnornas bekostnad. 
  
 3.1.5 
  
 IT 
  
 ITs utveckling tycks, som nämnts i avsnitt 1.2, inte styras av några be- hovsanalyser. Snarare förhåller det sig så att den snabba utvecklingen styrs av sina egna lagar och att  
 IT-branschen 
  i efterhand söker finna användningsområden för den teknik som utvecklas. Om utsikter till lönsamhet spåras sker kommersiell lansering. 
 Den utveckling som äger rum är internationell och har sin tyngd- punkt i USA. Den kan mycket litet, eller inte alls, påverkas från svensk sida. 
 DUKOMs intresse har framför allt inriktats på hur man i utbild- ningssyfte på ett bra sätt skall kunna utnyttja befintlig IT och den IT- utveckling som någorlunda säkert kan förutses. Vart utvecklingen går på litet längre sikt är omöjligt att förutse, och DUKOM har avhållit sig från några spekulationer på den punkten. Några förslag om svenska satsningar på teknikutveckling finns därför inte i detta betänkande. Det är emellertid viktigt att det svenska samhället noga följer utvecklingen inom den internationella  
 IT-branschen 
  för att snabbt dra nytta av de nyheter som presenteras. 
  
 154  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 Den IT som finns idag och som är ekonomiskt överkomlig för van- liga enskilda människor är mycket överlägsen i kapacitet och använ- darvänlighet den teknik som var tillgänglig för bara några år sedan. 
 Utvecklingen har hittills gått mycket snabbt och ingenting tyder på att den skulle vara avstannande. 
 Dagens IT kan ändå knappast beskrivas som särskilt användarvän- lig. Men antagligen dröjer det bara några få år innan IT har blivit så enkel att utnyttja och billig att anskaffa att den blir lika vardaglig som TV och ett självklart hjälpmedel i all utbildning. 
  
 3.1.6 
  
 Flerformiga organisationer (Dual Mode) för utveckling av flexibel utbildning 
  
 En mycket omdiskuterad fråga är om distansutbildningen skall skötas av samma institutioner som de som bedriver närutbildning (den engels- ka benämningen för detta är Dual Mode) eller om särskilda institutio- ner bör bildas för distansutbildningen (kallas då Single Mode). Den kände svenske forskaren och distansutbildaren Miller Bååth har myntat begreppen flerformsorganisationer respektive enformsorganisation för att beteckna samma sak. Eftersom dessa begrepp är i viss mån etablerade kommer DUKOM att använda dem i det följande. 
 De organisationslösningar som valts skiftar såväl i Sverige som in- ternationellt. 
 De svenska universiteten och högskolorna har sedan länge uppdra- get att också bedriva distansutbildning, och de skall alltså vara fler- formsorganisationer. Statens Skolor för Vuxna (SSV) däremot bedriver bara distansutbildning, och är alltså enformsorganisationer, liksom de välkända korrespondensinstituten, av vilka pionjären Wiley fortfa- rande är verksam som en del av  
 Liber-koncernen, 
  vilken i övrigt bedri- ver förlagsverksamhet. 
 Det mycket omtalade Open University i Storbritannien, landets största universitet, ger enbart distansutbildning, och är alltså en en- formsorganisation, som dock förutsätter närvaro vid sommarkurser. Andra brittiska universitet är flerformsorganisationer liksom flertalet av de stora amerikanska universiteten. Det intressanta nya brittiska projektet University for Industry inriktar sig på både närutbildning och distansutbildning och har dessutom ambitionen att erbjuda enskilda och företag flexibel utbildning; egentligen kanske det beskrivs bäst som en paraplyorganisation för förmedling av kontakter mellan utbildningsan- ordnare och utbildningssökande vars syfte är just att uppnå flexibilite- ten. 
 Det finns skäl för och emot båda systemen. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 155 
  
 Ett tungt skäl för den specialisering som enformsorganisationen in- nebär är kraftsamlingen av kompetens till distansutbildning, något som främjar verksamhetens kontinuitet och kompetensuppb yggnad. Samti- digt medför skarpa gränser till annan utbildningsverksamhet risker för isolering och stagnation. Detta är, enligt vissa bedömare, vad som hål- ler på att ske med Open University. Enformsorganisationer tenderar också mot storskalighet. 
 För flerformsorganisationen talar bl.a. att distansutbildningen kan utnyttja befintliga institutioner med den ämnesmässiga och pedagogis- ka kompetens som redan finns. Den forskningsanknytning som anses viktig för högskoleutbildningar finns också redan. Ett problem – väl dokumenterat i de projekt som bedrivits under DUKOMs överinseende 
 – är att det ofta är svårt att i en på närutbildning inriktad organisation skapa engagemang för och få resurser till distansutbildningen . 
 Som framgår av avsnitt 1.3 är det DUKOMs uppfattning att di- stansutbildning och närutbildning bör ses i ett gemensamt sammanhang och bli till flexibel utbildning. Den flexibla utbildningen bör rimligen ha bäst förutsättningar att utvecklas i flerformsorganisationer, och om utbildningsanordnarna utnyttjar de möjligheter som mångfaldens och breddens ekonomi (se avsnitt 3.4) erbjuder bör flerformsorganisatio- nerna också kunna bli det mest kostnadseffektiva alternativet. DUKOM föreslår flerformigheten som huvudprincip för distansutbildningen. Det normala bör alltså vara att distansutbildningen anordnas av organisa- tioner som också anordnar närutbildning. 
 Emellertid finns det, särskilt under ett intensivt uppb yggnadsskede, anledning att systematisera utvecklingsinsatserna inom distansutbild- ningen genom att hålla dem samman i centrala organisationer. Det skulle innebära att utbildningsanordnarna blir flerformsorganisationer medan centrala organisationer får uppdraget att i nära samarbete med utbildningsanordnarna svara för ett systematiskt utvecklingsarbete. DUKOM återkommer med närmare förslag i dessa frågor. 
 Som framgår av Snyder nyssnämnda bidrag till DUKOMs delbetänkande visar en rad internationella exempel att distansutbild- ningen har haft svårt att göra sig gällande inom bl.a. högskolorna. De svenska erfarenheterna pekar i samma riktning. De skolor och högsko- lor som inte är beredda att ta ansvaret också för en bred distansutbild- ning kommer sannolikt inte heller att kunna bli delaktiga i utvecklingen av den flexibla utbildningen. 
  
 156  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 3.2 
  
 Att organisera distansutbildning 
  
 3.2.1 
  
 Inledning 
  
 Som nämnts tidigare vid flera tillfällen kan kompetensutveckling ske i många olika former och bland dem tillhör det informella lärandet de minst uppmärksammade trots att det uppenbarligen är av mycket stor betydelse. 
 Föreliggande avsnitt handlar om distanskurser, dvs. utbildning som har en anordnare som ger undervisning och handledning. 
 Utgångspunkten för det följande är hur en väl fungerande distansut- bildning bör se ut för att tillgodose olika behov som distansstuderande kan komma att ha. Perspektivet är det livslånga lärandet, och medbor- garna antas utnyttja utbildningssystemet flera perioder under livet. 
 Studierna bör vara resultatet av ett välgrundat beslut, och för detta behövs tillgång till väl utformad information om olika utbildningsalter- nativ och kompetent rådgivning. I senare avsnitt (3.7 och 3.8) behand- lar DUKOM dessa frågor. 
  
 3.2.2 
  
 Stort behov av planering 
  
 Ett genomgående drag är att distansutbildning måste föregås av nog- grann planering från utbildningsanordnarnas sida. Detta krav gäller inte bara själva utbildningen utan också den administration och teknik som stöder kursen. 
 Erfarenheterna från bl.a.  
 DUKOM-projekten 
  visar att de frågor som de studerande har i stor utsträckning handlat om praktiska problem kring studierna, problem som snarast är av administrativ och teknisk natur. Särskilt har behovet av teknisk support visat sig vara stort. Om verksamheten skall fungera väl är det därför nödvändigt att utbild- ningsanordnarna kan erbjuda hjälp med att lösa sådana problem och att det finns en organisation som kan svara för detta. 
 Distansutbildning innebär att de studerande har stor personlig frihet i sättet att bedriva sina studier. Men för utbildningsanordnarens del gäller att kursplaneringen måste vara desto noggrannare. Att lägga upp en distanskurs kan inte vara ett ensamarbete för en enda person. Plane- ringen måste vara ett lagarbete mellan flera experter engagerade från första början – ämnesexperter, pedagoger, tekniker och administratörer 
 – och lagarbetet behövs också under kursens gång. 
 Om planeringen är tydlig och om dess innebörd också står klar för de studerande kan många onödiga frågor undvikas. Men framför allt innebär det en trygghet och säkerhet för den studerande att hon känner 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 157 
  
 till vad som gäller – vad som är kurslitteratur och vad som är bredvid- läsningsmaterial, hur  
 IT-material 
  är avsett att användas och vilken tek- nik som krävs för att det skall kunna användas, vilka internetadresser som är särskilt värdefulla för kursen, vilka förutsättningar som gäller för kommunikation mellan lärare och studerande i den aktuella kursen, 
 hur kommunikationen mellan de studerande är avsedd att fungera och vad den bör ha för syfte, hur och när studieuppgifter skall redovisas, osv. Om grundstommen i planeringen är klar och tydlig för kursdelta- garna blir också utrymmet för de studerandes personliga val tydligt. Många kommer dock att behöva personlig handledning för att göra de rätta valen. 
 Distansutbildning innebär, vid jämförelse med närutbildning, att en relativt större del av ämnesstoffet måste finnas i läromedlen eller nås via eget kunskapssökande. Lärarens arbete under distanskursen får där- för en annan tyngdpunkt än i närutbildning – det sker en förskjutning från kursens innehåll till utbildningens form och till handledningen som skall stödja den studerandes lärande. Kraven på lärarens äm- neskunskaper blir inte mindre eftersom handledningen i stor utsträck- ning går ut på att hjälpa de studerande tillrätta med problem som de har att förstå kursens innehåll och att förklara sammanhang. 
 För att inte lärarna skall bli överbelastade måste behovet av indivi- duell handledning förebyggas så långt det är möjligt (en klass med 30 elever får inte bli 30 klasser med en elev!). 
 Distanskurserna bör vara upplagda så att det blir möjligt att bedriva studierna i huvudsak utan kontakt med lärarna. Men de distansstude- rande måste ha möjlighet att på tidpunkter som passar dem kunna få hjälp och stöd av en lärare/handledare. Eftersom distansstudierna i stor utsträckning äger rum på andra tider än kontorstid behövs andra arran- gemang än att erbjuda de studerande telefontider på vardagar. IT gör detta möjligt. Frågor kring studierna bör t.ex. kunna ställas och få ett snabbt svar via  
 e-post. 
  De studerande kan naturligtvis inte begära att lärare skall finnas till hands dygnet runt och veckan runt, men någon form av reaktion bör ändå normalt kunna ges inom ett dygn. 
 Det snabbaste och mest arbetsavlastande sättet är emellertid att ut- bildningsanordnarna skapar en  
 web-plats 
  som ger utförliga upplysning- ar om kursen och där förberedda svar ges på frekventa frågor, s.k. FAQ (Frequently Asked Questions). 
 Behovet av handledning från en lärare minskar också om de stude- rande kan ge varandra stöd. Erfarenheterna visar att studier i grupp är fullt möjliga även om deltagarna befinner sig på distans från varandra. 
 Deltagandet i en grupp bör helst vara frivilligt, men många studerande sätter stort värde på just den arbetsformen. För att kommunikationen i grupperna skall fungera krävs att dess syfte tydliggörs och att den får 
  
 158  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 ett för deltagarna meningsfullt innehåll. Läraren/handledaren har en viktig uppgift i att se till att grupperna får en lämplig sammansättning med hänsyn till de studerandes förutsättningar och ambitioner och i att se till att kommunikationen hålls vid liv. 
 Att bedriva distansstudier upplevs av många som ett ensamarbete även om möjligheter till kommunikation på distans finns. Några finner sig väl till rätta med detta medan andra har behov av personliga kon- takter och personlig rådgivning. En hel del av detta kan klaras på di- stans, såsom nyss visats. Men för andra är enbart kontakter via nätet inte ett tillräckligt stöd utan de har behov också av de kvaliteter som det personliga mötet ger. 
 För dem kan lokala lärcentra vara lösningen. I avsnitt 2.8 har ett antal befintliga lärcentra och deras verksamhet beskrivits och i avsnitt 3.7 finns DUKOMs överväganden och förslag beträffande lärcentra. 
 Ett vanligt sätt att minska de studerandes känsla av isolering är att anordna fysiska möten med deltagande av de studerande och deras lära- re. Vanligt är att ett sådant möte äger rum vid kursstarten och sedan upprepas en eller flera gånger under kursens förlopp. Det är omvittnat att sådana träffar har ett stort värde, och det finns lärare och studerande som betraktar dem som nödvändiga. – Det bör emellertid påpekas att om en kurs läggs upp så att det är nödvändigt för de studerande att delta i sådan möten innebär det att planeringen av kursen som di- stansutbildning kan ifrågasättas. Planeringen av en distanskurs bör syfta till att all nödvändig handledning och information skall vara till- gänglig på distans, och deltagande i kurssammankomster bör ses som en extra förmån för dem som vill ha en mera personlig kontakt med sina lärare och kurskamrater. 
  
