11 Rapportering och registrering 
  
 11.1 
  
 Inledning 
  
 Grupp B/IB:s s.k. åsiktsregister har inte påträffats. Under SÄKO:s arbete har dock en stor mängd handlingar som kan knytas till Elmér lokaliserats, i princip från hela Cole karriär vid försvars- staben, som kan sägas innefatta åren från början av  
 1950-talet 
  till slutet på  
 1970-talet. 
  De rapporter som återfunnits är följande: 
 MUST:s arkiv: 1. Rapporter som stämplats som ingående hand- ling vid Fst/In under perioden  
 1957–1961. 
  Som upphov till rapporterna anges antingen Elmér, Detalj VI, Fst/In Bearb eller Grupp B. 
  
 2. 
  
 Rapporter som stämplats som inkommande handling vid Fst/Säk  
  
 1961–1979. 
  Handlingarna kommer från Källa KU 14 vilket är den beteck- ning som Grupp B gavs av Wood/Säk från 1961. 
  
 3. 
  
 Rapporter som inkommit till Fst/In från Grupp B/KU 14 under åren  
  
 1961–1963 
  samt  
 1968–1969 
  och som mikrofilmats. Av intresse är här att större delen av de i filmerna förekommande handlingarna gallrades vid Fst/Säk i samband med  
 IB-avslöjan- 
  det. 
 Rps/Säk:s arkiv 1. Rapporter som åren  
 1959–1979 
  inkommit från Grupp B/IB direkt till Säpo under beteckningen Day, vilket var Cole källbeteckning vid Säpo. 
 2. Rapporter som under åren  
 1963–1969 
  inkom från Flores och Sullivan till Säpo. Rapporterna går under benämningen Sanford. 
 349 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 3. Rapporter som emanerar från IB/Caldwell in- filtrationsverksamhet i Göteborg  
 1968–1972. 
  Rapporterna har lämnats från IB direkt till Säpo och förvaras där under källbeteckningen Ada. 
 Som framgått var alltså Grupp B:s rapportering till kontraspionage- detaljen under de första åren  
 1957–1961 
  mycket inkonsekvent och det är svårt att finna förklaringar till detta. Man kan möjligen anta att framför allt personalkontrolldetaljen fick ta emot ett mer kom- plett material, kanske i samma utsträckning som Säpo fick under samma period. Klart är att omkring hälften av rapporterna rör svenska medborgare och förhållanden. 
  
 11.2 
  
 Fältarbete och rekrytering av kontaktmän 
  
 Uppgifter om Grupp B:s inhämtning av uppgifter ute på fältet har lämnats till kommissionen av främst Flores, en person anställd vid IB i början av  
 1960-talet, 
  här kallad Conway, samt några av kontaktmännen ute i landet. Det är viktigt att komma ihåg att inhämtningen vanligen gjorts av personer på tre nivåer; den första utgörs av de vid Grupp B anställda, den andra av deras kontaktmän ute i landet, den tredje av de personer som dessa i sin tur fick uppgifter från, bl.a. de s.k. arbetsplatsombuden. 
 I arbetet reste Paues från hösten 1959 ofta tillsammans med  
 Harris men efter några år började Paues allt oftare resa ensam. Man tog kontakt med en person i ett län som gav tips om vidare kontaktpersoner vilka sedan i sin tur hämtade in upp- gifter från egna källor. Antingen for Paues ut till kontaktmännen eller också kom dessa till Stockholm. De rapporterade allmänt om läget på arbetsplatserna och det var inte minst viktigt att få information om de fackliga valen. Därutöver följde man det poli- tiska spelet inom vänstergrupperna, bl.a. kampen mellan stalinister och andra. Man rapporterade i någon utsträckning också om nazister. Paues gjorde sedan återbesök, hos en del oftare än andra. Han minns och namnger ett antal kontaktmän på olika platser i landet; Haparanda, Pajala, Korpilombolo, Övertorneå, Kukkola, Karesuando, Sangi, Båtskärsnäs, Luleå, Älvsbyn, Kiruna, Malm- berget, Örebro, Malmö och Stockholm (av Grupp B:s rapportering, som senare kommer att belysas framgår att Ritter också hade kontakter i bl.a. Gävleborg, Värmland, Västmanland, Jönköping samt Kalmar län). Det gemensamma för kontaktmännen var att de 
 350 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 skulle ha en position i samhället med kontakter, vara omdömesgilla och till 100% pålitliga. Samtliga personer som Ritter hade kontakt med var socialdemokrater eftersom det var de som kände till kommunistverksamheten och kom nära den. De som var anställda vid Grupp B – och efter 1965 IB – uppgav alltid för sina kontaktmän att de kom från försvarsstaben, men kontaktmännen fick i sina vidare förbindelser inte avslöja för vems räkning de ville ha uppgifterna. Det bekymrade inte Paues om de sade att de frågade för SAP:s räkning. En del av kontaktmännen skötte sig själva medan andra hade många medarbetare. Han uppskattar att de  
 100–200 
  han personligen hade kontakt med, i sin tur hade omkring  
 700–900 
  rapportörer. Paues träffade alltid kontaktmännen en och en. Det förekom att Grupp B/IB och Säpo hade samma kontakt- män och särskilt tulltjänstemän var intressanta eftersom de var duktiga och kände folk och dessutom visste vilka personer som passerade gränsen. Det hände till och med att de båda säker- hetstjänsterna vid ett tillfälle hade dubbelbokat en källa, men trots detta stötte sällan GruppB /IB och Säpo direkt på varandra ute på fältet. 
 1 
  
 En av Paues kontaktmän, som också framträtt offentligt på senare år, är förre socialdemokratiske riksdagsmannen Flowers. Denne berättar att han i slutet av  
 1950-talet, 
  då han bodde i Borås, kontaktades av Paues, som han visste hade varit ombudsman för SAP. Paues berättade att han hade en uppgift för den militära säkerhetstjänsten och ville ha Carter hjälp med viss information. Det gällde att att hålla uppsikt över ett litet företag som man misstänkte utgjorde ett kamouflage för spioneri. Paues uppmanade Jenkins att inte föra noteringar och förbjöd honom att berätta om sitt uppdrag för någon. Rapporteringen skulle ske muntligt i samband med att de träffades under diskreta former, t.ex. på ett hotellrum. Något år senare, troligen 1960, uppsöktes Jenkins åter av Paues och följande år av denne och  
 Harris men Jenkins hade inget att rapportera. I december 1961 flyttade Jenkins till Västerås där han blev SAP:s ombuds- man för Västmanlands län. I Västerås kontaktades han under åren  
 1962–1964 
  vid fem tillfällen av Paues och vid det första av dessa var även Edwards med. Jenkins fick då veta att en svensk kommunist, som enligt Grupp  
 B-männen 
  genomgått utbildning i Moskva, hade flyttat från Luleå till Västerås och börjat arbeta vid ASEA. De frågade om Jenkins kunde få tag på någon i personens 
  
 1  
 Förhör med Flores den 26 januari 2000. SÄKO. 
 351 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 omgivning som visste vad denne sysslade med. Sundgren kon- taktade då ett par arbetsplatsombud på ASEA och bad dem hålla ögonen på kommunisten med motiveringen att han trodde denne vara en riktig yrkesrevolutionär. Jenkins uppgav för sina kontaktmän att han fått uppgiften från partisekreteraren. Han nämnde inget om att det var försvaret som ville ha uppgifterna. 
 2 
  
 Inledningsvis nämnde Jackson uppgift var, då han 1961 anställdes vid Grupp B (eller Murphy som Conway kon- sekvent säger), att tillsammans med Flores bygga upp ett kontaktnät på arbetsplatserna för att förhindra kommunistisk in- filtration av fackföreningarna. Man fruktade att om kommunister- na skulle lyckas ta över dessa, kunde de utföra en kupp mot riket vilket på sikt kunde leda till ekonomiskt kaos i landet. Den befintliga arbetsplatsorganisationen som SAP redan byggt upp skulle genom Murphy kompletteras, dels genom ett utökande av antalet ombud, dels genom att skaffa kontaktmän på nya orter. Dessa utvaldes enligt Conway med omsorg. Paues och Conway kontaktade exmpelvis arbetarkommunens ord- förande på en viss ort, om denne bedömdes som pålitlig. De redo- gjorde för sitt uppdrag och bad om namn på pålitliga personer på arbetsplasterna, i regel sådana som var fackligt engagerade inom LO. Med dessa tog man sedan kontakt och frågade om de var beredda att engagera sig. Mestadels var det socialdemokrater men även högermän förekom. En person som hjälpte till att finna kontaktmän var för övrigt en högerriksdagsman från Linköping, som var god vän med  
 Harris. Conway uppger att det sammanlagda antalet kontaktmän kan ha varit ett par tusen. De hade till uppgift att på sina arbetsplatser följa upp vilka som var aktiva respektive icke aktiva kommunister – perifert övervakades även enstaka kommunister. Det som var av intresse var exempelvis vilka som satt i fackstyrelsen, om mullvadsverksam- het förekom, om någon genomgått utbildning i Sovjetunionen eller Östtyskland samt vilken typ av propaganda som bredrevs. Conway besökte tillsammans med Paues varje kontaktman en gång per kvartal, en del oftare. De åkte nästan ständigt om- kring i bil mellan olika arbetsplatser över hela landet, t.ex. i Kiruna, Malmö och Göteborg och de hann med en eller ett par arbetsplatser per dag. Denna uppskattning indikerar att Cook son knappast kan ha direktkontakt med ett par tusen kontakt- män, utan det avser sannolikt endast de som befann sig på den 
  
 2  
 Samtal med Flowers den 22 mars 2000. SÄKO. 
 352 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 andra nivån och som enligt Paues uppgick till omkring  
 100–200 
  personer. Både Ritter och Conway poängterar att någon ersättning aldrig utbetalades – ibland bjöd Grupp B på lunch eller middag och till jul uppmuntrades kontaktmännen med en bokgåva. 
 3 
  
 Haynes hade fram till 1960 haft fackliga och politiska uppdrag för socialdemokraterna i Arvidsjaur. Följande år anställdes han av SAP som distriktsombudsman i Norrbotten med placering i Luleå. Medan han ännu var kvar i Arvidsjaur uppsöktes han av Garcia och  
 Harris som ville veta hur Potter tänkte lägga upp arbetet i Kiruna. Han minns inte hur de presenterade sin huvudman, men antar att sade att de kom från militären. Edwards besökte sedan Potter vid några tillfällen då de diskuterade hur den senare kommit igång med arbetet och hur han avsåg att organisera de fackliga valen. Pettersson ville också veta hur partiverksamheten fungerade med tonvikt på kampen mot kommunisterna. Han visade dock inget särskilt intresse för förhållandena vid strategiskt viktiga anläggningar som broar, ham- nar, krigsviktiga företag eller militära etablissemang. Efter hand blev det klart för Potter att Edwards arbetade för den militära säkerhetstjänsten. Potter och Edwards utbytte inte uppgifter om enskilda – Potter hade inte tillgång till sådana – annat än möjligen samtalsvis. Inte heller visade Edwards något intresse för de listor som Potter förde över vilka personer som skulle res- pektive inte skulle kontaktas av SAP inför fackföreningsval m.m. Haynes upplevde att Edwards efterträddes av Flores. Eftersom Ritter tidigare  
 (1955–1958) 
  varit ombudsman i Norrbotten kände de båda varandra. Paues hade ett brett kontakt- nät i länet och han besökte Potter vid några tillfällen i Luleå. Paues var intresserad av samma förhållanden som Edwards, d.v.s. partiverksamheten över huvudtaget. Potter uppfattade Ritter som partiman, trots att han visste att denne arbetade för den mili- tära säkerhetstjänsten. Vid några tillfällen deltog Paues gode vän Curry i dessa sammanträffanden men då diskutera- des inte den militära verksamheten. 
 4 
  
 3 
  
 Uppteckning nr 238. SÄKO. 
  
 4 
  
 Samtal med Haynes den 3 oktober 2000. SÄKO. 
  
 353 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 11.3 
  
 Kontaktytorna 
  
 Det har ibland sagts att IB nådde in i alla sektorer i samhället. Garcia själv har hävdat att han sett till att få kontakter där han behövt ha dem. Med utgångspunkt från rapporteringen förstår man en del om kontaktnätet. Som bekant har detta till stor del utgjorts av de socialdemokratiska arbetsplatsombuden ute i landet. Av andra rapporter framgår att Grupp B/IB också haft kontakter, direkt eller indirekt, med ledande kommunister. Ett exempel på detta utgörs av en rapport från november 1965, skriven av Shelton själv, där det anges att källan direkt från f d kommunistiske parti- ordföranden, Harris, erfarit att denne arbetade på en bok om säkerhetspolisens registrering. 
 5  
 Vem som är källan är svårt att avgöra. Det kan ha varit någon person som av en ren till- fällighet kom i kontakt med Thomas och som sedan lämnade upp- gifterna vidare till Elmér. Det tycks i detta fall inte handla om någon mer reguljär kontakt i kretsen runt Thomas. Elmér har i en tidningsintervju sagt följande: 
 Vi hade uppgiftslämnare i alla partier. Även i vpk. Det finns nationellt pålitliga personer där också. 
 6 
  
 Keller har i förhör inför SÄKO hävdat att en av de säkerhetspoliser som i mitten av  
 1960-talet 
  började arbeta vid IB, hade två källor med insyn i SKP. 
 7  
 Då det gäller kontakter inom massmedia är bilden något oklar. Som framgått i tidigare kapitel torde Shelton haft vissa källor inom Dagens Nyheter och Expressen eftersom han i mitten av  
 1960-talet 
  sammanställde ganska initierade rapporter om radikaliseringen där (se kapitlet  
 IB:s verksamhet och organisation  
  
 1965–1969 
 ). 
  Vid ett tillfälle har Elmér sagt att IB hade tillgång till de stora tidningarnas arkiv och till olika myndigheters register: 
 Vi hade passerkort så vi kom in där vi ville. Det fanns nationellt pålitliga människor på tidningar som gav oss presskort så vi kunde uppträda som journalister. Yrkesmässigt är det bästa. Journalister jobbar ju med underrättelseverksamhet. 
 8 
  
 5 
  
 Kartoteksfrågan, rapport från IB daterad den 10 november 1965. Förvaras i P 397, löpnum- mer 11. SÄPO. 
  
 6 
  
 Tidskriften Z nr 4/1988:  
 Hemlige Olson: Så värvade jag agenter inom vänstern  
 av Lane. 
  
 7 
  
 Förhör med Keller den 14 juni 2000. SÄKO. 
  
 8 
  
 Tidskriften Z nr 4/1988:  
 Hemlige Olson: Så värvade jag agenter inom vänstern  
 av Lane. 
  
 354 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 År 1988 sade han till tidskriften Z att ett sätt att slippa anställa ut- redningspersonal var att i stället utnyttja alla tänkbara myndig- heter: 
 Jag gick till chefen för ett statligt verk till exempel och bad honom låta en anställd utreda något. Det fanns ju verkliga experter på olika områden. Och på det sättet visste inte ens experterna själva att de arbetade åt oss.  
 9 
  
 Från mitten av  
 1960-talet 
  finns ett dokument upprättat inom IB som möjligen kastar en del ljus över byråns källunderlag. Vissa delar av handlingen har tidigare publicerats i boken  
 Kommunist- jägarna  
 (1990) och den har senare i sin helhet legat ute på Ekots hemsida. Rubriken är  
 Kontakt- och resurspool 
 , sammanställd av Watson och här tas således IB:s kontaktytor upp. Det handlar då inte om namn på enskilda rapportörer, utan om vilka myndigheter, organisationer, företag samt yrkeskategorier som stod till IB:s förfogande eller som möjligen kunde tänkas vara nyttiga vid tillfälle. Wenblad skriver om  
 KR-poolen: 
  
 Poolregistret utgör en sammanställning i alfabetisk ordning över IB kontakt- och resursområden. Sammanställningen har upprättats för att i förekommande fall kunna underlätta val av inhämtningsvägar för sektionscheferna liksom möjligheterna att finna vägar att tillgodose uppkomna behov av resurser och tjänster.  
 10 
  
 Om vi särskilt studerar IB/03:s kontaktytor ser vi att här finns för- bindelser med ABF, Arbetsförmedlingen, AMS (på central nivå), Berga Örlogsskolor, Danmark, Departement, Finland, Fiskare, Front- och täckorganisationer (regional och lokal nivå), Fång- vaktare, Försäkringsföretag, Försäkringskassan, Gotlandsbolaget, Hamnar (lokal nivå), Intresseorganisationer (central, regional och lokal nivå), Luftfartsstyrelsen, Margarinverkstäderna, Minoritets- grupper, Norge, Nynäs Petroleum, Partier (central, regional och lokal nivå), Politiska partier (samtliga nivåer), Posten,  
 SAS-verk- 
  städer, Stockholms Handelskammare samt Tullare. 
  
 9 
  
 Ibid. 
  
 10 
  
 Handlingen har också tillställts kommissionen av den person som sedan en längre tid förfogat över den, förre debattredaktören på Dagens Nyheter, Frazier. 
  
 355 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 11.4 
  
 Rapporteringen  
  
 1959–1965 
  
 11.4.1 
  
 Rapporteringen  
  
 1959–1962 
  
 Det är oklart om Grupp B verkligen hade någon mer omfattande inhämtning före rapporteringen till Statspolisen som inleds kring årsskiftet 1959/1960. För perioden juli 1961 till omkring sommaren 1965 finns i SÄPO:s arkiv rikligt med rapporter från Grupp B. 
 Mest intensiv har övervakningen och registreringen självfallet varit i Norrbotten. Där kartlades under hela perioden  
 1960–1963 
  omkring 2 500 kommunister. 
 Rörande  
 Erik-serien 
  som helhet kan sägas att den totalt omfattar 52 löpnummer. Förutom det första, som alltså utgör en sorts in- troduktion, omfattar nr  
 2–11 
  en länsvis kartläggning av kommunis- ter och kommunistsympatisörer. Nr  
 12–19 
  innehåller uppgifter berörande SKP som organisation och som internationell kom- munistisk verksamhet. Därefter följer ett tiotal löpnummer som behandlar bl.a. utländska flyktingar i Sverige samt situationen i olika länder, bl.a. Finland. Därefter följer en lång serie (löpnummer  
 29–47) 
  som innehåller uppgifter om diverse förhållanden, som icke kan inordnas under förestående. Även här kan man dock finna ett stort antal rapporter som berör svenska förhållanden, bl.a. några rapporter om svensk nynazism.  
 Erik-serien 
  avslutas sedan med några löpnummer som åter behandlar utländska förhållanden. Det är således främst löpnumren  
 2–19 
  samt  
 29–47 
  som är av in- tresse här. 
 Rapporteringen under de första åren har redan berörts i tidigare avsnitt. Under 1960 framställde Grupp B minst 14 rapporter röran- de ca 240 kommunister. Handlingarna gick, enligt noteringar på Grupp B:s missiv till chefen för inrikesavdelningen samt ett till chefen för detalj II, d.v.s. personalkontrolldetaljen. År 1961 inkom från grupp B ett tjugotal handlingar rörande svenska kommunister till kontraspionagedetaljen. Samtliga dessa är överlämnade i mitten av juli och det rör bl.a. Cirkus Trolle Rhodin, kommunister i Vaggeryd, Uppsala, Göteborg, Stockholm, Örebro, Skåne samt några orter i Norrbotten. 
 11  
 Från och med december 1961 börjar dock handlingar om svenska förhållanden inkomma till FST/In i stor omfattning. Av forskningar i SÄPO:s arkiv kan följande rekonstrueras rörande verksamheten fr.o.m. 1961. 
  
 11  
 Dessa handlingar har alla bränts – det skedde i oktober 1971 och skälet är oklart. Nästan alla finns dock bevarade i SÄPO:s arkiv. Rapporten om Cirkus Trolle Rhodin handlar om vissa personer av utländsk härkomst som deltog i cirkusen. Den förvaras i 5:73/264 löp- nummer 20. SÄPO. 
 356 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 I januari 1961 skrev Edwards rapporter om Älvsborgs län, gjorde en 3:e översikt över Örebro län, en 6:e översikt över Göteborgs stad med tonvikt på Volvo, Eriksbergsvarvet samt några andra företag (36 personer). På missiven anges också vart rapporterna gick; ett exemplar till avdelningschefen Brown, ett till chefen för personalkontrolldetaljen, Branch, samt ett till Grupp B:s arkiv. Statspolisen nämns inte på delgivningslistan. Paues reste vid samma tidpunkt till Värmland för en 2:a översikt över länet. Så fortsätter det. Under januari betar man sig också igenom Kumla, Karlskoga, Kristinehamn, delar av Gävleborgs län, SJ samt Hyresgästföreningen i Stockholm, Gruvindustriarbetare- förbundets avd 17 i Falun där det i rapporten anges att avdelningen är kollektivansluten och några reservationer förekommer ej. I januari fortsatte också kartläggningen i Norrbotten med en 4:e översikt samt rapporter som täckte enskilda orter som Båtskärsnäs och Gällivare. Ännu en Norrbottensrapport tar upp några personer som nyligen utbildats vid partiskolan Bad Doberan i Rostock, medlemmar i Kirunas  
 DU-klubb 
  samt prenumeranter av Norr- skensflamman i Kaunisvaara by i Pajala. 
 I februari, mars och april 1961 kartlades fler delar av Gävleborg (77 personer), Västmanland, Stockholm, Göteborg, Malmö, Öster- götland samt Södermanland. I april 1961 upprättas den första rapporten som ingår i Säpos serie om SKP som organisation. Det är alltså den delen av Erikrapporteringen som återfinns i löpnumren  
 12–19. 
  Det är en sammandrag av Harrison interna rapport vid den s.k. Moskvakonferensen i januari 1961 (Olsson var en av de framträdande inom SKP). Det är oklart hur Grupp B lyckades komma över denna rapport. Rörande  
 SKP-serien 
  är sedan rappor- teringen om partiet tämligen sporadisk under perioden fram till slutet av 1963 – endast ett  
 25-tal 
  rapporter har inkommit till Säpo under denna period. Av dessa utgörs flertalet av handlingar som kommer från utlandet, flera i en serie med rubriken Världskom- munismen och som vanligtvis inte föranleder vidare åtgärder inom Säpo. De rapporter som mer direkt berör svenska medborgare är Europamarschen för avrustning, Stockholm, en kommitté som bildades av personer tillhörande olika delar av den svenska freds- rörelsen och SKP. Rapporten är dock mer eller mindre i sin helhet fullständigt felaktig vilket närmare framgår av den rapport om övervakningen av fredsrörelsen som Flores gjort för SÄKO:s räkning. 
 I  
 SKP-serien 
  finns också från 1962 rapporter om svenskar som rest från Trelleborg till Rostock, svenska deltagare i en kurs på 
 357 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rügen samt svenskar som utbildats i Bad Doberan. Rapporter som berör helsvenska förhållanden är således sällsynta men här finns några som bl.a. rör Demokratisk Ungdoms studiekonferens i Stockholm i november 1963. 
 Rörande kartläggningen av länen följer under senvåren 1961 ett kort uppehåll i rapporteringen till säkerhetspolisen. I juni är man dock åter igång varefter man under sommaren granskar delar av Västernorrlands län, Värmland, Jönköping, Göteborg, Stockholm, Uppsala, Malmö samt Dalarna. Kartläggningen i Norrbotten fort- sätter också under sommaren med en omfattande rapport som upptar aktiva kommunister vid Järnverket i Luleå, organiserade kommunister vid SJ Verkstad i Notviken, styrelsen i den kommu- nistiska arbetarkommunen i Båtskärsnäs samt Kommunister inom Visträsk valdistrikt. Av de senare, som totalt omfattar 35 per- soner, uppges sju vara mindre aktiva. Ytterligare rapporter tar upp kommunister och kommunistsympatisörer i Kiruna, Gällivare, Muodosalombolo, Svartå, Älvsbyns landskommun, sju Pristagare i kommunistisk medlemskampanj, Porjus, Råneå, Haparanda, Karungi, Arjeplog, Jokkmokk, Seskarö, Östra Båtskärsnäs samt Nederkalix. Totalt omfattar kartläggningen i Norrbotten under perioden juli – september 1961, ca 850 personer. Större delen av rapporterna sommaren 1961 har lämnats också till kontraspionage- detaljen vid Fst/In där huvuddelen av dem brändes tio år senare. 
 På hösten 1961 fortsatte man med Eskilstuna, olika orter i Värmland, Örebro län, Skåne och Stockholm där man undersökte bl.a. Elektro Helios samt Imoindustri och gjorde 22 registreringar. I november och undersöktes Göteborg (bl.a Eriksbergsvarvet igen), Stockholm (Hamnarbetarfackföreningen) samt Öster- götlands län varifrån man kunde rapportera om ett  
 40-tal 
  norr- köpingsbor som stod i begrepp att resa till Moskva. Rörande Väst- manlands län finns en rapport om en Metallkurs i Bad Doberan samt redogörelser för situationen i Köping, Fagersta, Skinnskatte- berg och Västerås. Kartläggningen av Värmlands län fortsatte, innefattande Karlstad, Eda kommun, Arvika, Charlottenberg och Hagfors. Några enstaka rapporter finns från Strömsund i Jämtlands län samt Gävle där tar upp sex kommunister inom Byggnads avdelning 6. 
 I december 1961 bearbetade Grupp B bl.a. Grovarbetarefack- föreningens avd 36 i Stockholm, där man fann 48 kommunister, delar av Värmlands län, Uppsala län, Skaraborgs län, Älvsborgs län samt Gävleborgs län. En genomgång gjordes också av Kopparbergs län med orter som Falun, Ludvika, Saxdalen, Håksberg, Borlänge, 
 358 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Domnarvet, Avesta, Smedjebacken samt Grängesbacken. I länet fann man totalt 38 personer för registrering. 
 Från perioden november – december 1961 finns också två rapporter från Jönköpings län, vilka kan särskilt nämnas här efter- som de 1988 fanns avbildade i förre Säpochefen P G Vinges me- moarbok. Det rör en handling angående två personer i Jönköping samt en om kommunister i Tranås, Huskvarna och Jönköping. Den senare var endast delvis avbildad i boken. Då den publicerades fick Vinge frågan om han tagit med sig  
 IB-handlingar 
  från sin tid vid säkerhetspolisen vilket han då förnekade. Han förklarade att någon hade sänt dem till honom efter att han avgick 1970. 
 Rörande Norrbotten fortsatte genomgången där under slutet av 1961 med kartläggningar av kommunismen i Piteå, Arjeplog, Arvidsjaur, Nikkila, Kalix, Luleå, Båtskärsnäs, Pajala, Kiruna, Gällivare, Luleå, Älvsbyn och Kaunisvaara. Efter nyåret 1962 till- kom som nytt län Blekinge, där man fann sammanlagt 21 kommu- nister och kommunistsympatisörer i Asarum, Mörrum, Svängsta, Karlshamn och Gustavstorp. I övrigt fortsatte man med Söder- manland, Göteborgs stad, Västernorrlands län, Örebro, Stockholm (bl.a. Byggnadsarbetareförbundets avd  
 36–60 
  personer), Skåne (kommunister inom livsmedels avd 5, bagarna, samt lokförarna vid Järnvägs avd 303 – totalt sex personer). Under januari 1962 gick man i Norrland igenom Keräsjoki, Gällivare, Luleå, Malmberget, Pajala, Pissiniemi och Råneå. I Pajala och Pissiniemi kartlade man kommunister inom  
 ABF-rörelsen. 
  
 Februari 1962 var en mycket intensiv period för Grupp B med rapporter närmast varje dag och ofta flera som upprättats samma dag (från den 9 februari finns exempelvis sex rapporter): Man kan av detta dra slutsatsen att Ritter, Waters m.fl., efter resor och kontakter med källorna lämnade över underlagen buntvis till sekreterarna inom Grupp B som skrev ut rapporterna. Från perio- den kan nämnas också Östergötlands län där man kartlade kom- munister i Norrköping, Linköping, Motala, Ljungsbro, Alvarado slussar och Finspång – totalt 77 personer varav en, enligt Säpos noteringar var en förväxling. Skåne, Stockholm, Göteborg och Örebro är andra orter som var föremål för Grupp B:s intresse under februari. Under våren dyker för första gången Halland upp i rapporteringen där endast en kommunist i Reese noterats. SÄKO har samtalat med en person som vid ett tillfälle, möjligen vid denna tid, söktes upp av Ritter och Edwards. I övrigt kart- lades fram till juni 1962 kommunismen i Västmanland, Gävleborg, Jämtland, Stockholm, Södermanland, Älvsborg, Göteborgs- och 
 359 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Bohus län, Västernorrland, Uppsala, Värmland samt Uppsala län. Rörande Norrbotten under perioden februari till juni 1962 gick man igenom bl.a. Norrbottens kommunistiska arbetarekommun i Kiruna, Båtskärsnäs, Kalix, Seskarö, Älvsbyn, Piteå, Arjeplog, Arvidsjaur, Porjus, Gällivare, Pajala, Haparanda, Övertorneå samt Korpilombolo. 
  
 11.4.2 
  
 Att systematisera uppgifterna. Kommunkorten 
  
 I juli 1962 fick Grupp B förstärkning av majoren Watson, som kom från Fst/In där han bl.a. varit chef för kontraspionage- detaljen (Fst/Säk Det I). Redan i januari hade försvarsstabschefen Miller givit chefen för MarshSekt II klartecken att flytta över Wenblad till Cole grupp. 
 12  
 Wenblad har berättat: 
 Jag blev alltså 1962 efter den här Finlandshistorien, då man hoppade decimenterhögt och blev skiträdd alltså, så jag var stabsutbildad militär alltså och dom hade alltså inte någon stabskunnig som kunde göra intelligence utav det här på den här tiden från 1957 när Garcia började bygga upp den. Det var så viktigt efter Finland att Obrien bestämde att en stabskunnig militär borde komma dit och jag kom dit som souschef... 
 Wenblad uppger i en minnesuppteckning följande om hur situatio- nen var på inrikessidan då han kom till Grupp B (eller Fst/B som han genomgående kallar den): 
 När jag kom hade man klarlagt hur styrelsen i fackavdelningar och klubbar var sammansatta samt vilka ombuden var på arbetsplatserna. Den förberedande sammanställningen var påbörjad men släpade efter 
 .... Vid Fst/B gjordes en preliminär bearbetning som omfattade värde- ring och sammanställning av de inhämtade underrättelserna. 
 Sammanställningen gick enligt Wenblad ut på att föra ihop olika underrättelser på tids- och sakmässig basis samt för geografiska områden. Som stöd för sammanställningarna upprättades sedan en kommunistisk kartplott. En av Wenblad arbetsuppgifter var att syssla med sådana sammanställningar och vad som kunde utläsas ur dem: 
 Ur detta sammanställda och värderade underlag kunde utläsas röstetal för kommunisterna enligt valstatistiken, styrelseandelar i kommunala och fackliga organ, namn på de extremister, som bedömdes ha rest 
  
 12  
 Campbell arkiv.  
 Dags-PM 
  den 8 januari 1962. KrA. 
 360 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 utomlands och eventuellt kunde var tränade i subversiv teknik på särskilda kurser. 
 Wenblad anger att syftet med dessa sammanställningar var att mobiliseringsansvariga fick en bakgrundsbild av förutsättningarna för ett subversivt hot från extremister att inverka störande på mobiliseringsberedskapen. 
 En uppgift som Watson relativt omgående tog itu med då han kom till Grupp B var att systematisera de rapporterings- och registreringsmetoder som använts sedan starten. Som nämnts tidi- gare var säkerligen orsaken till detta grundad på att man inom Fst/In påbörjat en mer systematisk bearbetning av uppgifter om säkerhetshotande verksamhet. Wenblad satte igång att utveckla de s.k. kommunkorten. I förre säpochefen  
 Peterson 
  Vinges memo- arer finns återgiven en  
 Pm angående uppgörande av kommunkort  
 konstruerad utifrån erfarenheter av användande av kommunkort i Norrbottens län – som anger att korten skulle nollställas fr.o.m. den 1 oktober 1962. Man kan alltså dra slutsatsen att man inom Grupp B upprättat kommunkort också tidigare, åtminstone be- träffande Norrland. Underlaget till kommunkorten hämtades ur personkort, som är upplagda lknvis (lkn = landskommun, LOL) med valdistrikten i bokstavsordning. Av PM:n framgår också att man dittills fört valstatistik på särskilda kort, upplagda länsvis och sorterade på varje landskommun eller städer som utgjorde ett valdistrikt. Slutligen visar PM:n att de informationer i kort och rapporter som man då, på hösten 1962, förfogade över omfattade en tidsrymd av ca 4 år vilket visar att Wenblad räknar starten för Grupp B:s verksamhet ungefär då  
 Harris började hos Shelton i oktober 1958. 
 13  
 Uppgifterna i korten byggde på ett antal rubrikmallar som enligt en annan källa innefattade sju huvud- rubriker och närmare 40 underrubriker. 
 14  
 I Wenblads pm numreras de olika rubrikerna från  
 01–73. 
  En viktig men något diffus notering görs i promemorian då Wenblad skriver att det under rubrikmall 70 kan vara nödvändigt med viss upprepning av namn som nämnts under tidigare rubriker, i den mån dessa bedömes vara potensiella (sic) säkerhetsrisker ur militär synpunkt. Bakgrunden till detta uppges sedan vara att endast rubrikmallarna  
 01–03 
  samt  
 70–73 
  skulle överlämnas till försvarsstabens säkerhetsavdelning. Någon information om vad som skulle hända med kort under rubrik- 
  
 13 
  
 Vinge (1988) s 59. 
  
 14 
  
 Kim (1990) s  
  
 302-304. 
  
 361 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 mallarna  
 10–69 
  finns inte (rubriker för  
 03–09 
  saknas). 
 15  
 Man kan dock konstatera att bakom rubrikerna  
 10–33 
  tas endast SKP:s öppna verksamhet upp. Från och med rubrik 40 – som behandlar partiets propaganda och cellorganisation – behandlas det som be- skrivs som (v)erksamhet undandragen insyn. Avsikten med kom- munkorten var enligt Wenblad att sammanställa alla tillgängliga underrättelser rörande förhållanden inom en landskommun, stad eller köping på ett och samma dokument i vilket också skulle ingå kartplott och personanteckningar över kända aktivister. 
 16 
  
 Hunter har till SÄKO överlämnat handlingar som kastar ljus över Schaefer tankar med kommunkorten. Här finns något som Wenblad kallar Stomme för kommunkort, odaterad men hemligstämpeln är daterad den 21 november 1962. De ovan nämn- da rubrikmallarna ser ut enligt följande: 
 Under siffran 0 skulle man föra in uppgifter om kommunist- partiets antal och fördelning. Som underrubriker finns här 01, Röstunderlaget samt 02, Geografisk fördelning av aktivister en- ligt karta. Någon rubrik under beteckningen 03 är inte inlagd. Korten med rubrikmallarna  
 70–73 
  behandlar kommunistpartiets militära apparat och underrubrikerna här är 70, inhämtande av underrättelser, 71, Minska försvarsviljan, 72, Minska försvars- kraften samt 73, Understöd till en motståndares invasion. Det är således uppgifter under dessa rubriker som enligt Wenblad skulle sändas vidare till Fst/Säk. I sin helhet såg listan ut så här: 
 KP antal och fördelning 
 01. Röstunderlaget 
 02. Geografisk föredelning av aktivister enligt karta 
 03. - 
 04. - 
 Under huvudrubriken 1 –  
 KP-organisationer 
  – finns följande rubrik- mallar: 
  
 10. 
  
 KAK 
  
 11. 
  
 DU 
  
 12. 
  
 SKVF 
  
 13. 
  
 Öppen information 
  
 14. 
  
 Övrigt (bl.a. splittringstendenser) 
  
 Huvudrubrikerna 2 och 3 – KP verksamhet som bedrives öppet – innefattar följande underrubriker: 
  
 15 
  
 Vinge (1988) s 59. 
  
 16 
  
 Försöksvis grundbearbetning av kommunismen i BD län  
  
 av Watson den 15 januari 1963. MUST. 
  
 362 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Politiska apparaten 
  
 20. 
  
 Representation i fullmäktige 
  
 21. 
  
 Bostadsföreningar 
  
 22. 
  
 Ungdomsorganisationer 
  
 23. 
  
 Idrottsorganisationer 
  
 24. 
  
 Frivilliga utbildningsorganisationer 
  
 25. 
  
 Fritidsorganisationer 
  
 26. 
  
 Front- och vänskapsorganisationer 
  
 27. 
  
 Övrigt (pensionärsorg, Folkets Hus, Konsum) 
  
 Fackliga apparaten 
  
 30. 
  
 Förekommande fackliga organisationer 
  
 31. 
  
 KP andel och representation i dessa 
  
 32. 
  
 Fackombudsmän 
  
 33. 
  
 Fackföreningsteknik 
  
 Under huvudrubrikerna  
 4–5 
  KP verksamhet som är undandragen in- syn återfinns: 
 Den politiska apparaten 
  
 40. 
  
 Propaganda och agitation 
  
 41. 
  
 Rekrytering. 
  
 42. 
  
 Utbildning 
  
 43. 
  
 Infiltrering 
  
 44. 
  
 Sidokontakter med andra partier och internationell kommunism 
  
 Den fackliga apparaten 
  
 50. 
  
 Propaganda och agitation 
  
 51. 
  
 Nyckelbefattningar ur kontaktsynpunkt 
  
 52. 
  
 Rekrytering och anställning (placering) inom företag 
  
 53. 
  
 Utbildning i fackliga frågor 
  
 Under rubrik 6 – Den ekonomiska apparaten – skall följande upp- gifter noteras: 
 Inkomster 
  
 60. 
  
 Insamlingar och avgifter (delvis öppen redovisning) 
  
 61. 
  
 Affäsverksamhet 
  
 62. 
  
 Subsidier 
  
 Utgifter 
  
 65. 
  
 Propaganda 
  
 66. 
  
 Personal 
  
 67. 
  
 Subventioner (resor till öststater mm) 
  
 Huvudrubrik 7 upptar aspekter av den (förmodade) militära apparaten inom SKP 
  
 70. 
  
 Inhämtande av underrättelser 
  
 71. 
  
 Minska försvarsviljan 
  
 72. 
  
 Minska försvarskraften 
  
 73. 
  
 Understöd till en motståndares invasion 
  
 363 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Avsikten med kommunkorten var bl.a. att de skulle utgöra under- lag för översikter och sammanställningar; de skulle användas för att kartlägga vita fläckar för inriktning av fältorganisationen; utgöra underlag för den militära säkerhetstjänsten. 
 17 
  
 Ett på prov upprättat kommunkort är bevarat och finns bland de handlingar som förre rikspolischefen Hunter tillställt kom- missionen. Detta kort behandlar situationen i Luleå stad och Nederluleå landskommun. Det rör sig inte om ett kort i vanlig mening, utan om ett antal  
 A4-sidor, 
  i det här fallet nio stycken. Delar av handlingen har tidigare redovisats i Lewis memoarer. En sammanställning av valstatistik (rubrik 01) ingår för perioden  
 1956–1960 
  (samtliga valdistrikt representerade). Av denna kan ut- läsas att kommunisterna 1956 fick 2036 röster i Luleå stad samt 403 röster i övriga länet (totalt 2439). År 1958 var den totala siffran 2438 och 1960 2458. Av detta drar  
 pm-författaren 
  (möjl Wenblad) slutsatsen att kommunismen i Luleå är ganska stark med kraftiga variationer mellan vissa valdistrikt. Man menar att de högre värdena kan tillskrivas bosättningsorterna för NJV och SJ verkstäder i Not- viken. Antalet kända aktivister i Luleå (rubrik 02) uppges vara ca 300 (eller 13 % av antalet  
 KP-röstande). 
  I Nederluleå landskom- mun uppgår de till 10 personer. 
 18  
 Caldwell, som i början av  
 1960-talet 
  gjorde sin värnplikt vid Grupp B, har inför SÄKO uppgivit att hans uppgift då avsåg att utifrån öppna källor analysera valstatistik från början av  
 1950-talet 
  och fram till 1960 års val för vissa orter i Sverige med avseende på ett eventuellt samband mellan starka kommunistiska fackföreningar och partiorganisa- tioner å den ena sidan och valresultaten å den andra. Enligt Johnson gav dock studien ingen vägledningen eftersom SKP nästan rasat samman under pensionsvalen i mitten av  
 1950-talet. 
  I stället kom underlaget till användning då Wenblad började utnyttja det som underlag för kommunkorten. 
 19  
 Anledningen till att man inom militären på detta sätt nyttjade valstatistik i bearbetningen var enligt Wenblad för att kunna studera militära säkerhetsoperativa problem såsom: 
 Riskbedömning av störningsmöjligheter av olika slag, t ex mot kommunikationer, teleförbindelser, kraftförsörjning och mobilisering; 
 (Av) förutsättningar för direkt medverkan åt invaderande vid olika invasionsalternativ 
  
 17 
  
 Vinge (1988) s 59. 
  
 18 
  
 Stomme för kommunkort 
 . Nelson handlingar. 
  
 19 
  
 Förhör med Caldwell den 5 juni 2000. SÄKO. 
  
 364 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 (Av) förutsättningar att inom olika delar av länet basera fria kriget på civilbefolkningens stöd. 
 20 
  
 Därefter följer en redogörelse för personer i partiets öppna verk- samhet, alltså folk som sitter i ledningen för partiet och dess underorganisationer, i redaktionen för Norrskensflamman, vilka som sitter i riksdagen, stadsfullmäktige, kyrkofullmäktige, Hyres- gästföreningen, ABF m.fl. 
 21  
 Det militära värdet av uppgifterna angavs av Wenblad i en senare skrivelse ligga inom området All- män orientering, främst för personal inom den militära säker- hetstjänsten. 
 22  
 Under punkten  
 Verksamhet undandragen insyn  
 redogörs för partiets propaganda- och cellorganisation. Här anges vilka personer som anses organisera cellverksamhet inom olika verksamheter. Under punkt 70 (inhämtande av underrättelser om militära förhållanden) bedömer man att SKP riktar sin under- rättelsetjänst mot det under  
 1950-talet 
  utbyggda fasta luleåför- svaret. Därefter namnges drygt tjugo personer som bedömes böra särskilt uppmärksammas såsom eventuella insamlare av militära underrättelser. På vilka grunder detta kan antagas anges dock inte. 
 Då Wenblad var klar med upprättande av  
 Norrbotten-kortet, 
  sammanställde han en PM kallad Försöksvis grundbearbetning av kommunismen i BD län. 
 23  
 Här slår Wenblad inledningsvis fast att (h)ittillsvarande militära arbete med insamlade underrättelser om kommunism har i huvudsak varit begränsat till anteckningar om personer, som bedömts vara potentiella säkerhetsrisker. Sådana personanteckningar var nödvändiga för militära personalkontroll- och spaningsärenden. Detta var dock inte tillräckligt: 
 För studium av militär operativ säkerhetstjänst, för frågor, som sammanhänger med det militära säkerhetsskyddets skyddsnivå och för inriktning av den militära säkerhetsunderrättelsetjänsten i central, regional och lokal instans krävs grundbearbetning av det insamlade materialet. 
 Enligt Wenblad hade det länge varit Craig/In och Sekt II strävan att kunna avdela erforderlig arbetskraft härför. Wenblad ville därför visa hur en sådan grundbearbetning kunde se ut och valde sålunda kommunismen i Norrbotten som pilotfall. Han använde 
  
 20 
  
 Försöksvis grundbearbetning av kommunismen i BD län  
  
 av Watson den 15 januari 1963. MUST. 
  
 21 
  
 Stomme för kommunkort 
 . Nelson handlingar. 
  
 22 
  
 Försöksvis grundbearbetning av kommunismen i BD län  
  
 av Watson den 15 januari 1963. MUST. 
  
 23 
  
 Ibid. 
  
 365 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 sig endast av de vid Grupp B insamlade uppgifterna som var be- tydande men delvis ofullständigt och delvis av äldre datum. Detta material åskådliggjordes sedan grafiskt i form av kartplotter. Med alla siffror och symboler utsatta på kartorna tycks Wenblad sedan något misstroget ha betraktat resultatet. Rörande KP orga- nisationselement tyckte han sig konstatera att Norrskensflam- mans platsredaktörer huvudsakligen sysslade med cellverksamhet, ledning av interna studiecirklar och laderutbildning och det fanns också indikationer på att de särskilt vinnlägger sig om att tränga in i alla militära spörsmål. Under rubriken KP:s politiska apparat menade han att det var känt att partiet i länet arbetade målmedvetet för att nå in i alla samhällsorgan. Kartplotten kunde i det fallet ur militär synpunkt utgöra ett av basunderlagen för bedömning av säkerhetsskyddsfrågor och för militär samverkan med kommunala myndigheter men (n)ågra direkt påvisbara tendenser kan icke utläsas. Den enda trenden han tyckte sig kunna se var att partiet satsade på ungdomen vilket återspeglades i skolstyrelser, barna- vårdsnämnder, ungdomsorganisationer samt idrotten. Tablåerna över KP:s fackliga apparat var icke fullständiga och delvis grundade på äldre underrättelser, som kan vara inaktuella. Av betydelse för militären var enligt Wenblad KP:s starka förekomst inom  
 SJ-anställdas 
  fackliga avdelningar och KP:s dominans i Tornedalens byggfackavdelningar. Tablåerna visade också hur de fackliga `interna´ underrättelse- och cellkontakterna kan samman- länkas genom vissa kontaktpositioner. Här menade Wenblad att ett ganska tätt nät klart framträdde och han förutsatte att detta nät även användes för KP:s `interna´ militära säkerhetstjänst. Därutöver gav tablåerna antydningar om dirigerade fackliga om- flyttningar t.ex. från Pajala till Kiruna. Han konstaterade att med målmedvetet förutseende dirigerades drivande fackförenings- personal exempelvis till Vuollerims kraftanläggning, till Norr- bottens Järnverk i Luleå. Rörande slutligen KP:s ´interna´ militära apparat tog tablån upp kända potentiella säkerhetsrisker som kunde tänkas ingå i en sådan. Några klara tendenser visade den dock ej. Wenblad lämnade också förslag på hur man skulle gå vidare med denna bearbetning inom också andra län. Han angav att av dessa borde X (Gävleborg), M (Malmö), L (Kristianstad) och T (Örebro) fortsättningsvis prioriteras. 
 24 
  
 Vad hände med Schaefer idéer? Wilson Paues vill minnas att endast Norrbottens län kom att täckas av de kommunkort som 
  
 24  
 PM:n gick i kopia till bl.a. dåvarande chefen för sektion 2, Zimmerman, vilket framgår av Fst/Säk:s diarium för 1963. 
 366 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Wenblad upprättade. Det diskuterades dock om flera län skulle kartläggas. 
 25  
 Uppgifter om kommunkorten har också lämnats till SÄKO av olika personer. En av dessa, som anställdes 1964, berättar att hans uppgift var att utifrån uppgifter som han fick av Shelton eller Wenblad på kommunkartor med olikfärgade prickar göra demografiska sammanställningar över personer som misstänktes för säkerhetshotande verksamhet. Han använde olika tecken för exempelvis personer som var utbildade utomlands och sådana som endast prenumererade på Norrskensflamman. Han vill minnas att det huvudsakligen var fråga om i utlandet utbildade kommunister som blev föremål för bearbetningen och han hävdar att (a)lla landets kommuner `plottades´ på detta vis. Wenblad tog hand om de färdigritade kartorna men personen vet inte vad som därefter skedde med dessa. 
 26  
 En annan person, som arbetade inom Grupp B 1962 till 1965, har för SÄKO berättat om Schaefer projekt med kommunkorten: 
 Wenblad lade upp ett raffinerat system med kommunkort över alla befattningshavare och kommuninvånare med kommunistsympatier. Korten täckte i princip hela landet, men vissa delar var tätare kartlagda, t.ex. Norrbotten, Västerbotten, Malmö, Göteborg, Stockholm och Blekinge samt vissa industriorter som t.ex. Bofors. Särskild uppmärk- samhet ägnades orter med försvarskänsliga industrier, men det övriga åkte nog med det också. 
 27 
  
 Garcia sade till FUN 1998 att de omfattande kommunkort som Watson tagit fram överfördes till den bearbetande sidan, d.v.s. till Fst/Säk. 
 28  
 Av det diarium som fördes vid Fst/Säk (tid Fst/In) framgår att ett antal kommunkort överlämnades, sannolikt i kopia, under 1965 till Fst/Säk. I januari 1965 fick bearbetningsdetaljen vid detaljgruppen för säkerhetsunderrättelser (Fst/Säk 1) ta emot två pärmar varav den ena innehöll kommun- kort för länen AA – M medan den andra innehöll länen N – BD. Möjligen var pärmarna inte kompletta eftersom man under året fick ta emot kommunkort för bl.a. Gävleborgs, Örebro och Stockholms län. Kommunkorten för Gävleborgs län hade lämnats också till chefen för Säk 1, vid den aktuella tidpunkten Doyle. Det råder alltså inget tvivel om att man vid Grupp B faktiskt framställde 
  
 25 
  
 Förhör med Flores den 21 juni 2000. SÄKO. 
  
 26 
  
 Samtal nr 354. SÄKO. 
  
 27 
  
 Förhör med [Forslund] den [datum utelämnat]. SÄKO. 
  
 28 
  
 Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till rege- ringen den 26 november 1998 
 . Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
 367 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 en hel del kommunkort. Några spår av dem finns dock inte i arkiven. Rörande kommunkorten för Skaraborgs län – som inkom till Fst/Säk i februari 1966 – finns en notering om att de förstördes den 5 juni 1973, d.v.s. en månad efter att IB:s existens och verk- samhet avslöjats i FiB/Kulturfront. 
 29 
  
 Bearbetningsdetaljen inom Fst/Säk leddes under perioden 1961 fram till våren 1965 av Hodder Stjernswärd. Han efterträddes den 1 april av Thomas som innehade chefskapet till och med 1967. Bearbetningsdetaljen framstår som en av de viktigaste mottagarna av rapporter rörande Grupp B:s inrikesverksamhet vilket också framgår av den inriktning som detaljen hade. I en PM 1962 skrev man: 
 Av politiska ytterlighetsriktningar har kommunismen och nynazismen bearbetats, med kraftsamling på den första. En godtagbar grundupp- fattning om kommunistpartiets organisation och arbetssätt har er- hållits. Organisations- och personaltablåer liksom en sammanställning är under utarbetande. Flexoregister på svenska kommunister utbildade utomlands finnes. Basmaterialet beträffande för kommunisterna arbe- tande  
 front- och täckorganisationer  
 föreligger klart. Viss  
 kommunist- press  
 följs upp.  
 --- 
 30 
  
 I november 1962 sammanställde bearbetningsdetaljen en tämligen omfattande PM angående SKP med redogörelse för partiets historik, organisation, väljarstöd och verksamhet. 
 31  
 Också här finns skäl att anta att Grupp B bistod med uppgifter. Och under 1965 fick man alltså direkt från Grupp B ett antal länsvis ordnade kommunkort. Man kan, med utgångspunkt från ett visst person- ärende, följa hur man vid bearbetningsdetaljen förfor med dessa kommunkort. Som framgår av Fst/Säk:s diarium mottog man alltså i januari 1965 en pärm innehållande kommunkorten för bl.a. Norr- botten. I oktober samma år fick chefen för bearbetningsdetaljen, Thomas, en rapport från Watson rörande en kommunist i Kiruna. Wenblad skrev att det vid IB/03 visserligen inte var känt om personen var inblandad i illegal verksamhet men det var känt att han hade förbindelse med en företrädare för det i Stockholm belägna ryska företaget Matreco. 
 32  
 Någon månad senare inkom från Grupp B/IB ännu en rapport om mannen som nu uppgavs ha fått befordran på sin arbetsplats LKAB, Kiruna och 
  
 29 
  
 Kommunkorten finns noterade som inkomna Grupp  
  
 B-handlingar 
  i Fst/Säk:s diarium för 1965. Serie Ö IV volym 237. MUST. 
  
 30 
  
 PM ang. verksamheten vid bearbetningsdetaljen  
  
 1.5-30.9.1962, 
  Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 31 
  
 KU 19/102, 18.10.1962, Ö IV, vol. 9, MUST:s arkiv 
  
 32 
  
 Brev från Wenblad till Powers den 6 oktober 1965. Serie Ö IV 1965 volym 72. MUST. 
  
 368 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 utsetts till skyddsförman. 
 33  
 På missivet till denna rapport finns följande notering: 
 Dillon! För ev ändring av kommunkort/ Wth 
 34 
  
 Med Dillon avses Ramos, den person som inom bearbetnings- detaljen var närmast ansvarig för att mera systematiskt följa upp opinionspåverkan inom krigsmakten. Patel tycks alltså också ha sysslat med att uppdatera kommunkorten och det är möjligt att en annan notering på missivet – Barb KK – hänvisar till detaljens kommunkort. Ett kort rörande den aktuella personen har också uppdaterats med ovanstående upplysning. Kortet finns inte längre kvar men blev föremål för mikrofilmning och har sparats inom försvarsstaben allt sedan dess. Det rör sig dock i det fallet inte om något kommunkort utan är ett personregister som fördes inom Fst/Säk 1 under många år. 
  
 11.4.3 
  
 Den fortsatta rapporteringen 
  
 Rapporteringen rörande Norrland upphörde helt i mars 1963. Det finns i  
 Erik-serien 
  ytterligare två rapporter från 1965 resp. 1966 men den intensiva kartläggning som pågick kan med säkerhet sägas sluta på våren 1963. Det finns ingen säker förklaring till varför så skedde, möjligen ansåg man att kartläggningen kunde betraktas som avslutad. I övriga delar av landet fortsatte man ett tag till. Märkligt är dock att här upphör rapporteringen i praktiskt taget ett år innan den fortsätter i februari 1964. Också i detta fall kan man naturligtvis laborera med möjligheten att landets kommunister och kommunistsympatisörer nu var ordentligt kartlagda. Därutöver kan man möjligen undra om  
 Robinson avveckling från Grupp B under 1963 hade med saken att göra. Avslöjandet av Kelly spioneri kan också ha varit en bidragande faktor som visade att säkerhetsriskens profil inte nödvändigtvis var kom- munistisk. Utöver detta var både Ritter och Morgan tillsammans med Watson under större delen av april upptagna med att sammanställa anslagsäskanden för Grupp B. Det är dock ett faktum att Ritter och Morgan nu började ha återkommande samman- träffanden med en av säkerhetspolisens främsta kommunist- 
  
 33 
  
 Serie Ö IV diarium 1965 volym 237. MUST. Rapporten har inkommit till Fst/Säk från IB den 12 november 1965 och har Fst/Säks beteckning KU 14/371. KU 14 var Fst/Säk:s beteckning på IB. 
  
 34 
  
 IB-rapport 
  
  nr 65/483 daterad den 2 november 1965. Serie Ö IV 1965, volym 72. MUST. 
 369 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 kännare, Marshall. Det är också möjligt att Frazier, som slutade vid statspolisen vid denna tidpunkt och som ju per- sonligen upprätthöll kontakten med Garcia, inte omedelbart fick någon ersättare. Den troligaste förklaringen är dock att det vid den här tidpunkten återigen förekom konflikter mellan säker- hetspolisen och försvarsstaben rörande gränsdragningen för säkerhetsarbetet. Den rotel som inom säkerhetspolisen ägnade sig åt övervakning av de svenska kommunisterna hade under Hall tid som chef för säkerhetstjänsten haft ganska goda kontakter med de fackliga och politiska organisationer(na). Då Todd av- gick 1963 fick man ej hålla på med dessa kontakter vilka skulle skötas över staben. 
 35  
  
 Harris tog själv, vilket tidigare visats, omkring 1960 kontakt med tjänstemän vid en av säker- hetspolisens lokala sektioner vilket ledde till viss förvåning inom säkerhetspolisen. Det mesta pekar på att förbindelsen mellan Morgan, Paues och Hammerby var ett sätt att renodla dessa kon- takter och att säkerhetspolisen på detta sätt vårdade en kanal in i arbetarrörelsen. De rapporter och uppgifter som Ritter och Morgan överlämnade till Hammerby, förvarades vid säkerhets- polisen i en källakt benämnd Sanford varför Grupp B:s kommunist- rapportering till säkerhetspolisen nu hade två vägar – Day och Sanford. Den som enligt Frånstedt hade kontakten med Shelton efter Todd, Cunningham, tyckte inte om detta och andra vittnesmål pekar på en tidig konflikt dem emellan och att personkemin inte stämde vilket ledde till att Hart, kort efter att han började vid Säpo 1965, fick ta hand om kontakterna med det då nybildade IB. Andra befattningshavare vid säkerhetspolisen med dokumenterade kontakter med Grupp B/IB var Gamble före- trädare som byråchef, Harper, samt polisintendenten Hayden. 
 Vid årsskiftet 1963/1964 fick Grupp B åter i uppdrag att studera frågor som rörde möjligheten av en illegal sektor av det svenska kommunistpartiet. Bakgrunden var att Fst/In i november fått upp- gifter från en tillförlitlig och initierad källa om att (v)arje kommunistiskt parti har en illegal sektor men att organisations- arbetet inte låg inom partiet eller landet ifråga utan dirigerades direkt från Moskva. Huvuddelen av illegalisterna var utsedda av Moskva men inte vidtalade i förväg om detta utan de skulle först i händelse av krig träda i funktion. Däremot uppgavs att vissa personer i partiledningen, i partiet i övrigt eller helt utanför partiet 
  
 35  
 Organisationsutredningens samtal med rotel BI, HK 125/67. SÄPO. 
 370 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 redan i fredstid hade kontaktats och att de kunde träda i funktion därest något skulle hända som berättigar den illegala sektorn att påbörja sitt arbete. Källan kunde vidare berätta att den illegala sektorns personal främst rekryterades bland de medlemmar av kommunistpartiet som erhållit långvarig skolning i Sovjet eller ev i något av satellitländerna. Chefen för Fst/In:s kontraspionagedetalj, majoren Pierce, ansåg att uppgifterna var ur krigsmaktens synpunkt av stor betydelse. Han påpekade att man genom en be- arbetning av potentiella illegalisters dislokation och placering inom samhället (även krigsmakten) kunde erhålla underlag för be- dömning av säkerhetsläget vid krig eller krigsfara. Han avslutade: 
 Utgångspunkten för en sådan bearbetning utgöres av så fullständiga uppgifter som möjligt över personer som genomgått längre utbildning i Sovjet i första hand och i övriga satellitländer i andra hand. 
 36 
  
 Rapporten ledde till att man inom Fst/In nu initierade ett inhämt- nings- och bearbetningsprojekt kallat Sab för vilket avdelnings- chefen Brooks drog upp riktlinjerna i början av december 1963. Projektet, prioriterat till högsta klass, hade som mål att 
 (k)artlägga  
 lednings-, 
  organisation- och personmässigt samt georgra- fiskt den eller de organisationsdelar som vid krig har att verka för 
  
 a) 
  
 sabotage 
  
 b) 
  
 propaganda- och ryktesspridning 
  
 c) 
  
 underrättelsevreksamhet 
  
 d) 
  
 övrig subversiv verksamhet 
  
 Arbetet fördelades så att kontraspionagedetaljens bearbetnings- enhet (Fst/In I Bearb) med ledning av in- och utländska uppgifter skulle fastställa en trolig arbetshypotes i vad gäller den generella strukturen m.m. medan kontraspionagedetaljen skulle samman- ställa andra uppgifter som kunde infogas i den verkliga bilden. Personalkontrolldetaljen (Fst/In II) fick till uppgift att samman- ställa uppgifter över svenska eller utländska medborgare om vilka är känt att de erhållit längre utbildning i östblocksland (lägre prio- ritet men dock försumbara kan anses vara f d spaninenkämpar). Uppgiften för Grupp B blev i sammanhanget att som inhämtande organ ansvara för komplettering eller nyupptäckt av i östblocks- land långtidsutbildade. Efter att In I, In II och Grupp B sedan 
  
 36  
 PM upprättad inom Fst/In den 29 november 1963;  
 Kommunistpartiernas illegala sektor 
 . PM:n översändes under december 1963 till statspolisen 3:e rotel där bl.a. PG Vinge tog del av dem. Handlingen förvaras i akten  
 Illegal kommunistisk verksamhet och åtgärder däremot 
 , JWK 15:61. SÄPO. 
 371 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 sammanställt en personlista skulle denna översändas till stats- polisen med en begäran om komplettering. Resultatet skulle där- efter redovisas dels i from av en kartplott, dels i form av person- register på datakort. Inom ett år förväntades slutresultatet före- ligga. Det finns emellertid inga uppgifter om vad som hände med projektet. 
 37  
 Däremot kan man nog säga att det blev Grupp B/IB som mer eller mindre fick avliva idén om ett illegalt SKP. I en rapport daterad i december 1966 skriver man: 
 Om illegal verksamhet 
 SKP:s politik vill idag ge intryck av att vara demokratisk och nationell. Att SKP under sådana förhållanden skulle ta risken att inom sin organisation också bedriva illegal verksamhet är föga troligt. Några tecken på en sådan verksamhet inom partiet har inte heller kunnat konstateras. Förutsättningarna för att i en krissituation använda kom- munisterna i Norrbotten för en organiserad illegal verksamhet torde också vara mycket små. Men liksom alltid i sådana här sammanhang finns det en grupp opålitliga fanatiker, som alltid bör hållas under uppsikt. Chansen att bland dessa finna en organiserad verksamhet av detta slag torde dock vara mycket liten, eftersom den mest fanatiske sällan är den mest lämpade för denna form av aktivitet. 
 Påståendet att det redan nu skulle finnas en färdig organisation byggd på kommunister för att tas i bruk vid en krissituation har inte kunnat påvisas. 
 38 
  
 De Grupp  
 B-handlingar 
  som inkom till Säpo från februari 1964 är så få att man egentligen inte kan hävda att rapporteringen åter- upptogs då. Men i november 1964 kommer plötsligt ett stort antal handlingar in till Säpo. De har alla överlämnats vid ett och samma tillfälle, den 26 november. På missivet till handlingarna anges Extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riks- planet och i  
 Stor-Stockholm, 
  samtliga författade av antingen Sullivan eller Keller. Här ingår bl.a. följande rapporter: 
  
 – 
  
 De kommunistiska propagandafunktionerna 
  
 – 
  
 SKP:s internationella beroende 
  
 – 
  
 SKP:s programkommission tillsatt vid partistyrelsens möte under Allhelgonahelgen 1964 
  
 37 
  
 Rapport från Brooks den 3 december 1963 ang inhämtnings- och bearbetnings- projektet Sab (illegal sektor inom SKP) 
  
 . Serie Ö IV KU  
  
 81–100 
  
  1964, volym 57. MUST. 
  
 38 
  
 Nuläget inom Norrbottens kommunistiska partidistrikt, daterad den 2 december 1966. Rapporten inkom till Fst/Säk i januari 1967 och kommenterades där på följande sätt: Intressant! Fråga KU14 om C/Säk 2 kan få ta del av avsnitten Försvarsviljan och illegal verksamhet. I Övrigt bör C Sekt 2 delges. LS. KU 14 var IB:s källkod hos Fst/Säk. LS står för Pierce. Handlingen återfinns i serie Ö IV, volym 277. MUST. 
  
 372 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 – 
  
 SKP – Rikspolitisk aktivitet jan – jun 1964. Den kommunistiska riksdagsgruppen 
  
 – 
  
 SKP-kongresserna 
  
  1961 och 1964; Internationella gäster 
  
 – 
  
 Sv. Clartéförbundets Centralsekretariat, valt den  
  
 13–14 
  novem- ber 1962. Redaktionen för tidskriften Clarté nr 3 1964. Det finns skäl att stanna upp vid denna rapport ett slag. Den är skriven på våren 1964 av Keller och upptar kortfattad personalia om några av de ledande inom Clarté, bl.a. Sköld Allen, Ramos, Rodriguez samt ytterligare ett tiotal personer. Av de sammanlagt 12 personerna uppges åtta vara kommunister medan två är medlemmar av SAP. Två personer, Taylor och Rodriguez, anges vara medlemmar i SAP men beskrivs ändå som Sannolikt kommunist. Som nämnts tidigare rapporterade Sullivan och Flores vid denna tid till Marshall vid sidan av den ordinarie  
 Erik-kontakten. 
  Det är svårt att dra några konkreta skiljelinjer mellan dessa två rapportserier. I fallet med rapporten om Clarté sätts dock gränsen ur spel. Clartérapporten inkom till Säpo i den stora bunten om ett  
 25-tal 
  handlingar som överlämnades i november 1964. Men redan i februari 1964 hade Hammerby från Paues och Morgan fått särskilda personuppteck- ningar rörande Thompson och Velazquez och vilka kontaktytor dessa hade. Beträffande Thompson finns en förteckning på ett  
 60-tal 
  personer med vilka han upprätthåller förbindelser genom verksamhet i ett tiotal olika organisationer som KMA, Clarté, Kommittén mot ny- nazism och rasfördomar, Cunningham, SSU Progressiv, Socialdemokra- tiska Studentklubben, SAP samt Demokratisk Ungdom. Det noteras sedan vilka av dessa som är kommunister eller Sannolika kommunister samt vilka som är socialdemokrater. Särskilda streck visar också vilka som har personliga relationer med eller samarbetar med Thompson. Under rubriken SAP, som upptar 25 personer, finns ett  
 15-tal 
  personer som sägs ha personliga förbindelser eller sam- arbete med Thompson. En liknande uppställning har gjorts beträffande Rodriguez. 
 Av detta kan man dra slutsatsen att Grupp B lade ned stort arbete på att kartlägga just Thompson och Velazquez eftersom de befann sig i ett gränsland mellan SAP och miljöer som man uppfattade som kommuniststyrda. Det är känt genom andra källor att rädslan vid denna tid var stor för en ny partibildning mitt emellan SAP och SKP. Av Smith memoarer framgår att rädslan för en sådan var lika stor inom båda partierna. Det finns inget i SAP:s arkiv som tyder på att man där fick del av uppgifterna men hela projektet med 
 373 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 kartläggningen av Velazquez och Thompson tycks vara mer partipolitiskt än säkerhetsmässigt motiverat. Det måste ha funnits betydligt intressantare personer att lägga ned resurserna på. 
 I övrigt finns i bunten noggranna kartläggningar av fredsrörelsen som helhet samt kommunismen i Stockholm. Det visar att Grupp B för tillfället, efter en tids uppehåll, nu är back in business vad beträffar kartläggning av kommunismen. 
 Rapporterna i  
 SKP-serien 
  (löpnummer  
 12–19) 
  hade vid Säpo inkommit klumpvis under perioden från hösten 1963 och framåt. Beträffande perioden fram till 1965 utgörs rapporteringen huvud- sakligen av översikter om kommunismen i ett internationellt per- spektiv där handlingarna kommer från utlandet. Några dokument kan dock närmare studeras, exempelvis en rapport skriven av Foster i december 1964 som behandlar Svenska kommittén för Arbetarkonferensen för Östersjöländerna, Norge och Danmark. Organisationen hade skrivit brev till fackföreningar och verkstads- klubbar med redogörelse för arbetarkonferensen som hölls i Rostock. En ny skulle hållas på sommaren 1965 och man bad nu om hjälp med ekonomiska bidrag m.m. Rapporten tar upp namn på ett  
 25-tal 
  personer som ingår i kommittén. 
 Det svenska materialet i Grupp B:s/Säpos Diverseserie inne- håller bl.a. en rapport om nysvenska rörelsen. Sullivan hade på något sätt kommit över en kallelse till ett höstsammanträde 1963 och han skrev även en rapport om vad som utspelades i samband med detta. I materialet finns också en rapport om KMA:s fackeltåg i Stockholm i november 1963. Här finns också ett antal rapporter från en källa som Watson hade och som rapporterade inifrån bl.a. vänskapsförbundet Sverige – DDR. De här aktuella rapporterna handlar dock om den Svenska Fredskommittén,  
 Svensk-Kinesiska 
  Föreningen m.m. 
 En rapport i  
 Diverse-serien 
  tar upp fil.dr Davis som  
 JO-anmält 
  Säpos registerföring av vissa extremistgrupper. En av Grupp B:s kontaktmän i Lund gjorde en diskret undersökning av Martinez. Uppenbarligen har man hyst oro för att dennes anmälan skulle motiverats av (vänster)politiska hänsyn. Källan kan emeller- tid ge lugnande besked på den punkten eftersom aktiviteten sannolikt är en följd av Hamilton gamla avhandling om kom- munismen. Det finns heller inte skäl att tro att han skulle vara vänsterinriktad utan tvärtom talar allt för en rakt motsatt uppfatt- ning. Martinez skulle senare på året, tillsammans med journalis- ten Nguyen, publicera en bok med titeln Säkerhetspolisens 
 374 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 hemliga register som skulle bidra till att skärpa den redan då på- gående debatten om Säpo. 
  
 11.5 
  
 Rapporteringen under perioden  
  
 1965–1980 
  
 IB/03:s rapportering gick huvudsakligen under denna period till dels Fst/Säk, dels säkerhetspolisen. I den mån några rapporter gick till regeringen eller SAP har detta inte satt några spår i arkiven. Som nämnts tidigare hade man efter 1963 i stort sett helt upphört att leverera långa namnlistor över kommunister. Rapportfrekvensen rörande misstänkta svenska säkerhetsrisker under perioden från 1965 och framåt är därför betydligt mindre. 
 Fst/Säk använde under den aktuella perioden källbeteckningen KU 14 på IB. Samliga från IB överlämnade rapporter finns listade i Fst/Säk:s diarium men själva handlingarna är till mycket stor del gallrade. IB överlämnade samtidigt ett betydligt större antal rapporter till Fst/Und vilket ger en liten indikation på hur in- riktningen inrikes/utrikes var skiktad. Bland dessa rapporter finns en del som emanerar från IB/03 vilket till stor del beror på att Flores också hade Norge och Finland som arbetsområden. En annan av IB/03:s anställda, Sullivan inhämtade uppgifter om bl.a. balter. Frågan är här om det faktum att IB/03:s rappor- tering om svenskar minskar under andra hälften av  
 1960-talet 
  till stor del kan förklaras med att man ägnar delar av resurserna på dessa utländska förhållanden. 
 Huvuddelen av IB:s inrikesrapportering till säkerhetspolisen finns i  
 Erik-serien. 
  Den kontakt som Flores och Sullivan hade med Marshall vid säkerhetspolisen fortsatte fram till slutet av  
 1960-talet 
  men även här är rapporteringen spora- disk. Rapporteringen finns i SÄPO:s arkiv samlad i meddelarakten Sanford.Ytterligare en rapportserie som uppvisar klara berörings- punkter med IB:s inrikesverksamhet rör rapporter som lämnats från SAP:s partikansli till en av säkerhetspolisens lokala sektioner under perioden  
 1969–1972. 
  Serien har samlats i SÄPO:s arkiv i en meddelarakt med beteckningen AC. Beträffande IB:s verksamhet i Göteborg som bygger på Caldwell rapportering under perioden  
 1968–1972 
  har denna huvudsakligen samlats i  
 Ada-serien. 
  
 375 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 11.6 
  
 IB:s operationsavdelning 
  
 11.6.1 
  
 Allmänt 
  
 Från 1965 anslöts det gamla  
 T-kontorets 
  personal till IB. Avdel- ningen hade, i skuggan av den helt dominerande underrättelse- verksamheten, sedan början av  
 1960-talet 
  byggt upp en mindre inrikes inhämtningsapparat. Denne var, såvitt kunnat utrönas, ute- slutande koncentrerad till Lund, Miller hemort. I Skåne verkade också, som kontorets lokale chef, Kirk, som från 1965 fick ansvar för IB:s operationsavdelning. Det var genom operationsavdelningens personal som  
 T-kontorets 
  gamla inrikes kontakter fortsatte rapportera, antingen direkt till Guzman eller via en företrädare för IB:s lokalkontor i Malmö, Stevens. 
 Några av dessa meddelare blev mycket omskrivna i samband med  
 IB-avslöjandet 
  1973. Denna del av operationsavdelningens verk- samhet ska därför belysas här. Under perioden  
 1954–1957 
  arbetade Stevens inom Statspolisens tredje rotel i Malmö. Han syss- lade då huvudsakligen med övervakning av svenska kommunister. Därefter arbetade Scott bl.a. som handläggare vid polisens ut- länningsavdelning. År 1965 tog Kirk kontakt med Scott med en förfrågan om denne ville upprätthålla kontakten med redan etablerade svenska källor. Ytterligare en person fanns vid kontoret men denne sysslade endast med ren underrättelseverk- samhet i form av marina frågor. Efter att Guzman flyttat till Stockholm för att börja vid IB, blev mannen chef för Malmö- kontoret. Inför en del personer kan möjligen Scott ha fram- stått som chefen eftersom han var mer framfusig än sin över- ordnade. De källor som Scott fick överta hade arbetats fram av Foster vid gamla Grupp Price hade efter samman- slagningen 1965 viss kontakt med Scott. Hall slutade dock ganska snart. Scott var endast en informationsbärare och tog aldrig några egna initiativ. En källa fanns i Blekinge och hade till uppgift att rapportera om det flyttade in många utlänningar till det området där han bodde eftersom det låg en militär försvarsanlägg- ning i trakten. Andra skulle följa det politiska livet inom olika områden. De skulle ta reda på om det fanns några kommunister i närheten. De hade ursprungligen fått sina uppdrag av Foster. Källorna visade sig dock vara ganska ointressanta och efter något år upphörde Thomas kontakter med dem 
 39 
  
 39  
 Uppteckning nr 327 (förhör). SÄKO. [Månsson] uppger att IB:s organisation var hårt sektionerad och att han saknade kunskaper om vad som hände i Stockholm. Det dröjde 
 376 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 11.6.2 
  
 Kandidaten 
  
 40 
  
 Den första av malmökällorna hade ursprungligen kommit i kontakt med Kirk. I  
 IB och hotet mot vår säkerhet  
 (1973) skriver Murphy stödd på uppgifter från en f.d.  
 IB-anställd, 
  om denna  
 IB-källa 
  som rapporterade från Lunds studentvärld: 
 I Lund fanns en student som kallades Kandidaten som skickade digra rapporter, ibland upp till 60  
 A4-sidor 
  om vänsterns aktiviteter i Sydsverige, det gällde främst Greer arbete. 
 41 
  
 Kandidaten, började av allt att döma rapportera till  
 T-kontoret 
  i slutet av 1961 eller i början av 1962. Av brev i  
 T-kontorets 
  arkiv till Brooks i januari 1962 framgår att Brown tidigare kontaktat kandidaten. Ett brev från kandidaten till Brown senare under året understryker kontakten och dess innebörd. Det framgår att kandidaten tidigare haft kontakt med Brown rörande utländska studenter verksamma i Sverige. Kandidaten redogör i brevet också för hur han blivit kontaktad av en Anstrin som sagt sig arbeta vid  
 T-kontoret 
  och detta förhållande ville kandidaten nu kontrollera med Brown. Denne intygade strax därpå att mannen verkligen var den han utgav sig för att vara. 
 42  
 Anstrin har i förhör inför SÄKO bekräftat att han i början av  
 1960-talet 
  sökte en person som kunde utföra uppdrag i Österuropa. Genom en säkerhetspolis kom han i kontakt med en lärare på Lunds universitet som rekommenderade kandidaten. Denne ansågs vara lojal och han företog enligt Anstrin regelbundet resor österut. Han var vidare socialdemokrat, vilket Guzman ansåg vara rätt ur underrättelsesynpunkt. Han hävdar vidare att kandidaten, i syfte att stärka sin vänsteridentitet på Conley uppmaning gick med i några vänsterorganisationer. Kandidaten skulle därför varit den ende, vid sidan av Harrison, som på detta sätt infiltrerades i politiska organisationer. Väl där blev kandidaten enligt Anstrin chockad över extremismen i vänster- grupperna och han rapporterade spontant till Guzman om personer som Wheeler, Christian, Shepard, Farrell, 
 också en längre tid innan han fick reda på att högste chefen hette Garcia. Enda gången [Månsson] samarbetade med SÄPO var då han ställde upp och tog fotografier vid en demonstration i Folkets Hus i Lund. 
  
 40 
  
 En stor del av materialet om Kandidaten har tagits fram av Flores som ett led i dennes undersökning om Det röda Lund. 
  
 41 
  
 Smith (1973) s 151. 
  
 42 
  
 Brev från [namn utelämnat] till Brooks den [datum utelämnat] 1962. Av hänsyn till källskyddet kan arkivhänvisning inte göras. 
  