 3.2.3 
  
 Läromedel för distansutbildning 
  
 Som tidigare framhållits bör läromedlen för distansutbildningen liksom hittills i stort kunna vara desamma som de som används inom närut- bildning. Eller, för att vända på saken, de läromedel som är lämpliga för de mera självständiga studier som äger rum inom distansutbildning bör vara lika lämpliga för dem som deltar i närutbildning. 
 För att de som studerar på distans skall ha den avsedda friheten att själva bestämma hur studierna skall ske och i vilken utsträckning de vill söka kontakt med handledare, andra studerande eller lärcentra be- höver läromedlen vara utformade så att självständiga studier är en reell möjlighet. 
 Det innebär att utbildningsanordnaren måste vara särskilt noggrann vid valet av de läromedel som tillhör en distanskurs. Så långt möjligt 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 159 
  
 bör läromedlen vara självinstruerande. Bl.a. bör multimedialt material användas. Om sådant – producerat i Sverige eller utomlands – inte finns att tillgå kan det bli nödvändigt för utbildningsanordnaren att själv utarbeta materialet. 
  
 IT-läromedel 
  är som regel dyra att framställa och enskilda utbild- ningsanordnare kommer ofta att ha svårt att finansiera dem. För att kostnaderna skall bli försvarbara behöver som regel antalet användare vara betydande. Detta medför att samarbete kommer att visa sig nöd- vändigt mellan olika utbildningsanordnare eller att läromedlen bör pro- duceras av någon central instans med sikte på nationell användning. 
  
 3.2.4 
  
 Distansstudier kompletterar närutbildning 
  
 De nya högskolorna i Sverige är som regel ännu små och uppsättningen ämnen som kan studeras där är begränsad. De har det tredubbla syftet att dels avlasta en del av expansionstrycket på de gamla universiteten och universitetsorterna, dels fungera som katalysatorer för den regio- nala utvecklingen, dels underlätta för regionens invånare att få hög- skoleutbildning. Särskilt det sistnämnda syftet skulle säkerligen kunna nås bättre om det var normalt att på campus både studera kurser som finns representerade vid den egna högskolan och, på distans, kurser vid någon annan högskola. Studenterna skulle då inte behöva byta studieort för att kunna få den utbildning de önskar, och expansionstrycket på de stora universiteten skulle minska ytterligare. 
 Det förekommer redan nu att studenter gör på det här beskrivna sättet, men det är inte vanligt och det finns inga anordningar som stöder det. Vad som konkret skulle behövas är att välutrustade lärcentra för distansstudier fanns på campus vid framför allt de små högskolorna och att till dem knöts tekniker och handledare till stöd under distansstudier- na. Dessutom behöver ett antal formella frågor klaras ut, t.ex. att be- stämma till vilken högskola den distansstuderande hör och vilken hög- skola som skall få tillgodoräkna sig det statsbidrag som den studerande genererar. DUKOM föreslår att frågan utreds vidare. 
 På motsvarande sätt borde det vara möjligt för dem som studerar vid komvux och folkhögskolor att studera vissa ämnen på distans med stöd av teknik och handledning som erbjuds av den egna skolan. Denna frå- ga behandlas ytterligare i avsnitt 3.4. 
  
 160  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 3.2.5 
  
 Samarbete behövs 
  
 DUKOMs uppfattning är, som framgått tidigare, att distansutbildning som studieform är mest lämpad för vuxna och att den kommer att vara en viktig beståndsdel av det livslånga lärandet. För vuxna kommer det inte att vara särskilt intressant om innehållet i en kurs i ungdomsskolan skulle ha räknats till gymnasieskolnivån eller till högskolenivån – om den alls skulle ha någon motsvarighet där. Det är därför inte självklart att pedagogik och metodik i distansutbildningen skall skilja sig åt bero- ende på ämnets nivå. Däremot kommer, som i nästan all vuxenutbild- ning, de studerande att vara olika när det gäller kunskapsnivå och stu- diebakgrund. Dessa individuella olikheter måste få konsekvenser för hur handledningen skall utformas i det enskilda fallet och är följaktli- gen en fråga om den pedagogiska kompetensen hos utbildningsanord- naren. 
 Distanskurserna bör med hänsyn till det sagda utformas så, att män- niskor med betydande skillnader i kunskapsbakgrund kan tillgodogöra sig dem. Samtidigt kommer de sannolikt att i pedagogiskt avseende ha många gemensamma drag som skiljer dem från kurser som ges som närutbildning. Utbildningsanordnarna måste därför besitta distanspeda- gogisk kompetens. 
 Det är väsentligt att distansutbildningen snabbt får sådan bredd att den kan spela sin viktiga roll i det livslånga lärandet. Lärarkåren inom skolor, högskolor och folkbildningen har med få undantag inte fått nå- gon utbildning i distanspedagogik och distansmetodik och flertalet har heller ingen erfarenhet av att leda distanskurser. Det är därför viktigt att den kompetens som ändock finns i landet kan utnyttjas för att ut- veckla kurser inom olika ämnen och områden för distansutbildning. Någon form av nationella insatser behövs i synnerhet under ett inled- ningsskede. DUKOM återkommer till denna fråga i avsnitt 3.11. 
 Också hos de olika utbildningsanordnarna torde det bli nödvändigt med viss samordning för att ta vara på den lokala kompetensen och för att bygga upp en lämplig organisation till stöd för dem som skall leda distanskurserna. 
 Högskolorna och universiteten skall, som nämnts, vara flerformsor- ganisationer. De flesta universitet och högskolor bedriver både närut- bildning och distansutbildning. I fråga om distansutbildningen pågår samarbete i konsortier, vilket närmare beskrivs i avsnitt 2.4. Konsorti- erna fungerar som samordningsorgan mellan högskolorna och inom dem sker också fördelning av arbetet med och ansvaret för de di- stansutbildningskurser som man gemensamt kommit överens om att anordna. DUKOM räknar med att samarbetet i konsortier kommer att fortsätta. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 161 
  
 Några universitet och högskolor har vidare inom sig skapat särskilda enheter för att ge tekniskt, organisatoriskt och annat stöd till de institu- tioner som bedriver distansutbildning. Så långt DUKOM kan bedöma är detta rationellt och värt att ta efter av samtliga universitet och hög- skolor. Det kan nämligen knappast vara försvarbart att varje institution för sig isolerat utvecklar distansutbildningskurser och bygger upp helt egna organisationer för distansutbildning. 
 Vad som saknas inom högskolan är ett centrum för utveckling av metoder för distansutbildning. Avsikten är att det av riksdagen i anled- ning av den regionalpolitiska propositionen (1997/98:62) våren 1998 beslutade utvecklingscentret i Härnösand skall få en sådan roll, men inte bara för högskolan. 
 Den nya myndigheten i Härnösand skall också fungera som utveck- lingscentrum för distansutbildningen inom studieförbund och folkhög- skolor. Därigenom bör det finnas goda förutsättningar för ett konstruk- tivt erfarenhetsutbyte mellan högskolevärlden och folkbildningsvärl- den. 
 DUKOM lämnar i det följande vissa förslag om inriktningen av det nya utvecklingscentrets arbete (avsnitt 3.11). 
 Ett ganska stort antal kommuner bedriver både distansutbildning och närutbildning, den förra i huvudsak vid lärcentra och den senare i komvux. I ett antal fall finns en gemensam organisation för båda ut- bildningsformerna. SSV bedriver enbart distansutbildning, i vissa fall i samarbete med kommuner men i huvudsak med enskilda studerande spridda över hela landet. SSVs verksamhet finansieras över statsbud- geten, och anslagen sätter en gräns för hur många elever som kan antas. 
 Enligt DUKOMs uppfattning bör SSVs roll förändras och vidgas. De bör i framtiden inte bara vara anordnare av distansutbildning, utan de bör också ges uppdraget att vara utvecklingscentra för distansutbild- ning på grundskole- och gymnasieskolnivå inom i första hand komvux. En projektgrupp inom Utbildningsdepartementet och med anknytning till Delegationen för Kunskapslyftet har i uppdrag att lämna förslag om bl.a. en långsiktig modell för SSVs roll inom Kunskapslyftet och an- nan kommunalt initierad vuxenutbildning. 
 Regeringen avser att genom en förordning öppna möjligheterna för distansutbildning också inom gymnasieskolan (prop. 1997/98:169). 
  
 3.2.6 
  
 Realkompetens 
  
 Många distansstuderande har inte som mål att få någon officiell be- kräftelse vare sig på att de har deltagit i en kurs eller på vilka studiere- sultat de har uppnått. Deras intresse ligger i stället i att erhålla de kun- 
  
 162  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 skaper som studierna är avsedda att ge, och för dem kan det räcka med att de själva anser att de besitter dessa kunskaper. De kommer därför inte att delta i någon tentamen. Att det förhåller sig på detta vis framgår av både svenska och internationella erfarenheter. Detta är givetvis helt legitimt, men har vållat problem vid försök att jämföra distansutbild- ningens effektivitet i förhållande till närutbildningen och för finansie- ringen av distanskurser inom högskolan. 
 Det troliga är emellertid att de flesta som har deltagit i en di- stanskurs vill ha någon form av intyg eller betyg för att kunna visa papper på sin kompetens. Men i det livslånga lärandets samhälle kom- mer medborgarna att ha deltagit i en mängd olika kurser med skiftande inriktning och det kommer att bli svårt för alla parter att bedöma de olika intygens värde. 
 Nära till hands ligger att överväga införandet av en instans som kan göra en samlad bedömning och värdering av olika kursintyg. I ett sam- lingsdokument borde i så fall också värdefull arbetslivserfarenhet be- aktas. Det är lätt att inse att frågan rymmer många komplikationer av grannlaga natur, och DUKOM tar inte upp den som förslag, desto mer som det finns möjlighet att ta del av norska erfarenheter. 
 I Norge har nämligen en kommitté, det s.k.  
 Buer-utvalget, 
  för ca ett år sedan lämnat förslag om en särskild organisation som skall kunna utfärda intyg om vad man kallar realkompetanse, dvs. ett samlat in- tyg som visar den kompetens som en enskild kan anses besitta. DUKOM föreslår att man i Sverige studerar vad som händer med den norska kommitténs förslag. Om det visar sig genomförbart bör det övervägas att införa ett liknande system i Sverige. 
  