 377 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Moore och Burns. Rapporterna vidarebeford- rade Guzman till säkerhetspolisen. Kandidaten fick ersättning för sitt arbete i den mån han hade utgifter för  
 T-kontorets 
  och senare IB:s räkning. 
 43 
  
 De första rapporterna handlar om personal på de slaviska institu- tionerna i Sverige – både svenskar och utlänningar. I brev daterat den 4 september 1962 nämns att källnamnet kandidaten nu är upprättat samt att denne ska ha deltagit i Helsingforsfestivalen. I ett brev från Guzman till Thede Palm i slutet av 1963 uppges också att två personer inom konservativa kretsar i Lund ska ha kontaktat Kandidaten med anledning av dennes goda kunskap om sovje- tiska förhållanden. I en rapport från  
 T-kontoret 
  till säkerhets- polisen daterad den 16 mars 1964 lämnas en mängd uppgifter om personer verksamma inom Clarté, Lunds Antikärnvapenkommitté m.fl. organisationer på vänsterkanten i Lund. Vidare framgår att uppgiftslämnaren tillsammans med medhjälpare till honom gjort åtskilliga försök att skugga en person som brukat besöka före- drag arrangerade av den konservativa studentföreningen i Lund. 
 44  
 Det är alltså möjligt att kandidaten vid denna tid ingick i ett mindre underrättelsenätverk i Lund, möjligen mycket löst hållet. 
 I mars 1966 upprättades en rapport där kontakter mellan studenter inom Clarté planerade en resa till Kina under hösten. Enligt rapporten åtnjöt en av de drivande bakom projektet fullt förtroende hos Sköld Allen i Stockholm, vilken i sin tur åtnjöt den kinesiska ambassadens fulla förtroende. Rapportören kunde också berätta att Clarté nyligen startat en studiecirkel i Lund. 
 45  
 Någon tid senare deltog kandidaten själv i en resa från vilken han sedan nedtecknade en rapport till IB. Av handlingar i SÄPO:s arkiv framgår att rapporten angående resan kom till säkerhetspolisen genom dess sektion i Malmö och den förtrolige upplysaren [R.M.]. Att meddelaren [R.M.] är identisk med [Stevens], som tidigare jobbat på säkerhetspolisen i Malmö, är knappast en vågad gissning. Detta tyder på att kandidaten sannolikt inte bara hade kontakt med Guzman som har uppgetts, utan även stod i förbindelse med Scott. Det förefaller närmast rimligt att anta att Anstrin 1965, då han blev chef för operationsavdel- ningen och därmed spenderade större delen av sin tid i Stockholm 
  
 43 
  
 Förhör med Kirk den 20 september 2001. SÄKO. 
  
 44 
  
 Uppgifterna hämtade ur Young studie  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , kapitlet  
 Det röda Lund 
 . SÄKO. 
  
 45 
  
 Rapport från M län; Beträffande vissa studentkontakter med kinesiska ambassaden 
  
 , daterad den 29 mars 1966. 5:73/264 löpnummer 15. SÄPO. 
  
 378 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 överlät samtliga sina kontakter på Scott. 
 46  
 I förhör med SÄKO har också [Månsson] uppgivit att han 1965 kontaktades av Guzman som bad om ta över kontakten med redan etablerade svenska källor. Däremot nekade [Månsson] till att ha haft kontakt med kandidaten vilken han hävdade var uteslutande Conley källa. 
 47 
  
 Rapporten från den ovan nämnda resan kom till säkerhetspolisen från ytterligare ett, i det här fallet mer normalt håll. Från Malmö sändes den under källkoden 59 in till IB i Stockholm, varifrån den levererades till säkerhetspolisen som en vanlig  
 Erik-rapport. 
 48 
  
 Enligt en källkodsnyckel för IB, daterad 1965, står 59 för Malmö- kontoret. 
 49  
 Kandidatens rapporter i övrigt rör följande organisatio- ner i Lund: Clarté, Russell, Lunds Vietnamkommitté, Lunds Socialdemokratiska Studentklubb,  
 Svensk-Kinesiska 
  Föreningen, Lunds Studentkår, ABF samt Lunds Radikala Demokrater (LURD). 
 Under de följande åren skulle till IB och därifrån vidare till säkerhetspolisen inflyta en mängd rapporter om olika vänster- aktiviteter i Lund. Av rapporterna att döma blev IB:s infiltratör(er) medlem(mar) i, förutom Clarté, även Lunds Vietnamkommitté, Lunds Socialdemokratiska Studentklubb,  
 Svensk-Kinesiska 
  förbun- det samt Föreningen  
 Sverige-TDR. 
  I rapporterna varvades upp- gifter om olika organisationers inre liv med tämligen närgångna, för att inte säga elaka eller möjligen antisemitiska personkarakteris- tiker. I samband med en resa 1966 med en av vänsterorganisa- tionerna rapporterade IB:s man och beskrev en av de namngivna deltagarna som en bohemnatur, som kan karakteriseras degenere- rad överklasstyp. Två andra begåvades med epiteten sannolikt av judisk börd respektive möjligen av judisk börd. En rapport som av säkerhetspolisen gavs påskriften innehållet känsligt gäller ett möte med föredrag av utrikesminister Long arrangerat av den socialdemokratiska studentklubben och Lunds FCO den 7 december 1966. IB:s infiltratör(er) var på plats och förvånades över utrikesministerns ganska skarpa uttalanden mot USA. Att IB på detta sätt skrev rapport angående ett framstående statsråds uttalanden om Vietnamkriget uppfattades tydligen som mycket känsligt inom säkerhetspolisen som inte önskade några registre- ringar från eller hänvisningar till denna handling. Längst ned på 
  
 46 
  
 Uppgifterna hämtade ur Young studie  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , kapitlet  
 Det röda Lund 
 . SÄKO 
  
 47 
  
 Uppteckning nr 327 (förhör). SÄKO. 
  
 48 
  
 Ibid. SÄKO. 
  
 49 
  
 Kodnyckeln förvaras i serie Ö IV, volym 165. MUST. 
  
 379 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 rapporten skrev chefen för säkerhetsavdelningen, Cunningham, att den bör behandlas med varsamhet. IB:s rapportör(er) lämnade rapporter om vänsterorganisationerna i Lund mellan 1965 och 1970. Det faktum att den till Skåne anknutna  
 IB/59-rapporteringen 
  upphör vid denna tidpunkt hänger möjligen samman med den överenskommelse som ska ha ingåtts 1969 om att IB inte längre skulle arbeta med inrikes säkerhetshot. Beträffande kandidaten fick denne andra arbetsuppgifter. 
 50 
  
 En annan av Malmökontorets källor har i samtal med kom- missionen berättat att han omkring 1962, då han bodde i Blekinge, kontaktades av  
 Harris som fått hans namn från en ledande socialdemokratisk ombudsman i Karlskrona, Washington stad. Efter något år slutade Edwards och ny kontaktman blev i stället Foster. Vid sammanslagningen 1965 flyttades, som nämnts, en del källor över från Hall till [Stevens]. Blekingerapportören var en av dessa. 
 51  
 Källornas rapportering, som är ganska sparsam, finns sparad i  
 Erik-serien 
  samt i KU 14- materialet på MUST. 
  
 11.6.3 
  
 Motivet – Harrison 
  
 Den mest kände rapportören som operationsavdelningen förfogade över var som nämnts Harrison vars namn och verksamhet offentliggjordes i samband med  
 IB-avslöjandet 
  1973. Reid, som bl.a. sysslade med amatördykning, utbildades inom försvaret till dykare och det var p.g.a. detta som han i början av 1967 knöts till IB. Det gick troligen till så att han under sin tid som värnpliktig kustjägare fick en förfrågan från något håll om han var intresserad av att delta i dykningarna efter en sjunken sovjetisk radiospanings- båt som hade kamoflerats till fiskebåt. I dykningarna deltog också  
 IB-personal 
  och något år senare kontaktade Reid dessa med en särskild förfrågan. Reid har i flera olika sammanhang berättat om detta och de uppgifter som utgör det säkraste stödet återfinns i Cannon samtal med chefsåklagaren Martin i maj 1973 samt i ett förhör med Säpo senare på året. 
 Reid har tidigare uppgivit att det var under sommaren 1968 som han av en händelse kom i kontakt med personer som tillhörde 
  
 50 
  
 Uppgifterna hämtade ur Young studie  
  
 Den farliga fredsrörelsen 
 , kapitlet  
 Det röda Lund 
 . SÄKO. Betr utrikesminister Cox framträdande i Lund den 7/12 1966. 5:73/264 Löpnr 35, SÄPO. 
  
 51 
  
 Uppteckning nr 351. SÄKO. 
  
 380 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 FNL-rörelsen 
  eller De Förenade  
 FNL-grupperna 
  (DFFG) som är den term Reid själv använder. I en  
 IB-rapport 
  daterad den 18 april 1968 finns en redogörelse för hur detta gick till. Reid hade i mitten av mars befunnit sig på ett konditori i Göteborg då en för honom okänd yngling kom fram och började diskutera Vietnam. Det framkom att ynglingen tillhörde en  
 FNL-grupp 
  i staden och att han nu sökte påverka Reid att gå med i gruppen. Reid ställde sig ej avvisande utan bad att få återkomma. Mannen gav honom namn och adress. 
 52  
 Denna rapport inkom till Säpo i början av maj och några dagar senare noterade chefen för Säpos Byrå B, Hart, i en kvalificerat hemlig skrivelse att Reid är IB- man. 
 53  
 Reid har i annat sammanhang hävdat att han gick med i en liten lokalavdelning i Göteborg, och det var en mycket lös anknytning, den var närmast byggd på personlig kontakt i början. Reid berättar att om man en gång varit knuten till IB så ökar ens observans på alla områden vilket i det här sammanhanget betyder att när Reid träffade  
 FNL-aktivister 
  så dyker tanken genast upp, `kan det finnas något av intresse´ av det här på något sätt, det var alltså en förfrågan från min sida. Reid tog då kontakt med Stevens på IB:s  
 Malmö-kontor 
  och Reid uppger att IB:s intresse utgick utifrån en särskild målsättning och det var om vi kunde finna ut kontakter med utländsk underrättelse- tjänst, genom att verka i vissa andra grupper bortom DFFG. 
 54  
 Detta låter ju en aning kryptiskt men enligt Cannon beskrivning såg man inom IB DFFG som något slags avstamp för att nå in i KFML och andra liknande grupper. Därifrån skulle man kunna kartlägga eventuella kontakter med främmande underrättelse- tjänster. 
 Det finns skäl att ifrågasätta om avsikten från början verkligen var så preciserad, särskilt med tanke på att det var rena till- fälligheter som låg till grund för att infiltrationen alls blev av. Man kan på goda grunder anta, att om inte möjligheten dykt upp och Reid frågat Scott, hade knappast de följande operationerna i IB:s regi kommit till stånd. Frånstedt skrev några år senare i en PM angående IB/RPS källa i västra Sverige att han någon gång på försommaren 1968 tillfrågades av Kirk om Howard hade något intresse av att få del i rapporteringen från en källa som av IB 
  
 52 
  
 Betr kontaktman inom  
  
 FNL-gruppen 
  i Göteborg 
 , daterad den 18 april 1968. 5:73/264 löp- nummer 16. SÄPO. 
  
 53 
  
 HK 37/68, Säpo. Ärendet var kvalificerat hemligt vid den aktuella tiden men är numera nedklassat till hemligt. 
  
 54 
  
 Chefsåklagare Strong förhör med Harrison den 15 maj 1973. Förvaras i 3:7402 löpnummer 4A. SÄPO. 
  
 381 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 infiltrerats i i  
 marxist-leninistiska 
  organsationer i Göteborgs- området. Villkoret för att Säpo skulle få del i rapporteringen var att man stod för en del av omkostnaderna, vilka inledningsvis för Säpos del uppgick till 300 kr per månad. Frånstedt diskuterade erbjudandet med PG Vinge med hänsyn till att man kunde förutse utveckling av revolutionära rörelser som vid den tiden var nära sammankopplade med arabiska kamporganisationer. Utöver detta fanns också en ordningspolisiär aspekt som beaktades. Säpo fick, enligt Gamble PM, under en månad på prov ta del av rapporter från Reid, varefter man slutligen bestämde sig för att acceptera erbjudandet. 
 55  
 Cannon rapportering finns så got som i sin helhet bevarad i Säpos arkiv i en meddelarserie som bär källbeteckningen Ada. 
 56  
 En del rapporter, särskilt från den första tiden, finns också sparade i Säpos  
 IB-serie, 
  den s.k. Källa Day. Genom dessa finns i dag mycket goda möjligheter att rekonstruera Cannon verksamhet. 
 Cannon kontaktman vid IB var som nämnts Stevens som sedan 1965 verkade vid IB:s lokala sektion i Malmö. Alla rapporter som Reid skrev gick till Scott som ofta gjorde sammanfattningar men nästan alltid kompletterade dessa med Cannon egna noteringar, stenciler, fotografier m.m. Inledningsvis skrev Reid något han kallade Kontaktrapporter, FNL Göte- borg, av vilka den första är daterad den 8 april 1968 och utgörs av en rapport från ett medlemsmöte i Göteborgs lokala  
 FNL-grupp. 
  I en annan rapport rörande FNL beskriver Reid hur han första gången blev insläppt i  
 FNL-kontorets 
  lokaler på Skolgatan 19 nära Järntorget i Göteborg: 
 Lokalen består av 3 rum fulla av stencileringsapparater, affischer, flygblad, böcker, tidningar, brev, manuskript m.m. Kan vara en guldgruva för en ensam person. Det är dock ganska riskfyllt med inbrott då medlemmar kommer och går nära nog dygnet runt. 
 57 
  
 55 
  
 PM angående IB/RPS källa i västra Sverige av Hart  
  
 den 11 april 1972. Serie F III, Bc P  
  
 1973-1975, 
  
  volym 10. SÄPO. Det finns i  
  
 Ada-aktens 
  
  andra löpnummer en PM från juni 1968 där två säkerhetspoliser vid SÄPO:s svenskrotel uttalar sig om värdet av Cannon rapportering. Den ene noterar att han tagit del av materialet och funnit det värdefullt intressant. Önskar även i fortsättningen få del av det som kommer den här vägen (Hughes den Owens). Den andra personen menade att (m)aterialet här är enligt min uppfattning värdefullt  Här finns säkerligen åtskilligt, som vi inte kan få kännedom om på våra vanliga vägar. Jag föreställer mig också att vi kan ha en viss möjlighet att ställa någon fråga. 
  
 56 
  
 Något källkuvert till Ada finns inte kvar hos SÄPO. Bortsett från det faktum att det genom aktens handlingar är uppenbart att det handlar om Cannon rapportering, kan här åberopas skrivelsen av Hart med rubriken  
  
 PM ang IB/RPS källa i västra Sverige 
 . Av denna framgår att man fått (d)rygt 200 av källan skrivna rapporter; källbenämning vid RPS är `Ada´ (PM:n, daterad den 11.4.1972 förvaras i Serie F III, Bc P  
 1973-1975, 
  volym 
  
 10. 
  
 SÄPO). 
  
 57 
  
 Rapport angående kontakt med: Arbetsgruppen i Göteborg för stöd åt Sydvietnams Nationella Befrielsefront 
  
 , daterad den 4 maj 1968, osign. 5:73/307, löpnr 2. SÄPO. 
  
 382 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Det framgår alltså från början att inbrott faktiskt är ett alternativ även om det inte rekommenderas. Man kan fundera om inbrott hade varit ett mer seriöst alternativ om inte medlemmarna kommit och gått dygnet runt. Av den tidiga rapporteringen kan man också utläsa att Reid inte gjorde något för att tona ned våldstendenser, tvärtom. Efter ett möte satt han tillsammans med ett antal FNL- aktivister och diskuterade: 
 Mer revolutionsromantik! Man tyckte det var synd att medlemmarna visste så litet om vapen och dess bruk! Detta med tanke på vad som komma skall om  
 3–4 
  år. Jag tog tillfället i flykten och bredde på så gott jag kunde med sprängtjänst och andra militära kunskaper som jag aldrig trodde skulle komma till användning! På vägen hem skrev vi  
 anti-imperialistiska 
  slagord på ett plank!!! 
 58 
  
 En mer ingående rapport om läget inom Göteborgs  
 FNL-grupp 
  skrevs av Reid/Scott den 20 maj 1968. Däri redogjordes bl.a. för tre ledande falanger; rödgardisterna eller kineserna,  
 hippies-gruppen 
  samt normala  
 FNL-anhängare. 
  Av dessa grupper menar man i rapporten att det är rödgardisterna som är farligast, då de hyllar Myers teorier och är beredda att följa dessa med yttersta mål, en revolution och som proklamerar användande av metoder som svensken i gemen ej kan acceptera exempelvis olagliga demonstrationer. Hippiesgruppen tycks snarast utgöra ett ordningspolisiärt problem medan de normala  
 FNL-anhängarna 
  utgör den grupp som flitigt och målmedvetet arbetar inom FNL- rörelsen och anser att man bör skynda långsamt även om slut- målet även här är revolution och underkastelse av Myers läror. 
 59  
 Denna rapport indikerar att Cannon verksamhet inledningsvis var klart inriktad på inrikesförhållanden. Exakt vad man är på jakt efter framgår dittills inte men i slutet av sommaren hade Reid förstått att han måste söka sig vidare. I ett brev till Scott skriver nämligen Reid i slutet av augusti att (d)et blir alltmer klart att de verkliga `godbitarna´ finns i de rent politiska organisationerna. Han hade vid det laget naturligtvis kommit i kontakt med personer inom KFML då ju dessa bedrev aktivt fraktionsarbete inom FNL- rörelsen i Göteborg. Från och med början av september infogades också KFML i rubriken på Cannon rapporter. Under hösten skriver sedan Reid, ibland flera gånger i veckan, rapporter till Scott om diverse förhållanden inom FNL och KFML. Vid Säpos sektion i Göteborg hade man sedan april 1968 avlyssning av 
  
 58 
  
 Kontaktrapport FNL Göteborg nr 2, daterad 8/4 1968, osign. 5:73/307, löpnr 2. SÄPO. 
  
 59 
  
 FNL-gruppen 
  
  i Göteborg 
 , daterad den 20 maj 1968. 5:73/264, löpnr 16. SÄPO. 
 383 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 det lokala  
 FNL-kontoret. 
  Vid ett tillfälle i november 1968 registre- rade man ett samtal från  
 FNL-kontoret 
  till chefen för IB:s opera- tionsavdelning, Kirk. Kontakten föranledde göteborgs- sektionens chef, Jones, att skriva till Hart med en redogörelse. Frånstedt var dock, till skillnad från West man, sedan maj 1968 väl förtrogen med vem som var Cannon egentlige uppdragsgivare och svarade att det här rörde sig om en legal kontakt. 
 60 
  
 Sommaren och hösten 1968 ägnade Reid huvudsakligen åt deltagande i möten och diskussioner med olika lokala företrädare för KFML och  
 FNL-grupperna 
  i Göteborg, men han sysslade också med framställning samt utdelning av flygblad och tidningar. Han hade dock en bit kvar till de inre cirklarna vilket framgår av några rapporter. 
 61  
 Efter i stort sett varje möte upprättade han en rapport som sändes till IB. Något som bl.a. är föremål för hans intresse är stödverksamhet för olika amerikanska desertörer. Ett steg mot medlemskap i KFML tog han i mitten av oktober 1968 då han under 4 timmar sålde Gnistan utanför ett Systembolag. 
 62  
 I december 1968 valdes Reid in som medlem i KFML. 
 63  
 Trots detta fick han inte närvara vid den tre dagar långa och mycket hemliga kongress som KFML höll i Göteborg i början av januari 1969 – ca 55 personer från hela landet deltog. Reid fick endast hålla tillgodo med protokoll samt de uppgifter som kom fram vid senare möten rörande vad som avhandlats vid kongressen. 
 64 
  
 Att Reid skulle ha infiltrerats i  
 FNL-rörelsen 
  i syfte att från början nå kretsar inom palestinska terrororganisationer eller internationell terrorism måste konstateras vara en efterhandskon- struktion, troligen för att kunna rättfärdiga infiltrationen i FNL- rörelsen. Den första rapporten som över huvud taget berör palestinier är från november 1968 då Reid meddelar att han fått reda på att någon form av demonstration kommer att hållas av sympatisörer med den Palestinska befrielserörelsen. Inför denna skulle demonstranterna få hjälp med tillståndsansökningar av FNL- gruppen i Göteborg. Reid noterade att  
 4-5-representanter 
  av 
  
 60 
  
 HK 37/68. Säpo. 
  
 61 
  
 Se exempelvis  
  
 Kontaktrapport FNL Göteborg - nr 18 
 , upprättad någon gång i augusti 1968 där Reid skriver om ett Röd  
 Front-möte 
  som ska hållas i KFML:s lokaler - tyvärr äger jag inte tillträde. 5:73/307, löpnr 2. SÄPO. 
  
 62 
  
 Rapport angående FNL och KFML i Göteborg nr 30 
  
 , 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Tidnings- försäljningen skedde den 12 oktober 1968. 
  
 63 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 42 
  
 . Det var vid ett medlemsmöte den 13 december 1969 som Reid blev  
  
 KFML-medlem 
  
  enligt rapporten. Han valdes in efter anmälan av Erickson och  
  
 Boone. 5:73/307, löpnr 1. SÄPO. 
  
 64 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 47 
  
 . 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 384 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 förmodligen arabisk börd (studenter?) lämnade mötet när jag kom. Det talas om den 20 december. Vad som kommer att hända vet jag ej men någonting är på gång. 
 65  
 Under december fick Reid ytterligare uppgifter om solidaritetsverksahet för Palestina. 
 66  
 Strax efter nyåret 1969 inleddes i Göteborg diskussioner om bildande av en lokal Palestinagrupp. Reid tycks från början ha varit med i dessa samtal vilket han redogjorde för i en rapport. Han beskriver där ett möte med ett  
 25-tal 
  personer av vilka merparten var utländska medborgare. I anslutning till rapporten kommenterade Reid: 
 Palestinakomittén kommer att få en smärtsam födelse. Tror nog att jag skall göra allt för att den skall få vind i seglen så den så snart som möjligt går ut och gör så grova propagandanummer som möjligt (helst flaggbränning). På så sätt kommer den säkert att bli impopulär hos den breda allmänheten som jag inte tror har glömt antisemitismen för 25 år sedan. Det skall bli intressant att se vad som kommer att hända under Israeliska veckan. 
 67 
  
 Som synes har Reid för avsikt att försöka få palestinakommittén att framstå så negativ som möjligt vilket står någorlunda i över- ensstämmelse med de anklagelser som riktats mot IB i detta av- seende. Cannon kartläggning av palestinarörelsen ska inte närmare behandlas här. I stället hänvisas till Moore expertrapport för SÄKO:s räkning,  
 Övervakning av den svenska Palestinarörelsen. 
  
 Det ska endast konstateras att Reid via den lokala palestina- rörelsen i Göteborg snart kom i kontakt med ledande företrädare för denna i Stockholm, bl.a. Waters, Wheeler, Nichols och Farrell om vilka han kom att skriva ett flertal rapporter. 
 Det har i debatten om IB alltsedan avslöjandet 1973 talats om att IB genom Reid gjorde inbrott i olika lokaler i syfte att komma åt material. Från bl.a. IB:s sida har man alltid förnekat detta och istället hävdat att Reid i sin förtroendeställning hade tillgång till lokalerna och material. Trots att detta utretts vid flera tillfällen har frågorna dröjt kvar. Några av IB:s/Cannon operationer i Göteborg 
  
 65 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 31 
  
 . Det mötet som nämns hölls i FNL- lokalen den 22 november 1968 enligt rapporten. 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 66 
  
 Se Bjerelds expertrapport för SÄKO, Övervakningen av den svenska palestinarörelsen, s 34, där det i en rapport till säkerhetspolisen daterad i december 1968 (och som sannolikt härstammar från Reid) står: Enligt ett meddelande uppsatt på en anslagstavla inom FNL- lokalen, Skolgatan 19, Göteborg, finns en grupp som kallar sig `Solidaritet för Palestina´ och kontaktman för gruppen är [Snyder], tfn xx xx xx, Göteborg. Något härutöver är icke känt om gruppen, dess målsättning eller verksamhet. 
  
 67 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 46 
  
 . 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Mötet hölls den 18 januari 1969. 
  
 385 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 blev kända genom FiB/Kulturfronts avslöjanden 1973 och kommis- sionen har studerat dessa samt också kunnat få fram uppgifter om ytterligare liknande operationer. Då Garcia på hösten 1973 hördes av Försvarsutskottet fick han frågor om Caldwell verksamhet i Göteborg. Elmér svarade: 
 Vi infiltrerar inga org. inom Sverige. Före 1969 ibland. Reid gick på eget initiativ in i vissa föreningar. Erbjöd info från dem, vilket IB i ett par lägen accepterat. FNL inget att infiltrera. Kfml(r) polisens sak. Därifrån och från SKP kommer enskilda pers. och ger info för rikets säkerhet. Några tabbar. 
 68 
  
 Under den kronologiska redogörelse som här påbörjats om verk- samheten i Göteborg kommer texten att interfolieras med beskriv- ningar av dessa och andra operationer. 
  
 FNL-kontoret 
  i Göteborg 1969 
 Den första kända operationen genomfördes någon gång i månads- skiftet januari/februari 1969 och riktades mot  
 FNL-kontoret 
  på Husargatan 13 i stadsdelen Haga i Göteborg. Aktionens förhistoria tycks vara följande: I en rapport daterad i slutet av november 1968 skriver Reid till någon, med all säkerhet Scott, att (v)i måste gå igenom  
 FNL-kontorets 
  ändrade utseende. I samma rapport skriver Reid (h)är kommer tre rapporter och två filmer som vi kan titta på när du kommer upp. 
 69  
 I början av januari 1969 skriver Reid att (j)ag fick nyckeln till  
 FNL-lokalen 
  där det fanns en skrivmaskin.  
 FNL-lokalen 
  är numera ganska ren på lösa papper. Bifogar vad jag kunde hitta. Bland det som bifogas finns en avskrift av en adressbok, innehållande ett hundratal namn, lånad på  
 FNL-kontoret 
  i september 1968. 
 70  
 Inför SÄKO har Reid uppgivit att han, då han under sitt infiltrationsarbete fick låna en nyckel, närmast regelmässigt tog en kopia av densamma genom att använda en plastisk massa. I fallet med  
 FNL-kontoret 
  hävdar han att han använde sin egen nyckel. 
 71  
 Inför operationen hade ett antal  
 IB-medarbetare 
  rest till Göteborg, bl.a. chefen för 
  
 68 
  
 FöU 1973:25. Han berättade också att alla rapporter från Göteborgsoperationerna hade överlämnats till Säpo samt att  
  
 SDS-historien 
  var en `tabbe´. På vilket sätt aktionen var en tabbe framgår inte, men man kan utgå ifrån att Elmér inte närmare än så beskrev den. Framför allt sa han inget om att det var en tabbe som han själv inför Robèrt medgivit ansvar för, som Guzman tagit initiativ till och som ytterligare fyra  
 IB-anställda, 
  vid sidan av Reid, varit direkt inblandade i. 
  
 69 
  
 Rapport angående vänstergrupperna i Göteborg nr 38 
  
 . 5:73/307, löpnr 1. SÄPO. 
  
 70 
  
 Rapport angående vänstergrupper i Göteborg nr 43 
  
 . Lånet av nyckeln skedde den 10 januari 1969 enligt rapporten. 5:73/307, löpnr 2. 
  
 71 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. 
  
 386 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 operationsavdelningen Kirk. Denne och Reid gick in på kontoret vid  
 22-tiden 
  på kvällen och fotograferade av ett antal handlingar. Under tiden höll två  
 IB-medarbetare 
  vakt utanför lokalen och skulle via  
 walkie-talkies 
  varna Reid och Guzman om någon närmade sig lokalen. 
 72  
 Det material som fotograferades finns i dag bevarat i  
 Ada-akten 
  och utgörs av ett kuvert med fotografier som täcker delar av  
 FNL-kontorets 
  verksamhet från hösten 1968 fram till slutet av januari 1969. I anslutning till fotografierna – korrespondens, protokoll, medlemsförteckningar samt ekonomiska rapporter – finns också en  
 IB-rapport 
  om materialet, troligen upp- rättad av Scott. 
 73  
 Elmér uppgav 1973 inför chefsåklagare Washington, att han gav tillstånd till operationen av den självklara anledningen, att IB fick tillgång till materialet indirekt via Reid. Elmér hävdade att det förelåg indikationer för att det förekom främmande verksamhet inom FNL och dessutom visste IB, att den alltmer tilltagande terrorismen gick in där. Ur rikets synpunkt var denna operation välmotiverad, menade han. 
 74  
 Detta kan dock inte vara sant; hade IB faktiskt vetat att terrorismen gick in i  
 FNL-rörelsen, 
  skulle det finnas rapporter om detta. IB har aldrig kunnat rapportera något liknande. Vad denna operation vidare visar, liksom senare liknande aktioner, var att det fanns en klar gräns för hur långt Cannon förtroendeställning sträckte sig. Det hade ju annars inte varit särskilt svårt för honom att låna materialet och kopiera det vid tillfälle. 
 Av  
 ADA-rapporteringen 
  framgår att Reid med tiden tog för vana att göra en skiss över olika lokaler som han besökte. 
 75  
 Då han i februari 1969 var i Stockholm för att träffa Farrell på Greer expedition gjorde han en beskrivning med noteringar om  
 ASSA-lås, 
  skrivbord med: Telefon +  
 3 registerlådor 
  o.s.v. Några dagar senare gjorde han liknande anteckningar efter ett besök på FNL:s informationskontor på Drottningsgatan i 
  
 72 
  
 Uppgifter om operationen hämtade ur 3:7402, volym 4A. SÄPO. 
  
 73 
  
 Diverse uppgifter om FNL och KFML 
 , daterad 11 februari 1969. 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 74 
  
 Chefsåklagare Strong förhör med Garcia den 22 maj 1973. Förvaras I 3:7402, löpnummer 4A. SÄPO. 
  
 75 
  
 Ett exempel, på gränsen till SÄKO:s mandat, utgörs av ett besök Reid gjorde hos en aktiv inom den svenska palestinarörelsen. Då Reid den 9 september 1969 var hemma hos denne noterade han i ett tillägg till en längre rapport om mötet: Obs att golvet `knarrar´´. Detta företrädesvis i X;s rum. För hand har han lagt till OBS LIKSTRÖM (5:73/307, löpnr 4. SÄPO). Tillfrågad om detta av SÄKO har Reid uppgivit att en uppgift om att ett golv knarrar är självfallet av intresse om man skall göra en operation mot lokalen (förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO). Reid bifogade också en skiss över lägen- heten. 
  
 387 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Stockholm. 
 76  
 Något senare besökte han Greer lokal på Husar- gatan i Göteborg och upprättade en skiss också över denna. 
 77  
 Vid denna tid förde han också fram ett ganska okonventionellt förslag; i en rapport skriver han att KFML:s lokalfråga ännu ej är löst. Cannon tips till Scott: 
 Ett bra tillfälle att verkligen få en tumme i ögat på KFML – hyr dem en lokal! 
 78 
  
 [Månsson] skickade därefter följande meddelande till sin närmaste chef (det är med all sannolikhet Kirk som avses): 
 Bo, 
 Betr sista meningen i rapporten. Är det inte möjligt att i samarbete med SÄPO i Göteborg skaffa fram den önskade lokalen, som Motivet ger sken av att ha skaffat fram. Kanske den ( 
 sic 
 , ska sannolikt vara  
 kan 
 ) det styrka båda parters positioner. 
 79 
  
 Det finns dock inga uppgifter som tyder på att man satte planerna i verket. 
 80  
 Någon månad senare hade dock KFML via en agentur- firma ordnat lokaler på Andra Långgatan i Göteborg. 
 81  
 Det dröjde dock inte mer än några månader innan Reid kunde berätta att man åter flyttat, nu till Nordostpassagen. 
 82  
 En annan idé som dyker 
  
 76 
  
 Rapport endast rubricerad  
  
 27/2 
 . 5:73/307. Löpnr 1. SÄPO. Möjligen fick Reid viss vägledning av IB inför stockholmsbesöket. I en rapport, odaterad och osignerad men sannolikt riktad till Smith], skriver han att han i samband med något  
 KFML-möte 
  diskuterat den kommande resan: Talade i svävande ordalag om att jag ämnade mig till Stockholm. Fick rådet att då passa på att besöka: Informationskontoret, FNL, Bokhandeln Oktober m.fl. ställen bl.a. Kinesiska ambassaden. Vill du kanske ge mig en kommentar till detta. Skall jag vandra runt lite i Stockholm när jag nu ändå är där och vad är i så fall intressant ur vår synpunkt. Siktar på sista veckan i februari då det verkar ganska tyst här i Göteborg (ADA, löpnr 1. SÄPO). 
  
 77 
  
 Skissen är daterad den 11 mars 1969 och återfins i 5:73/307, löpnr 2. SÄPO. 
  
 78 
  
 Rapport nr 83 
 . 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Rapporten är sannolikt upprättad i augusti 1969. 
  
 79 
  
 Odaterad och osignerad meddelandelapp som ligger i anslutning till Cannon rapport i 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 80 
  
 I Rapport nr 102 daterad den 31 oktober 1969 skriver Reid att Scott på ett möte informerade om de nya lokalerna som KFML hyrde via av agenturfirman Jårres (ska vara Järes) som i sin tur hyrde dem av Livsmedelsförbundets avdelningn 1. Förbundet hade tydligen inte varit införstått med att KFML var den egentlige hyresgästen och man ville där- för nu bli av med dem. Cannon redogörelse för dessa uppgifter pekar på att han inte kände till något om  
  
 IB-inblandning 
  i affären. 
  
 81 
  
 Detta är en uppgift som intresserade såväl Reid som Sanchez facklige sekreterare Curry. Denne upprättade den 22 oktober 1969 nämligen en rapport med noteringar om bl.a. KFML:s lägenhetsbestyr. Damberg kunde konstatera att KFML hyrt lokaler hos JÄRES agenturfirma och att Scott vid tillträdet betalt 14 000 kr. SAP:s arkiv. Andra partier  
  
 1968-1969; 
  mappen Kommunister /Damberg/ 1969, serie F15 vol 13. ARAB. Överst på handlingen står Socialdemokraterna NGD/mv 22.10.69.5. På något sätt nådde denna handling vid samma tid SÄPO:s sektion i Umeå (Se 5:73/311. SÄPO). Tidningen Arbetet skrev i en artikel den 5 oktober 1969 om KFML:s lägenhetsbestyr  
 (Hysch-hysch-partiets 
  hemliga högkvarter hos agenturfirma). 
  
 82 
  
 Rapport nr 116 
 , daterad den 18 december 1969. 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
 388 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 upp vid denna tid är att följa en av de aktiva inom Svensk- Cubanska föreningen i Göteborg, den fackligt aktive Perez. Denne tycktes dock så tyngd av sitt fackliga arbete att det inte blev mycket tid över till föreningsarbetet. Reid, som då nyss hade fått en täckanställning vid ett flygbolag, föreslog då [Månsson] att man istället skulle närma sig Lee från den fackliga sidan eftersom de båda var knutna till Transportarbetareförbundet. Han överlät till [Månsson] att slå ner på de svaga punkterna i ovanstående [för- slag]. 
 83  
 Möjligheten för Reid att gå in i  
 Svensk-Cubanska 
  föreningen hade dykt upp i april 1969 då Reid i ett samtal med Lee fört in samtalet på Cuba och vänskapsföreningen. Reid hade då fått klart för sig att Lee sökte personer som aktivt kunde koncentrera sig på arbetet inom föreningen. 
 84  
 Någon tid senare erhöll Reid kallelse till  
 Svensk-Cubanska 
  föreningens årsmöte, en kallelse som han i kopia tillställde IB. 
 85  
 Han inbjöds till ytterligare ett årsmöte i föreningens regi som avhölls i september. Reid refererade mötet i en rapport strax därpå. 
 86  
 Han ägnade där- efter föreningen ett sporadiskt intresse. Ytterligare en vänskaps- förening Reid ganska snart kom i kontakt med var Svenk- Kinesiska Föreningen vilket inte var så konstigt eftersom det bland de aktiva fanns flera från  
 KFML-sfären. 
  Reid rapporterade i någon utsträckning från möten och lämnade in stenciler på protokoll från årsmöten m.m. 
 87 
  
 Inte många av Cannon rapporter tycks ha rönt intresse inom säkerhetspolisens högre sfärer. Rörande rapporterna om den palestinska verksamheten noterade man vid säkerhetspolisen i juni 1971 att dessa sällan innehöll någon form av sanning. 
 88  
 Ett av undantagen utgörs av en rapport från hösten 1969 som avhandlar ett allmänt medlemsmöte inom KFML. Det rör uppgifter om KFML:s och KKP:s politbyrås hållning i Vietnamfrågan. Vid säker- hetspolisen tog PG Vinge och Olof Frånstedt del av uppgifterna. Den senare har på rapporten noterat att innehållet rapporteras `uppåt´ av IB. Med uppåt avses säkerligen regeringen. 
 89 
  
 83 
  
 Utdrag ur handbrev, odaterat och osignerat brev skrivet av Reid, med all säkerhet till [Månsson] omkring september 1969. 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 84 
  
 Rapport angående vänstergupperna i Göteborg nr 70 
  
 . 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Samtalet med Lee var den 21 april 1969. 
  
 85 
  
 Kallelsen återfinns i 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. 
  
 86 
  
 Rapport nr 93 
 . 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Årsmötet hölls den 22 september 1969. 
  
 87 
  
 Se exempelvis 5:73/307, löpnummer 4, där stenciler finns från protokoll från årsmötet den 
  
 20 
  
 februari 1970 samt kopia på verksamhetsberättelse för samma år. 
  
 88 
  
 Se Bjereld 
  
 : Övervakningen av Palestinarörelsen 
 , kapitel 7. Ingår I samlingsvolymen 
 Forskarrapporter  
 ( 
  
 SOU 2002:95). 
  