 3.3 
  
 Pedagogisk kompetens för distansutbildning 
  
 Datormognaden och kunskapen om  
 IT-användningen 
  är förhållandevis stor i Sverige och ökar snabbt. Området är ett gott exempel på vad som kan åstadkommas genom informellt lärande. Visserligen har datakurser förekommit i ett par decennier och de har spelat stor roll för att skapa den allmänna acceptans av datortekniken som finns i vårt samhälle. Men tekniken förändras så snabbt att kunskaperna från en kurs snabbt blir föråldrade. De flesta lär sig hantera olika program på egen hand genom praktisk övning efter en kort introduktion. 
 Alldeles uppenbart är att det informella lärandet är vad som gäller bland ungdomar. De lär sig av spel, av kamrater och genom intensiv övning. I skolan är de ofta överlägsna lärarna i  
 IT-kunnande. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 163 
  
 Ytterligare insatser bör emellertid göras för att öka och framför all bredda  
 IT-kunnandet 
  än mer. Men det långsiktigt allvarligaste proble- met med IT i utbildningen handlar om de pedagogiska tillämpningarna. 
 Kunskapen om hur datorer och IT skall användas som pedagogiska redskap är begränsad. Ännu mera begränsad är kunskapen i distanspe- dagogik och distansmetodik i kombination med IT. Om därför di- stansutbildning med användande av IT skall bli omfattande och fram- gångsrik behövs stora insatser för kompetensutveckling av den pedago- giskt verksamma personalen. 
 Regeringen har i början av juni i år till riksdagen överlämnat skri- velsen Lärandets verktyg – nationellt program för IT i skolan (skr. 1997/98:176). Syftet med programmet är att utveckla lärarnas kompe- tens att använda IT som pedagogiskt verktyg, och totalt skall 1,5 mil- jarder kronor satsas under en treårsperiod. Regeringens program blir självfallet av stort värde också för utvecklingen av distansutbildningen. 
 Pratt har i sitt bidrag till DUKOMs delbetänkande (SOU 1998:83) gjort en omfattande genomgång av svensk och internationell forskning på området. Där ges en belysning av vad som är distansut- bildningens särdrag. 
 De flesta lärare är utbildade för och/eller vana vid att undervisa, att ge lektioner. Läraryrket brukar beskrivas som ett ensamjobb. Det är läraren ensam som planerar, administrerar och bedriver undervisningen av en elevgrupp, en klass. 
 De studerande är fysiskt närvarande och läraren kan avläsa reaktio- ner och vid behov improvisera för att hjälpa en enskild studerande att reda ut ett problem. Men i princip får alla studerande del av samma undervisning. 
 Ambitionen är att kursen skall vara genomgången efter föreskrivet antal veckor och det gäller för läraren att leda arbetet så att det målet nås samtidigt av alla studerande. Så är idealet. Antalet lektioner är på förhand bestämt och fördelat på dagar och veckor under kursens hela förlopp. I verkligheten når inte alla studerande målet på den föreskriv- na tiden. Skillnaderna i kunskap hos de studerande är stora, vilket slår igenom i de betyg de erhåller. 
 Inom distansutbildning är mycket annorlunda, och ännu större blir olikheterna om utbildningen bedrivs flexibelt och anpassat efter de stu- derandes skiftande behov och förutsättningar. 
 I det närmast föregående avsnittet har angivits krav som måste stäl- las på anordnarna av distansutbildning. Eftersom det är lärarna som utför huvuddelen av arbetsuppgifterna åt anordnarna kommer i prakti- Pruitt kraven att ställas på dem. 
  
 164  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 Lärarna måste spela en aktiv roll i planerandet av distanskurserna och vid valet av läromedel. I många fall måste de delta i utarbetandet av nya läromedel. 
 Behovet av att lärarna har goda ämneskunskaper blir inte mindre i distansutbildning, men undervisningen blir mindre omfattande. I för- grunden träder i stället formerna och metodiken för lärandet. Eftersom inslaget av undervisning minskar blir också utrymmet för improvisatio- ner i lärarrollen mindre, men det blir i gengäld större i handledarrollen. 
 Lärarnas huvuduppgift är alltjämt densamma, nämligen att hjälpa studerande till förståelse och lärande, men arbetet handlar mer om vägledning i de studerandes eget kunskapssökande. Lärarna måste ock- så kunna organisera grupper som visserligen så långt möjligt skall ar- beta självständigt men behöver stöd och uppmuntran för att kommuni- kationen mellan de studerande skall fungera. 
 Och slutligen måste lärarna själva kunna tillräckligt mycket om IT för att kunna hjälpa de studerande med enklare problem med en bång- styrig teknik. 
 Bildandet av arbetslag i skolorna innebär att läraryrket i framtiden kommer att vara mindre av ett ensamarbete. Den förändringen bör gyn- na övergången till mer distansutbildning med IT eftersom kravet på samarbete är särskilt stort där. 
 Lagarbete kommer att behövas vid genomförandet av en kurs. Ett skäl är att mycket av distansstudierna kommer att äga rum på fritid. Även om huvudregeln troligen bör vara att varje grupp av studerande har en egen handledare bör det finnas en jourorganisation så att hjälp kan ges och svar på frågor kan lämnas inom en begränsad tid. 
 Kurser i distanspedagogik och distansmetodik bör ges i all lärarut- bildning, både till lärarkandidater och, som fortbildning, till lärare verksamma inom komvux, gymnasieskolor och folkhögskolor. Motsva- rande utbildning bör ges den pedagogiska personalen vid högskolein- stitutioner som kommer att bedriva distansutbildning. I alla sådana kur- ser bör fokus ligga på hur distansutbildningen skall planeras och hur IT skall användas. 
  
 3.4 
  
 Distansutbildningens ekonomi och resurstilldelning 
  
 Kostnaderna för distansutbildningen utgör en del av de totala kostna- derna för utbildningssystemen. Hur den framtida samlade fördelningen av kostnaderna för medborgarnas utbildning mellan staten, kommuner- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 165 
  
 na och de studerande skall göras är en fråga som ligger utanför DU- KOMs uppdrag. 
 Motiven bakom ambitionen att öka distansutbildningen är flerfaldi- ga. Det handlar om en anpassning av utbildningsväsendet till det i framtiden nödvändiga livslånga lärandet, det handlar om att skapa möjligheter för fler att delta i utbildning och det handlar om förhopp- ningar om att distansutbildning skall vara billigare och mera kostnad- seffektiv än traditionell närutbildning och att det därmed skall bli lätta- re att finansiera en ökad utbildningsvolym. 
 DUKOM har inte heller sett som sin uppgift att lämna förslag om hur stor utbildningsvolymen i framtiden bör vara, utan förutsätter rent allmänt att den skall bli väsentligt större än den är idag och att det livslånga lärandet dessutom innebär att en större andel av de samlade utbildningsinsatserna kommer att avse vuxna, därtill oftast yrkesverk- samma. 
 Kommitténs ambition är i stället att ge underlag för bedömningar av hur distansutbildning förhåller sig till närutbildning vad gäller kost- nadseffektiviteten. Dessvärre kan något bestämt svar inte ges på den frågan. Underlagen både från DUKOMs distansutbildningsprojekt och från föreliggande svensk och internationell forskning är alltför osäkra, vilket framgår av  
 Martin 
  Cox bidrag till DUKOMs del- betänkande (SOU 1998:83). Dessutom är varken närutbildning eller distansutbildning några entydiga företeelser. Det är därför diskutabelt vad jämförelsen egentligen bör avse. Det mycket obestämda svaret blir egentligen det föga tillfredsställande: det beror på vilka distansutbild- ningar och närutbildningar som jämförs. 
 DUKOM begränsar sig således till att redovisa några mera allmänna synpunkter. För en djupare genomgång av frågan hänvisas till Reyes nyss åberopade bidrag. 
 Det är alltid förenat med kostnader att ändra ett system. Det har krävts ett obestämt men betydande antal miljarder kronor i utveck- lingskostnader att nå fram till det samlade utbildningssystem som finns i Sverige idag. Att förändra det systemet till att mera inrikta sig på di- stansutbildning kommer också att dra stora kostnader av investerings- karaktär. Detta slag av kostnader bör egentligen inte tas med i en jäm- förelse av driftkostnader mellan de olika systemen, men de är i verklig- heten svåra att urskilja och isolera. 
 Karaktäristiskt för närutbildning är att den bedrivs med lärare och studerande samtidigt fysiskt närvarande i för utbildningen särskilt byggda och utrustade lokaler. Kostnaderna för lärare, administration, kursutveckling, skolsocial verksamhet, lokaler, utrustning samt vissa läromedel är de som brukar tas upp som kostnader som faller på utbild- ningsanordnaren. 
  
 166  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 Till helt övervägande del bedrivs studierna på heltid, vilket innebär att de studerande måste försörjas. Grundskoleelever förutsätts bli för- sörjda av sina föräldrar, äldre studerande får någon form av studiestöd, om de är myndiga avsett att vara tillräckligt stort att klara hela försörj- ningen. Kostnader uppstår för de studerandes resor till och från utbild- ningslokalerna. Många av de äldre studerande har utgifter för dubbel- bosättning. I huvudsak på nivåer ovanför grundskolan har studerande kostnader för läromedel. Bara utgiften för studiestödet tas upp i någon offentlig budget. 
 Om distansstudier läggs upp så att de i huvudsak sker på fritid från hemmet, arbetsplatsen eller via ett lärcentrum får de studerande sin försörjning via sina normala inkomster åtminstone i sådan utsträckning att samhälleligt studiestöd normalt inte behövs. Kostnader för dubbel- boende uppkommer inte alls, och kostnaderna för resande kan begrän- sas. Alldeles klart är att distansstudier innebär hushållning med de stu- derandes tid. 
 Storleken på kostnaderna för den pedagogiska personalen blir bero- ende av hur studierna läggs upp i den enskilda kursen; ett stort inslag av interaktivitet drar stora lärar- och handledarkostnader. Administra- tionen av distansstudier kräver särskild omsorg och kostnaderna blir relativt höga. Även kursutvecklingen och kursplaneringen kräver bety- dande insatser. Läromedlen blir i allmänhet dyra om de skall kunna utformas så att behovet av handledning från den pedagogiska persona- len blir litet. Eftersom de studerande normalt inte samlas fysiskt i sko- lan eller på campus blir lokalkostnaderna relativt små, men i gengäld uppstår kostnader för lärcentra. Sammanfattat kan bilden för distansut- bildning jämförd med närutbildning bli följande: 
  
 Kostnadsändamål 
  
 pedagogisk personal 
  
 ungefär lika 
  
 studierådgivning 
  
 ökar 
  
 skolsocial verksamhet 
  
 minskar 
  
 administration 
  
 ökar 
  
 kursutveckling och  
 -planering 
  
 ökar kraftigt 
  
 lokaler 
  
 minskar kraftigt 
  
 utrustning 
  
 minskar 
  
 läromedel, pedagogiskt material 
  
 ökar, kanske kraftigt (höga 
  
 utvecklingskostnader) 
  
 studiestöd 
  
 minskar kraftigt 
  
 resor 
  
 minskar 
  
 dubbelboende 
  
 bortfaller 
  
 lärcentra 
  
 ny kostnad i kommuner som saknar 
  
 sådant 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 167 
  
 Om distansstudier förutsätts till övervägande del äga rum på fritid kan med stor sannolikhet de sammanlagda kostnaderna minskas väsentligt, men kostnadsbelastningen i tid och vad avser kostnadsbärare ändras betydligt. 
 Kostnaderna för utbildningsanordnarna – som kan vara statliga, kommunala, privata eller tillhöra folkbildningen – kanske sammantaget blir ungefär oförändrade, men om inte avskrivningssystem upprättas för periodisering av kostnaderna för kursutveckling och kursplanering blir initialkostnaderna höga för distansutbildningen. Och vad beträffar kostnaderna för lokaler och utrustning, i huvudsak betraktade som fas- ta, uppstår kostnadsminskningen bara om man genom distansutbildning kan undvika att anskaffa nya lokaler och ny utrustning som skulle be- hövas om man i stället anordnar närutbildning. Om dessa nyttigheter redan finns och skulle kunna användas intensivare utan nämnvärd mer- kostnad blir bilden en annan. 
 Kostnaderna för studiestöd bärs av staten, som alltså gör en stor be- sparing om distansstudierna till helt övervägande del äger rum på fritid eller deltid. 
 Lärcentra, med undantag för dem som inrättas vid universitet och högskolor, förutsätts även i fortsättningen vara en kommunal angelä- genhet. De kommuner som inte redan byggt upp lärcentra får alltså ökade kostnader. 
 DUKOM har utgått från att utbildningssystemen under alla förhål- landen måste expandera för att tillgodose behovet av livslångt lärande. De alternativ som då måste ställas mot varandra är närutbildningens behov av investeringar i nya skolor och högskolor med tillhörande kostnader för att bygga ut infrastrukturen (bl.a. studentbostäder) och distansutbildningens behov av investeringar i teknik, läromedel och personalutbildning. Sannolikt är valet av satsning på distansutbildning väsentligt mera ekonomiskt och kanske det enda realistiska. Dessutom bör observeras att distansutbildningens gränskostnader kan hållas låga och att distansutbildningen därför tål betydande ökningar av studeran- deantalet utan motsvarande kostnadsökningar. Risken för flaskhalsar i utbildningssystemet minskar därmed. 
 DUKOMs delbetänkande (SOU 1998:83) innehåller en diskussion om hur distansutbildning kan bedrivas med god ekonomi. Där finns också förslag till principer för kostnadsanalyser av distansutbildning; det bör kunna användas som stöd för budgetering av kurser. Grund- skolan, gymnasieskolan och komvux finansieras av kommunerna, och det anses vara en kommunal uppgift att tillgodose medborgarnas behov av en god utbildning på dessa nivåer. Besluten om vilken utbildnings- verksamhet som bör äga rum på distans och vilken som bör bedrivas i mera traditionella former bör därmed fattas av kommunerna själva efter 
  