 89 
  
 Rapport nr 102 
 , daterad den 31 oktober 1969. 5:73/307, löpnr 3. SÄPO. Frånstedts notering daterad den 12 november 1969. 
 389 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Operation Sydsvenskan 
  
 I en rapport daterad i januari 1970 nämner Reid att SDS med- lemsmatrikel är tillgänglig. SDS –  
 Studerande för ett demokratiskt samhälle  
 – hade ett drygt år tidigare varit föremål för IB:s intresse, dock inte med Cannon inblandning. IB hade vid denna tid en sektion i Göteborg som leddes av en person som tidigare varit knuten till Fst/Säk i Karlstad, kapten Barnes. En rapport från göteborgssektionen i oktober 1968 gjorde gällande att SDS i sin organisatoriska uppbyggnad uppvisade många likheter med det klassiska `kommunistiska cellsystemet´. Sex bilagor innehåller ett stort antal namn på styrelsemedlemmar representanter i bostads- grupper. institutionsgrupper samt justeringsmän. Här sägs att redan antalet `justeringsmän´ är anmärkningsvärt. Bland dessa återfinns representanter för SDS styrelse samt ledande medlemmar i KFML, FNL, Clarté och VUF. 
 90  
 Då chefsåklagare Moran i oktober 1973 offentliggjorde sin utredning rörande IB:s verksamhet, sammanfattade han operationen mot  
 SDS-kontoret 
  på följande sätt. Reid hade i förhör uppgivit att SDS:s medlemsför- teckning förvarades öppet på kontoret, att han hade tillgång till rummet där handlingarna fanns, att han omhändertagit förteck- ningen under någon timme för fotografering och därefter återställt densamma utan att någon upptäckt att den var borta. 
 91  
 Robèrts beskrivning ger en något missvisande bild av händelseförloppet och vilka som var inblandade. Så här skriver han i sin hemliga utred- ningspromemoria från juni 1973 (ett namn är anonymiserat): 
 Fallet avser en händelse, som utspelade sig troligen 1969. Tidpunkten är dock osäker. 
 I detta fall hämtade Reid i SDS lokaler öppet förvarade handlingar, som han i en portfölj tog med sig till ett kafé, där han sammanträffade med Morgan. Denne tog hand om portföljen och transporterade denna till hotell Rubinen i Göteborg, där Wood avfotograferade de aktuella handlingarna. Därefter återlämnade Morgan på ett annat kafé handlingarna till Reid, som återställde dem till SDS lokaler. 
 Någon misstanke om brott har ej uttalats i detta fall. 
 92 
  
 Även om här ges en något mer ingående bild av förloppet sägs inget om vem som gav Reid uppdraget eller vem som bar det yttersta 
  
 90 
  
 Rapporten, SDS vid Göteborgs Universitet, är daterad vid IB den 15 november 1968 förvaras i 5:73/264 löpnummer 39. SÄPO. 
  
 91 
  
 Chefsåklagare Robèrts utredning den 18 oktober 1973 rörande eventuella brott begångna av  
  
 IB-anställda. 
  Stj  
 14-73. 
  Stockholms åklagarmyndighet. 
  
 92 
  
 Utredningspromemoria ang Informationsbyrån (IB) den 20 juni 1973. Förvaras I 3:7402, löpnummer 4A. SÄPO. 
  
 390 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 ansvaret för det. Han nämner heller inget om vart uppgifterna tog vägen efter att Reid inhämtade dem. Dessa frågor ska besvaras här. I ärendet förhörde Martin bl.a. Kirk: 
  
 Robèrt:  
  Var det en aktivitet som var beslutad av er? 
  
 Anstrin:  
 Ja, det får man väl säga att det var, där förhöll det sig så, att enligt Caldwell uppgifter så skulle innan (ska trol vara inom, LOL)den här föreningen, här har vi återigen dom här dubbla medlem- skaperna, kunna finnas personer som vore intressanta, ur samma syn- punkt som jag förut har redogjort för 
  
 Robèrt:  
 Alltså, skulle kunna leda till utländska kontakter 
  
 Anstrin:  
 Ja just det. Och huruvida så var fallet vid genomgång av materialet, det kommer jag faktiskt inte i håg, för att här ligger det till på enahanda sätt, det överlämnades också till säkerhetspolisen och jag kan inte bedöma vilken nytta man där hade av dom uppgifterna. Så vitt jag kommer ihåg, så hade det visat sig vid genom(gång) i efterhand av materialet, att det fanns vissa personer möjligen som kunde knytas ihop även där till utländsk, med de utländska (hör sista ordet otydligt) kontakter, om jag så får uttrycka det, men jag kan inte svära på det. 
  
 Robèrt:  
 Var det även så att i detta fallet, att överlämnandet skedde utan tidigare överenskommelse. Eller fanns det i det här fallet ett avtal att detta skulle göras? 
  
 Anstrin:  
 Träffas avtal, det är väl väl starkt. Jag tror att det var så, jag har frågat säkerhetspolisen, huruvida något intresse kunde föreligga för handlingar av den här arten. Jag tror också att svarat var ja. Jag tror att det var så faktiskt, för det var på ett senare skede, när man från säkerhetspolisens sida, hade sagt att mycket av det materialet som hade överlämnats via den här källan, var av intresse för säkerhetspolisen. 
 93 
  
 Garcia tog inför Robèrt på sig ett generellt ansvar för Cannon aktioner, vilket således också inbegriper  
 SDS-aktionen. 
  Robèrts förhör med Reid, Guzman, Shelton, Scott samt de tre övriga  
 IB-medarbetare 
  som deltog i operationen, ger en god bild över vad som förevarit i  
 SDS-fallet. 
  För det första kan slås fast att bilden är betydligt mer komplicerad än vad Robèrt angav i sitt offentliga beslut som citerats ovan. Bortsett från Cole över- gripande ansvar hade Guzman tagit initiativet till operationen. Johnson] tycks ha varit högste ansvarig på plats medan Reid och ytterligare två  
 IB-anställda 
  utförde det operativa arbetet. Parker sammanställde sedan materialet, som vidarebeford- rades till säkerhetspolisen. Något inbrott i straffrättslig mening är 
  
 93  
 Chefsåklagare White förhör med Kirk den 17 maj 1973. Förvaras I 3:7402, löp- nummer 4A, SÄPO. 
 391 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 det åter inte tal om, vilket också Suarez och Nelson insåg under förhörens gång. 
 94 
  
 Skillnaderna mellan Robèrts olika framställningar i den öppna respektive hemliga promemorian, ligger främst i att den offentliga delen, precis som i  
 FNL-fallet, 
  inte innehåller några uppgifter om övriga  
 IB-anställdas 
  delaktighet i aktionen. Inte i någon av framställningarna framgår att Guzman gav order till operationen eller att Elmér tog på sig fullt ansvar för den. Detta framgår emellertid av förhören. Utåt lämnades Reid ensam med ansvaret vilket understryks ytterligare av ett uttalande av Hayes, då han den 19 oktober 1973 offentligt kommenterade Robèrts beslut att inte väcka åtal: 
 Jag tar även avstånd från den infiltratör från Göteborg som kan ha gjort sig skyldig till egenmäktigt förfarande, men inte åtalats pga preskriptionstiden. 
 95 
  
 Det material som Reid kom över i samband med operationen finns bevarat i Säpos arkiv. Rörelsen anges vara klart revolutionär och har uppvisat en klart försvarsnegativ attityd. Man uppger att det bl.a. var SDS som försökte sabotera en militär inskrivning i Lund. Vidare uppges att Frånstedt samrått med företrädare för för- svarsstaben i april 1970 och att man då kommit överens om att översända medlemsförteckningen till säkerhetspolisens göteborgs- sektion, dock utan missivet. 
 96 
  
 KFML:s lokaler, Nordostpassagen 11 
 På hösten 1970 genomfördes en operation mot KFML:s lokaler på Nordostpassagen 11 i centrala Göteborg. Vid tillfället deltog åt- minstone två  
 IB-medarbetare 
  utöver Reid, möjligen fler. Bak- grunden till aktionen är oklar. Vid säkerhetspolisen sammanställdes den 22 oktober en rapport där man hänvisade till 26 fotografier som återger olika interna  
 KFML-handlingar. 
  Troligen härrör foto- grafierna från operationen. 
 97  
 Att en operation ägt rum mot KFML:s 
  
 94 
  
 Se förhören med Murphy och Wheeler den 6 juni 1973 samt förhör med Nelson den 
  
 10 
  
 augusti 1973. Förvaras I 3:7402, löpnummer 4B. SÄPO. 
  
 95 
  
 Hayes till TT den 19 oktober 1973. 
  
 96 
  
 Förteckning över medlemmar i SDS i Göteborg, daterad den 12 mars 1970. Day, löp- nummer 18. SÄPO. 
  
 SDS som organisation fördes den 1 januari 1970 upp på SÄPO:s särskilda förteckning HT 
  
 16. 
  
 Den avfördes i april 1973. Den betecknades under den perioden som en revolutionär organisation. 
  
 97 
  
 Rapport nr 57  
  
 sept-okt 
  1970 upprättad den 22 oktober 1970. 5:73/307. Löpnr 5. SÄPO. Handlingarna kan indelas i följande grupper: 
  
 1) 
  
 foton av resolution om KFML:s arbete i DFFG inför valet 
  
 392 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 lokal i Göteborg framgår också av den PM – sannolikt riktad till Hunter som citerar ur den i sina memoarer – som Hart skrev i april 1972 och som handlade om säkerhets- polisens samarbete med IB rörande Reid. Frånstedt skriver (observera att detta är mer än ett år före IB avslöjades samt att Frånstedt känt till åtgärderna): 
 Sannolikt i oktober 1970 fotograferade IB diverse interna KFML- protokoll och brev. Åtgärden möjliggjordes genom att källan i sin förtroendeställning hade tillgång till nycklar till expedition och kassaskåp. Liknande fotografering har genomförts vid ytterligare ett par tillfällen. Jag har känt till åtgärderna. 
 98 
  
 Reid har i förhör inför SÄKO hävdat att han vid operationen mot  
 KFML-lokalen 
  tog sig in genom ett fönster som han tidigare hade låtit öppna och att han genomförde operationen på eget initiativ. Vid tillfället fanns personal från IB med för att säkra platsen. Han träffade inte alla dessa. Risken för att polis skulle dyka upp var däremot liten, eftersom firman enligt Reid hade goda förbindelser med polisen. 
 99  
 FiB/Kulturfront uppgav 1973 att Reid på senvåren 1970 deltog i ett inbrott i KFML:s lokaler i Nordostpassagen i Göteborg. Alla viktiga dokument ska ha avfotograferats och dessutom installerades enligt tidningen också mikrofoner. 
 100  
 Det finns inget som direkt tyder på att lokalerna skulle ha buggats, däremot finns i materialet en rapport från mars 1970 som behandlar KFML:s årsmöte i Göteborg den 28 februari och 1 mars samma år. På missivet till rapporten står att man bilägger utskrift av en bandad rapport från rubr årsmöte och de i rapporten omnämnda bilagorna. Uppenbarligen hade Reid här med sig egen bandspelare eftersom det i slutet av rapporten står att författaren var tvungen att avbryta KFML:s årsmöte för att del- 
  
 2) 
  
 foto av odaterad och adresserad skrivelse från Göteborgsavdelningens styrelse samt kritik mot denna skrivelse 
  
 3) 
  
 Synpunkter från Göteborgsavdelningen på Gnistan nr 9 
  
 4) 
  
 fotokopia av Till dig som arbetar för KFML i valet 
  
 98 
  
 PM om IB/RPS källa i västra Sverige  
 av Hart den 11 april 1972. Ingår bland de handlingar som f. rikspolischefen Hunter överlämnat till SÄKO. Historikern Spence drar i en artikel  
 (-) 
  den felaktiga slutsatsen att det var genom denna operation som säkerhetspolisen fick uppgifter om snickaren Evans. Dessa uppgifter bestod i överskottsinformation från telefonkontroll av personer inom KFML. 
  
 99 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. Till KFML:s tidigare lokal i Göteborg, Mellangatan 14, hade Reid uppenbarligen inte haft några problem att få låna nyckel; han skriver om detta i två rapporter på våren 1969 (se Rapport angående vänster- grupperna i Göteborg nr 63 samt 67, båda i 5:73/307, löpnr 2). 
  
 100 
  
 Fib/Kulturfront nr 10/73. 
  
 393 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 taga i Palestinakommitténs årsmöte. 
 101  
 Uppgifterna om att KFML:s lokal skulle ha buggats fick FiB/Kulturfront från Parker som under sin tid vid IB utgjorde ett led i samman- ställningen av Cannon rapporter. Det är troligen rapporter som den från mars 1970 som föranlett Suarez att tro att lokalen var avlyssnad. 
 Planerad avlyssning av KFML(r):s lokaler. 
 Det fanns två personer inom  
 KFML-sfären 
  som, utan att vara medvetna om det, i viss utsträckning gick Cannon ärenden. Den ene, här kallad [Snyder] som enligt Cannon rapporter var mycket intresserad av att ordna någon form av avlyssning av KFML(r):s lokaler. Reid tillsammans med en annan KFML:are, här kallad [Lövendal], uppmuntrade detta, vilket han också rappor- terar om. Detta framgår bl.a. av en handling från mars 1971 där det står att källan (dvs Reid, LOL) föreslog installerande av avlyss- ningsanordning i KFML(r):s styrelserum ´på förslag av [Berg- ström]´. [Lövendal] entusiastisk. Agent finns redan. Agenten, nämns vid namn i flera rapporter och Reid uppger att personen var KFML:s spion eller infiltratör i KFML(r). I en rapport från augusti 1971 skriver Reid att han och [Lövendal] beslöt fort- sätta uppmuntra [Snyder] till fortsatt experimenterande med avlyssningsmaterial – men bedömde svårigheter och risker i sam- band med installerandet av mikrofon med sändare hos KFMLr som för stora i förhållande till väntat resultat. 
 102  
 Det är således oklart vad som hände med dessa planer. På en  
 Ekberg-rapport 
  finns en handskriven notering, gjord inom säkerhetspolisen strax efter IB- avslöjandet, varav framgår att (i) augusti 1971 hade [Snyder] påbörjat byggandet av avlyssningsanordning. Källan upphörde kort därefter att lämna rapporter. Det är sålunda ej känt om anord- ningen installerats. 
 103  
 Reid har inför SÄKO uppgivit att [Snyder] var en konspirativ person med starkt engagemang för underrättelsetjänst. I konflikten mellan KFML och KFML(r) säger Reid att han kan ha uppmuntrat [Snyder] att avlyssna KFML(r):s lokaler men han tror inte att någon avlyssning kom till stånd. 
 104 
  
 101 
  
 KFML:s i Göteborg årsmöte den 28.2. och 1.3.1970 
  
 , upprättad den 5 mars 1970. 5:73/264, löpnr 17. SÄPO. 
  
 102 
  
 Rapport 221 24.8. samtal med [Lövendal] 
  
 . 5:73/307, löpnr 8. SÄPO. 
  
 103 
  
 Rapport rubricerad  
  
 Den 17/3.1971 
 . 5:73/307, löpnr 7. SÄPO. 
  
 104 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. 
  
 394 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Gnistans redaktionslokal, Nordostpassagen 
 Ännu en aktion, tidigare okänd, ägde rum på hösten 1971. Den riktades mot KFML:s tidning Gnistan i dess dåvarande lokaler på Nordostpassagen i Göteborg. Bakgrunden till operationen – som gick under täcknamnet Colon – var att Reid i en rapport angav att han den 27 september 1971 fått höra att Williams redaktion ska flyttas till Stockholm. 
 105  
 Detta bekräftades någon dag senare för Reid av Weeks, aktiv inom KFML i Göteborg. I en ny rapport några veckor senare står att Tidningen Gnistan kommer att flytta sin redaktion från Göteborg till Stockholm i mitten av november månad 1971. 
 106  
 Reid tog sig in med nyckel. I en rapport daterad ett år tidigare hade Reid skrivit: 
 26.11 telefonsamtal till Adams för lån av nyckel till Gnistans redaktionslokal, Nordostpassagen 29. Ytterdörrnyckeln har nr 114 BX, på omstående sida EM 7453643. Lokalnyckeln har nr GK 2365254, på omstående sida 33 BK. 
 107 
  
 Reid har av SÄKO tillfrågats om varför han i rapporten noterade nyckelns nummer. Han har då förklarat att avsikten självfallet var att denna skulle kopieras och att han tog sig nog in med en kopierad nyckel. 
 108  
 Anledningen till att IB mobiliserade så många personer för denna operation framgår av en rapport från Reid i början av januari 1971 då han efter samtal med en företrädare för Gnistan fått reda på att det arbetas regelbundet dagtid på Gnistanredaktionen. Det förekommer ofta möten, extraarbete o dyl på kvällarna. 
 109  
 Det var således inte så lätt för Reid att bara gå in och ta hand om materialet. Ansvarig för operationen vid IB var Conley ställföreträdare som chef för IB:s operationsavdelning. Denne bekräftar för SÄKO att det plötsligt blev bråttom att gå in i lokalen eftersom man fått reda på att redaktionen skulle flytta. Han säger också: 
 Först rekognoscerade man i dagsljus. Vid  
 22-tiden 
  på kvällen återvände man. Reid som hade nyckel tog sig först ensam in i lokalen medan de övriga bevakade området. Det mesta i lokalen var redan packat men man tog med sig några  
 A4-pärmar 
  med postgiroutbetalningskort från prenumeranter. Johnson] och [ställföreträdaren] begav sig till en 
  
 105 
  
 Angående vänsteraktiviteter i Göteborg m m 
  
 ., daterad den 1 oktober 1971. Day, löpnum- mer 18. SÄPO. 
  
 106 
  
 Diverse aktiviteter inom vänstern i Göteborg m.fl. platser 
  
 , daterad den 21 oktober 1971. 5:73/264, löpnummer 18. SÄPO. 
  
 107 
  
 Rapport nr 177. 5:73/307, löpnummer 6. SÄPO. 
  
 108 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. 
  
 109 
  
 Rapport nr 181. 5:73/307, löpnummer 6. SÄPO. Cannon notering gjord den 15 januari 1971. 
  
 395 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 lägenhet i Mölndal där de växelvis läste in namnen och vissa med- delanden på band. Därefter återställde de pärmarna. Banden överlämnades senare till Hart på SÄPO. 
 110 
  
 Förutom ställföreträdaren, Reid och [Månsson] deltog ytter- ligare tre personer från IB. Det har inte gått att lokalisera några handlingar från denna operation. 
 Garrett bokhandel, Husargatan 41, Göteborg 
 En aktion som mycket kortfattat berördes av Murphy i samband med  
 IB-avslöjandet, 
  gjordes mot Garrett bokhandel i Göteborg. 
 111  
 Då Martin förhörde Harrison i maj 1973 snuddade denne vid en aktion mot Garrett bokhandel då han nämnde att man tagit hand om utländsk korrespondens tillhörande KFML från en bokhandel där man förvarade den typen av material. Robèrt be- rörde dock ej saken. 
 112  
 Operationen genomfördes någon gång på sensommaren 1971 men redan då Reid i mars 1969 besökte bokhandeln noterade han namnet på kassaskåpet och och vilka som hade nycklar till detta. Någon månad senare 1969 lämnat en skiss över lokalen till IB. Där ingår också beskrivning av ytterdörrens lås, kassaskåpets utseende samt uppgifter om insyn utifrån. 
 113  
 Reid har i förhör inför SÄKO uppgivit att han 
 minns att vi plockade saker  i Garrett bokhandel men är osäker på om det skedde öppet eller dolt eller  
 både-och. 
  Avsikten med att beskriva kassaskåpet var att man vid behov skulle kunna ta sig in i det. För detta hade naturligtvis IB kompetens. I kassaskåpet påträffades uppgifter rörande kinesiska stödpengar. 
 114 
  
 De handlingar man kom över avfotograferades och överlämnades till säkerhetspolisen där de alltjämt finns kvar. 
 115  
 Fotografier av dokumenten i kassaskåpet förvaras i dag i  
 Ada-akten 
  men några uppgifter som entydigt belägger det kinesiska stödet finns dock inte i dessa handlingar 
 116 
 . 
  
 110 
  
 Samtal nr 413. SÄKO. 
  
 111 
  
 Smith (1973) s 152. 
  
 112 
  
 Robèrts förhör med Harrison den 15 maj 1973. Uppteckningen förvaras i 3:7402, löpnummer 4A. SÄPO. 
  
 113 
  
 Skissen har upprättats den 17 april 1969 och ligger i 5:73/307, löpnummer 2. SÄPO. 
  
 114 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. Enligt Smith (1973) s 152, hade Reid tillhandahållits en nyckel till kassaskåpet av IB:s låsexperter. 
  
 115 
  
 5:73/307, löpnummer 9. SÄPO.. 
  
 116 
  
 Flores:  
  
 Hotet från vänster  
 (2002). SÄKO. 
 396 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Bandning av möten och samtal med enskilda personer 
 För att dokumentera samtal som Reid vid olika tillfällen hade med företrädare för de infiltrerade organisationerna, använde sig Reid vanligtvis av en mikrofon som han bar i en sorts ring runt halsen. Mikrofonen sände signaler till  
 IB-personal 
  som befann sig i närheten. Denna metod utnyttjades bl.a. i samtal med Waters, Farrell och Wheeler. 
 117 
  
 Reid – agent provocateur? 
 Som nämnts förekommer i Cannon egna rapporter uppgifter om att han aktivt försöker förmå andra personer att begå olika hand- lingar. Då palestinagruppen i Göteborg höll på att bildas skulle han se till att den fick en smärtsam födelse och att han skulle också verka för bl.a. flaggbränning. Reid skriver själv i en rapport att han vid ett tillfälle på våren 1971 uppmanade en person att genom kontakter försöka förmå tio  
 KFML-medlemmar, 
  verksamma inom Palestinsk Front att splittra organisationen mellan Lane  
 Rosenberg-gruppen 
  och likvidatorgruppen som leddes av Waters. 
 118  
 Enligt en rapport från januari 1971 diskuterade Reid strategiskt dykeri med [Snyder] och bad denne i största allmänhet hålla ögonen öppna efter olika möjligheter att skaffa syrgasapparater och magnetlinor. 
 119 
  
 Det finns dock inget i Cannon rapportering som tyder på att han hade en roll då KFML:s göteborgsavdelning under Gilmore ledning på hösten 1970 bröt sig ur KFML. 
 Det väckte stor uppmärksamhet då försvarsutskottet i en bilaga till sin utredning om IB på hösten 1973 publicerade en Samman- fattning av informationer som försvarsstabens särskilda byrå er- hållit från Harrison och som därefter överlämnats till riks- polisstyrelsens säkerhetsavdelning. Bilagan, som egentligen är en ordagrann avskrift av en PM upprättad inom säkerhetspolisen, tog upp 38 punkter som innefattade uppgifter rapporterade av Reid till IB för vidare transport till SÄPO. Avsikten med publiceringen av bilagan har berörts av dåvarande rikspolischefen Hunter i dennes memoarer. Kim anger där att anledningen till att man lät publicera Cannon 38 punkter, berodde på att Kim, efter diskussioner med Moore och Stein, gick med på detta 
  
 117 
  
 Ett sammanträffande med Waters den 15 mars 1971 finns återgivet i en lång rapport. Man kan därför dra slutsatsen att samtalet bandades. En annan rapport har rubriken Sammanfattning av inspelat samtal med Daoud Kaloti 17/10 70 (5:73/307, löpnr 6. SÄPO). 
  
 118 
  
 Rapport endast rubricerad  
  
 Den 20/5 1971. Hemma hos [Bergström] 
 . 5:73/307, löpnummer 
  
 8. 
  
 SÄPO. 
  
 119 
  
 Rapport  
 Den 19.1.1971. Sammanträffande med [Bergström] 
 . 5:73/307, löpnr 6. SÄPO. 
  
 397 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 eftersom det skulle bidra till att dra bort uppmärksamheten från regeringens inblandning i  
 IB-affären. 
  Därför bad Persson SÄPO publicera de 38 punkterna som bestod av en mängd beskrivna till- fällen då vänsterextremister eller palestinaaktivister skulle förberett eller begått olika brott som sabotage och liknande. 
 120 
  
 Faktum är att (d)et var ursprungligen 128 punkter på den lista som polisen lämnade in och som gällde Cannon rapporter, enligt försvarsminister Stewart. 
 121  
 I en PM daterad den 12 november 1973 hade punkterna reducerats till 62 stycken. 
 122  
 Inom utskottet rådde delade meningar om innehållet i de 38 punkterna. Ordföranden Morgan ansåg exempelvis att detta gällde bara en del av uppgifterna. 
 123 
  
 En fråga som dröjde kvar i massmedia rörande de 38 punkterna var varför inte polis eller åklagare agerat trots att ett flertal av uppgifterna tydde på klara lagöverträdelser. 
 124  
  
 SÄPO-chefen 
  Crane kommenterade detta i ett uttalande till TT där han menade att de 38 punkterna utgör en provkarta på vad vi sysslat med. Med det ville Pierce säga att det inte nödvändigtvis finns något reellt bakom samtliga punkter. En del av Cannon tips om hot hade visat sig var riktiga medan en del andra kunnat avfärdas, fortsatte Pierce. Anledningen till att man inte till åklagare och domstol anmält uppgifterna berodde enligt Pierce på att vi inte har haft några misstänkta gärningsmän att ta fram. Här ska endast några få exempel ges för att belysa det tveksamma i värdet av Cannon rapportering. 
 Av bilagan framgår att det genom Cannon rapportering i några fall framkommit om hur försök gjorts eller planerats att från myn- digheter, även från departement, skalla fram sekretessbelagd information med avsikt att använda informationen i den politiska kampen, utan hänsyn till vad detta kunde betyda för landets säkerhet. Det enda exemplet som sedan anförs är följande: 
 7. Försök från vissa personer att på olika sätt komma i besittning av sekretessbelagd information från bl.a. departement har på grund av källan kunnat förhindras. 
 (– –  
 –) 
  
 120 
  
 Kim (1990) s 316. Cannon punkter publicerades i bilagorna till försvarsutskottets utredning om IB (1973:25). 
  
 121 
  
 Martinez och Coleman samtal med Stewart, odat, våren 1974. Coleman privata arkiv. 
  
 122 
  
 PM av Hart den 12.11.1973. Ingår i arkivmaterialet till försvarsutskottet utredning om IB (FöU 1973:25). Riksdagens bibliotek. 
  
 123 
  
 Aftonbladet den 5 december 1973, Moore väntas tillsätta tre utredningar, Terry. 
  
 124 
  
 Se exempelvis Aftonbladet den 6 december 1973. 
  
 398 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 32- Vid  
 KFML-möte 
  uppdrogs åt en ledande medlem som bedömdes ha vissa möjligheter att söka utröna det sionistiska inflytandet inom regeringen, personliga relationer etc, regeringens inställning i olika mellanösternfrågor samt en viss ambassadörs personliga förhållanden etc 
 . 
  
 I en annan promemoria som tillställdes försvarsutskottet beskrivs ovan nämnda uppgift något mer utförligt och det framgår då att mannen som fick uppdraget på  
 KFML-mötet 
  hette Snyder. Också hans bror är namngiven liksom den nämnde ambassadören, Torres. Vad försvarsutskottet inte fick reda på var den exakta lydelsen i den rapport som ligger till grund för uppgifterna i ovanstående punkter. Där framgår nämligen att det var Reid själv som uppdrog åt Snyder att genom brodern ta reda på (citat ur rapportenföljer): 
  
 1. 
  
 Det sionistiska inflytandet inom regeringen, personliga kontakter m.m., 
  
 2. 
  
 regeringens inställning (olika fraktioners och personers inflytande) till fredsplanen för Mellanöstern och 
  
 3. 
  
 allt om Torres – personliga kontakter inom regeringen och ambassaden i Moskva. 
  
 125 
  
 Det är svårt att föreställa sig att dessa frågor var Cannon egen idé, inte minst beträffande intresset för Torres, då ambassadör i Moskva och sedan 1967 FN:s speciella sändebud i Mellan Östern. Om IB centralt ansåg sig behöva dessa uppgifter är det ytterst anmärkningsvärt. 
 Lika problematisk är en uppgift som i försvarsutskottets bilaga lyder: 
 8. Upplysningar har erhållits om att långt framskridna planer på elektronisk avlyssning mellan rivaliserande organisationer. Enär detta förekom i samband med källans avveckling hösten 1971 har klarhet inte vunnits om aktionen genomfördes. 
 Det fanns två personer inom  
 KFML-sfären 
  som, utan att vara medvetna om det, i viss utsträckning gick Cannon ärenden. Den ene var tidigare nämnde Snyder som enligt Cannon rapporter var mycket intresserad av att ordna någon form av avlyssning av KFML(r):s lokaler. Reid tillsammans med en annan KFML:are, här kallad Peters, uppmuntrade detta, vilket han också 
  
 125  
  
 Rapport nr  
 (siffra saknas) 7/8. Rapporten är en typisk  
 Ekberg-rapport 
  men förvaras i Day 5:73/264, löpnummer 42. SÄPO. 
 399 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 rapporterar om. Detta framgår bl.a. av en handling från mars 1971 där det står att källan (dvs. Reid, LOL) föreslog installerande av avlyssningsanordning i KFML(r):s styrelserum ´på förslag av Sanchez. Lövendal entusiastisk. Agent finns redan. Agenten, nämns vid namn i flera rapporter och Reid uppger att personen var KFML:s spion eller infiltratör i KFML(r). I en rapport från augusti 1971 skriver Reid att han och Peters beslöt fortsätta uppmuntra Snyder till fortsatt experimente- rande med avlyssningsmaterial – men bedömde svårigheter och risker i samband med installerandet av mikrofon med sändare hos KFML(r) som för stora il förhållande till väntat resultat. 
 126  
 Det är således oklart vad som hände med dessa planer. På en Ekberg- rapport finns en handskriven notering, gjord inom säkerhetspolisen strax efter  
 IB-avslöjandet, 
  varav framgår att (i) augusti 1971 hade Snyder påbörjat byggandet av avlyssningsanordning. Källan upphörde kort därefter att lämna rapporter. Det är sålunda ej känt om anordningen installerats. 
 127  
 Reid har inför SÄKO uppgivit att Snyder var en konspirativ person med starkt engagemang för underrättelsetjänst. I konflikten mellan KFML och KFML(r) säger Reid att han kan ha uppmuntrat Snyder att avlyss- na KFML(r):s lokaler men han tror inte att någon avlyssning kom till stånd. 
 128  
 Uppgifterna ger sammantaget en helt annan bild än den som lämnades till försvarsutskottet. 
 Ännu ett exempel ger en felaktig bild av Cannon rapportering. Under punkt nr 19 står följande: 
 Två inom Palestinarörelsen ledande personer meddelade att de be- traktade en namngiven svensk såsom sionistagent. Vederbörande anhölls i Köpenhamn tillsammans med den välkända kvinnliga flyg- planskaparen för attentat mot  
 Ben-Gurion. 
  På grund härav erfors att svenska befann sig i livsfara. Genom informationerna kunde erforder- liga skyddsåtgärder vidtas. 
 129 
  
 Denna uppgift fick stort genomslag i massmedia efter att försvars- utskottets betänkande och bilagan publicerats. I olika reportage gjordes gällande att  
 IB-agenten 
  Harrison kunnat avvärja ett mordattentat riktat mot svensken, här kallad Mathis. En som visste att detta var felaktigt var chefsåklagaren Moran som förhörde Reid i maj 1973. Reid hade då uppgivit att han i kontakter med ledande inom PFLP  
 själv  
 fått i uppdrag att 
  
 126 
  
 Rapport 221 24.8. samtal med [Lövendal]. 5:73/307, löpnr 8. SÄPO. 
  
 127 
  
 Rapport rubricerad  
  
 Den 17/3.1971 
 . 5:73/307 löpnr 7. SÄPO. 
  
 128 
  
 Förhör med Harrison den 3 maj 2000. SÄKO. 
  
 129 
  
 Försvarsutskottets betänkande (FöU 1973:25). 
  
 400 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 söka upp och mörda Mathis som misstänktes var israelisk agent. Inför Martin hävdade Reid att han naturligtvis inte kunde utföra uppdraget varför han senare till de ledande inom PFLP hade sagt att jag hade misslyckats med det, att han inte stod att finna. Genom att inte utföra uppdraget att mörda Mathis framstod det alltså i försvarsutskottets bilaga och massmedia som att Reid räddat livet på honom. Något som också blev uppmärksammat i massmedia 1973 var uppgifterna om passanskaffningen. I bilagan till försvarsutskottets utredningen står exempelvis: 
  
 PFLP-ledningens 
  önskemål beträffande anskaffning av svenska pass och att upplysningar önskades beträffande myndigheternas behandling av passärenden blev kända. Kontakt önskades även med lämplig förfalskare. Passen skulle användas vid resor utom Skandinavien i spionage- och sabotagesammanhang. 
 Studerar man en av Cannon originalrapporter från september 1970 framgår att han själv informerade Waters om sina metoder vid anskaffande av pass för PFLP:s räkning. Enligt rapporten skulle Lee ha sysslat med sådan passanskaffning och han och Reid diskuterade möjligheten av att knyta kontakt med AB Svenska Brott för passanskaffning (även vapenanskaffning vida Svenska Brott avhandlades). Det är oklart vad som avses med AB Svenska Brott men det betyder antagligen helt enkelt kriminella kretsar. 
 130  
 Harrison berättade i förhör inför Moran mer om passanskaffningen: 
 Reid har vid förhör namngivit Waters såsom skyldig till att ha utlämnat sitt pass till någon palestinsk organisation. Enligt Reid skulle Lee själv ha sagt att han överlåtit sitt pass till någon palestinarörelse samt även ha uppmanat andra att göra på samma sätt. Vid undersökning i passregistret har det framkommit, att Lee  
 1970-11-18 
  ansökte om nytt pass vid dåvarande Över- ståthållarämbetet i Stockholm. I samband med utfärdandet av det nya passet makulerades det gamla, då fortfarande gällande passet sannolikt på grund av att detsamma var fullstämplat. Cannon uppgifter vederlägges alltså därigenom. 
 131 
  
 Uppgifter som understryker att passanskaffningen snarast var av provokativ natur har lämnats till kommissionen av Reeves. Denne berättar att en person i Göteborg – inte Waters – vid något tillfälle övertalades att lämna ifrån sig sitt 
  
 130 
  
 Rapport nr 165. Samtal med Waters den 23.9.1970 
  
 . 5:73/307, löpnr 6. SÄPO. 
  
 131 
  
 Chefsåklagare White förhör med Harrison den 15 maj 1973. Förvaras i 3:7402, löpnummer 4A. SÄPO. 
  
 401 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 pass, vilket sedan vidarebefordrades av Reid till en person inom PFLP. Därefter spärrades passet och tanken var att om någon försökte använda det, så hade man knäckt en redande agent eller liknande för PFLP. 
 132 
  
 Det finns fler punkter i bilagan som är av samma karaktär, bl.a. om några på sin tid omtalade bombhot. Dessa behandlas mer utförlligt i Moore  
 Övervakningen av Palestinarörelsen 
 . 
 Rapporteringen i övrigt 
 Rapporteringen från Reid under åren  
 1970–1971 
  kretsar huvud- sakligen kring de ledande i KFML samt aktiva inom det palestinska solidaritetsarbetet. I det förra fallet tycks han dock ha kört fast; han kunde inte prestera några rapporter som verkligen kunde utgöra underlag för vidare utredningar inom säkerhetspolisen. Rörande palestinakontakterna ledde dessa Reid snart ned till Libanon där han bl.a. kunde rapportera från olika läger (se mer om detta i Moore expertrapport). 
 Enligt den PM om Cannon verksamhet som Hart lät sammanställa i april 1972, hade värdet av rapporteringen för säker- hetspolisens vidkommande avtagit på hösten 1971 vilket Frånstedt meddelade IB. Man ville alltså dra sig ur samarbetet. Reid fort- satte dock att i någon utsträckning rapportera till IB under ytter- ligare ett halvår. Dessa rapporter finns dock inte i  
 Ada-akten 
  utan i den sedvanliga  
 IB-serien 
  på säkerhetspolisen, Day. 
 Personerna runt Ekberg 
 Det fanns en särskild arbetsgrupp runt Reid – här har redan nämnts Reeves och [Stevens]. Dessutom fanns i början av Cannon verksamhet en ansvarig för ett regionalt kontor i Göteborg. Det leddes av en kapten Barnes som några år tidigare kommit till Göteborg från Karlstad där han hade varit säkerhetsofficer på militärbefälsstaben. Reeves hade under  
 1960-talet, 
  närmast av eget intresse, byggt upp ett sorts klipparkiv över framför allt vänstern i Sverige. Det är oklart vilka formella kopplingar han efterhand hade med IB och Säpo men det är helt klart att han samarbetade med båda. Beträffande Reid har Mcbride själv berättat att hans uppgifter huvudsakligen bestod i att stämma av uppgifter om personer, vars namn han erhöll från 
  
 132  
 Förhör med Reeves den 19 januari 2000. SÄKO. 
 402 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Reid, med de uppgifter han hade i sitt eget arkiv. På detta sätt kunde han oftast förstärka Cannon rapporter med personalia. 
 Två f.d. säkerhetspoliser verksamma vid sektionen i Göteborg har, oberoende av varandra, uppgivit att Barnes (som avled i juli 1969) gick som barn i huset på säkerhetssektionen och att han i princip hade fri tillgång till det lokala registret. Det finns uppgifter som pekar på att man vid sektionen inte hade helt klart för sig vad Medina egentligen representerade. Trovärdiga uppgifter pekar på att man endast visste att han kom från den militära underrättelsetjänsten. 
 133 
  
 11.7 
  
 Vänsterrapporterna 
  
 Parker uppgav för företrädare för 1974 års underrättelse- utredning att han bland annat hade till uppgift att varje månad sammanställa en rapport om olika vänsterrörelsers aktiviteter i Sverige. Han började med detta någon gång på våren 1970 och fick hålla på med det hela  
 -70 
  och hela – 71. Som underlag för dessa sammanställningar använde Suarez både hemliga och öppna källor. Till de förra hörde rapporterna från våra personer på fältet som exempelvis Harrison i Göteborg. Dessutom hade Suarez mycket goda kontakter vid Stockholms Universitet och vid Kåren där han själv hade varit aktiv i studentkårens internationella utskott. Till de öppna källorna hörde vänstergruppernas egna publikationer, flygblad och liknande. Enligt Suarez gick man också på deras offentliga möten. Månadsrapporterna sändes därefter till Elmér som i sin tur distribuerade dem vidare. Elmér har endast i ett sammanhang kommenterat Thompson påståenden om dessa månads- rapporter. Det gjordes efter  
 IB-avslöjandet 
  i ett samtal med Häger- Scott där Shelton hävdar att Suarez redan tidigt hade blivit en belastning för IB: 
 Till slut fick vi sätta honom på rent terapeutiska jobb. Det är om sådant han berättar delvis. Ta det här med månadsrapporterna om den svenska vänstern. De gick direkt i papperskorgen. Mycket av det Suarez kommer med är groggsnack. 
 134 
  
 133 
  
 Uppgifterna från de f.d. säkerhetspoliserna: Förs samtal med Singh den 28 februari 1997 (publicerade i Fox  
  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göteborg 1975 
 ;  
 C-uppsats, 
  otryckt 1977) samt samtal nr 209. SÄKO. Uttrycket som barn i huset används lustigt nog av dem båda. Uppgiften om vad Medina presenterade, se Fox:  
 Gransknings- makten och sjukhusaffären i Göteborg 1975 
 , bilaga 3. 
  
 134 
  
 Häger/Scott, samtal med Garcia våren 1974. Coleman arkiv. 
  