 168  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 de behov och förutsättningar som finns lokalt. DUKOM vill emellertid föreslå att kommunerna noga prövar alternativet att erbjuda sina invå- nare möjligheten att bedriva studier på distans genom köp av kurser från andra kommuner eller från SSV i stället för att starta kurser med få deltagare eller att betala interkommunala ersättningar för närutbildning som ges i annan kommun. Kommittén tror att sådana köp kan innebära avsevärda besparingar samtidigt som valmöjligheterna för medborgarna ökar. 
 SSV har i anslutning till Kunskapslyftet fått särskilda medel för att utveckla distansutbildningskurser som skall kunna användas av SSV själva eller av komvux i samarbete med SSV. Förberedelserna för detta äger rum i en arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet under med- verkan av SSV. Särskilda medel för kursutveckling vid SSV kommer med stor säkerhet att behövas även i framtiden. 
 Universiteten och högskolorna är statliga eller i huvudsak statligt fi- nansierade. Det resurstilldelningssystem som råder idag är inte anpas- sat för distansutbildningens kostnader och kostnadsbild. Det är flexi- belt såtillvida som de resurser som genereras får användas ganska fritt, men enligt nästan samfällda vittnesmål från fältet missgynnas i prakti- Pruitt distansutbildningens utveckling. Detta är en bidragande orsak till distansutbildningens relativt svaga ställning inom de svenska högsko- lorna. Systemet är nämligen konstruerat så att en distansutbildnings- kurs nästan alltid drar större kostnader än de intäkter den genererar. Detta hänger bl.a. samman med att antalet erövrade högskolepoäng på- verkar utfallet. Många distansstuderande har inte som syfte att få en examen utan enbart att öka sina kunskaper, och därmed får högskolan en sämre ekonomisk ersättning. 
 DUKOM avråder från att nu göra ändringar i högskolans resurstill- delningssystem för att åstadkomma anpassningar till distansutbildning- ens behov och särskilda förutsättningar. Det skulle leda till svåröver- skådliga komplikationer och bör anstå till en samlad utvärdering av hela systemet. I stället föreslår kommittén att särskilda resurser avsätts för en utbyggnad av distansutbildning inom högskolan. 
 Regeringen har nyligen (prop. 1997/98:62) bl.a. föreslagit att 1 500 nya högskoleplatser för distansutbildning inom i huvudsak stödområde 1 skall inrättas. Denna öronmärkning av utbildningsplatserna ligger väl i linje med DUKOMs uppfattning att resurserna för en ökad distansut- bildning bör ställas till förfogande i särskild ordning. 
 Folkbildningen erhåller för sin verksamhet ett samlat bidrag som ställs till Folkbildningsrådets förfogande. För utvecklingen av di- stansutbildning och  
 IT-användning 
  har statsbidrag beviljats i särskild ordning i anslutning till DUKOMs arbete. Vidare har Stiftelsen för Kunskaps- och Kompetensutveckling  
 (KK-stiftelsen) 
  beviljat betydan- 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 169 
  
 de bidrag och kommer enligt nämnda proposition att anslå ytterligare medel. 
 Fördelningen av statsbidragen och bidragen från  
 KK-stiftelsen 
  är Folkbildningsrådets – och därmed ytterst folkbildningsorganisationer- nas – sak att avgöra. DUKOM anser att distansutbildningen har en vik- tig uppgift att fylla också inom folkbildningen och vill uttrycka för- hoppningen att de olika organisationerna avsätter medel av sina samla- de ekonomiska resurser för en utveckling av distansutbildningen. 
  
 3.5 
  
 Anpassning av arbetstider och anställningsavtal 
  
 Merparten av dem som arbetar med pedagogisk verksamhet har sina arbetstider förlagda till dagtid och till vardagar under ett läsår. Men det har alltid varit vanligt att arbetet har förlagts till andra tidpunkter, till kvällar, veckoslut och somrar. Exemplen på det är många – komvux, högskolans sommarkurser, folkhögskolornas kortkurser, studiecirklar, m.m. Och arbete utanför normal tid är i det närmaste regel för dem som arbetar inom den distansutbildning som förekommer i dag. Det har alltså gått bra att inom ramen för nuvarande regler och avtal finna flexibla lösningar för att anpassa arbetstiderna till olika behov hos dem som vill delta i studier. 
 Omfattningen av studier under kvällstid, veckoslut, helger och se- mestertid kommer att öka väsentligt när distansutbildningen ökar i vo- lym. För den pedagogiska personalen kommer innehållet i arbetet att förskjutas från undervisning till handledning individuellt och i grupp. 
 För närvarande är många som arbetar med distansutbildning entusi- astiska eldsjälar som frivilligt och utan ekonomisk ersättning sätter av mycket av sin formellt lediga tid för handledning och andra kontakter med de studerande. När distansutbildning blir en mera reguljär verk- samhet kan det förhållandet knappast accepteras. 
 Som framgått flera gånger av det föregående innebär definitionen av distansutbildning att lärare och studerande är skilda i tid och/eller rum, och användningen av IT syftar till att överbr ygga det avståndet. Över- bryggandet av avståndet i tid innebär att kontakterna mellan den peda- gogiska och handledande personalen å ena sidan och de studerande å andra sidan inte behöver äga rum i s.k. realtid, dvs. med båda samtidigt närvarande. Frågorna kan ställas vid en tidpunkt och besvaras vid en annan. Tidsavståndet mellan fråga och svar får emellertid inte bli sär- skilt stort, för i så fall utnyttjas inte ITs fördelar av snabbhet och stu- dieeffektiviteten sjunker betydligt. Kraven på tidsmässig tillgänglighet 
  
 170  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 hos personalen kommer därför oundvikligen att öka om distansutbild- ningen skall bli framgångsrik. 
 Många av olägenheterna för den pedagogiskt och administrativt verksamma personalen kan elimineras och i varje fall begränsas genom en god organisation av distansutbildningen. Men det är oundvikligt att kraven på flexibilitet hos personalen ökar, och detta måste beaktas av arbetsmarknadens parter. 
  
 3.6 
  
 Studiestöd 
  
 DUKOM förutsätter som framgått på åtskilliga ställen i det föregående att det livslånga lärandet kommer att bli en del av vardagen och att fri- 
 tids- och deltidsstudier samt relativt korta heltidskurser kommer att bli det vanliga. Naturligtvis kommer också längre heltidsstudier att före- komma, och under dem behöver många studerande ekonomiskt stöd för att klara sitt uppehälle och sina direkta kostnader för studierna. 
 Kommitténs perspektiv är genomgående att framtidens samhälle kommer att kräva livslångt lärande och att omfattningen av utbild- ningsinsatserna under alla förhållanden kommer att öka. Distansutbild- ning är ett nödvändigt inslag i det livslånga lärandet och bidrar till att möjliggöra att heltidsstudier kan minska relativt sett. 
 DUKOM räknar med att de som under längre tid studerar heltid och halvtid på distans kommer att bli relativt fåtaliga. Kommittén anser att de bör ha samma rätt till studiestöd som de som deltar i traditionell ut- bildning genom att närvara fysiskt vid skolor och högskolor. 
 Något som då och då har väckt stor uppmärksamhet är att personer har erhållit studiestöd utan att studera. I en del fall har detta gällt per- soner som uppgivit sig studera på distans. 
 DUKOM utgår ifrån att det finns acceptabla möjligheter att kon- trollera studieaktiviteten hos dem som får bidrag och lån för att bedriva distansstudier. Bl.a. bör krävas att regelbunden kontakt sker med res- pektive skola eller institution och att resultat från studierna regelbundet redovisas. Exakt hur kontrollsystemet skall utformas ser DUKOM som en myndighetsfråga 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 171 
  
 3.7 
  
 Adams 
  
 I ett stort antal kommuner har lärcentra (flera benämningar förekom- mer, såsom studiecentra,  
 IT-centra) 
  b yggts upp. De fungerar som stöd- jepunkter för de distansstuderande i kommunen. 
 Huvudsyftet har ofta varit att ge invånarna möjlighet att på hemma- plan bedriva högskolestudier, men kompletterande motiv har varit att erbjuda möjligheter till yrkesutbildning och även till utbildning i all- männa ämnen. I beskrivningarna av syftet med lärcentra framhålls of- tast med stor emfas kommunens eller regionens behov av kompetens- höjning för utveckling av näringslivet och för bibehållandet av syssel- sättningsmöjligheterna. Adams är särskilt vanliga i kommuner med ensidigt och delvis föråldrat näringsliv och med en negativ befolk- ningsutveckling, såsom i Bergslagen, Dalarna och delar av Norrland. 
 Åtskilliga lärcentra har gått samman i olika samarbetsorgan. Det mest kända är NITUS med f.n. ett  
 40-tal 
  medlemmar, av vilka de flesta finns i Mellansverige. Ett annat exempel är Lapplands kommunalför- bund. 
 Beskrivningar av ett antal lärcentra och samarbetsorgan för lärcent- ra finns ovan i avsnitt 2.8. 
 Existerande lärcentra är olika och har olika ambitioner. I sin enk- laste form ställer de teknik och lokaler till förfogande för dem som stu- derar på distans vid någon skola eller högskola. En del är både kursan- ordnare och förmedlare av utbildning som annan anordnar, erbjuder personlig handledning och teknisk support till de studerande, innehåller mediatek och har ambitionen att fungera som utvecklingsorgan för kommunernas  
 IT-kompetens. 
  
 Placeringen av lärcentra skiftar. En del är placerade i skolor, andra i bibliotek och ytterligare andra har helt egna lokaler. I flertalet fall har de kommuner som huvudmän, men exempel finns på annat huvudman- naskap. 
 Erfarenheterna från de lärcentra som vuxit upp runtom i landet är goda.  
 DUKOM-projekten 
  och andra verksamheter med distansutbild- ning pekar klart på värdet av tillgång lokalt till handledning, välfunge- rande teknik och teknisk support. 
 Utvecklingen inom  
 IT-området 
  går hastigt. Datorerna blir allt snab- bare och allt kraftfullare. Programvaran utvecklas successivt parallellt och utnyttjar datorernas ökande kapacitet. Bandbredden i nätverken ökar snabbt och allt större datamängder kan transporteras allt snabbare. På det hela taget blir resultatet att IT blir alltmera användbart, använ- darvänligt och driftsäkert. IT växer ifrån sina barnsjukdomar. Trots de 
  
 172  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 stora förbättringarna av datorerna och av programvaran ökar inte pri- serna. Detta är den ljusa sidan, men det finns också en baksida. 
 Den snabba  
 IT-utvecklingen 
  medför att enskilda personer som in- vesterat i teknikanskaffning och som köpt användarlicenser för pro- gram snart finner sig sitta med föråldrad och delvis oanvändbar teknik. De flesta har inte råd att köpa nytt och att uppgradera program vart och vartannat år. Eftersom teknikutvecklingen medför stora fördelar blir argumenten mot att till fullo utnyttja dem svaga. Utbildningsanordnar- na vill gärna erbjuda det bästa och uppgraderar sin utrustning och sina program till de senaste versionerna, men resultatet blir ofta att kompa- tibiliteten med de studerandes  
 IT-utrustning 
  skadas eller rentav upphör. Adams, som ju skall nyttjas intensivt och av många, har däremot som regel resurser att uppgradera sin  
 IT-utrustning. 
  