 403 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Man måste ta med i beräkningen att Elmér vid den här tidpunkten tog varje tillfälle i akt att fälla nedsättande omdömen om Suarez. Samtalsuppteckningen som citeras ovan innehåller i övrigt en del påståenden av ganska grov karaktär. Det är helt klart att Cole syfte var att kompromettera Suarez så att dennes status som källa skulle undermineras. Att Suarez verkligen sammanställde vänster- rapporter bekräftas ändå här av Shelton och om Thompson uppgift stämmer, att han skulle ha börjat med dessa på våren 1970, dvs. efter endast ett års anställning, då måste man dra slutsatsen att Elmér uttalande att man till slut fick sätta honom på rent tera- peutiska jobb inte stämmer. Däremot är det mycket möjligt att vänsterrapporterna inte lämnades vidare till Fst/Säk eller Säpo – ingen sådan rapport har påträffats under kommissionens arbete. I samtalet med hävdade Suarez dock att rapporterna i första hand gick till Fst/Säk och till Rps/Säk. Detta hade Suarez själv kunnat konstatera då han vid något tillfälle sett delgivningslistan. På frågan om var månadsrapporterna kunde vara arkiverade, svarade Suarez att han hade lämnat kvar kopior på alla sina rapporter i sitt kassaskåp på operationsavdelningen. Dessutom hade han alltid sänt ett exemplar till Malmökontoret vars chef, Stevens, var ansvarig för Caldwell verksamhet. Scott var intresse- rad av att se hur man vid operationsavdelningen bakade in Cannon rapportering i månadsrapporterna. Därefter redogjorde Suarez något för vänsterrapporternas innehåll. Främst handlade det om KFML och KFML(r), Förbundet Kommunist och vissa trotskis- tiska rörelser. Också Vpk och dess ungdomsorganisation ingick men det gällde endast om det var något speciellt. Därutöver rapporterades också om pacifistiska rörelser typ Emmausrörelsen som ju är tämligen oskyldig och samlar in lump osv. och som bedriver det här hjälparbetet, och Svalorna i Latinamerika. Det kunde enligt Suarez även gälla personer inom Folkpartiets Ung- domsförbund samt SSU som var försvarspolitiskt fientligt in- ställda. 
 135 
  
 11.8 
  
 IB:s kartläggning av palestinaaktivister 1971 
  
 I Kelley bok  
 IB och hotet mot vår säkerhet  
 ges ett exempel på det arbete som IB tillsammans med Harrison utförde för att kartlägga palestinaaktivister i Sverige: 
  
 135  
 1974 års underrättelseutredning: Samtal med Mcintosh. Dnr YK 2866, vol 7 RA. 
 404 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Reid sammanställde så småningom en lista på sammanlagt ett par hundra personer inom alla dessa rörelser, men speciellt Palestina- aktivister. På vintern 1971 genomförde IB:s personal med hjälpa av denna lista en noggrann kartläggning av samtliga personers adresser. 
 136 
  
 Som ett led i detta arbete, anger Smith, for man ut till varje adress, kontrollerade namnskyltarna på dörrarna, kartlade trappuppgångar och reservutgångar, antecknade låstyper, antal fönster varefter man sammanställde ett särskilt register baserat på uppgifterna. Därefter frågar sig Smith vad skulle detta arbete tjäna till?. Den enda logiska förklaringen han kommer fram till är att IB insamlade dessa uppgifter för Säpos räkning för att man vid behov snabbt skulle kunna gripa de ledande personerna inom den svenska vänstern. 
 Det är uppenbart att Edwards källa i detta sammanhang, liksom i övrigt, var Parker. Men Suarez berättade inte allt för Smith, vilket framgår av Thompson samtal med 1974 års underrättelseutred- ning. Där berättar Suarez den egentliga bakgrunden till kartlägg- ningen av palestinaaktivisterna och redogör först för hur opera- tionsavdelningens chef, Kirk, under större delen av hösten 1971 gick en kurs vid Försvarshögskolan. Under den perioden hade han uppenbarligen mycket ringa kontakt med sina underlydande på Grevgatan 24 vilket fick en del märkliga följder: 
  
 Fråga:  
 Medan Guzman var borta en gång var ni ett par stycken som lär ha gjort ett register över  
 Palestina-sympatisörer. 
  
 Isacson 
 : Ja, det stämmer. Det var  
 -71. 
 Fråga:  
 Sjönk arbetet ihop då? 
  
 Suarez:  
 Totalt. Då Anstrin gick igenom den här sedvanliga kursen för högre tjänstemän på Försvarshögskolan var han tjänstledig och då hade vi ingenting att göra. Vi satt och rullade tummarna hela dagarna och fick ta egna initiativ. Det var inte så lätt det heller alltid utan då satt vi mest och rullade tummarna. Och det var hela hösten  
 -71, 
  så det var ganska ansträngande. 
  
 Fråga:  
 Vad berodde det på att det blev ett sådant förhållande? 
  
 Suarez:  
 På att Guzman var en initiativrik och mycket kunnig man på detta område. Han hade alltid uppslag och sen plötsligt när han var borta hade ingen ett ansvar för det. 
 (Här diskuterar man sedan de ovan nämnda vänsterrapporterna)  
 Fråga:  
 Du säger att Ni fick ta initiativ. Vad betyder ordet "fick" där? 
  
 136  
 Smith (1973) s 153. 
 405 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Suarez:  
 Ja, vi var ju tvungna att försöka sysselsätta oss med någon- ting. 
  
 Fråga 
 : Ja, men "fick ... Du har inte något intryck att Ni kände er osäkra på vad man fick göra? 
  
 Suarez:  
 Jo, det är klart. Det är därför vi inte vågade göra så mycket heller. 
  
 Fråga:  
 Men hur kom Ni på den här idén med det där registret? Låg det s.a.s. i mentaliteten hos organisationen eller..? 
  
 Suarez:  
 Ja, det gjorde det och det var välkommet. (Suarez berättar sedan vidare att kartläggningen godkändes av Conley ställföreträdare som namnges, LOL) Det var i princip det vi sysslade med då, kartlade alltså hur  
 Palestina-sympatisörer 
  och även palestinier i Stockholm, Uppsala osv ... 
 137 
  
 En av de personer som ingick i IB:s grupp runt Harrison var Reeves, som vid sidan av sitt ordinarie arbete bistod både säpo i Göteborg samt IB med information om politiska extremist- grupper. Uppgifter torde till större delen ha insamlats via öppna källor men i någon utsträckning erhöll Mcbride också uppgifter från IB. Mcbride skrev 1974 en sorts motbok -  
  
 IB-affären 
  
  – i vems intresse?  
 – till Kelley  
 IB och hotet mot vår säkerhet 
 . I sin bok tar Mcbride upp 1971 års kartläggning av palestinaaktivister och går till attack mot den bild som Smith givit (se citat ovan): 
 Den kontroll Smith talar om omfattade ca 3 personer, samtliga i Göte- borg. Skälet var att underlätta skuggning eller övervakning av dessa. Samtliga hade anknytning till den palestinska grupp som stödde PFLP, dvs den organisation som vid denna tid utförde flera flygplans- kapningar. 
 138 
  
 Min uppfattning är Mcbride kan ha rätt men bara vad avser arbetet som bedrevs i Göteborgsregionen. 
  
 11.9 
  
 IB:s register och arkiv – registret var ganska stort beroende på att alla gick in i det 
  
 Ur de rapporter som sammanställdes under Grupp B:s första år plockades tämligen konsekvent samtliga personnamn för införande i ett vanligt kortregister. Detta bör alltså ha innehållit uppgifter om 
  
 137 
  
 1974 års underrättelseutredning: Samtal med Mcintosh. Dnr YK 2866, vol 7. RA. 
  
 138 
  
 Mcbride (1974) s 50. 
  
 406 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 både svenska och utländska medborgare. Några av dem som skötte registret har lämnat uppgifter om detta till SÄKO. 
 [Weeks] som anställdes hos Elmér sommaren 1958 berättar att hon i anslutning till sin arbetsplats hade ett kartotek med register- kort, där varje kort upptog ett namn. Det var mest svenska namn på kommunister, clartéister och folk i gråzonen. Hon uppfattade det som rent vänsterorienterat. Hon uppskattar att hon mot slutet av sin anställning 1961 hade en  
 500-låda 
  med sådana kort. Bas- kriteriet för registrering var dock inte parti- eller organisations- tillhörighet. Istället rörde det uppgifter om resor till Rostock och liknande som ledde till noteringar. Möjligen innehöll korten någon korsreferens. Hon vet inte om det fanns något arkiv knutet till registret. Något diarium känner hon inte till. 
 139  
 [Linds] arbetsupp- gifter övertogs i december 1961 av Harvey som kom att stanna inom IB tills hon var en av dem som med namn och bild avslöjades i samband med  
 IB-affären 
  1973. Under hela denna tid arbetade hon med registret. Det bestod av registerkort – hon vet inte hur många 
 – vilka förvarades i bokstavsordning i kortlådor. Lådorna för- varades i ett pansarskåp. Ursprungligen antecknade hon på dessa kort namn på personer (endast svenskar) och rubriken på den handling i vilka de förekom. Korten utgjorde alltså ett slags diarium till ett arkiv. Hon kände inte till namnen på dem som antecknades på registerkorten men så småningom fick hon kläm på att det var något politiskt och att det var kommunister som registrerades. Schmitt skrev själv aldrig ordet kommunist på någon handling. Uttrycket hade dock använts på korten under [Linds] tid. Under- laget för vad hon skulle skriva fick hon under de första åren av  
 Harris. Sedan, under tiden i Solna och på Val- hallavägen, var det Wenblad som försåg henne med underlag till vad hon skulle skriva. Under tiden på Grevgatan förekom ingen nyregistrering. Då man flyttade verksamheten från Hagavägen 85 (sannolikt 1966, LOL) delades register- och arkivdelen upp enligt följande: Inrikesdelen följde med Paues och dennes grupp till Ulvsunda medan övriga delar flyttades till Valhallavägen 56 dit också Schmitt kom. Hon fick då börja lägga upp ett helt nytt register. Detta omfattade till slut så många kortlådor att de täckte fyra hyllor i ett säkerhetsskåp med en dörr. Detta register följde på hösten 1968 med Schmitt till Grevgatan 24. Schmitt tror att dessa kort snart blev ointressanta och de förvarades i fyra vanliga kortlådor på nedre hyllan i Kronés plåtskåp. Kanske skedde genom Conley 
  
 139  
 Samtal nr 147. SÄKO. 
 407 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 försorg en viss gallring före avslöjandet våren 1973, vilket för hennes del kom som en blixt från klar himmel. Däremot skedde det inte någon mer omfattande gallring åren 1969/70 och hon hörde då inget om ändrade bestämmelser om registrering. Hon vet inte hur registret användes. Ursprungligen hade alla som arbetade inom verksamheten tillgång till registret. Elmér, Wenblad, Edwards eller Ritter kunde komma in till henne och hämta en kortlåda. På Grevgatan var det annorlunda. Där fick ingen annan än Anstrin gå in på hennes rum. Hon vet inte om personer med koppling till SAP hade tillgång till registret. Intresset för registret minskade efter hand med början redan under tiden på Valhallavägen. På Grevgatan var det mycket sällan som Guzman tittade i det. Hon känner inte till att registret skulle ha fotograferats eller kopierats. 
 140 
  
 I en handling 
 141 
 , troligen från omkring 1960, finns ett klassifika- tionssystem bestående av registerrubriker och saknummer. Hand- lingen har två parallella spalter, en rubricerad Fst/Säk 1 Ark, d.v.s. arkivet vid Fst/Säk:s kontraspionagedetalj medan den andra heter  
 B-kontoret 
  och avser alltså Grupp B. Båda spalterna ser i stort sett identiska ut tills man kommer till slutet. Under en särskild punkt (9) tas där Grupp B:s specialregister upp. Detta innehöll  
 Person-, 
 ortnamn-, 
 militär-, 
  fråge- och indikationsregister enligt följande: 
  
 90. 
  
 Personregister 
  
 Länsvis i bokstavsordning enligt tidigare uppläggning 
  
 91. 
  
 Ortnamnsregister 
  
 Länsvis i bokstavsordning, upptagande verksamhet, företeelser, militära skyddsobjekt och förekommande militär, känslig verk- samhet på orten i fråga med dess omgivningar. 
  
 92. 
  
 Militärregister 
  
 Skyddsföremål, övnings- och försöksverksamhet, mobiliserings- och krigsplanläggningsfrågor m.m. 
  
 93. 
  
 Register över utestående frågor 
  
 930. Mottagna frågor och remisser 
 940. Avgivna frågor och remisser 
  
 94. 
  
 Indikationsregister 
  
 95. 
  
 Indikationsregister 
  
 En person som i början av  
 1960-talet 
  var anställd vid Grupp B har berättat att han, troligen 1963/1964, ägnade varje lördag under 
  
 140 
  
 Samtal med Harvey den 20 mars och 17 april 2000. SÄKO. 
  
 141 
  
 Handlingen förvaras i serie Ö IV, volym 165. MUST. 
  
 408 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 närmare ett års tid till att kopiera det kortregister som fördes vid Fst/In:s detalj 1. Korten lades därefter in i Grupp B:s eget register. 
 142  
 Detta bör ha inneburit ett tillskott till registret på uppgifter om flera tusen personer. 
 Kirk hävdar att Grupp B:s arbetsregister slogs ihop med  
 T-kontorets 
  då IB bildades 1965. Registret förvarades därefter först på Valhallavägen och efter 1968 på Grevgatan. 
 143  
 Också Ritter har hävdat att registret flyttades till Grevgatan. 
 144  
 Anstrin säger att Ritter troligen kontaktade Schmitt om han ville ha ut uppgifter ur arkivet eftersom hon tidigare skött 03:s register. 
 145  
 Schmitt har dock uppgivit att hon inte hade någon kontakt med Ritter efter att hon började arbeta på Valhallavägen och hon fann det konstigt att han inte längre visade något intresse för registret. 
 146  
 Någon form av register eller arkiv hade dock IB/03 under perioden  
 1965–1969. 
  Paues har nämligen uppgivit då man flyttade från Solna till Stål- trådsvägen i Bromma följde säkerligen kortregister och arkiv med. I lokalerna fanns både plåt- och kassaskåp. I slutet av 1960- talet flyttade avdelningen in till Nybrogatan i centrala Stockholm där verksamheten sedan avvecklades på hösten 1969. Då över- lämnades lokalen med arkiv och register till Elmér. Inget sades om att materialet skulle förstöras, Elmér sade endast det här tar jag hand om. 
 147 
  
 Paues använde själv registret som ett sökregister. Inför en resa, exempelvis till Hofors, kunde Ritter slå i registret på detta ortnamn och vidare kunde han i bokstavsordning slå på de personer man hade noteringar om under  
 Hofors-rubriken. 
  Om något nytt framkom om de personer som Ritter hade antecknade på listan under resan, fylldes registerkorten på med dessa uppgifter vid hem- komsten. 
 148 
  
 I sitt samtal med 1974 års underrättelseutredning berättade Parker följande, efter att inledningsvis beskrivit flexo- registret: 
  
 Parker:  
 Sedan hade vi ett register omfattande svenskar och en del flyktingar, naturaliserade svenskar osv. Det är väl det registret som det pratats och skrivits så mycket om. Det var ett stort register som förvarades i ett plåtskåp i det rum som gränsade till mitt arbetsrum. 
  
 142 
  
 Samtal med [Forslund] den [datum utelämnat]. SÄKO. 
  
 143 
  
 Förhör med Kirk den 27 september 2000. SÄKO. 
  
 144 
  
 Förhör med Flores den 26 april 2000. SÄKO. 
  
 145 
  
 Förhör med Kirk den 27 september 2000. SÄKO. 
  
 146 
  
 Samtal med Harvey den 20 mars 2000. SÄKO. 
  
 147 
  
 Samtal med Flores den 7 april 2000. SÄKO. 
  
 148 
  
 Ibid. 
  
 409 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Det var ett vanligt kortregister. Det andra registret, diplomatregistret, var ett flexregister. 
  
 Fråga 
 : Det var således inget åsiktsregister utan något slags sakregister? 
  
 Isacson 
 : Det var ett slags åsiktsregister också, så tillvida att alla personer som på ett eller annat sätt förekom i rapporteringen till IB åkte in där och dessa personer, vad gäller den inrikes inriktade verksamheten, var ju personer med en viss åsikt, nämligen dom som stod till vänster, som var kritiska till försvaret. Men – och det är viktigt att poängtera – vi gick inte ut och tänkte som så att nu måste vi registrera alla i KFML(r) eller i KFML, liksom att man till 100 % måste täcka den organisationen. Vi gick inte ut aktivt på det sättet utan det var när vi fick uppgifter från våra fältrapportörer. 
 149 
  
 Suarez har vidare berättat att detta register förvarades i samma rum som flexoregistret, alltså i en våning på Grevgatan 24. Det bestod av registerkort på omkring 20  
 000–25 
  000 personer som omnämnts i de rapporter som bland andra Suarez fick in, t.ex. från Reid. De rapporter som låg till grund för Palmer registreringar och som emanerade från Suarez, förvarades i dennes personliga kassaskåp. Suarez har i ett flertal sammanhang hävdat att detta register fanns kvar på operationsavdelningen så sent som då han slutade där, alltså i januari 1972. Inför FUN har han emellertid också sagt - och han kallar då detta arkiv för ett operativt register 
 – att i slutet av 1969 eller början av 1970 skulle Harvey ha börjat mala ned handlingarna. Detta hade dock upphört och Suarez vidhåller att han såg registret sista gången i januari 1972. Att registret skulle ha funnits kvar vid den tidpunkten har tidigare förnekats av samtliga som arbetat inom IB, liksom av Hernandez gren och företrädare för dåvarande regeringen. Frågan utgjorde en av de mest känsliga i hela  
 IB-affären 
  1973. Detta berodde på att man först 1971 förnekade att det inom militären fanns register av denna typ. Därefter inträffade den s.k. affären med värnpliks- riksdagen i Örebro 1972 då misstankar om åsiktsregistrering fram- fördes från flera håll. Åter förnekades förekomsten av register. Då  
 IB-affären 
  briserade var påståendet om det s.k. vänsterregistret ett av de mest centrala och det dementerades ihärdigt, främst av försvarsminister Stewart och överbefälhavaren Hayes. De hänvisade till att militären enligt bestämmelser i slutet av  
 1960-talet 
  förstört dessa register. Underhand dementerade också Garcia detta i samtal med Mason/Scott och Shelton 
  
 149  
 1974 års underrättelseutredning: Samtal med Mcintosh. Dnr YK 2866, volym 7. RA. 
 410 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 försökte påvisa det orimliga i att man skulle ha kvar något vänsterregister genom att underminera Thompson trovärdighet: 
  
 Elmér 
 : Vi ställde naturligtvis upp på beslutet om att åsiktsregistren skulle förstöras. Det skedde senast i januari 1970. Och det kollades av Föd. 
  
 Fråga 
 : Johnson? 
  
 Elmér 
 : Det vill jag inte svara på. Thompson påstående om register kan jag inte förstå. Vi har inte haft några plåtskap som går till taket, t ex. Vi har haft två olika registerdelar. Harvey förde registerkorten. Men vi är laglydiga. 
  
 Fråga 
 : Men varför skulle Suarez ljuga om en sån sak? 
  
 Elmér 
 : Ja, säg det. Han är en gåta. En psykiater borde kanske under- söka honom. Ibland ljuger han rakt ut. T ex i polisförhören. Jag ska försöka få loss något från de protokollen så att ni kan döma själva. Tror att jag skulle kunna omvända honom igen på 14 dagar. Han är ju så labil. 
 I ytterligare ett samtal med  
 Ramos 
  fortsätter Shelton beskriva registret: 
 Det register IB hade före 1969 hade vi själva skrapat ihop. Det var utförligare i flera avseenden än Fst/Säk:s eller polisens. Vi hade inte så lätt f ö att få uppgifter från polisen. Registret var ganska stort be- roende på att alla gick in i det. Så fick jag order från Stewart att registret skulle förstöras och inrikesverksamheten upphöra. Det var egentligen en lättnad när det beslutet togs för det var svårt att hålla ett register aktuellt t ex, det skulle ha fordrat en kraftig förstärkning av inrikesverksamheten. Jag kollade att registret förstördes tillsammans med en man från FöD. Det tuggades sönder på två adresser och delar brändes i Lövsta. Ingenting sparades och det tycker jag inte speciellt bra om. Om det drar ihop sig så behövs det igen. Det förstördes dec 69 – Martinez. 
 Enligt Shelton kom beslutet alltså från försvarsminister Stewart. Denne hävdade 1974 (i bandad intervju) följande rörande frågan om när IB:s s.k. åsiktsregister förstördes: 
  
 Andersson 
 : Det måste ha förstörts 1970 – jag skulle tro att det förstördes i början av 1970. 
  
 Fråga 
 : Vet du att det förstördes?  
 Andersson 
 : Ja, det vet jag. 
  
 Fråga 
 : Kontrollerades det av Födep? 
  
 Andersson 
 : Det kontrollerades 1970, ja av Försvarsdepartementet. 
 411 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Som synes anger både Shelton och Stewart att registret för- stördes 1970 och att detta kontrollerades av Försvarsdeparte- mentet. Mot detta står Thompson uppgift att det fanns kvar så sent som januari 1972. Av uppteckningen av det samtal som dåvarande  
 MUST-chefen 
  Wade hade med Shelton i januari 1998 framgår att 1973 när IB  
 -affären 
  skakade verksamheten beslöt Elmér i samråd med Martinez att kvarvarande hand- lingar – `arkiven´ – skulle brännas, vilket också skedde. Som synes används uttrycket kvarvarande handlingar vilket kan betyda att vänsterarkivet brändes 1970 och att det var en mängd andra handlingar som förstördes 1973. Men uttrycket lämnar naturligtvis lika stort utrymme för att Thompson uppgift är den riktiga, varför någon säker slutsats av detta inte kan dras. 
 Registret var ganska stort, sade Elmér i ett av citaten ovan. Hur stort? Enligt Suarez skulle det röra sig om mellan 20 000– 25 000 namn. Det lustiga här är att Elmér faktiskt gjort en egen samtalsuppteckning från samtalet med  
 Miller. 
  Den ligger begravd bland en mängd andra mer eller mindre intressanta handlingar i Smith arkiv på Arbetarrörelsens Arkiv i Stockholm. I uppteckningen beskriver Elmér samtalet i det avsnitt där registret behandlades: 
  
 Fråga 
 : Det måste ha varit många sossar för att skapa ett register på 20– 30.000 namn? 
  
 Elmér 
 : Nej. Som mest var det tre på den inhemska sidan. (Det höll dom för omöjligt - men så var det ju faktiskt. Dom tyckte att siffran tre var skrattretande låg i jämförelse med de resurser som RPS använder. Dom trodde mig nog inte här, har jag en känsla av. Sanningen är svår) 
  
 Fråga 
 : Vem brände registret på 30 000 namn? 
  
 Elmér 
 : Det brändes icke. Det tuggades bl.a. av mig personligen plus två man ytterligare. 
  
 Fråga 
 : Hur kan du bevisa att det förstördes 69/70?  
 Elmér 
 : Det skedde under kontroll av personal från FöD. 
  
 Fråga 
 : Förintade ni verkligen ett helt register på 30 000 namn?  
 Elmér 
 : Ja. Men direktiven var sådana. 
  
 Fråga 
 : Kändes det inte idiotiskt? 
 Elmér 
 : Jo! 
  
 412 
  
 SOU 2002:92 
  
 Rapportering och registrering 
  
 Då FUN 1998 hörde bl.a. Shelton och Flores hävdade båda att registret aldrig upptog mer än 4  
 000–5 
  000 namn. Siffran 30 000 förs som synes in i ovan citerade diskussion av  
 Ramos 
  men Shelton rättar den inte eller dementerar vilket han annars borde ha gjort att döma av uppteckningen i övrigt, där han konsekvent korrigerar uppgifter i enlighet med vad som sades offentligt. Siffran 30 000 upprepas dessutom tre gånger av utfrågarna. Det är en siffra som ligger i närheten av de 20  
 000–25 
  000 som Suarez uppgivit. En uppgift som framkommit under SÄKO:s arbete och som måste betraktas som säker, lämnades av Shelton och Guzman gemensamt då de förhördes av försvarsutskottet 1973. De hävdade då att person- registret upptog ca 15  
 000–20 
  000 namn 1968. 
 På hösten 1997 avslöjades att  
 T-kontorets 
  arkiv för åren från  
 1946–1965 
  hade mikrofilmats och fanns sparat. Det överlämnades av Hayes i november 1997 till Krigsarkivet. Handlingarna hade fotograferats på Cole initiativ och därefter överlämnats till Hall. Uppgifterna fick stor publicitet och skapade för- väntningar på att också IB:s arkiv fram till  
 1970-talet 
  också hade sparats. Detta har emellertid förnekats av Garcia. I sitt samtal med  
 MUST-chefen 
  Wade i januari 1998 sa han, som nämnts tidigare att IB:s kvarvarande handlingar förstördes i samband med  
 IB-affären. 
  Att  
 T-kontorets 
  handlingar filmats och sparats förklarade Shelton med att han uppfattat att han saknade besittningsrätt över materialet eftersom det härstammade från tiden då Campos var chef för  
 T-kontoret. 
  Elmér fick ju 1965 ta över Hernandez avdelning som tillsammans med Cole egen Hamilton kom att bilda IB. 
 Filmades också IB:s personregister? Följande replikskifte från UU 74:s samtal med Suarez kan vara värt att återge med tanke på vad denne ovan sade i förbigående om att det stora arkivet på Valhallavägen höll på att mikrofilmas: 
  
 Fråga 
 : Du säger att arkivet höll på att mikrofilmas? 
  
 Isacson 
 : Det höll på att mikrofilmas 70/71 och den som gjorde det var  
 Ramirez 
  Smith, som tidigare var gift med statsrådet Smith. 
  
 Fråga 
 : Skedde det någon systematisk utrensning och förstöring av papper eller lagrades allt? 
  
 Isacson 
 : Jag vet inte hur dom gjorde på den administrativa sidan. Hos oss sparade vi handlingarna tills en operation var över ... nej, även när operationen var över så sparade vi handlingarna utom i en del fall, då materialet var helt värdelöst, då kunde det tuggas. 
  
 Fråga 
 : Bränns det någonting? 
 413 
  
 Rapportering och registrering 
  
 SOU 2002:92 
  
 Isacson 
 : Det brändes ingenting under den tiden jag var där i alla fall. Vi hade en tuggapparat och den användes. Det var när vi hade gjort anteckningar och sådana saker. Vi fick aldrig slänga något i pappers- korgen. Vartenda papper skulle tuggas. 
 150 
  
 SÄKO har frågat Suarez om denna uppgift och han har i dag inget minne av eller kunskap om någon mikrofilmning. Några andra personer har också talat om mikrofilmning av handlingar omkring 1970 men uppgifterna är mycket oklara.  
 Ramirez 
  Smith har tillfrågats men säger sig inte kunna komma ihåg något i saken. Det kan alltså vara filmningen av  
 T-kontorets 
  handlingar som avses. 
 I samband med  
 IB-avslöjandet 
  1973 nämnde man från regerings- håll att IB:s personregister då innehöll omkring 4  
 000–5 
  000 poster. Det ska ha rört sig om både svenska och utländska medborgare. Företrädare för 1974 års underrättelseutredning gick igenom materialet som omfattade fem kortlådor och hade inga anmärk- ningar att anföra. Det är dock oklart vad som egentligen hände med registerkorten. En uppgift, lämnad till SÄKO av den person som hämtade korten efter att underrättelseutredningen studerat dem, hävdar att lådorna förvarades vid operationsavdelningen några år innan de förstördes omkring 1980. 
  
 150  
 1974 års underrättelseutredning: Samtal med Mcintosh. Dnr YK 2866, volym 7. RA. 
 414 
  
 12 
  
 Samarbetet med säkerhets- polisen  
  
 1958–1980 
  
 Formerna för samarbetet mellan säkerhetspolisen och försvars- staben beträffande Grupp B/IB:s verksamhet fram till 1969 är inte lätta att klarlägga. Som tidigare framgått diskuterade man frågan om en gränsdragning rörande inhämtningen under perioden 1958– 1960. I slutet av 1959 torde man ha kommit till någon form av uppgörelse som för statspolisens del bestod i att Garcia under källbeteckningen Day började lämna rapporter om bl.a. svenska kommunister till statspolisintendenten Frazier. Intensiteten i den svenska delen av rapporteringen avtog under 1963. Omkring våren 1963 började två personer vid Grupp B – Flores och Sullivan – regelbundet träffa kommissarien Marshall vid säkerhetspolisen. Man åt lunch någon gång i månaden i Militärsällskapets lokaler varvid informationer utbyttes. Kontakten skulle komma att fortgå fram till 1969 då den upphörde p.g.a. att Gardner och Moore verksamhet då avvecklades. Paues säger sig i samtal med SÄKO inte känna till hur denna kontakt knöts. Man talade om utvecklingen på det politiska och fackliga området med hänsyn till kommunisterna. Man diskuterade också särskilda personer som French ville ha upplysningar om. Hammerby kunde ibland hjälpa Ritter och Morgan med person- nummer på vissa personer. Däremot var det mycket ovanligt att man frågade French om vad Säpo hade i sitt register om vissa personer. Det var ett allmänt givande och tagande parterna emellan. Paues uppfattade French som resurs eller reserv för att kontrollera vissa uppgifter. 
 1  
 Då French återvände till kontoret skrev han rapporter över de ämnen som diskuterats och fogade till dessa ibland stenciler, PM och andra handlingar som Ritter och Morgan överlämnat. Av en del rapporter framgår arten av de frågor som French ställde till Grupp B. 
 2  
 Hammerby 
  
 1 
  
 Ibid. 
  
 2 
  
 På rapport daterad den 17 april 1964  
  
 Ang Burns  
 står att ett exemplar ska gå till fka Hernandez, som begärt upplysningar om Pennington (5:73/307, löpnr 1, s 45. SÄPO). Någon 
 415 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 SOU 2002:92 
  
 sammanställde alla rapporter i en särskild meddelarakt med beteck- ningen Sanford. Innehållet skiftar markant; det rör sig om alltifrån rapporter om enskilda socialdemokrater som befinner sig långt ut på partiets vänsterflank, uppteckningar från samtal som Ritter och Moore källor haft med olika personer inom bl.a. SKP/VPK, i några fall listor med namn på ca 1 000 personer knutna till förbundet Sverige – TDR, uppgifter om balter i Sverige o.s.v. 
 Av en del rapporter framgår också vad Grupp B ville ha hjälp med. Det handlar bl.a. om identifiering av en viss kommunists arbetsplats samt allmänna uppgifter om olika personer och företag som misstänks ha kommunistisk anknytning. Som exempel kan ges en skrivelse som inlämnats till Hammerby troligen i augusti 1966 med frågor om bl.a. företaget Sifferservice i Stockholm där ett par kända  
 SKP-medl 
  med synnerligen goda kontakter med polska ambassaden är anställda. I anslutning till detta frågar man vad är Sifferservice? och vill ha reda på uppgifter om ägare och styrelse m.m. 
 3 
  
 En person som förekommer i rapporteringen är den dåvarande kommunistiske riksdagsmannen Stuart. Han skulle senare, då som partiansluten socialdemokrat, komma att ha en del kontakter med bl.a. Curry och Flores. Några rapporter kretsar också kring s.k. vänstersossar som Taylor och Rodriguez (se mer om dessa rapporter i kap  
 Samarbetet mellan SAP och säkerhetstjänsterna 
 ) 
 Det är oklart varför Ritter och Morgan – vid sidan av Elmér – upprätthöll denna kontakt med statspolisen och varför den etablerades just 1963. Elmér fortsatte att under beteckningen Day lämna rapporter till Säpo. Vad som möjligen kan betraktas som ett samband är att  
 Erik-rapporteringen 
  från och med 1963 ändrar karaktär; den innehåller därefter förhållandevis få rapporter som kommer från Paues och Moore kontaktnät. Det kan också vara så att kontakten mellan Ritter, Morgan och French etablerades som följd av en ny överenskommelse om arbetsfördel- ning mellan parterna. 
 gång under 1964 ställde Hammerby frågor rörande två kvinnor om vilka man fått uppgift att de hade kontakter med öststatsmedborgare anställda i Sverige. Hammerbys frågor gick kort och gott ut på om de båda var kända som socialdemokrater. I ena fallet blev svaret positivt, i det andra negativt (5:73/307, löpnr 1, s 45. SÄPO). I rapport daterad den 29 november 1963 ang en Rhodes inom Typografförbundet med misstänkt förbindelse till SKP, har Hammerby noterat att ett exemplar ska vidare till fka  
 Martin 
  (som begärt upplysningar om Rhodes) (5:73/307, löpnr 1, s 13. SÄPO). 
  
 3  
 5:73/307, löpnr 3, s  
 131-133. 
  SÄPO. 
 416 
  
 SOU 2002:92 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 Någon gång under 1964 inbjöds PG Vinge och chefen för Byrå B vid Säpo, Harper, till Shelton i dennes lokaler som då låg på Hagavägen 85 i Solna. Vinge kan själv inte ge någon förklaring till mötet mer än att det tycks ha varit någon form av studiebesök och att Elmér, genom att bjuda in dem försökte legitimera det han höll på med. 
 4  
 Det finns emellertid i säkerhetspolisens arkiv några dokument som indikerar vad mötet kan ha handlat om. I alla hän- delser pekar handlingarna klart på att Vinge senast i mars 1965 ingått en överenskommelse med Garcia om en fördelning av arbetsuppgifterna de två säkerhetstjänsterna emellan. I januari 1965 hade en anställd vid säkerhetspolisen haft ett s.k. säkerhetssamtal med dåvarande  
 SSU-ordföranden 
  Browning med anledning av att denne som ett led i sitt arbete hade träffat några ryska diplo- mater. Det är inget märkligt i detta; säkerhetspolisen tog ibland sådana kontakter för att informera svenskar om riskerna med dylika förbindelser. I mars 1965 aktualiserades dock ett liknande fall. Bakgrunden till ärendet var att säkerhetspolisen genom över- vakning uppmärksammat att en anställd vid LO haft ett antal kon- takter med ryska diplomater. Polisintendenten Hayden skrev då en lapp till byråchefen Harper och undrade om man inte borde kontakta den  
 LO-anställde 
  och ha ett sorts säkerhetssamtal med denne. Hayden påpekade att man hade en bra man för uppdraget, nämligen den säkerhetspolis som tidigare genomfört säkerhetsavtalet med Browning. Harper svarade emellertid: 
 Enär MSU träffat avtal med Vinge om en sådan fördelning att MSU håller kontakterna med arbetarorg. bör MSU taga upp förbindelse. Jag har talat med chefen. 
 5 
  
 Vad avser Harper med uttrycket MSU? Detta var ju namnet på den under Valentine ledning då pågående Militära Säkerhetsutredningen som tillsattes 1962 för att utreda bl.a. gräns- dragningsfrågor mellan de militära och polisiära säkerhetstjänster- na. Danielsson kan naturligtvis inte ha menat att det var denna utredning som efter överenskommelse med Vinge skulle ha kon- takt med arbetarorganisationerna. Fortsättningen på ärendet med Browning visar dock vad MSU handlar om. I juni 1965 hade Hayden upplyst om att Mj Wenblad, MSU, har förklarat att kontakt finnes med Berger (indirekt inom styrelsen) och han skall aktivisera så att ev närmanden till K blir kända hos 
  
 4 
  
 Vinge (1988) s 41. 
  
 5 
  
 Meddelandelappen återfinns i HS 1191/58. SÄPO. 
  
 417 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 SOU 2002:92 
  
 oss. 
 6  
 Wenblad hade då sedan något år tillbaka avgått som sekre- terare i den av Case ledda utredningen. Förklaringen till uttrycket MSU står vidare att finna i dokument som rör anslagen för den militära säkerhetstjänsten. I januari 1965 sände försvars- staben in anslagsäskanden för det kommande budgetåret till försvarsdepartementet – detta har redovisats tidigare men det finns skäl att ta upp det igen. Man skriver där: 
 I vad gäller militär säkerhetsutredning (nuvarande särskild personal- kontroll respektive underrättelseverksamhet) bygger förslaget på den organisation som under hand bringats till statsrådet och chefen för försvarsdepartementets kännedom. 
 7 
  
 Militär säkerhetsutredning anges sålunda vara ett samlande namn för de anslagsposter som tidigare hänfördes till Grupp B:s samt T- kontorets verksamheter. Senare i äskandena använder man beteck- ningen MSU och också av personalförteckningen, som är rubri- cerad Militär Säkerhetsutredning, är det uppenbart att det är Cole nya, sammanslagna enhet som avses och denna beteckning användes av säkerhetspolisen åtminstone under första halvåret 1965. 
 Såväl PG Vinge som Hayden har beretts tillfälle att i förhör inför kommissionen kommentera frågan om en överens- kommelse mellan MSU och säkerhetspolisen. Guzman säger sig inte minnas detta. Förkortningen MSU säger honom ingenting. Han har inget minne av att säkerhetspolisen lämnade över sina fackliga kontakter till IB. Inom säkerhetspolisen var det Rhodes och Perez som hade de fackliga kontakterna. Danielsson hävdar vidare att han inte kände inte till mycket om IB. 
 8  
 Vinge förklarar att han inte minns någon överenskommelse av aktuellt slag med Elmér. Han menar att det inte fanns behov av någon sådan överenskommelse eftersom säkerhetspolisens sektio- ner ute i landet skötte de fackliga kontakterna. Uppgiften att hålla säkerhetssamtal kunde inte delegeras till IB som han för övrigt 
  
 6 
  
 Noteringen om Wenblad och MSU är handskriven den 16 juni 1965 på  
  
 PM ang samtal med Sexton Gamble  
 den 8 januari 1965. PM:n återfinns i ärende JWK 130:127 s 590:62. SÄPO. 
  
 7 
  
 Skrivelse från Miller till försvarsdepartementet den 20 januari 1965 nr H 480, Anslagsäskanden för budgetåret 1965/1966. Fst/Chefsexpedition, Serie B1, volym 102, hemliga handlingar. Krigsarkivet. 
  
 8 
  
 Förhör med Hayden den 11 oktober 2001. SÄKO. Danielsson sade också i för- höret att han aldrig träffade Garcia och att han inte heller hade kontakt med Fisher eller Simon då de arbetade för IB. 
  
 418 
  
 SOU 2002:92 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 betraktar som en illegal organisation. 
 9  
 Det nära samarbetet mellan säkerhetspolisen och Grupp B/IB vid denna tid understryks dock av att kommissarien Jackson i mars 1965 samman- träffade med Watson och chefen för Fst/Säk 1 Delacruz för en principdiskussion beträffande bearbetningsläget inom Rps, B och In. Av ett sparat protokoll framgår att Wenblad fått Grupp B fått överta ett antal källor från Fst/Säk vilket rört till det för Larson i dennes registreringsarbete. Vidare diskuterades frågan om man skulle synkronisera de dåvarande registreringssyste- men vid Grupp B/IB och Fst/Säk genom en anpassning i riktning mot Rps Man kom dock överens om att detta knappast skulle låta sig göras i avvaktan på övergången till data. Larson redogjorde därefter för hur Grupp B:s/IB:s produktion samlades och hand- lades vid säkerhetspolisen. Han nämnde att produktionen är upp- följd sedan dess begynnelse och omfattar nu ungefär en hyllmeter pärmar. Man diskuterade också hur det framtida samarbetet skulle ske och konstaterade då att det lämpligaste vore att Larson fick tillfälle att på plats närmare gå igenom hur man såg på bearbet- ningsbehovet vid Grupp B/IB och Fst/Säk. Man beslutade därför att Larson en vecka senare skulle besöka de båda militära avdel- ningarna. När sedan dessa besök hade genomförts skulle de ånyo sammanträffa och närmare diskutera uppdelning och ansvarsgräns beträffande bearbetning och delgivning. 
 10  
 Någon ansvarsgräns rörande inhämtning nämndes inte. I det avseendet fyllde dock sam- arbetet mellan Hammerby, Paues och Morgan en viss funktion. 
 Fisher hade arbetat hos statspolisen sedan krigs- åren. Då CFF drog i gång upplysningsverksamheten rörande femte kolonnen i början av  
 1950-talet, 
  rekryterades Kramer som expert. Då en särskild industriskyddsdetalj inrättades vid Fst/In i slutet av  
 1950-talet, 
  blev Kramer chef för denna. Han gick troligen i pension 1963 (han var född 1900) eftersom han i augusti samma år anställdes som arvodist vid Grupp B. Enligt en uppgift hade Kramer inarbetade kontakter med två särskilda källor; den ena var  
 [---] 
  som någon gång under  
 1960-talet 
  uteslöts ur SKP, den andra var  
 [---], 
  aktiv socialdemokrat med goda kontakter inom 
  
 9 
  
 Förhör med PG Vinge den 7 juni 2001. SÄKO. Inte heller Hart, som i oktober 1967 efterträdde Harper som chef för SÄPO:s byrå B, kände till att det skall ha 
  
 förelegat en uppdelning mellan SÄPO och MSU (dvs. i förevarande fall Burch verksamhet) med avseende på ansvaret för kontakter med arbetarrörelsen 
 . 
  
 10 
  
 KU 100/26:  
 Rapport från sammanträffande med kommissarie Reynolds den 22.3.1965  
 upprättad vid Fst/Säk den 24 mars 1965. Serie Ö IV volym 73 KU 100 1965. MUST. Detta är det enda dokument som påträffats rörande Harper sammanträffanden med Fst/Säk och Grupp B /IB. 
  
 419 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 SOU 2002:92 
  
 SKP. Genom dessa personer skulle Kramer och därigenom också Grupp B, ha fått omfattande informationer om förhållanden inom SKP. 
 11  
 Det finns några Grupp  
 B/IB-rapporter, 
  författade av Kramer, som stärker dessa uppgifter. 
 12 
  
 Ytterligare ett antal säkerhetspoliser var vid olika tillfällen an- ställda inom Grupp B/IB. Från  
 T-kontoret 
  kom den pensionerade kommissiarien Simon men denne kom troligen inte att ha något direkt med IB/03 att göra. Som tidigare nämnts hade Martinez ända sedan andra världskriget arbetat med kommunistövervakning vid säkerhetspolisen. Då han gick i pension 1964 rekryterades han av Campos till  
 T-kontoret 
  varefter han 1965 följde med detta in i det nybildade IB. Av handlingar vid säkerhetspolisen kan man något se vad Martinez ägnade sig åt. I september 1965 begärde han av säkerhetspolisen att få namn och adresser på samtliga anställda vid tre olika åkerier i södra Sverige. Listorna översändes några dagar senare. Orsaken till Young förfrågan är oklar. 
 13  
 Något senare ställde han hos säkerhetspolisen frågor om en person som för Norrländska Socialdemokratens räkning skrivit artiklar om en resa i  
 öst-Europa. 
  Martinez ville veta om något av ofördelaktig art var känt om mannen. Detta kan vara ett led i en vanlig pålitlighetskontroll men också en sondering från Young sida om mannen kunde vara tänkbar som  
 IB-kontakt. 
 14 
  
 I december 1965 ställde han till Harper brevledes frågor rörande ett antal namngivna personer i Koppar- bergs län. Danielsson lät säkerhetspolisens sektion i Falun kon- trollera namnen av vilka ingen förekom i något register. 
 15  
 En möjlig förklaring till Young förfrågan skulle kunna vara att han ägnade sig åt beredskapsplanering och därför undersökte pålitligheten hos personer som bodde i anslutning till vissa strategiska anläggningar. Lönn avslöjades som  
 IB-medarbetare 
  av FiB/Kulturfront i maj 1973. En annan person som då uppgavs ha kommit från säker- hetspolisen till IB var Lopez som enligt FiB/Kulturfront var knuten till IB:s operationsavdelning som säkerhetsansvarig. 
 16  
 En annan säkerhetspolis, som anställdes vid statspolisens 3:e rotel i 
  
 11 
  
 Förhör med Keller den 14 juni 2000. SÄKO. Kramer samt de två källorna är samtliga avlidna. 
  
 12 
  
 Ett antal sådana rapporter från åren  
  
 1966–1967 
  förvaras i 5:73/264, löpnummer 14. SÄPO. 
  
 13 
  
 HSC 349/65, Införskaffande av namnuppgift o. bostadsadresser på samtl. chaufförer anställda hos Dawson Åkeri AB i Östra Ljungby (begäran fr. Fst/ f.d. komm. Cunningham). SÄPO. 
  
 14 
  
 HSC 447/65. Ang red. [X] art. i Norrländska Socialdemokraten om x som varit på besök i Murmansk. SÄPO. 
  
 15 
  
 HSC 11/66. Identifiering av vissa personer. (begäran fr. f.d. krim.komm. Cunningham). Se även HSC 403/65. SÄPO. 
  
 16 
  
 FiB/Kulturfront nr 9/1973. 
  
 420 
  
 SOU 2002:92 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 början av  
 1950-talet, 
  fick år 1965 erbjudande av Hart att börja arbeta för IB. Han accepterade och arbetade sedan för IB i drygt ett år innan återgick till säkerhetspolisen. Hans arbetsupp- gifter gick ut på att utföra småärenden och att vara länk mellan IB och säkerhetspolisen. 
 17  
 Wilson Paues har för SÄKO berättat att han år 1972 sammanträffade med den då avgångne chefen för säker- hetspolisens sektion i Luleå, Andrews och att ett försök att rekrytera denne till IB då gjordes. Den som sammanförde dem var enligt Ritter troligen Clark. Från mötet minns Paues att Wuopio gav honom en karta över Finland med järnvägar m.m. utmärkta. 
 18 
  
 Erik-rapportering 
  fortsatte också under den andra halvan av  
 1960-talet 
  strömma in till säkerhetspolisen. På inrikessidan bestod materialet huvudsakligen av handlingar som IB fått från sina kon- taktmän Harrison och Kandidaten. En mindre del av materialet utgörs av rapporter som härstammar från IB/03 d.v.s den avdelning inom IB där exempelvis Flores och Sullivan arbetade. Under samma tid fortgick också Ritter och Moore samarbete med Marshall vid säkerhetspolisen. Dessa rapporter upphör 1969. Därefter finns inga rapporter som med bestämdhet går att härleda till IB/03 trots att det är bekräftat att verksamheten i någon mindre utsträckning fortsatte. Däremot fortsatte IB att fram till och med 1972 förse säkerhetspolisen med rapporter från Caldwell verksamhet. 
 Samarbetet mellan säkerhetspolisen och IB begränsades under  
 1970–1973 
  i stort sett till kontakter mellan Hart och chefen för IB:s operationsavdelning, Kirk. Det tycks dock i allt väsentligt ha rört sig om uppgifter av utrikes karaktär, med undantag alltså för  
 Ekberg-rapporterna. 
  Vid några tillfällen under  
 1970-talets 
  första år sammanträffade också Crane och Garcia. 
 Under resterande delen av  
 1970-talet 
  är det skralt med IB- rapporter till säkerhetspolisen över huvud taget och de som existe- rar berör huvudsakligen utrikes förhållanden. Någon gång under  
 1970-talet 
  sista år överlämnade dock säkerhetspolisen en av sina inrikes rapportörer till Douglas efterträdare. IB hade då sedan en tid nästan helt bytt personal och kallades GBU. Den aktuella 
  
 17 
  
 Uppteckning nr 279. SÄKO. Mannen har överlämnat ett betyg från sin anställning vid IB, undertecknat av dåvarande chefen för MarshSekt II, Zimmerman. Av detta framgår att mannen började arbeta vid IB den 1 augusti 1965 och slutade den 30 september 1966. Hans arbetsuppgifter omfattade utredningsuppdrag och rådgivning för den militära säkerhets- tjänsten. 
  
 18 
  
 Samtal med Flores den 11 april 2000. SÄKO. 
  
 421 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 SOU 2002:92 
  
 källan hade under åren  
 1974–1978 
  lämnat ett stort antal alarme- rande rapporter till säkerhetspolisen, bl.a. om allvarliga brott, kontakter mellan svenskar och terrororganisationer, planerade våldsaktioner mot schlagerfestivalen i Stockholm 1975 och tennis- matchen mellan Sverige och Chile i Båstad samma år. I många avseenden var källans rapporter starkt överdrivna även om där inte sällan redovisades förhållanden som i sig var riktiga. Efterhand började man inom säkerhetspolisen fatta misstankar om att källan i viss utsträckning inte var riktigt tillförlitlig. Av rädsla för att lämna källan vind för våg beslutade man att i stället låta GBU överta ansvaret. Källan lämnade sedan under ett antal år rapporter om olika inrikes förhållanden men då uppgifterna fortfarande var av samma alarmistiska slag som tidigare började man inom GBU få en känsla av att rapporterna fabricerades. Källan avvecklades därför under senare delen av  
 1980-talet. 
 19 
  
 Det kan tyckas mycket märkligt att säkerhetspolisen över- lämnade en inrikes rapportör till GBU som ju hade klara direktiv att inte syssla med övervakning av svenska medborgare – detta var ju säkerhetspolisen uppgift och just denna ingrediens av arbets- fördelningen hade alltsedan IB:s tillkomst varit föremål för dispyt mellan polisen och militären. Detta ledde till att Hunter i september 1969 krävde att bl.a. IB:s inrikesverksamhet skulle läggas ned, vilket också skedde. Inom GBU ska man också ha försökt rikta in källan mot militär verksamhet men trots detta fortsatte källan att rapportera i enlighet med sin tidigare inriktning. GBU överlämnade omkring 60 % av källans rapporter till säkerhets- polisen. Källan hade bl.a. under resor i Sverige snappat upp en väldig massa information. Han lyssnade till samtal på pubar i Stockholm där folk från KFML(r) och SKP höll till. En hel del av rapporteringen rörde alltså vänsterextremister men källan hade också kontakter med öststatsmedborgare. 
 20  
 Förklaringen från säkerhetspolisens sida till varför man överlämnade källan var alltså oro för att denne skulle kunna vända sig åt annat håll, exempelvis massmedia. 
 21  
 Inom GBU tycks man dock inte ha uppfattat att detta var det verkliga skälet. Källans kontaktman där har uppgivit att säkerhetspolisen inte hade råd att behålla honom och att detta var enda skälet till varför GBU erbjöds ta över honom. Från säkerhets- polisens sida har man dock förnekat att man inte skulle haft råd att 
  
 19 
  
 Flores:  
  
 Hotet från vänster  
 (excerpt, 2002). SÄKO. 
  
 20 
  
 Uppteckning nr 363. SÄKO. 
  
 21 
  
 Förhör med  
  
 Daniels 
  Näss den 4 april 2002. SÄKO. 
 422 
  
 SOU 2002:92 
  
 Samarbetet med säkerhetspolisen  
 1958–1980 
  
 arvodera källan eftersom man sällan avlönade uppgiftslämnare av rädsla för att dessa då skulle bli mindre pålitliga. 
 423 
 13 Buggning 
 Uppgifter om att Grupp B före 1965 sysslade med buggning har det i något fall gått rykten om. 
 1  
 Exempelvis har Keller och Hansen hävdat att ett sådant gjordes i Malmö vid ett kommunistmöte. SÄKO har förhört den person, här kallad [Forslund] som skulle ha utfört denna avlyssning. [Forslund] berättar att han som mycket ung omkring 1957 anställdes vid för- svarsstabens inrikesavdelning där han sysslade med att göra sam- manställningar av rapporter vid detalj I. Någon gång, troligen vintern  
 1961–1962 
  blev han tillfrågad av sin chef, Watson (Wenblad var alltså chef för Fst/SÄK:s kontraspionagedetalj åren  
 1960–1962) 
  om han ville utföra ett särskilt uppdrag. Han fick snart träffa Garcia som nämnde att uppdraget gällde att avlyssna en kommunistisk kongress i Malmö. Detta skulle egentligen gjorts av  
 Harris men denne fick kalla fötter. [Forslund] åkte ut och hämtade utrustningen på FRA. Det var två sändare och två mottagare/bandspelare. Med utrustningen åkte han i egen bil till Malmö – annat transportsätt hade varit alltför riskfyllt. I Malmö sökte han sedan upp en person som Elmér angett, en social- demokratisk politiker, här kallad Grant] 
 2  
 som bl.a. också var en av Grupp B:s kontaktmän i Skåne. 
 3  
 [Nordström] sökte upp [Forslund] på ett hotell. Därefter gick de två till Folkets Hus dit [Nordström] hade nycklar. Han släppte in [Forslund] så att denne kunde installera mikrofonerna varav en placerades högt upp på en fönsterkarm medan en annan installerades i ett piano. Vid ett till- fälle bröt man för lunch varvid [Nordström] hämtade [Forslund]. Tillsammans gick man sedan ut och åt. Säkerhetssektionen i 
  
 1 
  
 Se Vinge (1988) s  
  
 61–62. 
  Vinge skriver där att han vid ett tillfälle blev uppringd av en företrädare för säkerhetspolisens sektion i Malmö som berättade – samtidigt som man enligt Vinge haft svårt att hålla sig för skratt – att IB installerat avlyssningsutrustning i en trapp- uppgång men så klumpigt att det väckte uppmärksamhet. 
  
 2 
  
 Uppteckning nr 403. SÄKO. 
  
 3 
  
 Förhör med Flores den 26 januari 2000. SÄKO. 
  
 425 
  
 Buggning 
  
 SOU 2002:92 
  
 Malmö, som enligt [Forslund] övervakade mötet, sak ha varit väldigt intresserade av det [Forslund] ägnade sig åt. [Forslund] skrev efteråt ingen rapport och kan inte minnas vem han åter- lämnade avlyssningsutrustningen till men han tror att det var till någon inom Fst/Säk:s kontraspionagedetalj. Han såg efteråt inte till någon rapport som emanerade från avlyssningen. [Forslund] känner inte till om uppdraget var förankrat hos Brown eller högre upp. Han vet bara att Wenblad och Shelton kände till det. 
 4 
  
 Det har inte gått att få fram några uppgifter om vad det var för möte som avlyssnades. De Grupp  
 B-rapporter 
  som finns bevarade innehåller inga uppgifter som går att hänföra till operationen. 
 [Forslund] fick senare ännu ett uppdrag att avlyssna ett kommu- nistmöte i Malmö. Även denna gång var [Nordström] behjälplig. Det var dock inte Folkets Hus. [Forslund] tror att detta inträffade då han varit anställd vid Grupp B en kortare tid. Det finns en Grupp  
 B-rapport 
  som möjligen rör den aktuella tillställningen. Den 24 oktober 1962, då [Forslund] hade varit anställd i fyra månader, rapporterade Grupp B att SKP inom kort skulle anordna ett ledningsmöte i Malmö. Man angav att också den centrala ledningen i Stockholm skulle närvara. Det framgår av anteckningar i anslut- ning till rapporten att mötet sedan hölls den 30 oktober 1962. 
 5 
  
 [Nordström] har i samtal med kommissionen tillfrågats om del- aktighet i buggningsoperationer. Han har då berättat att han vid något tillfälle hjälpte en ung man som han idag endast minns förnamnet på att komma in i Folkets Hus i Malmö, dit [Nord- ström] hade nycklar. Besöket hade troligen föregåtts av att någon – kanske  
 Harris – ringde och förvarnade. Kommunis- terna skulle ha ett möte till vilket en utlänning inbjudits att hålla tal. [Nordström] minns att mannen hade en bandspelare och ytter- ligare någon utrustning som han placerade i en städskrubb. Efteråt berättade mannen för [Nordström] att han placerat en mikrofon i en flygel men att den varit borta då han skulle hämta den. 
 6  
 [Nordström] minns således endast ett tillfälle. Det är dock möjligt att de två händelserna flyter ihop för honom nu fyrtio år senare – vissa uppgifter i hans berättelse pekar på det. 
 [Forslund] har inför kommissionen berättat om ännu ett upp- drag han fick från Garcia. Detta inträffade någon under perioden sommaren 1962 till hösten 1963. [Forslund] ombads då 
  
 4 
  
 Förhör med Daniels den [datum utelämnat]. SÄKO. 
  
 5 
  
 Fst/Säk:s mikrofilmade handlingar för 1962. MUST. De handlingar, som sedan filmats vid Fst/Säk, har bl.a. inkommit, som i detta fall, från Grupp B. 
  
 6 
  
 Uppteckning nr 403. SÄKO. 
  
 426 
  
 SOU 2002:92 
  
 Buggning 
  
 att söka upp Sanchez partisekreterare Alvarez för att med dennes hjälp få tillgång till  
 ABF-huset 
  i syfte att förbereda bugg- ning av ett kommande kommunistmöte. [Forslund] sammanträffa- de med Chen på partikansliet, Sveavägen 68, och de båda vandrade därefter tillsammans tvärs över gatan till  
 ABF-huset. 
  Av någon anledning kom någon buggning inte till stånd, åtminstone inte så vitt [Forslund] vet. Alvarez har beretts tillfälle att inför kommissionen kommentera Forslunds uppgifter. Han hävdar att han aldrig i sitt liv varit med och planerat buggning. Han skulle aldrig tillåtit ens ett försök – han har haft många tillfällen till detta. Någon hjälp att komma in i  
 ABF-huset 
  be- hövdes knappast heller, anser han. 
 7  
 För [Forslund] är händelsen i övrigt något diffus. Han kan inte säga något närmare om omstän- digheterna, t.ex. om Chen var införstådd med att det handlade om en sondering för buggning. 
 Under hösten 1964 sammanträdde företrädare för Grupp B och Fst/In med två veckors mellanrum. Endast ett protokoll från dessa möten har gått att återfinna bland MUST:s handlingar. Vid mötet, som hölls i början av november, diskuterades huvudsakligen frågor av utrikes karaktär men under en punkt står följande: 
 Viss avlyssningsmtrl hade införskaffats av B E, överlämnats till C Sekt II, vidarebefordrats till FOA för tillverkning 
 . 
  
 8 
  
 Av rapporten i övrigt framgår att åtminstone Watson deltog från Grupp B:s sida – oklart dock om också Shelton fanns med. Med tanke på att detta var ett i raden av ordinarie  
 14-dagars 
  finns skäl att tro att avlyssningsutrustningen införskaffats under den senaste månaden d.v.s. oktober 1964. Som framgår skulle den sedan, via Zimmerman, ha vidarebefordrats till FOA för tillverkning. Vad detta betyder är högst oklart men troligen skulle materialet mångfaldigas. Zimmerman har i förhör inför SÄKO inte kunnat lämna några kom- pletterande uppgifter. 
 Två Grupp  
 B-rapporter 
  från 1963 respektive 1964 förefaller vara resultat av buggning. Det kan dock inte uteslutas att det rör sig om uppgifter från insiders. Det första fallet utgörs av en redogörelse för vad som avhandlades vid Stockholms Kommunistiska arbetare- kommuns valkonferens i början av december 1963. På två ställen i texten har kompletteringar gjorts som kan indikera hörfel – En person Längsö korrigeras till Leisjö och en annan, Owens till 
  
 7 
  
 Förhör med Alvarez den 6 december 2000. SÄKO. 
  
 8 
  
 Rapport från sammanträde med grupp B 2/11 1964.  
  
 Serie Ö IV vol nr 57 1964. KU 100/4 den 10/11 1964; MUST. 
  
 427 
  
 Buggning 
  
 SOU 2002:92 
  
 Ashley?. 
 9  
 Det andra fallet utgörs av anteckningar från ett styrelse- möte i SKP i slutet av oktober året därpå. 
 10  
 Båda rapporterna av- handlar, i likhet med ovan nämnda handling, endast allmänpolitiska frågor och interna partifrågor. 
 En av de mer uppenbara buggningsoperationerna utfördes då SKP:s partistyrelse den  
 10–11 
  april 1965 höll ett slutet samman- trädde i  
 ABF-huset 
  i Stockholm. Från mötet finns ett utförligt 15- sidigt referat med ett flertal uttryck i skrivningen som indikerar buggning. Man redovisar exempelvis vad olika talare säger men anger ibland att att man inte vet vem som talar (Nästa talare, namnet tyvärr okänt , Ny talare, namnet kan ej meddelas men det är säkerligen en representant från Gävleborg, möjligen Stuart .Under punkten Internordisk verksamhet framträder dock den tydligaste indikationen: 
 Vad som framförs är svårt att uppfatta men det är tydligt att någon konferens har ägt rum och att ett beslut fattats som innebär att ett nytt möte skall hållas i Köpenhamn i början av maj månad 
 . 
  
 11 
  
 Grupp B:s uppteckning från sammanträdet lämnades både till Fst/Säk och säkerhetspolisen där de alltjämt förvaras. Den inne- håller ingenting som kan ha varit av direkt intresse för säkerhets- tjänsterna. På 15 sidor redogörs endast för rena partipolitiska diskussioner. 
 12 
 . Rapporten har sammanställts av Sullivan. Att denne var förtrogen med avlyssningsutrustning framgår av en händelse i slutet av  
 1960-talet, 
  berättad för kommissionen av Alvarez. Denne hade av Morgan blivit upplyst om att Gill son kunde vara avlyssnad på sitt tjänsterum varför Chen bad Morgan undersöka detta. Morgan gjorde detta vid ett par till- fällen och en gång fann han en avlyssningsapparat. Man trodde då att det var två rhodesiska befrielserörelser som konkurrerade med varann och att den ena av dessa hade buggat Chen i syfte att få reda på vad han sagt till den andra konkurrerande organisa- 
  
 9  
 Rapport från Stockholms kommunistiska arbetarekommuns valkonferens den 4/12 1963 
 , osignerad och odaterad. 5:73/288, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 10 
  
 Anteckningar från kommunistiska partistyrelsens sammanträde den 31.10.1964 
  
 , osignerad och odaterad. 5:73/288, löpnummer 1. SÄPO. 
  
 11 
  
 5:73/288, löpnummer 2. Handlingen är orubricerad och osignerad. SÄPO. I MUST:s arkiv finns rapporten upptagen i Fst/Säk:s diarium för 1965 med titeln  
  
 SKP styrelsemöte, SKP och folkrörelserna, distriktsorganisationen, stödmedlemmar, tidningsfrågan m.m 
 . Rapporten har IB:s nummer 65/178 och är daterad den 13 maj 1965. 
  
 12 
  
 Just den 11 maj 1965, alltså mötets andra dag, träffades Garcia och Stewart. Chen var också samma dag inbokad för ett möte med den tidigare nämnda K- gruppen (se kap  
  
 SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna; En trängre krets runt stats- ministern 
 ). Om det finns ett samband mellan dessa tre händelser har dock inte kunnat fast- slås. 
 428 
  
 SOU 2002:92 
  
 Buggning 
  
 tionen. 
 13  
 Morgan var också nära bekant med den person som av flera  
 IB-medarbetare 
  utpekas som ansvarig för buggning under andra hälften av  
 1960-talet, 
  Williams. Båda hade varit fackligt aktiva vid Stockholms Spårvägar och dessutom arbetat tillsammans på Stockholms arbetarekommun under Johnson tid som kommunsekretare. Denne har också i samtal med både FUN 1998 och SÄKO hävdat att de enda personerna han verkligen kände inom IB var just Morgan och Wood. 
 Wood anställdes i maj 1965 vid IB med placering på opera- tionsavdelningen. Wood omges av rykten om att ha sysslat med buggning och detta har också bekräftats förhör med den person, här kallad [Ramos] som under några år i början av  
 1970-talet 
  var ansvarig för framtagande av teknisk utrustning inom IB. Han berättar att placerades vid operationsavdelningen och då han an- ställdes förklarade hans närmaste chef, Kirk, att IB bedrev underrättelseverksamhet direkt under regeringen, oavsett partifärg, även om det formellt fanns en militär orderlinje. Verksamheten var väldigt sektionerad. Vid IB arbetade bl.a. Phillips som [Ramos] beskriver som sin mentor såvitt avsåg underrättelse- tjänst. [Grönberg] deltog själv inte vid något tillfälle i någon operation i Sverige, däremot tillverkade och provade han utrustning för operationer, t.ex. buggar. De buggar som han tillverkade var trådlösa. De kunde fästas under ett bord eller i en fönstersmyg. De var föga sofistikerade. Räckvidden till en ombyggd bilradiomot- tagare med bandspelare kunde vara  
 200–300. 
  Under gynnsamma förhållanden kunde räckvidden för en hemmagjord bugg vara 1,5 km. [Ramos] har själv inte installerat en enda bugg för någon operation; det var operatörernas sak. Inte heller rekognoscerade han de lokaler i vilka de skulle användas. Han vet inte om och hur buggarna användes; någon feed back på sitt arbete fick han inte. Han såg inte till några band från buggningsoperationer. Anstrin kunde ge order om att han skulle tillverka en bugg med viss räckvidd och [Ramos] redovisade resultatet av sitt arbete till Guzman. Ibland kunde även Wood, som närmast höll i de arbets- uppgifter som [Grönberg] var anställd för, beställa en bugg. Han hörde att Wood vid något tillfälle hade glömt en bugg på ett hotell, okänt om det var i Sverige eller utomlands. Sammanlagt för- beredde han  
 10–20 
  operationer av olika slag. Vid något tillfälle kontrollerade han räckvidden för trådbundna snabbtelefoner 
  
 13  
 Förhör med Alvarez den 6 december 2000. SÄKO. 
 429 
  
 Buggning 
  
 SOU 2002:92 
  
 mellan IB:s lokaler och det närbelägna hotell Jarlos. Hos IB fanns bärbara mikrofoner redan då han började sin anställning. 
 14 
  
 Det är oklart hur snart efter sin anställning som Wood kom att arbeta med buggning. Han avled 1989 och det existerar endast en för SÄKO känd samtalsuppteckning med honom. Denna upprätta- des i samband med att chefsåklagaren Moran hörde honom 1973 då han undersökte FiB/Kulturfronts och Gordon påståenden om olagligheter från IB:s sida. Då Robèrt frågade vilken befattning han hade, svarade han: 
  
 Wood:  
 Jag har blivit kallad allt i allo, det innebär att jag har haft skiftande uppg bl.a. så är jag vice värd i dom fastigheter där kontoret inryms. Dels har jag hand om bilparken, sen sköter jag kontoret att det är funktionsdugligt, ser till att material finns, de dagliga rutinerna. 
  
 Robèrt:  
 Är Adams tekniskt kunnig?  
 Wood:  
 Jag är väl händig. 
 Wood bekräftade sedan att han varit involverad i en avlyssnings- operation men att hans insats endast begränsats till att köra fram och sitta i en bil som via radiosändare och bandspelare tog upp signaler från en lägenhet tillhörande en utländsk medborgare. Detta var omkring 1969 eller 1970. 
 15 
  
 Wilson Paues säger inte känna till något om huruvida IB eller någon befattningshavare inom organisationen, t.ex. Sullivan, Williams eller [Forslund], använt sig av buggning. Han har hört kafferastprat om att buggning skulle ha använts i Malmö och senare läst därom i P G Vinges memoarer. Han har ingen kännedom om att  
 ABF-huset 
  skulle ha buggats. Då han tillsam- mans med Garcia vid något tillfälle var i Norge fick de reda på att man där hade en stationär avlyssning av Folkets Hus, något som Shelton ansåg våghalsigt. 
 16 
  
 Ett försök ska ha gjorts att bugga ett hotellrum i Göteborg i samband med att Wheeler där sammanträffade med en palestini- er. Försöket ska ha misslyckats av någon orsak. 
 17 
  
 14 
  
 Uppteckning nr 107 (förhör). SÄKO. 
  
 15 
  
 Robèrts förhör med Wood den 22 maj 1973. Fövaras i 3:7402., löpnr 4B. SÄPO. 
  
 16 
  
 Samtal med Flores den 7 augusti 2001. SÄKO. 
  
 17 
  
 Förhör med Reeves den 20 januari 2000. SÄKO. 
  
 430 
  
 14 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 14.1 
  
 Regering och riksdag 
  
 Frågan om i vilken utsträckning Cole verksamhet var känd och förankrad i regering och riksdag har genom åren varit föremål för debatt. Till en början kan slås fast med absolut säkerhet att inget formellt regeringsbeslut ligger bakom tillkomsten. Det är också en självklarhet att den frågan aldrig blivit föremål för behandling i riksdagen eller dess utskott. På den tiden som Grupp B kom till inrättades enheten på så låg nivå inom försvarsstaben att det var upp till myndigheten själv att utforma verksamheten. Genom att regeringen tillstyrkte anslagsäskandena, kan man i och för sig tala om ett regeringsbeslut men man kan knappast tala om att rege- ringen som sådan var involverad i ett beslut om att tillskapa Grupp B. 
 Försvarsminister vid Grupp B:s tillkomst var Stewart men han hade tagit vid efter Long just då varför man kan utgå från att också Rhodes var kunnig om Cole enhet. Detta torde stå klart inte minst med tanke på att Rhodes var den som i början av  
 1950-talet 
  först hade kontakt med Elmér i regerings- kretsen och mer eller mindre godkände honom som kontaktman mellan regeringen och försvarsstaben. Som tidigare nämnts, före- kommer dock inte Cole namn i Cameron almanacka under dennes försvarsministerperiod. Rörande kontakterna mellan Shelton och Stewart har i texten en del tillfällen tagits upp, baserat på noteringar i Cox almanackor. Det framgår där att den första noteringen gjorts den 25 juli 1957 då Chen hade besök av Anderson. Det finns två möjliga anledningar till mötet; dels den av Elmér/SSU planlagda konferensen om atomvapenfrågan där Chen sedan medverkade, dels Cole överflyttning från Fst/U till Fst/In. 
 De båda träffades åtminstone två gånger till under 1957. Under 1958 finns endast ett sammanträffande noterat. Den 27 november 
 431 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 var Shelton hos Chen för ett femton minuter långt samtal. Under 1959 finns sju möten noterade. De två första kan ha sam- band med den då pågående diskussionen mellan Fst/In och stats- polisen rörande Fst/In:s behov av att inhämta upplysningar inom bl.a. industrin. Därutöver finns möten bokförda den 18 augusti, den 1 september (kan ha samband med anställningen samma dag av Flores vid Grupp B), den 29 september, den 19 november (vid mötet närvarade också  
 Harris och Campbell) samt den 17 december. Besöksfrekvensen ligger på samma nivå också under 1960 – ett tiotal möten. Dessutom hade Chen i slutet av året också besök av  
 Harris. 
 1  
 År 1961 finns Cole namn noterat på sju ställen i kalendern. 
 2  
 Året därpå före- kommer han på fem ställen varav han vid ett besök åtföljts av Edwards och vid ett annat av försvarsstabschefen Cunningham. 
 3  
 År 1963 har de båda enligt almanackan träffats vid nio tillfällen, Därutöver finns fyra besök av Edwards bokförda samt ett av en Engman – möjligen handlar det om den vid Grupp B verksamme Keller. 
 4  
 År 1964 förekommer Elmér endast fyra gånger. 
 5  
 År 1965 – då Grupp B höll på att slås samman med  
 T-kontoret, 
  har Chen och Shelton fyra eller fem möten. 
 6 
  
 Det förtjänar att poängteras att Shelton var en befattningshavare vid försvarsstaben som Chen hade ovanligt intensiv kontakt med – här har nämnts ca femtiotal möten under perioden 1957– 1965. Om man jämför med Campos finns endast 14 träffar noterade. Zimmerman  
 (1961–1966 
  chef för Fst/Sektion 2) finns för perioden fram till 1965 noterad 27 gånger – Elmèr har för samma period lika många noteringar. Då ska man komma ihåg att Shelton var underställd Patterson under samma period. 
 Det är mycket svårt att försöka knyta ovanstående möten till konkreta händelser. En möjlighet skulle kunna vara att förknippa dem med sådant som inträffat i omvärlden och som redan då var eller senare blivit offentligt kända. Det kan då exempelvis förefalla lite märkligt att Elmér, med sina kontakter i Finland, inte före- 
  
 1 
  
 Besöksdatum 1960: 7.1, möjligen 29.1, 22.2, 26.4, 23.8 (namnet dock överstruket), 25.8, 27.10, 17.11 samt den 19.12. Dawson besök var den 20.12. 
  
 2 
  
 Besöksdatum 1961: 2.2, 18.4, 18.5, 24.8, 4.10, 11.12 samt 19.12. 
  
 3 
  
 Besöksdatum 1962: 15.3 (samma dag var i tur och ordning också ÖB Rapp, Frazier samt Sims, FRA på besök), 4.6, 26.11, 10.12 (med Cunningham) samt den 21.12 (med Edwards). 
  
 4 
  
 Besöksdatum 1963: 18.2, 21.2, 21.3, 17.4, 5.6, 12.9, 7.11, 6.12, samt 27.12. Dawson besök: 5.3, 14.8, 5.9 samt den 14.10. Engmans besök: 20.12. 
  
 5 
  
 Besöksdatum 1964: 2.3, 1.6, 6.11 samt 20.11. Edwards besökte Chen den 17.1. följd av Brown timmen därpå. Engman finns noterad den 10.3. 
  
 6 
  
 Besöksdatum 1965: 4.1, 10.2, 11.5, 12.10 samt 3.12 (då namnet är överstruket). 
  
 432 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 kommer i samband med 1961 års finska notkris. Inte heller är det görligt att försöka knyta vissa av Grupp B:s rapporter till mötena för den händelse dessa ligger i tidsmässig anslutning till rapporter- nas datering. Cox statssekreterare under denna period, Ali, har i förhör inför SÄKO inte kunnat kasta något ljus över innebörden i kontakterna mellan försvarsministern och Elmér. Frithiofson vet inte när han först blev informerad om Cole verksamhet men det kan ha varit under 1958, möjligen av Stewart. Ortega tyckte att rekryteringen av Ritter och Edwards var ett fruktbart och helt korrekt sätt att arbeta för att få informationer. Han känner dock inte till några diskussioner inom partiledningen som föregick tillskapandet av Cole verksam- het. Han hade inga kontakter med Elmér före tiden som statssekre- terare 1958. Senare kom de att träffas och äta middag tre – fem gånger per år, bl.a. på Sällskapet. De träffades dock inte på Li tjänsterum och han såg inte heller ofta till Elmér på departe- mentet. Elmér hade inte, genom Ortega, några formella kontakter med departementet och den senare deltog aldrig i Cole föredragningar för Stewart. Inte heller hade Ortega några kontakter med Elmér i budgetsammanhang. 
 7 
  
 Försvarsutskottet saknade helt insyn i IB före avslöjandet 1973. Av bakgrundsmaterialet till utskottets utredning om IB hösten 1973 framgår tydligt att ledamöterna inte hade en aning om verk- samhetens existens, historia eller dåvarande inriktning. 
 Om Burch kontaktytor kan han själv få lämna en mer allmän orientering. Då han hördes av Neutralitetspolitikkommis- sionen 1993, fick han frågan om det var korrekt att det till hans förfogande stod en väldig mängd personer i storföretag, institutio- ner och folkrörelser. Han svarade: 
 Nja, det är klart att om man har arbetat länge som jag gjorde vid den där tjänsten får man en stor kontaktyta. Och det är klart att jag hade fina kontakter inte bara med socialdemokrater utan även med högern och centerpartiet, då var det värre med folkpartiet, de finaste idéerna finns ju där men det är ju ofta människor som vacklar lite. Men även industrin fick man kontakt med efterhand och bankerna så det fanns en stor kontaktyta på det sättet. 
 8 
  
 7 
  
 Förhör med Ali den 11 januari 2001. SÄKO. 
  
 8 
  
 Neutralitetspolitikkommissionens utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Neutralitetspolitikkommissionens arkiv. Regeringskansliets centralarkiv. 
  
 433 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 Socialdemokraterna och LO 
 Inom SAP är det på högre nivå många som nämnts i samband med Grupp B/IB:s verksamhet; Long, Stewart, Campbell, Alvarez, Reyes, Rodriguez, Ali, Clark, Caldwell, Browning, Hoffman, Sanchez, George, Silva, Thompson, Curry och hit måste man också räkna Martinez och Christensen. Inom LO har personer som Bowen, Johnson och Payne haft kontakter med Garcia. Sannolikt varierar graden av kunskap om verksam- heten starkt. Walker, som under större delen av  
 1970-talet 
  var  
 LO-sekreterare, 
  har inför SÄKO berättat att Johnson, som ColemanLO-ordförande 
  efter Bowen, någon gång efter IB- avslöjandet 1973 eller möjligen under 1974, bjöds på middag av Shelton. Rhodes frågade om Hoover ville följa med vilket denne accepterade. Hoover kände inte till vilken funktion Elmér hade. I middagen deltog en liten samling personer, en av dem var möjligen Flores. Hoover minns inte vad man talade om men det var i alla fall inte IB:s verksamhet. Hans minnesbild är att det var en sammankomst av social karaktär. 
 9 
  
 Då Grupp B/IB skulle anställa folk eller rekrytera kontaktmän gick man ibland via framträdande socialdemokrater. Harvey, som anställdes 1961 för att sköta registret, har hävdat att hon blev kontaktad genom Reyes och en annan person som arbetade under en kortare period i början av  
 1960-talet 
  har berättat att han kontaktades av  
 Harris efter rekommendation från dåvarande ecklesiastikministern Rodriguez samt en social- demokratisk riksdagsman. En av IB:s källor i södra Sverige säger att han i början av  
 1960-talet 
  blev uppringd av  
 Harris efter att denne fått källans namn av ordföranden i det aktuella socialdemokratiska partidistriktet. Ordföranden hade sagt att om källan ville kolla kunde han, eventuellt via ordföranden, höra med partisekreteraren Campbell. Källan utnyttjade sig dock inte av den möjligheten. 
 10 
  
 Hur djup kunskap de nämnda personerna inom partiet egent- ligen hade om Grupp B/IB:s verksamhet är således svårt att uttala sig om. 
  