 Även om  
 IT-kompetensen 
  i Sverige är bred vid en internationell jämförelse så är den ojämnt fördelad. Klasskiktningen är tydlig. Privat- ekonomi, utbildningsnivå, yrke och, inte minst, ålder ger stora utslag. Välutrustade lärcentra med tillgång till god teknisk support bidrar till att utjämna sociala skillnader när det gäller möjligheterna att delta i IT- baserad distansutbildning. 
 Erfarenheterna från  
 DUKOM-projekten 
  och från annan distansut- bildning visar ganska entydigt på att många distansstuderande sätter stort värde på att få tillfälle till personliga möten med lärare/handledare och med andra kursdeltagare. Sådana möten har också anordnats i flertalet  
 DUKOM-projekt. 
  I utvärderingarna av projekten har de av många lärare betecknats som i det närmaste nödvändiga. Det finns emellertid bland  
 DUKOM-projekten 
  och även internationellt exempel på att distanskurser kan fungera mycket väl även om kommunikationen sker helt på distans. 
 Befintliga lärcentra fyller i stor utsträckning, men tydligtvis i skif- tande grad, den flerfaldiga funktionen att erbjuda de studerande till- gång till 
  
 · 
  
 avancerad teknik 
  
 · 
  
 kostnadsfri tillgång till programvara 
  
 · 
  
 teknisk support och kunnande om hur IT används 
  
 · 
  
 personal med kunskap om såväl närutbildning som distansutbildning och distansutbildningsmetoder 
  
 · 
  
 mötesplats för studerande i samma kurs och mötesplats för stude- rande och handledare (även om det inte har varit kursanordnarens lärarpersonal). 
  
 · 
  
 bibliotek och mediatek med kurs- och referenslitteratur och annat material samt viss  
  
 desk-top-service. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 173 
  
 Det råder inte någon tvekan om att lärcentra är en betydelsefull del i ett utvecklat system för distansstudier. De fungerar som ett mellanled mellan de distansstuderande och utbildningsanordnarna. 
 DUKOM har i det föregående pekat på att utvecklingen inom närut- bildningen gör att den i flera viktiga avseenden närmar sig distansut- bildningen och vidare på att samhällets förändringar medför att utbild- ningsanordnarna kommer att ställas inför kravet att erbjuda sina tjäns- ter i mera flexibla former, att anpassa sig till de utbildningssökandes förutsättningar och önskemål. DUKOM har – i anslutning till interna- tionellt språkbruk – benämnt sin vision av vart förändringarna bör syfta  
 flexibel utbildning 
 . 
 Utvecklingen mot flexibel utbildning främjas av att närutbildning och distansutbildning bedrivs inom samma organisationer och helst under samma tak. Därför har DUKOM förordat flerformigheten som huvudprincip för de institutioner som medverkar i det livslånga läran- det. 
 Om man föreställer sig  
 å ena sidan  
 att medborgarna upprepade gånger under livet kommer att efterfråga utbildning i en mängd varie- rande former, och  
 å andra sidan  
 att utbildningsanordnarna kommer att erbjuda flexibel utbildning – blir det naturligt att varje utbildningsan- ordnare som vänder sig till vuxna också skall ha ett lärcentrum eller rent av utvecklas till ett lärcentrum som erbjuder alla slag av utbild- ning, varav många genom förmedling av andra utbildningsanordnares kurser. Därigenom blir det också lättare för studerande att kombinera närutbildning med distansutbildning (jfr. avsnitt 3.2.4!)  
 . 
  
 En naturlig utveckling är att det uppstår nätverk (exempel på sådana finns redan) i vilka olika utbildningsanordnare samarbetar, ger varand- ra impulser och utbyter tjänster. Det ger också förutsättningar för att inom utbildningsvärlden utnyttja den mångfaldens och breddens eko- nomi som är under utveckling inom näringslivet och som presenteras i  
 Martin 
  Cox bidrag till DUKOMs delbetänkande SOU 1998:83. 
 DUKOM ser lärcentra som en i det närmaste nödvändig del i en god infrastruktur för det livslånga lärandet. I till ytan stora kommuner med ett antal tätorter bör flera lärcentra upprättas för att hela befolkningen skall ha verklig tillgång till tjänsterna. DUKOM föreslår därför att kommunerna upprättar fler lärcentra. 
 Lärcentra placerade organisatoriskt och fysiskt på annat håll än i skolor förekommer redan och är i själva verket den vanligaste lösning- en. 
 Alla kommuner har erbjudits att koppla sina folkbibliotek till SUNET och bibliotekens besökare har då tillgång till allt material som 
  
 174  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 förekommer i det nätet. Därmed kan också biblioteken fungera som lärcentra av särskild betydelse för det viktiga informella lärandet. 
 Lärcentra bör vara tillgängliga för kommuninvånarna oavsett vem som anordnar respektive utbildning. Det är t.ex. värdefullt om samar- bete kan äga rum med folkbildningens organisationer. 
 Med hänsyn till den betydelse lärcentra har för många som bedriver distansstudier bör de kvalitetsdeklareras. Kunskap om vilken utrustning som finns att tillgå i hemortens lärcentrum kan vara avgörande för den enskildes val av distanskurs. Även utbildningsanordnarna bör på ett enkelt sätt kunna få kännedom om vilken standard ett lärcentrum har för att kunna ge goda råd till personer som överväger att påbörja studi- er. 
  
 3.8 
  
 Web-plats 
  
  för distansutbildning och informellt lärande 
 ITs styrka ligger framför allt i den stora snabbheten, i förmågan att lag- ra, bearbeta och söka i stora datamängder och i förmågan att snabbt förmedla kommunikation. 
 Stora databanker finns tillgängliga för sökning av uppgifter, men det är inte lätt ens för den vana att hitta rätt bland alla länkar och hemsidor, trots alla avancerade sökmaskiner. Det är inte heller lätt att bedöma tillförlitligheten hos uppgifterna i ett anarkistiskt internet. 
 Med hjälp av särskild programvara kan förnämlig grafik skapas, lik- som illustrationer och animationer. 
 DUKOM föreslår att en  
 web-plats 
  avsedd att betjäna distansutbild- ning skapas. Denna  
 web-plats 
  bör bl.a. innehålla länkar till andra web- platser som bedöms vara av särskild nytta för distansstuderande. Det ligger i sakens natur att innehållet i en  
 web-plats 
  ständigt förändras och utvecklas. Följande är exempel på värdefullt innehåll. 
 Läromedel för distansutbildning och informellt lärande 
  
 IT-material 
  och datorprogram lämpade som läromedel bör göras till- gängliga genom  
 web-platsen. 
  Det bör främst handla om mera generella material som bedöms vara till nytta inom eller i anslutning till ett större antal distansutbildningskurser. 
 Materialen bör, om inte ekonomiska och upphovsrättsliga hinder finns, vara fritt tillgängligt för alla intresserade och därmed kunna ut- göra en resurs även för det informella lärandet. 
 I delbetänkandet Utbildningskanalen (SOU 1997:148) har DUKOM bl.a. föreslagit att Utbildningsradions nuvarande produktionsresurser 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 175 
  
 skall utgöra stommen i ett nytt företag för produktion av multimediala läromedel. Det nya företaget bör kunna anlitas för att förse  
 web-platsen 
  med datorbaserade läromedel. 
 Pedagogisk verktygslåda 
  
 Web-platsen 
  bör innehålla nedladdningsbara program användbara som stöd för pedagogisk verksamhet, och vara ett slags verktygslåda för pedagoger. Programmen kan vara särskilt framtagna för  
 web-platsen 
  eller friköpta från rättighetshavaren. De bör vara lämpade att användas av lärare och folkbildare för att utveckla eget material att användas i undervisningen. 
 Befintliga manualer för dataprogram är ofta svårtillgängliga och därför till föga stöd för den ovane. I verktygslådan bör också ingå nerladdningsbara väl utprovade manualer för programmen och tips hur de kan användas. 
 Kurskatalog, utbildningsförmedling 
 En av de stora fördelarna med IT är att innehållet med lätthet kan änd- ras med bibehållen sökbarhet. Det är därför naturligt att internet an- vänds för att tillhandahålla aktuella kurskataloger. F.n. saknas en sam- lad katalog för distanskurser, och en sådan bör finnas på distansutbild- ningens  
 web-plats. 
  På denna punkt, liksom på andra där det bedöms lämpligt, bör samarbete ske med Skoldatanätet (Skolverket), ASKen (Högskoleverket) och Folkbildningsnätet (Folkbildningsrådet). 
 Ansvariga för  
 web-platsen 
  bör ta en mera aktiv roll än att bara till- handahålla information om befintliga kurser. De bör också kunna fun- gera som mäklare, vilket innebär att de bör kartlägga och registrera olika utbildningsönskemål och  
 -behov 
  för förmedling till tänkbara ut- bildningsanordnare. Det kan nämnas att en aktiv förmedling av detta slag är en av uppgifterna för det planerade University for Industry i Storbritannien. 
 Katalog över lärcentra 
  
 Web-platsen 
  bör också innehålla en katalog över lärcentra som uppfyl- ler vissa minimikrav tillsammans med en klassificering av kvaliteten på den utrustning i form av hård- och mjukvara som de förfogar över. 
  
 176  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 Distansutbildningens forum för erfarenhetsutbyte 
  
 Web-platsen 
  bör tillhandahålla ett forum för utbyte av erfarenheter på distansutbildningens område. Den bör även kunna spegla debatten i andra fora, referera aktuell litteratur i ämnet och redovisa aktuell forskning. 
 Knutpunkt för länkar 
 Sökmöjligheterna i internet är snart sagt obegränsade. Svårigheten är att i djungeln snabbt finna det man söker och att göra en bedömning av kvaliteten i det man finner. 
 En viktig uppgift för de ansvariga för  
 web-platsen 
  är att kartlägga andra  
 web-platser 
  världen runt av intresse för distansutbildare och di- stansstuderande, att klassificera dem med avseende på innehåll och kvalitet samt att upprätta länkar till dem. 
  
 3.9 
  
 SUNET 
  
 För att ge högskolorna bättre möjlighet att utnyttja informationstekni- Pruitt på ett ändamålsenligt sätt inom forskning och utbildning har rege- ringen beslutat satsa ytterligare på högskolenätet SUNET (se avsnitt 2.9). Satsningen innebär dels en uppgradering av såväl stamnätet som högskolornas förbindelser med detta, dels ett erbjudande till alla hög- skolestuderande om internetabonnemang på fördelaktiga villkor. 
 Vidare har staten erbjudit kommunerna att på vissa villkor anskaffa en fast internetförbindelse av hög kapacitet via SUNET till de kommu- nala huvudbiblioteken och till länsbiblioteken. Under 1996/97 drev Statens kulturråd och Smith ett projekt med medel från utbildningsdepartementet för anslutning av ca 15 länsbibliotek till SUNET för att öka tillgängligheten av litteratur för distansstuderande. 
 Biblioteken upplevde anslutningen som mycket positiv. De fick möj- lighet att ge ökad service till de distansstuderande och universiteten fick, genom att allt fler bibliotek anslöts, ökade möjligheter att lägga ut kurser och material på distans. 
 I propositionen (1997/98:115) om Folkbildning framhåller regering- en att den lokala tillgängligheten till internet bör utvecklas ytterligare genom att även folkbildningen skall få möjlighet att ansluta sig till SUNET i stort sett enligt den modell som gäller för folkbiblioteken. Den delegation, som skall leda det nya utvecklingscentret för di- stansutbildning (se avsnitt 3.11), kommer enligt propositionen att få i uppdrag att lämna förslag till hur statens stöd bör utformas. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 177 
  
 Satsningarna på SUNET förbättrar väsentligt möjligheterna för stu- derande att få tillgång till och använda internet för såväl informations- sökning som kommunikation. Kommittén förslår att även det kommu- nala skolväsendet får möjlighet att ansluta sig till SUNET. 
  