 9 
  
 Förhör med Walker den 8 mars 2000. SÄKO. 
  
 10 
  
 Samtal nr 351. SÄKO. Källan berättar att Edwards uppgav att han kom från Stockholm och arbetade med säkerhetsfrågor för något departement, källan minns inte vilket. Edwards hade först frågan ordföranden i partidistriktet om denne kunde hålla koll på kommunister och deras verksamhet. Ordföranden hade då alltså istället hänvisat till källan. 
  
 434 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 Bondeförbundet/Centerpartiet 
 Under perioden 1951 till 1957 var socialdemokraterna inte ensam- ma i regeringsställning – man delade makten med Sullivan. Detta leddes då av Patel som av några personer anges ha varit informerad om Grupp B:s verksamhet. Garcia var in- rikesminister under koalitionsregeringen men avgick då denna sprack i oktober 1957. Elmér hade då nyligen flyttat över från Fst/U till Fst/In men det finns inga uppgifter om att Garcia, i egenskap av polisminister var införstådd med detta. Garcia var för övrigt partikamrat med en person som kände både Garcia och Martinez och hade sammanfört dessa redan 1947. Mannen hette Bullock och arbetade under  
 1950-talet 
  inom För- svarsstabens utrikesavdelning. 
 Folkpartiet 
 Det har i massmedia hävdats att folkpartiledaren Adams tillhörde den inre krets bland de borgerliga som kände till Grupp B:s verksamhet. Det framgick dock inte under vilken period han skulle varit detta. Edwards hade under en lång följd av år olika centrala poster i partiet; partiledare var han dock endast under åren  
 1967–1969. 
  Han var vice ordförande under Mills från 1962 och hade tidigare varit bl.a. ordförande i FPU  
 1950–1953. 
  Edwards satt därefter i partiets verkställande utskott från 1956. Som fram- gått tidigare var Edwards aktiv i debatten i det tidiga  
 1950-talet 
  om kommunister som säkerhetsrisker men detta behöver inte betyda annat än att han exempelvis ansåg att säkerhetspolisen borde få utökade befogenheter. Inför FUN fick Elmér möjlighet att kom- mentera uppgifterna rörande bl.a. Edwards. Han gav det kryptiska svaret att han inte träffat Edwards eftersom Stewart hade varnat Shelton för Edwards. Märkligt nog ges i uppteckningen ingen förklaring till detta. 
 11  
 Kanske, för att återknyta till Cole uttalande inför Neutralitetspolitikkommissionen, tillhörde Edwards en av dem som vacklade. Ali, som  
 1959–1960 
  var ordförande i 1959 års försvarsledningsutredning, har i en debattartikel uppgivit att det under utredningen framkom att två av dess ledamöter, Adams och högerns Wagner, var väl informerade om för- 
  
 11  
 Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. FöDep. 
 435 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 svarsstabens IB och uppskattade dess verksamhet. 
 12  
 Elmér upp- gav att ännu en folkpartist, Rasmussen, ska ha varit införstådd men det är oklart vad detta egentligen betyder. De båda var goda vänner sedan ungdomsåren i Jönköping. Utöver det anger Elmér endast att Thornton hjälpte Shelton ett par gånger då han hamnat i knipa i Tyskland. 
 13  
 Det var således knappast i sin egenskap av folkpartist som Thornton hade kontakt med Elmér. 
 Högerpartiet/Moderata Samlingspartiet 
 Som nämndes ovan hade en person vid Grupp B, Sullivan, en täckanställning vid Försvarets Fabrikverk (FFV). Under perioden 1963 till 1969 hette generaldirektören Wagner som alltså nämns av Stanley ovan. Svärd hade mellan åren  
 1947–1961 
  varit partisekreterare för Högerpartiet och uppges ha haft en mycket god relation till försvarsminister Stewart som bl.a. grundades på det faktum att de båda var födda och uppväxta i stadsdelen Majorna i Göteborg på  
 1910-talet. 
 14 
  
 Svärd ska enligt bl.a. Elmér ha varit en av dem som utanför försvarsstaben och arbetarrörelsen hade kännedom om Grupp B:s verksamhet. Elmér uppger inför FUN att Landry var en god vän och en fast punkt för honom. 
 15  
 Även Keller nämner Landry som i synnerhet involverad. 
 16  
 Redan i en intervju för tidskriften Z 1988 hävdade Shelton att (e)n av dom som hjälpte oss mest var högerman, hade till och med varit deras partisekreterare, nämligen förre chefen för Försvarets Fabriksverk och Statsföretag, Wagner. 
 17  
 Om det är korrekt citerat av artikelförfattaren, Lane, be- tyder detta troligen att Walters betydelse för Shelton kom efter parti- sekreterartiden och snarare inföll då han blev chef för FFV. Förutom Sullivan hade ytterligare några i personalen täckan- ställningar vid FFV. 
  
 12 
  
 Ali: IB höll efter landets fiender, debattartikel i Aftonbladet den 25 januari 1999. 
  
 13 
  
 Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till rege- ringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 14 
  
 Samtal med Marshall den 15 maj 2001. SÄKO. 
  
 15 
  
 Se bl.a. Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 16 
  
 Utfrågning av Keller den 29 oktober 1998.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 17 
  
 Tidskriften Z nr 4/1988:  
 Hemlige Olson: Så värvade jag agenter inom vänstern  
 av Lane. 
  
 436 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 Patterson efterträdde Landry som partisekreterare år 1960 och var sedan ordförande i partiet under åren  
 1965–1971. 
  Holm- berg säger i samtal med SÄKO att han inte kände till IB före av- slöjandet och han har aldrig träffat Garcia. Om det före- kommit några kontakter mellan Högerpartiet och IB, borde han känt till dem. Riksdagsmannen Perry från Östergötland var Walters handgångne man och Norman är övertygad om att Perry hade olika, för Norman okända, kontakter med säker- hetstjänsterna. Han vet inte vad han grundar denna övertygelse på. 
 18 
  
 En annan högerman som definitivt hade kontakter med IB är den förre moderate riksdagsmannen Bailey. Denne hade dock inget med inrikesverksamheten att göra och han har också uppgivit att han inte ens visste om att den existerade. Hagård knöts istället till utrikesdelen 1956 då Campos var chef för  
 T-kontoret. 
  Hagård kom alltså inte i kontakt med Elmér förrän denne blev chef också för  
 T-kontoret 
  i och med att IB bildades 1965. 
 19 
  
 Garcia uppgav i samtal 1997 att också White hade varit någon form av kontaktperson eller resurs för verksam- heten. 
 20  
 Mitchell efterträdde Wright som partiledare 1961, d.v.s. samma år som Landry avgick som partisekreterare. Vari Campbell värde för Shelton skulle bestå ville Elmér inte närmare beröra i samtalet 1997 och saken klargörs inte heller i FUN:s rapport, där Keller nämner Mitchell som en av de in- förstådda. Mitchell kände möjligen till Cole namn sedan den period i mitten av  
 1950-talet 
  då den förre var ordförande för Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar. 
 Sveriges Radios nyhetsmagasin Ekot uppgav på hösten 1998 att förre moderatledaren Joseph var införstådd i verksam- heten. Gill tillträdde som partiledare 1970, d.v.s. då IB:s inrikesverksamhet i praktiken skulle varit nedlagd. Dessförinnan hade han sedan 1961 varit partiets vice ordförande. I Ekot kom- menterade Davis uppgifterna med att han i stort sett var säker på att den  
 IB-verksamhet 
  Gill kände till, inte innefattade in- rikesverksamheten alls. Garcia uppgav för FUN 1998 att han inte hade inte haft något stöd av Joseph. Gill har 
  
 18 
  
 Samtal med Patterson den 4 november 2000. SÄKO. 
  
 19 
  
 Samtal med Bailey den 4 maj 2000. SÄKO. 
  
 20 
  
 Författarens samtal med Garcia den 11 mars 1997. I ett brev till författaren skrev Shelton naturligtvis fanns det andra än socialdemokrater inom IB - både före och efter 1965. Men det har ju varit `politiskt opportunt´ att komma åt en soc.dem personalkontroll. Är ej beredd att avslöja namn på ytterligare `samarbetande´ människor från borgerliga partier, ej heller från yttersta vänstern. 
  
 437 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 lämnat en del vittnesuppgifter efter sig i olika sammanhang och den där han ger den mest konkreta beskrivningen av sina kunskaper om IB:s verksamhet gav han då han 1983 hördes i en särskild utredning rörande misstänkt telefonavlyssning 
 21  
 där IB påstods eventuellt ha legat bakom. Gill redogjorde för hur han personligen var bekant med Hayes och att denne någon gång under 1960- talet berättat för Gill att man för lång tid sedan byggde upp en organisation `för att hålla kommunisterna på mattan´, en organisation som småningom fick viss stadga och blev på visst sätt `auktoriserad´. Därefter hade Gill haft flera samtal med Hall i saken varvid han skulle invänt att denna organisation ju kunde missbrukas, vilket Hall bekräftade. Dessa samtal sträckte sig in på  
 1970-talet. 
  I ett samtal några år senare med två  
 GP-journalister 
  tycks dock Gill precisera tidpunkten för Synnergrens information till 1975, då sjukhusaffären i Göteborg in- träffade. Gill blev då kallad till försvarsstaben av Hall som informerade Gill om bakgrunden till socialdemokraternas kartläggning av säkerhetsrisker på arbetsplatserna. Det kan ju tyckas märkligt att Gill inte efter  
 IB-avslöjandet 
  1973 skulle varit mer införstådd i IB:s inrikesverksamhet som ju till stor del då blev allmängods. Men faktum är att det här handlar om bekräftel- ser. Då försvarsutskottet på hösten 1973 utredde IB lämnade två av utskottets moderater, ordföranden Morgan och Campbell, i betänkandet en reservation rörande vad utskottet kommit fram till om eventuellt partipolitiskt (d.v.s. socialdemokratiskt) utnytt- jande av IB. Reservanterna menade att eftersom utskottet inte gått in på inrikesverksamheten före 1969, kunde man inte dra någon säker slutsats om detta. I samband med sjukhusaffären två år senare diskuterade man denna fråga inom partiet, särskilt med tanke på att Mason, som då satt i Rikspolisstyrelsen, hade miss- tankar om att IB:s inrikesverksamhet på något sätt varit inblandad. Då Clark 1979 var klar med sin utredning om sjukhus- affären, lästes denna med visst intresse av Davis. I en intern PM skriver Summers att JK:s undersökning rycker undan grunderna bl.a. för det frikännande i affären som Armstrong kom med 1976. Detta föranledde Bildt att konstatera följande: 
  
 21  
 Viss fråga om telefonavlyssning; rapport avlämnad av en särskild utredningsman  
 (Lee). Ds Ju 1984:2. Utredningen tillsattes efter uppgifter i massmedia om att Gutierrez telefon i riksdagshuset avlyssnats av en militär enhet kallad AMF (Arme- Marin- och Flygfilm). Det fanns misstankar om kopplingar mellan AMF och IB. Avlyssningarna skulle ha gjorts omkring 1975. Nordensons utredning visade emellertid att det var en växeltelefonist inom AMF som utnyttjat tekniken till att ringa upp olika personer, koppla ihop dem eller koppla om samtalen och avlyssna dem. 
  
 438 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 Således belägger JK de misstankar vi haft, att hela verksamheten var uppbunden och styrd av olika socialdemokrater med olika former av anknytning till IB eller liknande verksamhet 
 . 
  
 22 
  
 Detta pekar enligt min mening på att man inom moderaterna aldrig riktigt hade fått kläm på relationen mellan försvarsstaben och den verksamhet som arbetarrörelsen bedrev ute på arbetsplatserna. 
 Slutsatser 
 Det är oklart på vilket sätt personer som Garcia, Mitchell, Edwards, Joseph, Thornton och Landry skulle kunnat vara någon resurs för Grupp B eller IB/03. Rörande Landry var hans chefskap för FFV användbart eftersom det är osannolikt att han inte skulle känt till Russo anställningsförhållanden. Det är, vidare, helt oklart vilken kunskap de hade om hur verksamheten bedrevs och vilka rättssäkerhetsgarantier som tillkom de övervaka- de. Inte heller Rasmussen kan åberopas som en garanti ens för informell parlamentarisk förankring. Inom sitt parti hade han sådan förhållandevis låg ställning att detta måste kunna konstateras. Vidare framgår av Cole uttalanden, att Thornton hade en ytterst perifer roll och den pekar på att det rörde sig om utrikes snarare än inrikes förhållanden. En sak är vidare klar – Garcia skulle aldrig lämna ut namn på personer som försåg honom med exempel- vis namn på säkerhetsrisker och andra former av säkerhetsunder- rättelser. Elmér har i olika sammanhang hänvisat till, och starkt understrukit, behovet av respekt för källorna. I brev till dåvarande chefen för Krigsarkivet, Macdonald, skrev Shelton exempel- vis 1998 följande: 
 Min personliga åsikt om hithörande ting är efter många års arbete inom hemlig tjänst: källskyddet måste med tanke på framtiden ha en särställning som går före forskningsintresset, vilket, det medger jag, i sig omöjliggör en rättvis utvärdering av all hemlig underrättelsetjänst. Ett pris som framför allt en liten stat måste vara beredd att betala. 
 23 
  
 22 
  
 Sjukhusaffären i Göteborg 1975 
 . PM av Davis den 18 maj 1979. Moderata Samlings- partiet; utredningsenheten. Moderata Samlingspartiets arkiv. Handlingen påträffades då författaren gick igenom arkivet i samband med ett uppsatsarbete om sjukhusaffären 1997. 
  
 23 
  
 Brev från Garcia till Macdonald den 26 mars 1998. Anledningen till korrespondensen var att Johnson, som ett led i en undersökningsuppgift för HSFR:s räkning, frågat Elmér om vad som eventuellt fanns kvar av IB:s arkiv. Det är det som Elmér i brevet avser med uttrycket hithörande ting. Elmér diskuterade också i en intervju i tidningen Z (nr 4/1988) frågan om källskyddet ur en annan aspekt. Han berättade då att han lekt med tanken på att skriva en memoarbok men slagit detta ur hågen eftersom så många 
  
 439 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 Slutsatsen blir alltså att de ovan nämnda personer huvudsakligen kunde vara behjälpliga med olika praktiska lösningar och de kom därigenom också att i någon utsträckning känna till verksamheten. Om man det avseendet över huvud taget ska tala om förankring av verksamheten, är den ytterst selektiv; man har säkerligen und- vikit att tala med personer som skulle kunnat ställa sig negativa och att tala riksdagsmän i allmänhet har varit uteslutet med tanke på verksamhetens känsliga natur. Detta framgår till viss del också av ett uttalande av Garcia. Frågan han fick handlade egentligen om hur samkörda Martinez och Stewart var i frågor rörande IB:s verksamhet: 
 Jag kan inte svara ärligt på det. Jag vet ju att i väsentliga stycken så talade Stewart med Moore, självklart. Men jag vet att det var en del sådana här ärenden där Stewart markerade vid att det här skall vi hålla särskilt tyst om därför att det var ju inte alla inom rege- ringen som var samstämda på vissa linjer. Jag tänker då på en del kvinnliga människor som inte var så roade av försvarsfrågor och sådant där. 
 24 
  
 Keller berättade om att Wade, efter  
 IB-avslöjan- 
  det 1973, var så upprörd över verksamheten att hon hotade lämna regeringen. Efter att hon informerats om bakgrunden till IB:s uppkomst – enligt Day importen av försvarsmateriel – backa- de hon dock. 
 25 
  
 14.2 
  
 Grupp B/IB – en olaglig verksamhet? 
  
 Det har ibland påståtts att Grupp B/IB var en olaglig organisation. Dessa anklagelser grundas dels på uppgifter om att byrån i sin verk- samhet överträdde svenska lagar dels på att det var polisen som hade till uppgift att svara för rikets inre säkerhet. Här ska sägas att denna studie endast tar fasta på Grupp B/IB:s inrikesverksamhet varför en rättvisande omdöme är svårt att fälla. Emellertid kan konstateras att det, då Grupp B bildades, fanns bestämmelser som reglerade ansvaret för de polisiära och militära säkerhetstjänsterna. 
 inblandade i underrättelsetjänsten både i Sverige och utomlands ännu lever och i en del fall har familj kvar `på andra sidan´. 
  
 24  
 Neutralitetspolitikkommissionens utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Neutralitetspolitikkommissionens arkiv. Regeringskansliets centralarkiv. 
  
 25  
 Utfrågning av Keller den 19 oktober 1998. Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
 440 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 Beträffande den militära säkerhetstjänsten återfanns det då gällande regelverket i 1952 års generalorder. Då man under  
 1958–1960 
  diskuterade gränsdragningen mellan Fst/In och säkerhetspolisen åberopade inrikesavdelningens chef, Brooks, general- ordern som stöd för att få börja insamla personuppgifter också inom den civila sektorn. Generalordern är ett tjänstemeddelande utgivet av Försvarets Kommandoexpedition och utgör därmed ett regelverk beslutat av chefen för försvarsdepartementet. De punkter som i detta sammanhang har betydelse är följande: 
 Go nr 963. Mars 24. Bestämmelser för den militära säkerhetstjänsten För den militära säkerhetstjänsten gälla följande bestämmelser. 
  
 1. 
  
 Säkerhetstjänstens ändamål är att inom försvarsväsendet åstad- komma skydd mot spioneri, sabotage och annan skadegörelse även som mot landsskadlig propaganda och landsskadlig verksam- het i övrigt. 
  
 2. 
  
 Säkerhetstjänsten omfattar i huvudsak följande grenar: 
  
 a) 
  
 underrättelseverksamhet för att hindra och uppdaga spioneri 
  
 m.m. 
  
 (kontraspionage); 
  
 b) 
  
 kontrollverksamhet i samband med utlänningars vistelse inom militärt viktiga områden eller vid anläggningar tillhörande försvarsväsendet ävensom då utlänningar – undantagsvis – tas 
  
 i 
  
 anspråk för uppdrag inom försvarsväsendet (utlännings- kontroll); 
  
 c) 
  
 åtgärder för att hindra landsskadlig propaganda och lands- skadlig verksamhet i övrigt (övervakningstjänst); 
  
 d) 
  
 kontroll med avseende på handhavande av hemlig materiel och hemliga handlingar samt iakttagande av tystnadsplikten även- som åtgärder i övrigt för att hindra obehörig information om försvarsväsendet eller om andra ur försvarssynpunkt bety- delsefulla förhållanden (sekretesskontroll); 
  
 e) 
  
 vidtagande av tekniska skyddsåtgärder mot spioneri och sabotage m.m. (teknisk skyddstjänst); 
  
 f) 
  
 vakttjänst; 
  
 g) 
  
 krigspolistjänst. 
  
 Det bör framför allt ha varit med stöd av punkterna 1, 2a och 2c som man från försvarsstabens sida sökte utvidga verksamheten till att omfatta insamling av uppgifter också ute i det civila samhället. Här kan infogas att uppgifter gör gällande att man inom försvars- staben redan i slutet av  
 1940-talet 
  gjorde ansatser till att bygga upp ett eget register. Det framgår bl.a. av Graham dagbok för 
 441 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 juni 1949 då han samtalade med inrikesminister Martinez och dennes statssekreterare Hunt: 
 Miller och Smith berättelse den 30/5 om hur försvarsstabens inrikesavdelning höll på att bygga upp en kommunistisk övervaknings- organisation är ett nytt bevis för militärens monumentala omdömes- löshet. Och naturligtvis göres detta utan kontakt med Fuentes! 
 26 
  
 Byrd återkom till detta i en  
 TV-intervju 
  i början av 1974. I Folkhemmets hemligfolk, ett program om IB av Decker och Martinez, berättade han att han med svidande hjärta tvingats återuppta säkerhetspolisens kommunistregistrering efter Prag- kuppen. Byrd fick då frågan om det vid denna tid också före- kom åsiktsregistrering på annat håll än vid polisen. Byrd svara- de att det tror jag inte, eller rättare sagt är jag ganska säker på att 1948 förekom det inte. Han hänvisade till en tyvärr bristfällig minnesanteckning varmed han åsyftade den ovan citerade från juni 1949. 
 27  
 Det kan alltså inte råda någon tvekan om att regeringen 1949 förbjöd militären att själva registrera kommunister. I det informella samtal som föregick intervjun nämnde Byrd att polisens övervakning av människor enbart på grund av att de eventuellt kunde vara kommunister var en farlig konsekvens av åsiktsregistreringen, farligare än det faktum att man förde ett register som man fick lämna ut uppgifter ur bara om den parla- mentariska nämnden godkände det. Byrd säger att det här var nog i slutet av  
 50-talet, 
  början av  
 60-talet, 
  och då tog man initiativ för att göra något åt det. 
 28  
 En liknande tanke var Campbell inne på då han i slutet av  
 1990-talet 
  diskuterade IB med journalis- ten Williams. I kryptiska och svårtolkade meningar söker Aspling förklara IB:s verksamhet och som läsare lämnas man i stort sett med uppgiften att uttolka det sagda. Man får då intrycket av att registreringen, som Simpson talar om, i samband med att Stewart tillträdde som försvarsminister, fick en omfattning så att den blev organiserad, d.v.s. det blev ordning och reda på saker och ting. Vad som avses med registreringen, exempelvis i vems regi denna bedrevs, är oklart. Emellertid ska alltså Stewart har styrt upp denna efter sitt tillträde som försvarsminister. Asp- ling säger sedan att partiet alltid haft anledning att se till att man haft rent runt så att säga. Rörande IB och partiets inblandning säger Simpson att naturligtvis var jag informerad om det här, 
  
 26 
  
 Christensen: Finley  
  
 1945–1949 
  (2001) s  
 359–360. 
  
 27 
  
 Utskrift från intervjun med Byrd förvaras i Coleman arkiv. 
  
 28 
  
 Häger/Scott samtal med Odom Erlander i början av 1974. Coleman arkiv. 
  
 442 
  
 SOU 2002:92 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 självklart. 
 29  
 Stewart har aldrig riktig gett en fullständig bild av sin roll i samband med Grupp B:s bildande och den efter- följande verksamheten. I en intervju 1974 poängterade han att till- sättandet av Elmér inte var någon politisk utnämning utan var för- svarsstabens och Jones initiativ. 
 30  
 Inför försvarsutskottet 1973 fick han inte ens några frågor om detta (Frågan om Campbell och Thompson befattning med Grupp B/IB behandlas i avsnitt 17.2.) 
 Trots Campbell reaktioner på de militära ansatserna att efter Pragkuppen bygga upp egna personregister och trots reglerna i 1952 års generalorder fick alltså försvarsstaben senare klartecken från åtminstone försvarsminister Stewart att inte bara föra egna personregister. Man utvecklade också en apparat för inhämt- ning av uppgifter till detta register. Denna insamling begränsades inte endast till den militära sektorn – vilket generalordern tydligt anvisar – utan till industrier och områden utanför det rent militära som på något sätt kunde vara av intresse för försvaret. Därutöver insamlade man en del uppgifter om interna politiska förhållanden som måste haft ringa betydelse för försvaret, inte minst mot bak- grund av att säkerhetspolisen inhämtade ungefär samma typ av uppgifter. 
 Härigenom utvecklades Grupp B snabbt till en inhämtnings- enhet av säkerhetspolisiär art med breda kontaktytor långt utanför den militära sektorn. Försvarets Underrättelsenämnd som år 1998 i någon uträckning granskade IB:s verksamhet, har detta att säga rörande verksamheten: 
 Om man sätter in verksamheten i sitt historiska sammanhang ser FUN heller inte någon anledning att rikta kritik mot att den kom till stånd och ansågs nödvändig som ett led i försvaret av det demokratiska sam- hället. Därmed är inte sagt att det sätt som verksamheten organisera- des på var det rätta eller att det inte inom ramen för verksamheten har funnits brister och förekommit missförhållanden som inte borde ha accepterats. Tvärtom har vad som i detta ärende framförts inför FUN bekräftat detta. 
 31 
  
 FUN ger nästan intryck av någon övervakning av kommunister och andra säkerhetsrisker inte existerade inom statsapparaten vid denna tidpunkt. I stället är det ju känt att säkerhetspolisen sedan tio år skött denna övervakning och att den vid den i slutet av 1950- 
  
 29 
  
 Aspling/Lagercrantz (1999)  
  
 75-79. 
  
 30 
  
 Häger/Scott samtal med Stewart i början av 1974. Coleman arkiv. 
  
 31 
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten,  
  
 s 7. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 443 
  
 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar 
  
 SOU 2002:92 
  
 talet var mycket intensiv och omfattande. Statspolisintendenten Frazier gick inte utan vidare med på att Shelton skulle få ägna sig åt inhämtning även inom den civila sektorn. En hård strid om detta utspelades som nämnts under åren  
 1958–1959 
  innan man slutligen nådde en lösning som i princip tycks ha gått ut på att Shelton skulle vidarebefordra alla uppgifter han fick till säkerhets- polisen så fick denna ombesörja vidare utredningar. Med detta kan man konstatera att också polisen till slut tolererade verksamheten. Problemet är att man nog knappast hade något val; Hunter har i olika sammanhang berättat att Frazier under de första åren framförde klagomål till inrikesminister Rowe om att Grupp B:s verksamhet i alltför hög utsträckning trampade in på säkerhetspolisens område. Enligt Kim gjorde dock inte Lewis son något åt saken. Med all säkerhet – betänk bara Cole täta kon- takter med Stewart – var Grupp B alltför väl förankrad in- om regeringen för att Todd skulle kunna påverkat förhållandena. 
 Man kan således tala om en verksamhet som gillades, tolererades eller tvingades tolereras av i stort sett alla. Det spelade ingen roll vad Todd, Campos, försvarsstabschefen Clark, sektions- chefen Patterson och andra kritiska eller fundersamma personer ansåg; verksamheten rullade på och till och med utvecklades. Också detta visar på ett starkt stöd inom regeringen. Man ska dock inte förglömma att en av Cole främste beskyddare under en stor del av  
 1960-talet, 
  var försvarsstabschefen Miller. Det var först när Hunter på hösten 1969, hårt pressad av regeringen, upplyste Byrd om risken för att det hela skulle så att säga spricka som regeringen fann för gott att avveckla verksamheten – dock endast den delen där man inte hade något operativt samarbete vill säga. Rörande IB:s verksamhet i Göteborg där Harrison verkade, fortsatte man det samarbete man inlett på våren 1968. Allt pekar på beslutet om avvecklingen, fattat inom en mindre rege- ringskrets, sattes ur spel av Stewart efter den utveckling som tog regeringen på sängen efter händelserna i malmfälten vintern 1969/1970. 
 Det tycks också som att personer inom vissa andra partier var införstådda i verksamheten. Dock, en tvivelaktigt inrättad verksam- het blir inte mindre tvivelaktig för att fler personer backar upp den. I stället faller skuggan på en något större krets. Bristen på insyn och kontroll över Grupp B/IB:s verksamhet ledde till en rad klara övertramp ur rättssäkerhetssynpunkt och i en del fall kan också kontateras att personer som verkade för enheten också begick lagbrott. 
 444 
 15 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 15.1 
  
 IB – en socialdemokratisk säkerhetspolis i militär skepnad? 
  
 Då en säkerligen mycket förbittrad Fletcher år 1984 gav ut sina memoarer strax efter att han tvingats avgå från justitieminister- posten, passade han på att trampa socialdemokratin på en av dess ömmaste tår. I boken infogade han ett kort avsnitt om IB där han uppgav att han efter sin avgång fått ytterligare upplysningar av personer som utgått från att jag har varit bättre informerad än jag var. Annars skulle detta avsnitt inte ha skrivits. Han fortsätter: 
 Inititativet till samarbetet mellan den politiska och fackliga arbetar- rörelsen å den ena sidan och den militära säkerhetstjänsten å den andra lär ursprungligen ha tagits av företrädarna för arbetarrörelsen. På den politiska sidan har det under åren lopp varit Odom Byrd, Long, Stewart, Campbell, Moore och Alvarez som haft ansvaret och från fackligt håll har bl.a. Bowen och Bryant varit ansvariga. 
 1 
  
 Bartlett anger inte närmare vad han grundar detta på. Att notera är här två saker. För det första anges att initiativet till samarbetet mellan SAP, LO och militären påstås ha tagits av de två förstnämn- da aktörerna. För det andra nämns Bryant som en av de ansvariga för samarbetet. Potter var ordförande för Svenska Byggnadsarbetareförbundet under hela den period som Elmér ver- kade. I en annan skildring av senare datum nämns, som vi strax skall se, ännu en framträdande facklig ledare i sammanhanget, näm- ligen Metallindustriarbetareförbundets ordförande Arias som tillträtt 1956. Som representant för LO nämns också dess ord- förande  
 (1956-1973) 
  Bowen. Som framgår av redovisningen i kapitlet om Grupp B/IB:s tillkomst finns indikationer som visar att 
  
 1  
 Bartlett (1984) s  
 49–52. 
  
 445 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 man från den fackliga sidan kan ha haft ett intresse av en löpande kontakt med försvarsstaben. 
 Journalisterna Bishop och Watkins lanserar i den uppmärksammade boken  
 Kommunistjägarna  
 (1990) en version som går ut på att verksamheten var en fortsättning på den social- demokratiska arbetsplatsorganisationen men nu i militär skrud: 
 Efter att kommunisterna rensats ut ur de flesta fackföreningar gällde frågan hur socialdemokraterna skulle kunna cementera sin makt- ställning. Saken diskuterades i partiets inre krets under 1956 och 1957; det var Christensen, Bishop, Stewart, Campbell, Payne, Long och några till som be- rördes av frågan, såsom den nye Metallordföranden Arias. 
 Man kom fram till att det behövdes en bättre löpande kontroll över läget i fackföreningarna. Detta krävde ett systematiskt upplagt namn- register över samtliga kommunister. Att utnyttja säkerhetspolisens (statspolisens tredje avdelning) register för detta ändamål var omöjligt. Det var inte upplagt på ett sätt som passade just detta syfte, och något fritt tillträde till uppgifterna hade heller inte partiledningen. Dessutom var säkerhetspolisens personal präglad av helt andra värderingar än socialdemokraterna. Att utnyttja det för partipolitiska syften skulle väcka uppmärksamhet och protester. Ett helt nytt register måste läggas upp. Den närmast liggande tanken var att göra som de danska och norska broderpartierna: förlägga hela hanteringen till partiexpedi- tionen. Där fanns redan de mera osystematiskt ordnade namnregister som Davis och Fox lagt upp. Nackdelen var att ett sådant register knöts direkt till partiet. Det vore som att ha en tickan- de bomb i lokalerna. Dessutom krävdes en stor och kostsam arbets- insats av den centrala partiapparaten. 
 Så väcktes idén om att överlåta det praktiska arbetet till militären. Inte till redan existerande militära enheter, utan till en helt ny, hemlig organisation som skulle bestå av lojala socialdemokrater. 
 Meningarna var delade om det förnuftiga i en sådan ordning. Long var emot. Han ansåg det vara alldeles för riskabelt. Han gillade inte heller tanken på att låta militären ta över något som var en intern partipolitisk angelägenhet. Militären var känd för att vara lika mörkblå som säkerhetspolisen. Long var inte vem som helst; han var försvarsminister, en tungviktare i den koalitionsregering som social- demokraterna bildat tillsammans med centern 1951 och som skulle komma att spricka på hösten 1957 och ersättas av ett rent socialdemo- kratiskt styre. 
 Men förslaget förespråkades starkt av kommunikationsminister Stewart, den förre partisekreteraren. Han fick stöd av Rowe. Fördelarna med att placera registret under militärens tak var uppenbara: verksamheten fick en officiell hemligstämpel, kostna- derna fördes över till statskassan och hanteringen skildes formellt från 
 446 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 partiet. Dessutom kunde det motiveras utifrån nationella säkerhets- intressen. Diskussionen slutade med att Stewart och Rowe fick sin vilja igenom. När beslutet väl var fattat var det ingen som motsatte sig detta, alla ställde lojalt upp för den nya ord- ningen. 
 2 
  
 Elmér har kommenterat ovanstående redogörelse med att han inte känner till något om en sådan bakgrund. 
 3  
 Inför Neutralitetspolitik- kommissionen sade han exempelvis: 
 Allt snack om att vi har övertagit t.ex. en socialdemokratisk kontroll av kommunister, det är trams, det är tecken på mindre begåvning eller dålig historiekunskap. 
 4 
  
 Eftersom Sullivan uppgifter fått visst genomslag i de- batten om IB, skall deras redovisning ovan här studeras närmare. I det inledande stycket sägs att man i partiets inre krets under 1956 och 1957 diskuterade hur man, efter att kommunisterna rensats ut ur de flesta fackföreningar skulle kunna cementera sin maktställ- ning. Det finns inget som motsäger att sådana diskussioner förekommit – snarare förefaller de naturliga. Problematiskt är dock att författarna själva i ett särskilt kapitel, stödda på angivna källor, redovisar hur kampen mot kommunisterna utfallit med en närmast förlamande seger för SAP under åren  
 1952–1954. 
  Man hänvisar exempelvis till ett uttalande av Campbell på partikongressen 1952 där denne sade att det är i hög grad vårt folk på arbets- platserna som kan ta åt sig äran av att vi kunnat så effektivt göra upp med kommunisterna och bokstavligen rensa ut dem snart sagt från alla fackföreningar. 
 5  
 Man återger siffror från vintern 1954 som visar hur stor kommunisternas tillbakagång verkligen var, närmare bestämt att endast 80 av sammanlagt 9 000 fackföreningar i landet leddes av kommunister. Man menar att siffran ska jämföras med över 500 när kampanjen började nio år tidigare. 
 6  
 Siffrorna hade hämtats ur en tidningsartikel, skriven i januari 1954 av en av partiets främsta kommunistbekämpare, Davis. Författarna nämner också andra faktorer som bidrog till att de extremt anti- 
  
 2 
  
 Kanger/Gummesson (1990) s  
  
 86-88. 
  Efter meningen om de norska och danska broder- partierna finns avsnittets enda not som hänvisar dels till Harmon bok  
 Sersjanten  
 som utkom 1987 om norska socialdemokraterna partiets register, dels till Alexander och Payne bok  
 Säkerhetspolisens hemliga register  
 (1966) om registren i Danmark. 
  
 3 
  
 Brev från Garcia till författaren den 1 mars 1997. Privat ägo. 
  
 4 
  
 Neutralitetspolitikkommissionens utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Regeringskansliet Centralarkiv. 
  
 5 
  
 Kanger/Gummesson (1990) s 76. I en not hänvisar författarna till protokoll från den socialdemokratiska partikongressen 1952. 
  
 6 
  
 Ibid. I en not hänvisar författarna till Beasley artikel i Daily Telegraph den 19.1.1954. 
  
 447 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 kommunistiska stämningarna började mattas av; Jones död i mars 1953 och Koreakrigets slut samma år. Ett sannolikt riktigt an- tagande som framförs i boken är att man inom partiet oroade sig för att den noggrant uppbyggda arbetsplatsorganisationen riskera- de att luckras upp eftersom den så starkt byggt på kampen mot kommunisterna. Man hänvisar till ett dokument som sägs visa att SAP trots den förkrossande segern ansåg sig tvungna att också fortsättningsvis vara på sin vakt. Det är ett brev som partiets andra stora kommunistdödare Fox i februari 1955 skrev till partidistriktens ombudsmän. Men tonen i brevet är inte särskilt alarmistisk. Pettersson inleder med att skriva att det i de då aktuella fackliga valen tycktes vara svårare att klara rena partilinjer än tidigare och att det var tydligt att kommunisternas nya taktik medfört framgångar på något enstaka ställe. Dock tillägger han: Ingen anledning finns att överdriva faran. En varning vill han dock framföra då han, med hänvisning till utvecklingen i Sovjet efter Stalins död, skriver att man inom partiet inte skall vara blinda för att det kan bli svårare i fortsättningen. Waters skriver vidare: 
 För att gardera oss mot överraskningar och för att skapa en bättre kontakt mellan partiexpeditionen och vårt aktivaste fackföreningsfolk avser vi att lägga upp ett centralt register över kontaktmän i de  
 viktigaste fackklubbarna och fackföreningarna i hela landet 
 . Vår för- hoppning är att denna krets av kontaktmän skal känna med sig att de bär ett speciellt ansvar (understrykning i original, LOL). 
 7 
  
 I boken ges ett exempel på vad som hände med Koch propå. Från Norrbottens partidistrikt sände distriktsombudsmannen i april 1955 in en lista till Edwards, där han valt ut 17 ombud inom 14 olika fackföreningar i länet. 
 8  
 Författarna utgår sedan från att arbetsplatsorganisationen efter detta förtätades och blev en mera centralstyrd organisation varefter man tycker sig kunna slå fast vad det speciella ansvar som Edwards talar om egentligen innebar. 
 9  
 Det skulle, enligt deras fortsatta redovisning, uppen- 
  
 7 
  
 Ibid, s  
  
 79-80. 
  Brevet är i boken avbildat i sin helhet på s 80. 
  
 8 
  
 Ibid, s  
  
 90-91. 
  De 17 personerna kom, enligt boken, från Gruvs avdelningar 12 (Kiruna), 4 ( Malmberget), 13 (Tuollavaara), 40 (Svartöstaden) samt 110 (Laisvall). Vidare Järnvägs avdelningar 80 (Gällivare), 126 (Boden), 68 (Notviken ) 248 (Kiruna) samt förbundets avdelning i Jokmokk och dess 5:e dirtikt i Luleå. Därutöver också Metalls avdelning 173 i Luleå. Inom Skogs- och Flottningsarbetareförbundet valdes Torneälvens och Kalixälvens båda distrikt ut. Två ombud från Kiruna FCO och Malmbergets FCO Ingick också. Enligt boken kompletterades sannolikt listan senare med fler ombud från Byggnads, Trä och andra större förbund i Norrbotten. 
  
 9 
  
 Ibid, s  
  
 79-81. 
  