 3.10 
  
 Prioriteringar under uppbyggnadstiden 
  
 Distansutbildningen i Sverige har en lång historia bakom sig, och den distansutbildning som finns för närvarande har en inte alldeles obetyd- lig omfattning. 
 En stor del av den distansutbildning som förekommer har emellertid krävt riktade insatser från statens sida. Inom vuxenutbildningens områ- de finns två statliga skolor för distansutbildning, nämligen SSV i Här- nösand och Norrköping. Högskolorna har på statligt initiativ bildat ett antal konsortier för distansutbildning, och deras verksamhet har delvis finansierats med särskilda anslag från staten. I övrigt har verksamheten i stor utsträckning skett i projektform med särskild statlig finansiering.  
 DUKOM-projekten 
  är ett exempel på det. 
 Hittills har alltså den eftersträvade utvecklingen av distansutbild- ningen inte kunnat äga rum utan särskilda åtgärder från statens sida. DUKOMs uppfattning är att sådana särskilda åtgärder kommer att be- hövas också i fortsättningen och så länge inte regel- och resurstilldel- ningssystemen är utformade med hänsyn till distansutbildningens sär- skilda förutsättningar. Kommittén har därför i det föregående föreslagit åtgärder till stöd för utvecklingen av distansutbildningen. 
 Det saknas underlag för bestämda uppfattningar om huruvida di- stansutbildning som pedagogisk metod är mer eller mindre lämplig när det gäller målgrupp och ämnesområde. Dock får distansutbildning an- ses vara mera lämpad för vuxna än för barn och ungdomar, vilket dock inte hindrar att inslag av distansutbildning bör förekomma även inom ungdomsskolan. I stor utsträckning måste utbildningsanordnarna pröva sig fram för att skaffa sig erfarenheter. 
 Om det alltså inte finns underlag för bestämda uppfattningar om i vilka sammanhang distansutbildning på sikt blir särskilt lyckosam eller vanlig är det dock nödvändigt att göra prioriteringar av de särskilda insatser som behövs de närmaste åren under distansutbildningens ut- vecklingsskede. 
 Utvecklingsinsatser är då särskilt angelägna i fråga om målgrupper som har stora svårigheter att delta i närutbildning. En sådan grupp är  
 personer med funktionshinder 
 , som dessutom i många fall har behov av särskild utrustning och särskilda hjälpmedel. 
  
 178  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 En annan angelägen målgrupp är  
 glesbygdsboende 
 , som inte har tillgång till närutbildning på rimligt resavstånd. I fråga om dem handlar det inte i första hand om att särskilda metoder behöver utvecklas utan mera om att avsätta tillräckligt antal utbildningsplatser för deras behov. Detta är f..ö. vad regeringen har gjort genom att i vårens regionalpoli- tiska proposition föreslå 1 500 platser för högskoleutbildning på di- stans för boende i glesbygd. En annan viktig målgrupp är personer i behov av  
 kompetensutveckling i yrket, däribland småföretagare,  
 för denna grupp gäller f.ö. att stöd i studierna ofta kan påräknas på arbets- platserna. 
 En förutsättning för att distansutbildning med användande av IT skall vara möjlig är att de studerande har goda kunskaper om datoran- vändning och kan tillämpa dessa kunskaper. Därför föreslår DUKOM, som enda ämnesmässiga prioritering, att medel på ett tidigt stadium avsätts för att utveckla  
 distanskurser om IT i utbildningen  
 med sikte på både den pedagogiska personalens och de studerandes behov av IT- kunnande. 
 I den flexibla utbildning som ingår i DUKOMs vision av det livs- långa lärandets samhälle skall det vara möjligt att bedriva vilken slag av studier som helst i de former som passar den enskilde bäst. Kom- mitténs tro är emellertid att det livslånga lärandet kommer att bestå av att människorna efter sin långa och sammanhängande utbildning i skola och högskola i ungdomen förbättrar sin kompetens i huvudsak genom att delta i flera  
 kortare, målinriktade kurser  
 . För att förbereda för den situationen bör under distansutbildningens uppb yggnadsskede riktade insatser göras för att utveckla det slaget av kurser. 
  
 3.11 
  
 Utvecklingscentrum för distansutbildning 
  
 På förslag av regeringen har riksdagen (prop 1997/98:62, AU 11, rskr. 204) under våren 1998 beslutat om en ny myndighet, ett centrum för utveckling av distansutbildningen med en delegation som styrelse. Centret kommer att placeras i Härnösand. En organisationskommitté med företrädare för bl.a. högskolan, kommunerna och folkbildningen har i uppdrag (dir. 1998:44) att lämna förslag om den närmare utform- ningen av centret och dess verksamhet. 
 I direktiven till organisationskommittén hänvisas till de kommande förslagen från DUKOM. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kapitel 3  
 179 
  
 De uppgifter som delegationen och centret enligt riksdagsbeslutet skall ha är att 
  
 · 
  
 fördela högskoleplatser avsedda för distansutbildning 
  
 · 
  
 upphandla distansutbildning inom högskolan 
  
 · 
  
 utveckla kurser och läromedel för distansutbildning inom högskolan och folkbildningen 
  
 · 
  
 upphandla eller själv producera läromedel för distansutbildning. 
  
 Flera av de förslag som DUKOM i det föregående har lagt fram medför uppgifter som lämpligen bör utföras av utvecklingscentret. Dess all- männa uppgift bör i instruktionen anges vara att verka för ökad an- vändning av distansutbildning med IT i hela landet med sikte på att den skall ingå som en viktig del i framtidens flexibla utbildning. Samverkan bör äga rum med Högskoleverket, Skolverket och Folkbildningsrådet (avsnitt 3.1.6 och 3.2.5). 
 Som arbetsuppgifter för utvecklingscentret utöver dem som riksdagen redan har beslutat om föreslår DUKOM att centret skall 
  
 · 
  
 fungera som nätburen informationscentral för all distansutbildning (3.8) 
  
 · 
  
 förmedla kontakter mellan utbildningssökande och utbildningsan- ordnare (3.8) 
  
 · 
  
 ansvara för en särskild  
  
 web-plats 
  för distansutbildning (3.8) 
  
 · 
  
 sammanställa och förmedla uppgifter om lärcentra (3.7) 
  
 · 
  
 ge stöd för utbildning i distanspedagogik och  
  
 -metodik 
  (3.2 och 3.3) 
  
 · 
  
 löpande följa utvecklingen av distansutbildningen i Sverige 
  
 · 
  
 vara Sveriges ansikte utåt i frågor som rör distansutbildning 
  
 · 
  
 vara förmedlare till Sverige av internationella forskningsresultat och erfarenheter i frågor som rör distansutbildning (3.12) 
  
 · 
  
 följa den medietekniska utvecklingen och förmedla kunskaper om den av betydelse för distansutbildningen (3.1.5). 
  
 I avsnitt 3.2.5 har DUKOM föreslagit att SSV skall få vidgade uppgif- ter. Förutom att själva vara utbildningsanordnare som arbetar på upp- drag av kommunerna bör de bli utvecklingscentra för den distansut- bildning som äger rum inom komvux. I denna roll blir uppgiften ge- mensam med det uppdrag som den av riksdagen beslutade nya myndig- heten kommer att få i fråga om högskolan och folkbildningen. 
 DUKOM föreslår därför, att SSV organisatoriskt inordnas i den nya myndigheten och att de således får en gemensam styrelse. 
 Söderhamnsutredningen och Småföretagardelegationen har gemen- samt lämnat ett förslag om ett nätburet system för förmedling av ut- 
  
 180  
 Kapitel 3 
  
 SOU 1998:84 
  
 bildning till landets småföretagare med lokalisering av ledning och vis- sa kringfunktioner till Söderhamn. Om den föreslagna verksamheten kommer till stånd bör även den organisatoriskt inordnas i utvecklings- centret i Härnösand. I denna fråga har DUKOM samrått med de båda nämnda kommittéerna. 
  
 3.12 
  
 Utveckling, utvärdering och forskning 
  
 Både IT i utbildningen och – i synnerhet – IT i distansutbildningen är nya företeelser. Behovet av utveckling av pedagogik, metodik och or- ganisation är därför stort. 
 Till detta kommer att redskapet, tekniken, snabbt förändras och ger nya förutsättningar. 
 Ett flertal länder har kommit betydligt längre än Sverige i fråga om distansutbildning med IT, såväl vad gäller forskning och utveckling som vad gäller verksamhetens omfattning. Av länder i vår närhet kan nämnas Finland och Norge och, naturligtvis, Storbritannien. Den ut- veckling av och diskussion om distansutbildning och IT som pågår in- ternationellt har haft svårt att få något riktigt fotfäste i Sverige. Vi har därför mycket att lära av andra länder. 
 Information om forskning och utveckling i andra länder bör samlas och ges spridning i Sverige. Det nya utvecklingscentret för distansut- bildning bör därför ha en viktig uppgift i att till Sverige förmedla inter- nationella erfarenheter och forskningsresultat. 
 Det är helt nödvändigt att forskningen om och utvecklingen av di- stansutbildning och IT intensifieras i Sverige. Forsknings- och utveck- lingsinsatserna behöver dessutom systematiseras och bli inriktade på för oss relevanta frågor. 
 Vidare bör en löpande utvärdering göras av de beslut som fattas om distansutbildningens utveckling i Sverige och av de verksamheter som blir följden av besluten. 
 Det nya utvecklingscentret bör därför tilldelas medel att användas till forskning, utvärdering och utveckling rörande distansutbildning med IT. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 181 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Distansmetoder inom utbildningen 
  
 Dir. 1995:69 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 4 maj 1995 
 Sammanfattning av uppdraget 
 En särskild utredare tillkallas med uppgift att föreslå åtgärder som kan främja användningen av distansmetoder inom främst vuxenutbildning- en och högskolan. Utredarens huvuduppgift är att föreslå en strategi som långsiktigt främjar utvecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbildning som den moderna informationstekniken erbjuder. 
 Utredaren skall vidare analysera hur radio och TV kan utnyttjas i utbildningens och bildningens tjänst och därvid pröva om en eventuell framtida fjärde markbunden  
 TV-kanal 
  kan utnyttjas för nationell ut- bildnings- och bildningsverksamhet. 
 Distansutbildning spar tid och pengar 
 I 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bilaga 9) framhålls att det inom högskola, vuxenutbildning, folkbildning och arbetsmark- nadsutbildning finns behov av att föra ut utbildningen i nya former och till nya grupper. Ny teknik gör detta möjligt, men formerna behöver anpassas till de många olika behov och förutsättningar som människor har. Regeringen framhåller att det därför finns anledning att i en sär- skild kommitté analysera förutsättningarna för en samlad utveckling av den medieburna utbildningen och att det även finns anledning att när- mare studera internationella erfarenheter som t.ex. Open University i Storbritannien. Kommittén föreslås även få i uppdrag att stimulera oli- ka former av försöksverksamhet. 
 För att åstadkomma ett önskvärt nationellt kunskapslyft behövs en ökad tillgänglighet till utbildning. Utbildningsbehoven kan inte tillgo- doses enbart genom ett utökat antal platser i undervisning, som är bun- den i tid och rum. Utbildningar förmedlade genom olika distansmeto- der kan därför vara ett viktigt komplement till den traditionella under- visningen för att öka tillgängligheten till studier. 
  
 182  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 Utbildning på distans ger en betydande frihet i tid och rum som bl.a. många förvärvsarbetande är beroende av. Studierna kan bedrivas an- tingen enskilt eller i grupp via olika medier. Därtill kan utbildningen genomföras till lägre kostnader både för den enskilde och samhället och även för de företag som väljer denna metod för att öka de anställ- das kompetens. 
 Teknikutvecklingen behöver samordnas 
 I takt med utvecklingen på det informationstekniska (IT) området har också intresset för distansmetoder ökat hos många utbildningsanordna- re och företag. Detta har medfört en pedagogisk och teknisk utveckling på området som gör att distansmetoderna i än högre grad kan anpassas till de studerandes önskemål och behov. Med en väl utformad organi- sation och förbättrad information borde distansutbildningen kunna nå ut till betydligt större grupper än den gör i dag. 
 Den nuvarande situationen visar upp en brokig bild när det gäller utbildning som bedrivs med olika typer av tekniska hjälpmedel. Många utvecklar likartade projekt eller söker stöd för modeller som redan finns i drift på andra håll. Det finns därför behov av informationsinsat- ser, ett utvecklat erfarenhetsutbyte samt ytterligare utvärdering och forskning på området. 
 Trots att olika utbildningsanordnare gjort stora ansträngningar har det inte skett något avgörande genombrott när det gäller distansmeto- dernas roll inom utbildningens område. Denna situation är otillfreds- ställande inte minst mot bakgrund av att fler vuxna behöver få tillgång till utbildning på alla nivåer i utbildningssystemet. Särskilt viktigt är det att stimulera och underlätta kompetensutveckling i arbetslivet för de grupper som har kort grundutbildning och som inte så ofta kommer i åtnjutande av personalutbildning. Det är också angeläget att minska trycket på universitet och högskolor genom att erbjuda alternativa, mindre resurskrävande studiemetoder. 
 Mycket är redan utrett 
 Frågan om hur staten kan bidra till utveckling av distansmetoder i ut- bildningen har utretts vid flera tillfällen under senare år. En mer full- ständig förteckning över tidigare utredningsarbete som bör beaktas biläggs. 
 År 1991 fick en särskild utredare i uppdrag att ta fram ett underlag för en fördjupad utredning om hur staten kan bidra till utveckling av distansutbildningen. Utredningen, som överlämnades i början av år 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 183 
  
 1992, fick namnet Långt borta och mycket nära – En förstudie om svensk distansutbildning (Ds 1992:3). 
 Ett år senare överlämnade utredningen om effektivare vuxenutbild- ning sitt huvudbetänkande Kunskapens krona (SOU 1993:23). Be- tänkandet innehåller ett avsnitt om vidgad användning av distansmeto- der med förslag till statligt stöd för utveckling av distansutbildning. 
 Utbildningsdepartementet publicerade år 1994 en rapport om Ny in- formationsteknologi i undervisningen (Ds 1994:21). Den innehåller bl.a. en beskrivning av existerande och kommande informationsteknik av intresse för utbildningsområdet. 
 Dessa utredningar innehåller genomarbetade förslag och beskriv- ningar som fortfarande är aktuella och som bör ligga till grund för det utredningsarbete som här avses. 
 Distansutbildning inom EU 
 Distansutbildningen, liksom den nya teknik som nu i allt snabbare tem- po görs tillgänglig för olika utbildningsanordnare i Europa, är viktiga delar av de nya programmen för utbildning och yrkesutbildning, So- krates och Gonzalez Vinci, som EU har fastställt för perioden 1995– 1999. Även de båda programmen Maxwell och Employment, som har in- rättats inom ramen för strukturfonderna, kan, liksom det fjärde rampro- grammet för forskning och utveckling, komma att bidra till utveckling- en på området. Utmärkande för EU:s insatser på utbildningsområdet är den transnationella karaktären som har till syfte att sprida erfarenheter och information till alla medlemsländer. 
 Metoderna för distansutbildning skall utredas 
 Regeringen har uttalat att den avser att vidta åtgärder för att åstad- komma ett nationellt kunskapslyft för vuxna. Som en av dessa åtgärder ingår att stödja användningen av distansundervisning, både som sär- skild studieform och som inslag i redan befintlig undervisning. 
 En särskild utredare skall tillkallas för att föreslå åtgärder för att främja utvecklingen av distansmetoder med användande av informa- tionsteknik inom främst vuxenutbildning och högre utbildning. I för- slagen skall också behoven inom grund- och gymnasieskolan beaktas. 
 Arbetslivets behov och krav är en given utgångspunkt för arbetet när det gäller utredningen om distansmetoder. Det gäller framför allt att underlätta den enskilda människans möjligheter och strävan att genom utbildning förbättra sin ställning på arbetsmarknaden och öka inflytan- det över det egna arbetet. 
 184  
 Bilaga 1  
 SOU 1998:84 
 Lika viktigt är emellertid att öka möjligheterna för alla, oberoende av utbildningsbakgrund, att vidga perspektiven i den personliga ut- vecklingen och genom bildning bredda och fördjupa sina intresseområ- den. 
 För att kunna spela en aktiv roll i ett framtida samhälle måste alla vuxna, oberoende av bakgrund, ha förmåga att delta i och samtidigt kritiskt granska samhällslivets olika företeelser. Detta ställer krav på ökade kunskaper och kännedom både om den egna omvärlden och om andra länder och kulturer. Kunskapsklyftor måste överbryggas och ten- denser till segregation och snedrekrytering i utbildningen motverkas. 
 Utbildning på alla nivåer för vuxna skall svara mot skilda behov och erbjudas på de studerandes villkor. Erfarenheten visar att det är svårt att rekrytera kortutbildade till vidare utbildning, både i och utanför ar- betslivet. En strategi för livslångt lärande måste ta tillvara de erfaren- heter som finns och de förutsättningar som krävs för att dessa grupper skall vilja gå in i utbildning. Särskilda ansträngningar behöver göras för att förbättra de yrkesverksammas möjligheter till högre utbildning. 
 Internationellt pågår en snabb och svåröverskådlig teknikutveckling som ger nya och alltmera sofistikerade verktyg för undervisning och utbildning på distans. En omfattande import av teknik och undervis- ningsmetoder till Sverige pågår, och Sverige lämnar också egna bidrag till utvecklingen. Detta sker på alla nivåer inom företag och organisa- tioner, inom det offentliga utbildningsväsendet och inom andra myn- digheter. 
 En viktig fråga i sammanhanget är hur svensk utbildning kommer att påverkas av tillväxten av en transnationell distansutbildning. Inom en nära framtid kommer det t.ex. att bli möjligt att studera vid något väl- känt utländskt universitet via satellit eller telenät i bostaden eller på arbetsplatsen. 
 Intressanta utbildningsformer är under utveckling, exempelvis in- ternutbildning på arbetsplatser ledda av kompetenta personer inom den egna organisationen med stöd på distans av lärare från andra länder. 
 Detta kommer troligen att leda till att delar av fort och vidareutbild- ningen i Sverige övertas av nya multinationella organisationer. Det är viktigt att utvecklingen på detta område bedöms och värderas i förhåll- ande till svenska utbildningspolitiska mål. 
 Uppdraget 
 Kartläggning 
 Utredaren skall kartlägga dels nuvarande metoder för distansutbildning, dels inom vilka områden det finns behov av utveckling av metoder och andra åtgärder för sådan utbildning. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 185 
  
 Med metoder för distansutbildning avses här olika kombinationer av teknik och metodik, som syftar till att överbr ygga avstånd i tid och/eller rum mellan den som lär ut och den som skall lära sig, och som för- medlar kunskap och skapar möjlighet till dialog. Det finns ett stort an- tal sådana metoder som kan användas i olika kombinationer och till- sammans med andra mer traditionella utbildningsmetoder. 
 Kartläggningen skall visa inom vilka områden, på vilka utbildnings- nivåer och för vilka grupper en ökad användning av ny teknik och ut- vecklade metoder för distansutbildning har bäst förutsättningar att leda till en effektivare och mer flexibel utbildning av hög kvalitet. 
 Vidare skall utredaren bedöma vilka förutsättningar olika utbild- ningsanordnare har att komplettera den huvudsakligen använda peda- gogiken med inslag av distansmetoder och självinstruerande och inter- aktiva hjälpmedel. I sammanhanget skall också undersökas om det i de regler som gäller för olika utbildningsanordnare finns hinder för en utveckling av distansmetoder. 
 Det är naturligtvis varken möjligt eller lämpligt att söka dämpa den pågående utvecklingen i avvaktan på att en övergripande strategi inom medie- och distansutbildningsområdena skall kunna utarbetas. Tvärtom bör det ses som en fördel att ny teknik och nya metoder har växt fram så snabbt och utan statliga stimulansåtgärder. Utredningen skall vidare avgränsa vad som bör vara statens åtagande inom detta område enligt regeringens direktiv (dir. 1994:23) till samtliga kommitteér och särskil- da utredningar att pröva offentliga åtaganden. Det är också angeläget att söka definiera målgrupper och områden som löper risk att bli förbi- gångna i den pågående utvecklingen. 
 En strategi för långsiktig utveckling 
 Utredarens huvuduppgift är att föreslå en strategi som långsiktigt främjar utvecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbild- ning som den moderna informationstekniken erbjuder. Förslagen skall bl.a. bygga på erfarenheter från utvecklingsprojekt som bedrivs under utredningsarbetets gång. 
 Radio och TV 
 Radio och TV är av utomordentligt stor betydelse för spridning av in- formation, kunskap och kultur. Diskussioner pågår kring inrättandet av en fjärde markbunden  
 TV-kanal. 
  Utredaren skall särskilt analysera hur radio och TV kan utnyttjas i utbildningens och bildningens tjänst. En uppgift är därvid att pröva om en eventuell framtida fjärde markbunden 
  
 186  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 TV-kanal 
  kan utnyttjas för nationell utbildnings- och bildningsverk- samhet. 
 Projektstöd 
 Under sitt arbete skall utredaren bereda och till regeringen lämna för- slag om beslut om bidrag till projekt som syftar till att utveckla an- vändningen av distansmetoder i utbildningen. Projekten skall som all- män inriktning ha att tillgodose de behov som utredaren efter sin kart- läggning bedömer som särskilt angelägna. Projekten skall utformas så att de i huvudsak är möjliga att utvärdera under utredningsarbetet. 
 I första hand skall bidragen avse projekt som bedrivs av, i samarbete med eller för redan befintliga utbildningsanordnare, såsom kommunala skolor, statens skolor för vuxna, universitet och högskolor, studieför- bund och folkhögskolor, anordnare av arbetsmarknadsutbildning och utbildning inom myndigheter, branschorganisationer och företag. Pro- jekten skall syfta till att göra de olika utbildningarna mera flexibla och tillgängliga för grupper som har svårigheter att utnyttja de möjligheter till utbildning som finns i dag. Utredaren skall bl.a. studera och över- väga behovet av stöd till lokala och regionala centra i vilka olika ut- bildningsanordnare kan samarbeta kring införandet av distansmetoder. Projektförslagen skall inrymmas inom befintliga utgiftsramar. 
 Ökad tillgänglighet till utbildning 
 Utredaren skall vidare söka bedöma i vilken grad olika slag av teknik och metoder kan användas för att med begränsade resurser öka till- gängligheten till utbildning som nivåmässigt motsvarar både gymnasie- skolan och högskolan. 
 Det brukar framhållas att distansutbildning erbjuder möjligheter till kostnadseffektiva studier bl.a. genom att behovet av lärarinsatser kan göras begränsat och genom att studierna i stor utsträckning kan bedri- vas på fritid eller deltid och utan att deltagarna behöver lämna sitt ar- bete eller sin hemort. 
 I detta sammanhang är det troligen särskilt intressant att pröva möj- ligheterna att utveckla och använda distansmetoder inom de friare stu- dieformer som kännetecknar folkbildningen. 
 EU 
 Utredaren skall i sitt arbete beakta erfarenheter av distansutbildning i andra länder. Särskilt bör erfarenheter inom ramen för  
 EU-program 
  som Sims och Gonzalez Vinci studeras. De möjligheter till 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 187 
  
 trans-nationella 
  utvecklingsprojekt som dessa program erbjuder bör uppmärksammas. 
 Forsknings- och utvecklingsarbete, erfarenhetsutbyte 
 Utredaren skall lägga fram förslag om hur forsknings- och utvecklings- arbetet kring distansutbildning och användningen av informationstek- nik bör bedrivas på sikt. Vidare skall utredaren bedöma behovet av och formerna för såväl erfarenhetsutbyte mellan ansvariga för olika slag av distansmetoder i utbildningen som informationsutbyte mellan praktiker och forskare inom området. 
 Referensgrupper och samråd 
 Utredaren skall till sitt förfogande ha särskilda referensgrupper för samråd. Till grupperna skall knytas personer med sakkunskap om de utbildningsanordnare som redan anordnar eller bör stimuleras att an- ordna distansutbildning, t.ex. högskolan, folkbildningen, kommunala skolor,  
 Amu-Gruppen, 
  bransch- och företagarorganisationer samt fack- liga organisationer. Vidare skall till referensgrupperna knytas personer med pedagogisk, metodisk, ekonomisk och teknisk sakkunskap när det gäller distansutbildning, samt forskare med erfarenhet av  
 FoU-arbete 
  i fråga om distansutbildning. 
 Antalet referensgrupper och formerna för samråd får utredaren själv avgöra. 
 Utredaren skall vidare när det är lämpligt samråda med IT- kommissionen (dir. 1995:1) samt utredningen inom Utbildningsdepar- tementet om studiestödssystemet (dir. 1994:148). 
 Ramar för utredarens arbete 
 I den del av uppdraget som avser om en eventuell framtida fjärde markbunden  
 TV-kanal 
  kan utnyttjas för nationell utbildnings- och bild- ningsverksamhet skall utredaren redovisa sina förslag skyndsamt. 
 Uppdraget i sin helhet skall vara slutfört senast den 31 maj 1998. Utredaren skall beakta regeringens direktiv (dir. 1994:23) till samt- 
 liga kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åtaganden. Utredaren skall även följa regeringens direktiv till kommittéer och sär- skilda utredare om regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50) och jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124). 
 Förslagen får inte leda till utgiftsökningar eller kostnadsminskning- ar för staten eller kommunerna. Eventuella förslag som medför ökade utgifter skall finansieras genom omprioriteringar inom berörda områ- 
  
 188  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 den. Utredaren får dock inte i sina förslag till finansiering omfördela medel anvisade av konjunkturskäl till ordinarie verksamhet inom om- rådet. 
 Utredaren skall före den 1 oktober 1995 komma in med en budget- plan över beräknade kostnader för utredningens arbete. 
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 189 
  
 Bilaga 
 Tidigare utredningsarbete som skall beaktas av utredaren 
 I propositionen 1990/91:85 Växa med kunskaper – om gymnasiesko- lans och vuxenutbildningen framfördes behovet av en mer samlad sats- ning på att utveckla metoder och media för distansutbildning och medi- abaserad undervisning inom det offentliga skolväsendet. 
 Med anledning av propositionen tillsatte regeringen år 1991 en sär- skild arbetsgrupp med uppgift att stimulera utvecklingen av kunskap- scentra. Arbetsgruppen har redovisat två delrapporter. 
 En särskild utredare har i betänkandet Långt borta och mycket nära 
 – En förstudie om svensk distansutbildning (Ds 1992:3) gjort en kom- petens- och erfarenhetsöversikt, en målgruppsanalys, en pedagogisk analys samt en analys av rollfördelningen mellan stat, kommuner m.fl. intressenter i fråga om distansutbildning. 
 Utredningen om en effektivare vuxenutbildning (dir. 1992:48) fick därefter i uppdrag att bl.a. med utgångspunkt från nämnda förstudie lägga fram förslag om hur staten kan stödja en utveckling av distansut- bildningen. Utredaren lämnade dessa förslag år 1993 i huvudbetänkan- det Kunskapens krona (SOU 1993:23). 
 Avseende högre utbildning per distans redovisas vissa slutsatser och förslag i Högskoleutredningens betänkande (SOU 1992:1) Frihet An- svar Kompetens. 
 Regeringen gav i april 1992 i uppdrag till universiteten i Linköping och Umeå att i samarbete göra en samlad bedömning av distansutbild- ningen och redovisa förslag till åtgärder för utveckling och genomfö- rande av distansutbildning inom högre utbildning. Uppdraget redovisa- des i september 1992 i en rapport med titeln Svenska Distansrådet – ett förslag till organisation av distansutbildningen inom högskolan. 
 Inom ramen för arbetet med Agenda 2000 – kunskap och kompetens för nästa århundrade – publicerade Utbildningsdepartementet 1994 en rapport om Ny informationsteknologi i undervisningen (Ds 1994:21). Den innehåller dels en beskrivning av existerande och kommande in- formationsteknologi av intresse för utbildningsområdet, dels rapporter om pågående verksamhet av detta slag i USA, Frankrike och Japan. 
  
 190  
 Bilaga 1 
  
 SOU 1998:84 
  
 Kommittédirektiv 
 Tilläggsdirektiv till Distansutbildningskommittén 
  
 (U 1995:07) 
  
 Dir. 1996:17 
  
 Beslut vid regeringssammanträde den 4 mars 1996 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Utredningen skall lägga fram förslag om vilken roll Sveriges Utbildnings- radio skall spela inom utbildnings- och folkbildningsområdet. Uppdraget skall redovisas före utgången av oktober 1997. 
 Bakgrund 
 Sveriges Utbildningsradio AB är ett avgiftsfinansierat programföretag som producerar och sänder utbildningsprogram i TV och radio. Sänd- ningarna sker i de kanaler som i övrigt används av Sveriges Television och Sveriges Radio. Utbildningsradion producerar och säljer även tryckta läromedel och annat material som komplement till programmen. Den totala sändningstiden för TV uppgick till 570 timmar år 1994. Det mot- svarar ca 10 procent av sändningstiden i Sveriges Television det året. 
 I delbetänkandet TV och utbildning (SOU 1995:120) redovisade Distansutbildningskommittén sina överväganden med anledning av uppdraget att pröva om en eventuell framtida fjärde markbunden TV- kanal kan utnyttjas för nationell utbildnings- och bildningsverksamhet. 
 I sammanfattning anförde kommittén att det i första hand behövs ut- ökad sändningstid för utbildande och folkbildande program i de kanaler som sänder för en allmän publik. Utbyggnad av ett fjärde analogt sän- darnät för television borde inte prioriteras ur perspektivet av utbild- ning, bildning och folkbildning. Nya stora utbildningssatsningar på  
 TV-området 
  borde ha digital teknik som plattform. Kommittén angav som sin avsikt att återkomma med en bedömning av Utbildningsradions framtida roll på utbildnings- och folkbildningsområdet. 
 Utredningen om tekniska förutsättningar för utökade sändningar av radio och television till allmänheten (U 1991:10) har avgett betänkan- det Från Massmedia till multimedia (SOU 1996:25). I betänkandet fö- reslår utredningen en övergång till digital marksänd TV i Sverige. En utbyggnad av digitala sändarnät bör inledas senast år 1997. Nätet bör ha kapacitet för 24 rikstäckande  
 TV-kanaler. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 1  
 191 
  
 Distansutbildningskommittén har enligt sina direktiv (dir. 1995:69) som huvuduppgift att föreslå en strategi som långsiktigt främjar ut- vecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbildning som den moderna informationstekniken erbjuder. 
 Den tekniska utvecklingen inom distributions- och lagringstekniken aktualiserar frågan om Utbildningsradions framtida roll. Om en ut- byggnad av digital marksänd TV i enlighet med förslaget i SOU 1996:25 kommer till stånd ökar sändningsmöjligheterna avsevärt. Det innebär ökade möjligheter att sända utbildningsprogram i TV, liksom även andra program med inriktning på särskilda målgrupper. Det kan också leda till att flera  
 TV-kanaler 
  med en allmän inriktning kommer att tävla om publikens uppmärksamhet. 
 Användningen av förproducerat  
 ljud-, 
  bild- och textmaterial till- sammans med interaktiv modern informationsteknik kommer sannolikt att få en ökad betydelse i framtidens utbildning. Materialet kommer att distribueras med hjälp av flera olika medier, däribland i form av eter- burna marksändningar. Men också radio- och  
 TV-sändningar 
  till all- mänheten med utbildande och folkbildande syfte kommer sannolikt att vara av fortsatt stor betydelse även om möjligheterna till interaktivitet saknas eller är begränsade. 
 Utbildningsradion har en särställning genom att företaget har sänd- ningsrätt i allmänt tillgängliga radio- och  
 TV-kanaler 
  och genom att det är finansierat via mottagaravgifter. 
 Uppdraget 
 Distansutbildningskommittén skall i perspektivet av de förändringar som är att vänta inom teknik- och medieområdena särskilt analysera vilken roll som Utbildningsradion med sin speciella ställning bör spela i en utveckling som medför en mera omfattande användning av modern informationsteknik i utbildande och folkbildande syfte. Därvid skall kommittén pröva om det är lämpligt att ett företag med en sådan ställ- ning får en utvidgad roll inom utbildning och folkbildning, bl.a. som producent av läromedel i huvudsak avsedda för distribution i andra former än genom rundradioteknik eller som anordnare av kurser som bygger på interaktiv anvä ndning av sådant material. 
 Kommitténs förslag till verksamhetsinriktning skall åtföljas av kostnadsuppskattningar och förslag till finansieringssätt. Kommittén skall redovisa dessa förslag före utgången av oktober 1997. 
 (Utbildningsdepartementet) 
  
 192  
 Bilaga 2 
  
 SOU 1988:57 
  
 Kommittédirektiv 
  
 Tilläggsdirektiv till Distansutbildningskommittén (U 1995:07)  
 Dir 1997:49 
 Beslut vid regeringssammanträde den 20 mars 1997 
 Sammanfattning av uppdraget 
 Distansutbildningskommittén (U 1995:07) skall 
 – i anslutning till sitt ursprungliga uppdrag analysera möjligheterna att utveckla den organisation, den pedagogik och de läromedel som uni- versiteten och högskolorna tillämpar respektive använder vid undervis- ning med hjälp av IT. Uppdraget gäller såväl vanlig undervisning som undervisning på distans. 
 Bakgrund 
 Regeringen behandlade i budgetpropositionen för år 1997 (prop. 1996/97:1, utgiftsområde 16) i avsnitt 5.8, Informationstekniken – hög- skolans roll, den betydelse högskolan har för utvecklingen av informa- tionstekniken i samhället. Här betonades att IT i större utsträckning bör användas av högskolans lärare som ett hjälpmedel för att höja utbild- ningens kvalitet. Särskilda satsningar föreslogs inom områdena lärarut- bildning, pedagogisk användning av IT inom den högre utbildningen samt forskning om  
 IT-pedagogik. 
  Vidare framhölls att distansutbild- ningen ytterligare bör utvecklas med hjälp av den nya informationstek- niken. Regeringen har den 19 december 1996 gett Högskoleverket i uppdrag att fördela sammanlagt 30 miljoner kronor till projekt vid uni- versitet och högskolor för utveckling av informationsteknikanvänd- ningen inom nämnda områden. 
  
 SOU 1998:84 
  
 Bilaga 2  
 193 
  
 Uppdraget 
 Distansutbildningskommittén har enligt sina direktiv (dir. 1995:69) som huvuduppgift att föreslå en strategi som långsiktigt främjar ut- vecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbildning som den moderna informationstekniken erbjuder. 
 Genom tilläggsdirektiv (dir. 1996:17) har utredningen även i upp- drag att lägga fram förslag om vilken roll Sveriges Utbildningsradio skall spela inom utbildnings- och folkbildningsområdet. 
 Kommittén skall i anslutning till sitt ursprungliga uppdrag analysera möjligheterna att utveckla den organisation, den pedagogik och de lä- romedel som universiteten och högskolorna tillämpar respektive an- vänder vid undervisning med hjälp av IT. Uppdraget gäller såväl vanlig undervisning som undervisning på distans. 
 I flera avseenden bör de metoder som används vid distansundervis- ning med IT som distributionsmedel med fördel kunna komma till an- vändning också inom övrig utbildning, inte minst vid universitet och högskolor. 
 Fokuseringen på de studerandes eget ansvar för lärandet och på möjligheterna att välja den bästa studiemetoden är viktiga förutsätt- ningar för en god distansutbildning och kräver flexibilitet, individan- passning och tillgänglighet från utbildningsanordnarens sida vid ut- formningen av pedagogik och organisation. Samma krav gäller för den traditionella högskoleutbildningen och bör i högre grad än hittills kun- na tillgodoses genom en ökad användning av IT. 
 Allt större vikt bör därför läggas vid att lärare vid universitet och högskolor stimuleras att utvidga och fördjupa sitt pedagogiska kunnan- de om arbete med IT. Det är troligt att distansutbildning och annan ut- bildning därvid kan närma sig varandra och att pedagogik, organisation och läromedel i stor utsträckning kan utvecklas gemensamt. Dessutom är det viktigt att blandformer kan utvecklas. Det bör t.ex. i större ut- sträckning bli möjligt för en student vid en högskola att studera ett äm- ne eller delar av ett ämne på distans vid en annan högskola. En på detta sätt ökad flexibilitet torde öka möjligheterna såväl att rekrytera nya grupper till högskolan som att bedriva fortbildning och vidare- utbildning där, något som är viktigt för övergången till det livslånga lärandet. 
 Kommittén skall vid fullgörandet av uppdraget samråda med Hög- skoleverket. 
 Utredningen skall redovisa denna del av uppdraget i samband med slutredovisning av hela kommittéuppdraget i maj 1998. 
 (Utbildningsdepartementet)