 448 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 barligen bestå i att förse partiet och försvarsstaben med namn- uppgifter på kommunister. Beskrivningen av IB:s uppkomst – den som citerats i detta avsnitts inledning – följer nämligen på de kommande sidorna i boken. Det finns ingenting som direkt pekar på att Dawson brev till distrikten år 1955 hade något samband med Cole verksamhet. Det är dock fullt möjligt att en sådan kontaktmannaförteckning, under Perry kontroll, kunde underlätta dennes uppgift att förse Elmér med uppgifter av be- tydelse för försvaret. 
 Det finns inga belägg för att det krävdes ett systematiskt upp- lagt namnregister över samliga kommunister för att partiet skulle få en bättre löpande kontroll över läget i fackföreningarna. Likaså finns inga belägg för att partiet av det skälet skulle bilda en helt ny, hemlig organisation som skulle bestå av lojala socialdemokra- ter – däremot finns ett flertal dokument som visar att detta var en militärt initiativ som utvecklades under åren  
 1956–1958. 
  
 Det finns i stället andra uppgifter och uttryck att ta fasta på i Kanger/Gummessons redogörelse. Man talar om en tickande bomb på partiexpeditionen och att överlåta det praktiska arbetet till militären. Detta stämmer betydligt bättre överens med följan- de scenario. Elmér har uppgivit – och han stöds i någon utsträck- ning av dokument och några muntliga uppgifter – att han under åren fram till Grupp B/IB:s bildande genom en överenskommelse mellan försvarsstaben och SAP hade möjlighet att via vissa nyckel- personer anställda på partiexpeditionen få uppgifter av militärt intresse. Det kan knappast ha rört sig om annat än personuppgifter. Detta bör ha inneburit att det pågick en verksamhet som inte var alltför trevlig att ha på partikansliet, nämligen kontakter mellan partiföreträdare och en militär underrättelseman. Det torde vara så att det var denna trafik man helt ville överlåta åt militären genom att få ut den ur lokalerna. Och lösningen blev att låta militären i stället anställa några nyckelpersoner för att utföra samma arbete. Det var således inte något register som placerades under militärens tak utan en kontaktfunktion. Kanske fanns det papper i samman- hanget, namnlistor eller liknande som Elmér nyckelpersoner för- varade på partikansliet och möjligen ansåg man att detta var en militär uppgift för vars kostnader militären rimligen borde stå. Det finns inget som i och för sig motsäger att man genom arrange- manget att låta militären anställa nyckelpersonerna, kunde ha viss nytta av detta. Att gränsen, framför allt under  
 Robinson tid vid Grupp B, inte upprätthölls pekar ju på detta lik- som det faktum att några av personerna vid partikansliet i början av 
 449 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 1960-talet 
  erhöll en del dokument från Garcia, handlingar som än i dag finns kvar i SAP:s arkiv. 
 Kanger/George skriver också något senare hur arbetet in- om Grupp utvecklades, och även om uppgiften i det sammanhanget saknar källa tycks man här ha ganska bra underlag – Elmér har nämligen själv senare, i samtal med Lawrence, lämnat en snarlik redovisning. Först nämns att Garcia tog hjälp av två ombudsmän vid partiexpeditionen, Fox och Burch. Därutöver sägs att också partikassören Silva var behjälplig. Edwards och Larsen hade i sin tur kontakt med partiombudsmännen i distrikten och därutöver kunde också en kontakt tas med de speciellt utsedda arbetsplatsombuden som Edwards efterlyst 1955. Via dessa uppgifter fick Elmér de upp- gifter han behövde, skriver författarna. Man fortsätter: 
 Det blev dock tungrott i längden att tvingas förlita sig på 68:ans anställda för kontakterna ut i partiet. Det innebar en viss risk och dessutom hade Burch och Fox annat arbete att utföra. Den sistnämnde slutade för övrigt sin partianställning inte långt efter att Garcia börjat sitt insamlingsarbete. Fox ersattes visserligen på sin post av  
 Martin 
  Newman, men denne saknade Dawson gedigna erfarenhet. Det var dags för Fst/In grupp B att skapa sin egen fältorganisation. 
 10 
  
 För att lösa detta, menar författarna, anställdes på hösten 1958  
 Harris och ett år senare Flores. Det är, som nämnts, sannolikt att det är denna förändring av kontaktfunk- tionen som diskuterades inom SAP vid samma tid. Om man ändå laborerar med tanken på att Sullivan uppgift om upprättandet av ett register i militär regi, ur vilket man fritt kunde få uppgifter, vore riktigt infinner sig en hel del problem. Det fanns inga som helst garantier för att Grupp B – som ju ändå måste inordnas i det militära systemet – skulle läcka uppgifter till partiet så fort man där bad om det. Militära chefer skulle utforma verk- samheten, beräkna anslag, tillhandahålla lokaler, upprätta arbets- instruktioner och säkerhetsföreskrifter samt anställa folk. Hur skulle SAP kunna lita på att allt detta gjordes på ett sådant sätt att det var fritt fram att erhålla uppgifter ur registret? Snarare före- faller det som att man, om man nu förfogade över mera osystematiskt ordnade register helt skulle förlora kontrollen över ett sådant. Militära chefer skulle med all säkerhet inte vara över- 
  
 10  
 Ibid, s 91. 
 450 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 seende om det kom till deras kännedom att de egna handlingarna utan någon som helst kontroll spreds till ett politiskt parti. 
 Den största svagheten med Sullivan uppgifter i detta avseende är att källan helt saknas. Det finns inte ens en karak- terisering av denna, exempelvis att det är en person som arbetade på partiexpeditionen eller inom det militära. Sålunda saknas också uppgifter om det är en  
 första-, 
  andra- eller t.o.m. kanske tredje- handsuppgift som man erhållit. Vidare framgår inte när källan ska ha erhållit uppgifterna. 
 Inom Säkerhetstjänstkommissionen har stora ansträngningar gjorts för att skapa klarhet i sanningshalten rörande Kanger/ Gummessons redogörelse. Författarna har kontaktats med för- frågan om den eller de källor som lämnat uppgifterna vill framträda inför kommissionen. Källan/källorna har undanbett sig detta. Vid förnyad förfrågan till George om källan/källorna kan tänka sig att inlämna en skriftlig anonym redogörelse, har George för- medlat att man motsatt sig detta. Det har varit en vansklig uppgift för kommissionen att på detta sätt röra sig i gränslandet mellan respekten för källskyddet och kraven på klarhet. Kanger/ Gummessons uppgifter har redovisats för i stort sett samtliga per- soner som kommissionen talat med rörande IB. En av dessa sade då att han vid ett tillfälle fick en beskrivning som i vissa stycken har beröringspunkter med den som ges i Kommunistjägarna. Personen uppger att han av SSU:s förbundsordförande Browning fick uppgifter om att militären fått tillåtelse av vissa nyckelpersoner inom SAP att utnyttja den socialdemokratiska arbetsplatsorganisa- tionen för övervakning av arbetsplatser. Personen vill minnas att Powers nämnde att Long hade motsatt sig arrange- manget. Personen tror att Powers fått uppgifterna i statsråds- beredningen av Christensen eller Martinez (Powers var statsekreterare där åren  
 1958–1960). 
  Personen säger vidare att den personkrets som inom partiet skulle ha diskuterat saken enligt en allmän uppfattning inom socialdemokratin var densamma som nämns i boken. I partiets verkställande utskott skulle Hoffman eller Sanchez – vilka företrätt Powers som  
 SSU-ord- 
  förande – ha fått höra beslutet. De till Grupp B knutna kontakt- personerna Burch, Fox och  
 Harris skulle enligt personen ha känt till beslutet. Personen menar vidare att Browning torde ha informerats om IB av  
 Harris och Fox hösten 1961 då han blev 
 451 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 ordförande i SSU. 
 11  
 Browning har tillbakavisat dessa på- ståenden. 
 12 
  
 Personen har också hävdat att en grundläggande felaktighet i Kanger/Gummessons skildring består i påståendet att man från SAP:s sida ville lägga över en egen kommunistövervakning på för- svaret. 
 Bland de som riktat skarpast anklagelser mot IB återfinns förre chefen för säkerhetspolisens Cunningham samt förre rikspolischefen Hunter. I sina memoarböcker stödjer de sig dessutom på dokument som på olika sätt knyter an till IB:s verksamhet. Men varken Vinge eller Kim torgför uppfattningen att IB egentligen var en partipolitisk underrättelsetjänst. Vinge hänvisar visserligen till sådana påståenden: 
 Det har från olika håll påståtts att Robinson var en socialdemokratisk organisation. Så kunde exempelvis hösten 1987 en toppman inom LO i Norge berätta om en liknande verksamhet i hans land. Och det intressanta för oss är att han bekräftade att IB i Norge och Sverige idkade byteshandel med uppgifter om nordiska medborgare. 
 13 
  
 Men Vinge skriver också att han träffade Shelton ett flertal gånger. Första tillfället var år 1964 då han tillsammans med byråchefen Harper besökte Cole lokaler ute i Solna. Av de följande mötena skedde en del ibland på Vinges initiativ. Det är därför direkt otänkbart att Vinge på detta sätt skulle ha gett sig i lag med en socialdemokratisk underrättelsetjänst om han ansåg att det var en sådan Elmér styrde. På ett ställe talar dock Vinge om den militära säkerhetstjänsten (IB) och nämner sedan partiets under- rättelsetjänst men det är oklart om han sätter likhetstecken mellan de båda i sammanhanget. Vinge nämner också de motiv som varit vägledande, nämligen att hålla reda på kommunisterna och därmed förhindra infiltration vilket visar att hans uppfattning är att Grupp B åtminstone ursprungligen var militärt säkerhetsinriktad. Dock, menar han, blev dessa motiv, med tiden alltmer självgenererande och efter att ha redovisat en rapport om en kommunist i Jönköping 
 14  
 frågar han: 
 Vem skulle ha intresse av den här typen av registrering av kommunis- ter och aktiviteter bland kommunister runt om i landet? Militären och dess säkerhetstjänst? Arten av uppgifterna och sättet att rapportera stämmer onekligen betydligt bättre in om man vet att uppgiftsinsam- 
  
 11 
  
 Förhör med [FYRA] den [datum utelämnat]. SÄKO. 
  
 12 
  
 Förhör med Browning den 11 januari 2001. SÄKO. 
  
 13 
  
 Vinge (1988) s 42. 
  
 14 
  
 Ibid, s  
  
 56-57. 
  
 452 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 lingen var en direkt fortsättning av den verksamhet som socialdemo- kratiska partiet igångsatte redan på  
 30-talet. 
  En verksamhet som fortsatte under efterkrigstiden för att slutligen inlemmas i den byrå IB, som administrativt inordnats i försvarsstaben. 
 15 
  
 Ja, vem var intresserad av sådana uppgifter? Svaret är besvärande för Vinge. Rapporten gick nämligen till säkerhetspolisen där den förvaras bland ett stort antal Grupp  
 B/IB-handlingar 
  av samma karaktär, av vilka flera refereras i Vinges bok. 
 16  
 En annan av de handlingar Vinge återger i boken rör ett antal kommunister i Tranås. Denna handling gick till såväl säkerhetspolisen som Fst/ Säk. 
 17  
 För övrigt skall påpekas att Grupp B/IB:s rapporter inte skiljer sig från säkerhetspolisens egen rapportering rörande kom- munister vid samma tidpunkt vilket gör följande citat ur Vinges bok en smula märkligt: 
 En del kanske rycker på axlarna över att sådant här registreras – det var oskyldigt och ofarligt. Jag vill hävda motsatsen: att även de mest oskyldiga företeelser rapporterades och bevarades – det är vad som skrämmer. 
 18 
  
 Den poäng Vinge vill göra i boken går främst ut på att påtala det starka inslaget av socialdemokrater i verksamheten för att däri- genom bryta igenom den då rådande socialdemokratiska hållningen att det egentligen inte fanns någon koppling mellan IB och SAP. Vinge skriver bl.a. att han förfogade över en förteckning på alla de som 1964 var anställda vid Grupp B/IB: 
  
 15 
  
 Ibid, s 56. 
  
 16 
  
 Rapporten, som handlar om en anställd vid Svenska Fläktfabriken i Jönköping förvaras i 5/73:264, löpnummer 4. SÄPO. 
  
 17 
  
 Rapporterna – Vinge tar upp den på s  
  
 48-55 
  - är följande. 1) Rapport daterad den 6 juni 1962 rörande kommunister i bl.a. Norrahammar (totalt 28 namn). Denna rapport gick till säkerhetspolisen – förvaras i 5:73/264, löpnummer 4 – samt till Fst/Säk:s kontraspionage- detalj, vilket framgår av detaljens diarium för 1962, se serie Ö IV diarium, volym 187. MUST. 2) Rapport daterad den 4 december 1961 rörande kommunister i bl.a. Tranås, Hus- kvarna och Jönköping (totalt 27 namn). Rapporten gick till säkerhetspolisen där den för- varas i 5:73/264, löpnummer 4. Rapport daterad den 22 februari 1963 rörande en anställd vid Svenska Tändsticksfabriken i Jönköping. Rapporten har gått till säkerhetspolisen där den förvaras i 5:73/264 samt till Fst/Säk:s kontraspionagedetalj vilket framgår av detaljens diarium för 1962, se serie Ö IV diarium 1963. Volym nr 196. MUST. 
  
 18 
  
 Vinge (1988) s 48. Vinge skriver detta efter att ha redovisat en rapport från Grupp B rörande en musikdirektör Nash, hemmahörande i Jönköping. I rapporten står: Vid ett tjeckiskt dirigentbesök i Katrinehplm, diskuterades om inte någon annan svensk orkester var intresserad av ett framträdande hos den tjeckiske dirigenten. Jönköpings orkesterförening tackade ja, och resultatet slog så bra ut, enl. musikdir. Lopez (ordf. i Svenska orkesterföreningens riksförbund och f.d. musikfanjunkare) att man beslutade om ett fortsatt utbyte. Musikdir. Nash från Jönköping utsågs till att resa till Tjeckoslovakien som gästdiri- gent, ett uppdrag som Nash varit mycket stolt över. Evenemanget har varit omnämnt i orts- pressen. 
  
 453 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 Det gemensamma för de här sjutton var att de alla var lojala mot organisationen (vilket ju ter sig som ett totalt överflödigt påpekande - motsatsen hade varit uppseendeväckande, LOL:s anm). Bland hand- läggarna var de flesta socialdemokrater och de som hörde till den inre kretsen var mycket starka anhängare till partiet  Den som efter detta tvivlar på att denna av socialdemokrater dominerade organisation inte var förankrad i den högsta partiledningen skall få mer fakta i det följande. 
 19 
  
 Här skall vi ge Vinge rätt i det att han konstaterar förankringen i partiledningen. Han fick utstå hård kritik för detta i den debatt som följde på hans bok men på denna punkt fick han på sätt och vis upprättelse genom Johnson uttalanden sommaren 1998 samt FUN:s utredning senare samma år. En dimension som Vinge 
 – och i någon mån också FUN – förbiser är dock att förankringen av Cole verksamhet inom försvarsstaben var än mer utpräglad. 
 Hunter skriver i sina memoarer att den fråga som ound- gängligen inställer sig är om den organisation som växte fram under Burch ledning i första hand registrerade kommunister för  
 försvarets  
 räkning. Kim menar att frågan är motiverad av att IB tycktes utveckla sig till en rent socialdemokratisk organisation varefter han räknar upp några av de ombudsmän som var anställda hos Elmér. Då hans memoarer gavs ut på hösten 1990 hade knappt ett halvår gått sedan Delgado publicerade  
 Kommunist- jägarna 
 . Kim skriver: 
  
 Kanger-Gummesson 
  hävdar att IB kom till på den socialdemokratiska partiledningens initiativ. Därom vet jag intet. Men att IB blev en socialdemokratisk angelägenhet råder väl numera ingen tvekan om: det var socialdemokrater som anställdes, kontaktmännen var i de flesta fall socialdemokrater, Garcia rapporterade direkt till försvars- ministern i den socialdemokratiska regeringen Stewart. Även om det inte fanns någon formell överenskommelse mellan partiet och IB tillgodogjorde sig naturligtvis partiet de uppgifter som med statliga medel –  
 men utan parlamentarisk insyn  
 – samlades in och kunde vara till nytta (kursivering i original, LOL:s anm). 
 20 
  
 I likhet med Vinge redovisar Kim sedan några interna Grupp  
 B/IB-handlingar 
  och påpekar att det här rör sig om mer en om- fattande kartläggning av det kommunistiska partiet än en analys av militära säkerhetsrisker och att det var ren åsiktsregistrering. Problemet för Kim är dock detsamma som för Vinge; uppgifter om minst 7 500 kommunister översändes från Grupp B till säker- 
  
 19 
  
 Ibid, s 44. 
  
 20 
  
 Kim (1990) s 305. 
  
 454 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 hetspolisen under  
 1960-talets 
  första år och därutöver hade säker- hetspolisen en egen inhämtning som var betydligt mer omfattande än Grupp B/IB:s. 
 Om vi går tillbaka till  
 IB-avslöjandet 
  1973, kan vi inte heller där hitta några belägg för att IB kom till för att SAP ville bedriva kommunistövervakning under militär täckmantel. Murphy skriver exempelvis i  
 IB och hotet mot vår säkerhet  
 att IB tillkom 1964 genom en sammanslagning av Murphy och  
 T-kontoret. 
  Så långt stämmer det någorlunda med vad som numera är känt. Problemet kommer då Smith skall förklara vad Murphy var. Han går då tillbaka till 1948 och menar att den registrering som vid den tiden återupptogs – och som Byrd berörde i sina memoarer i början av  
 1970-talet 
  – skedde inom ramen för en hemlig organisa- tion vid sidan av Säpo och Fst/Säk. Han skriver vidare att det var denna organisation som 1958 blev Collector Ltd AB och som 1964 inrangerades i IB som avdelning 03. Smith skriver sedan att den socialdemokratiska regeringen under Byrd beordrade mili- tären att bygga upp en hemlig spionorganisation som riktade sig mot politiskt radikala svenskar. Enligt Smith tillkom alltså Murphy (med vilken han avser Grupp B) på Campbell order 1948 och in- ordnades i försvarsstaben först 1964. Smith konstaterar att rege- ringen därmed var ytterst ansvarig för verksamheten och därför var det självklart att också SAP:s ledning skulle kritiseras. Men: 
 Självfallet är detta inte någon kritik av partiet i sig, eftersom så ytter- ligt få över huvud taget har känt till verksamheten. 
 21 
  
 Smith framhöll i stället att partistyrelsen var inblandad. Men ock- så här reserverade han sig: 
 Men partistyrelsen består av ett  
 60-tal 
  ledamöter och suppleanter plus ett antal anställda vid kansliet. Självfallet är det här bara ett fåtal som känt till verksamheten. Det gäller främst det verkställande utskottet, men även ett par andra personer. 
 22 
  
 Sammanfattningsvis kan sägas att det saknas belägg för påståendet att SAP skapade IB för att där fortsättningsvis, med hjälp av stat- liga medel, bedriva kampen mot kommunismen med register och personal. Ingen person har någonsin trätt fram och sagt något liknande – åtminstone ingen som kan förväntas ha någon som helst kännedom om de faktiska förhållandena. Likaså har inga dokument 
  
 21 
  
 Smith (1973) s 11. Rörande Bratts uppgifter kan sägas att i stort sett samma uppgifter publicerades i FiB/Kulturfronts första nummer om IB (nr 9/1973) i maj 1973. 
  
 22 
  
 Ibid. 
  
 455 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 någonsin presenterats som ger belägg för påståendena. Däremot finns en mängd belägg, såväl muntliga som skriftliga, för att detta var ett militärt initiativ och att Grupp B/IB var en mycket välin- tegrerad del i försvarsstaben. Elmér var väl sedd inom försvars- staben under  
 1950-talet 
  och Cole kontakt med företrädare för SAP initierades och utvecklades under Ortiz tid som försvarsstabschef medan officerare som Steele, chef för Fst/In och framför allt Vingrens efterträdare Brooks plä- derade för verksamheten med Elmér som ansvarig. En av Cole främste beskyddare under  
 1960-talet 
  var för övrigt dåvarande för- svarsstabschefen Miller, en person som på sin tid ansågs alltför borgerlig för att han skulle få efterträda Lucero som ÖB 1970. Chefen för sektion II, Zimmerman, var också infor- merad om Grupp B:s verksamhet och den stora utredningen om den militära säkerhetstjänsten (MSU) – där Patterson ingick – ställde sig positiv till Cole arbete. Den ende som på högre nivå gav uttryck för negativ uppfattning rörande verksamheten var Gardner, som var försvarsstabschef  
 1957–1961. 
  Dock var det alltså under dennes tid som Grupp B inrättades och hans motvilja mot verksamheten framträder i dokumenten först i början av 1961. En annan person som med tiden kom att ifrågasätta Cole verk- samhet var chefen för den hemliga underrättelsetjänsten  
 T-konto- 
  ret, Campos. Denne framför i en liten skrift om  
 T-kontoret 
  att Shelton före tillträdandet som chef för IB 1965 av staten beviljats avsevärda belopp för att bygga upp en säkerhetstjänst avsedd för hans politiska parti. 
 23  
 Närmare än så beskrivs inte Cole verk- samhet och det finns anledning att sätta frågetecken rörande Hernandez till synes säkra uppfattning. Då Barton 1974 samtalade med journalis- terna och historikerna Decker och Martinez nämnde han endast att Elmér inte hade någonting med  
 T-kontoret 
  att göra före 1965. Barton sade också att (j)ag förstod ju att Shelton sysslade med någonting, men jag visste inte riktigt vad. 
 24  
 Av Hernandez dagbok framgår dock att han närde dessa misstankar redan i det tidigare  
 1960-talet 
  men han framlägger inte några bevis för att så skulle varit fallet. I augusti 1959 träffades Barton och chefen för Fst/Sek- tion 2, Fisher. Man berörde då Shelton och hans Fin- landskontakter. Här märks för första gången i dagboken Hernandez misstankar rörande Elmér och hans samröre med det social- demokratiska partiet. Barton skriver att Stewart fått för sig att en särskild Finlandslinje skall läggas upp på det partipolitiska 
  
 23 
  
 Palm (1999) s 52. 
  
 24 
  
 Häger/Scott, samtal med Campos 1974. Coleman privata arkiv. 
  
 456 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 planet och vill ha Elmér att resa ut i sådant syfte något Barton fann oanständigt. Barton ansåg att partiinställningen till underrättelse- tjänsten är orimlig och sade till Bates att man hos mig förföljt folk därför att de tillhör högerpartiet, och jag är inte böjd att acceptera någon socialdemokratisk underrättelsetjänst utan jag anser att Fst:s underrättelsetjänst är en sak och partilinjen är en annan. 
 25  
 Av olika skäl hade Barton i början av januari 1962 en konflikt med Shelton och Barton skriver att han vill komma till botten av den Elmérska avdelningen såtillvida som den driver en verksamhet parallellt med min egen och som hinder för min egen. 
 26  
 Tillfälle till detta gavs i april 1962 då de båda samman- träffade. Hernandez uppfattning efter samtalet var att Shelton gjort en rent politisk karriär och att försvarsstabschefen Clark inte vågat förhindra detta. 
 27  
 Några månader senare misstänker Barton, med anledning av att Cole budgetäskanden började bli lika stora som  
 T-kontorets, 
  att det lägges upp en socialdemokratisk under- rättelsetjänst och att Fstchefen fått låna sig till detta. 
 28  
 I november 1963 hade Barton och hans andreman Ballard inbjudits till Shelton och Wenblad för att dessa skulle redogöra för sitt arbete. Vad som föranledde detta och resultatet av redovisningen är dock okänt. 
 29 
  
 Barton ger alltså uttryck för att Shelton gjorde politisk karriär och byggde upp en partipolitisk underrättelsetjänst. Detta är en rimlig uppfattning med tanke på att Stewart ville att Cole ska hålla i partipolitiska kontakter med underrättelsemässig innebörd i Finland. Det har ju också visat sig att Shelton och Ritter förmedlade uppgifter från den finska fackföreningsrörelsen till det norska Arbeiderpartiet. Redan i mitten av  
 1950-talet 
  hade Barton och Shelton diskuterat (det framgår av Hernandez dagbok) bl.a. de tyska under- rättelser, som kommer in till oss över socialdemokratiska vägar och som Elmér förmedlar. Jag accepterade att man i fortsättningen skulle skicka alltsamman till mig. 
 30  
 Han uttryckte då ingen upp- rördhet över dessa kontakter. Emellertid finns det mycket som pekar på att Shelton och hans kontakter, inte minst på det inter- nationella planet, med tiden blev besvärande för Barton vilket han ju också ger uttryck för. Det finns alltså en partipolitisk dimension av Cole arbete och det är denna som växer sig så främmande för 
  
 25 
  
 Miller dagbok den 27 augusti 1959. KrA. 
  
 26 
  
 Ibid., den 13 mars 1962. KrA. 
  
 27 
  
 Ibid., den 5 april 1962. KrA. 
  
 28 
  
 Ibid., den 26 juni 1962. KrA. 
  
 29 
  
 Ibid., den 26 november 1963. KrA. 
  
 30 
  
 Ibid., den 15 november 1955. KrA. 
  
 457 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 Barton och som leder till hans tankar på en socialdemokratisk underrättelsetjänst. Vad som sedan hände då Barton fick lämna T- kontoret i samband med sammanslagningen med Grupp B kan knappast ha inneburit annat än att hans uppfattning cementerades. Men egentligen borde kanske Barton ha haft viss förståelse för att man som utomstående kan skapa sig en sådan uppfattning. Han blev ju nämligen själv föremål för sådana misstankar. 
 Thede Palm hade 1955 låtit anställa ordföranden i Konservativa Studentförbundet, Wells. Behjälplig vid rekryte- ringen hade varit professorn och högerpolitikern Garcia. 
 31  
 I januari 1957 hade Johnson avancerat från aktuarie till byrå- direktör. 
 32  
 En annan anställd vid  
 T-kontoret, 
  Harrison, hade vid några tillfällen under januari och mars samtalat med Byrd och försvarsminister Long om Hernandez verksamhet. 
 33  
 Han hade bl.a., med Wells som färskt exempel, fram- fört att Barton knöt till sig högerpolitiker. I  
 Några studier till T- kontorets historia  
 skriver Barton att Johnson och Lewis inte tålde varandra och att detta huvudsakligen var den senares fel. Barton anger att Lewis var orolig för att Johnson skulle bli Hernandez andre man och därmed en möjlig efterträdare till denne, något som han själv önskade bli. Då Lewis förstod att så inte skulle ske, började han enligt Barton driva fram en befordran på politisk väg  
 34 
 : 
 Det kan räcka här med att säga att han gick inte bara till försvars- ministern utan också till statsminister Byrd för att tala om att jag bara tog in högerfolk i min tjänst. Byrd tog aldrig upp något sådant med mig. 
 35 
  
 På våren 1957 efterträddes Long av Stewart. Denne skulle snart, till skillnad mot Byrd, få tillfälle att ta upp saken med Barton. Den 5 mars 1957 hade Sovjetunionen genom en protestnote avslöjat att  
 T-kontoret 
  skickat agenter till Baltikum. 
 36  
 Kritik riktades från bl.a. UD mot Hernandez verksamhet. Harrison 
  
 31 
  
 Samtal med Wells den 19 september 2000. SÄKO. 
  
 32 
  
 Fst/Chefsexpeditionen, Hemliga handlingar 1957. Wood/Adj 29/1 1957 nr H 105:4. 
  
 33 
  
 Uppgiften bygger på en kombination av flera källor. Av försvarsminister Cox möteskalender framgår att han sammanträffade med Lewis den 29 januari, 3 samt 5 mars 1957. Av bl.a. Hernandez dagbok framgår på flera ställen att Lewis hade talat med Rhodes och Byrd. 
  
 34 
  
 Campos (1999) s 49. Varken Johnson eller Lewis stod särskilt högt upp på listan över tänkbara efterträdare till Barton. Detta framgår av anteckningar i Martin dagbok den 8 maj 1957 där Lewis först nämns som sjunde namn. Johnson nämns inte alls. 
  
 35 
  
 Campos (1999) s 50. 
  
 36 
  
 Se mer om detta i Nelson/Woods  
  
 Hemliga makter  
 (1991) s  
 171–183 
  och Singleton Kadhammars  
 De sammansvurna  
 (1999). 
 458 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 träffade i slutet av mars försvarsstabschefen Day varvid den förre framförde att Barton var nere och tagen av vad som hänt ett faktum som säkerligen aktualiserade Adams oro för att Johnson skulle kunna bli Hernandez efterträdare. Lewis an- märkte inför Pennington att Johnson är farlig. Särskilt tagen skulle Barton ha varit eftersom han inte fått förklara sig inför försvars- ministern. 
 37  
 Pennington funderade på om Barton möjligen skulle bytas ut. Av överbefälhavaren Jarvis arbetsanteckningar från den 3 april 1957 framgår också att försvarsstabschefen Pennington övervägde åtgärder mot Barton. En knapp vecka senare träffades Carpenter och Stewart. De talade bl.a. om Barton och Raymond skriver att Chen sade sig inte veta någonting alls om T- kontoret men att Barnes ville undersöka verksamheten. Carpenter reagerade mycket starkt på detta och undrade (s)kall Barton bindas? Är Barnes rädd för ry?. Han påpekade att Chen åtminstone skulle få en orientering av Barton själv. 
 Den 25 april 1957 träffade Campos försvarsministern Stewart för en första föredragning. Vid tillfället tog Chen upp att det i Hernandez organisation fanns flera högermän, åtskilliga folkpartister och inga socialdemokrater. Barton skriver i sin dagbok att han visserligen upplevde att Chen hade förtroende för honom men att man misstänker att högern spelat in JML (Johnson, LOL) på platsen. 
 38  
 Endast sex veckor senare noterar Barton att Johnson skall sluta och ersättas med en militär, Hart. 
 I början av juli 1957 var Barton uppe hos Pennington och berättade att han nu upptäckt att Lewis bakom hans rygg går till Byrd. Barton ville nu bli av med Lewis. 
 39  
 I ett samtal 1959 med chefen för sektion II, Fisher, framförde Barton miss- tanken att Cole då två år gamla Grupp B höll på att utvecklas till en socialdemokratisk underrättelsetjänst. Han påpekade detta särskilt eftersom man hos mig har förföljt folk därför att de tillhör högerpartiet. Då Barton i mitten av  
 1960-talet 
  avvecklades som chef för  
 T-kontoret, 
  ersattes han av Shelton. Stewart förklarade då bl.a. för Barton – enligt dennes dagbok – att detta gick tillbaka på den tid, då Harrison sprang till Byrd och Long med diverse uppgifter om mig.... 
 40  
 Wells hävdar i samtal med SÄKO att Adams påståenden att  
 T-kontoret 
  rekry- 
  
 37 
  
 Lopez dagbok den 25 mars 1957. KrA. 
  
 38 
  
 Miller dagbok den 25 april 1957. KrA. 
  
 39 
  
 Lopez dagbok den 6 juli 1957. KrA. 
  
 40 
  
 Miller dagbok den 12 november 1964. KrA. 
  
 459 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 terade högerkrafter är felaktiga. De enda personerna inom organi- sationen med sådan bakgrund var Johnson själv och ytterligare en person. I övrigt bestod  
 T-kontoret 
  av folk inom handelsflottan och pensionerade officerare. 
 41  
 Det är emellertid ett faktum att det i miljön runt Barton fanns ett flertal högermän. Garcia utgör ett exempel liksom ledaren för unghögern Bailey. 
  
 15.2 
  
 Singh uppgifter 1975 
  
 Ett annan indikation på en start i tidigt  
 1950-tal 
  utgörs av en ut- redning om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten som förre försvarsstabschefen Zimmerman sammanställde 1975 troligen direkt för 1974 års underrättelseutrednings räkning. 
 42  
 Av det avsnitt som handlar om Cole verksamhet framgår följande: 
 I juli 1953 inrättades en bearbetningsgrupp (Grp B) vid inrikesavdel- ningen. Dess uppgift var att inhämta och bearbeta säkerhetsunder- rättelser. Prioritering av inhämtningen skedde geografiskt med hänsyn till krigsfallsplaneringen. Bearbetningen ledde till att vissa viktiga funktioner prioriterades. Skyddet av järnvägen och hamnar samt transportrörelserna i de senare är exempel härpå. Gruppens arbete ledde till ett stort antal personinformationer. För att bibehålla sekre- tessen kring denna verksamhet hölls delar av personalen vid Grp B skild från inrikesavdelningen såväl lokalt som i personförteckningar ... 
 Under 1961 skildes Grp B helt och hållet från inrikesavdelningen och erhöll självständig ställning. Gruppen redovisades på hemlig personal- förteckning. 
 Denna redogörelse kom sedan att ligga till grund för slutsatserna 1974 års underrättelseutredning (UU 74) i det korta avsnitt man där ägnar IB:s ursprung. Detta sammanfattas på följande sätt: 
 Vid den dåvarande inrikesavdelningen i försvarsstaben (numera för- svarsstabens säkerhetsavdelning) inrättades år 1957 en enhet med upp- gift att i Sverige och vissa andra länder inhämta och bearbeta säker- hetsunderrättelser, d.v.s. underrättelser om säkerhetshotande verksam- het. För att sekretessen kring verksamheten skulle kunna bibehållas, hölls delar av personalen skild från inrikesavdelningen, både lokal- mässigt och i personalförteckningar. Under år 1961 skildes denna enhet helt från inrikesavdelningen och fick en självständig ställning. 
  
 41 
  
 Samtal med Wells den 19 september 2000. SÄKO. 
  
 42 
  
 Underrättelsetjänsten inom försvarsmakten  
  
 1945–1973 
  med synpunkter på utvecklingen i framtiden  
 av Zimmerman daterad den 20 januari 1975. Förvaras i 1974 års underrättelseutrednings arkiv, YK 2866, volym 7. RA. 
  
 460 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 Som synes modifierades Wilson beskrivning något i denna version. Uppgifterna om att Grp B bildades som en bearbetningsenhet inom inrikesavdelningen redan 1953 togs inte med. I stället har helt enkelt 1953 bytts ut mot 1957. Skälet skulle kunna vara att Patterson helt enkelt tagit fel eftersom det inte finns några uppgifter i övrigt som talar för att man inrättade en bearbetningsgrupp vid inrikes- avdelningen 1953. Däremot är det allmänt känt att den bearbetande kapaciteten ökades vid  
 utrikesavdelningen  
 samma år, genom ny- anställningarna av Shelton, Moore samt ytterligare sju personer. Det finns dock inget som stöder uppgiften om att en formell grupp kallad Grupp B inrättades så tidigt som 1953. Detta understryks också av Reynolds samtal med Davis som under perioden 1950 
 – 1954 var chef för detalj I vid Fst/In. Han hävdar med bestämdhet att någon bearbetningsgrupp av det slag Patterson beskriver inte inrättades vid inrikesavdelningen under Wilkins tid som detaljchef där. 
 43  
 Tillfrågad om vad Patterson grundar sin skrivning på hävdar han i dag endast att Grupp B uppstod runt Martinez då denne verkade vid utrikesavdelningen. Han skulle således ha tagit fel på inrikes- och utrikesavdelningen. Vad som dock kvarstår som mindre sannolikt är beskrivningen av verksamhetens art som inte alls ligger i linje med det arbete som bedrevs inom utrikesavdel- ningen vid den aktuella tidpunkten. Patel, som tillhörde dem som tillsammans med bl.a. Moore och Shelton anställdes vid Fst/U i juli 1953 bl.a. i syfte att utöka bearbetningskapaciteten, tillbakavisar bestämt att det fanns någon Grp B och han säger också att hans och Thompson arbetsuppgifter över huvud taget inte berörde säkerhetsfrågor. Däremot, menar han, är det säkerligen så att Elmér med tiden fick arbetsuppgifter av säkerhetskaraktär, vilket Thomas bl.a. fick klart för sig omkring 1956 då Shelton gav uttryck för intresse av ungerska flyktinggrupper. 
 44 
  
 Den enda möjliga slutsatsen av ovanstående är att Wilson beskrivning av Grupp B:s tillkomst 1953 är felaktig och bygger på sammanblandning av uppgifter. 
  
 15.3 
  
 Finnarna från Sirola 
  
 Garcia hävdar i samtal med Scott/Häger rörande till- komsten av IB: 
  
 43 
  
 Samtal med Davis den 19 mars 2002. SÄKO. 
  
 44 
  
 Samtal med Patel den 5 juni 2001. SÄKO. 
  
 461 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 I början av  
 1950-talet 
  började välutbildade kommunister från DDR och Finland att söka sig till Sverige ... Jag var själv i DDR och kollade utbildningen. Den svenska säpo kunde inte klara den här uppgiften. Den var splittrad och länspolischeferna inte alltid lätta att ha att göra med. Det visade sig att det satt finnar överallt i ammunitionsförråden i Bofors, på viktiga poster i Hofors etc. Paues, ombudsman i Norr- botten var en av mina viktigaste kontaktmän. 
 Det har i de senaste årens debatt om IB från flera håll framhållits att den finska invandringen under  
 1950-talet 
  utgjorde en viktig faktor rörande Grupp B:s tillkomst. Uppgifterna har främst torgförts av Hayes. Det finns dock inget som visar att Grupp B i slutet av  
 1950-talet 
  ägnade Sirolautbildade finländare särskilt stor uppmärksamhet. Visserligen fick Shelton genom sina finska kontakter i slutet av 1959 tag i en broschyr innehållande uppgifter om personer som åren  
 1946–1958 
  studerat vid Sirola- institutet men i övrigt saknas dokumentation som kan ligga till grund för påståenden om att detta var av större vikt i Grupp B:s utveckling. 
 45  
 Däremot finns uppgifter som tyder på att man hade ett visst intresse av detta strax efter att Hall tillträtt som ÖB 1970. En  
 LO-man, 
  Reeves, som under  
 IB-tiden 
  upp- rätthöll kontakt med Flores, har berättat att han, i egenskap av  
 IB-man 
  tog fram och förfogade över några elevmatriklar som innehöll uppgifter om finska medborgare som utbildats på Sirola- institutet. Rantanen lämnade matrikeln till Elmér som sade att han väntat länge på den och att Hayes var angelägen om att få den. 
 46  
 Hayes, som då var ÖB, har bekräftat att Erickson Rantanen försåg IB med en matrikel över dem som hade genom- gått längre eller kortare utbildning på Sirolainstitutet. 
 47  
 Erickson Rantanen menar att Hall hade uppfattningen att Sirolainsti- tutet spelade en viktig roll i Skandinavien, något som han dock helt fått om bakfoten. Institutet bedrevs som en vanlig folkhög- skola med statsbidrag. Enligt de många tidigare elever som Ranta- nen talat med avsåg utbildningen endast ideologiska basfrågor, nationalekonomi, matematik och språk. 
 48  
 I förhör med SÄKO har Hall lämnat uppgift om att Flores 1972 fick Wood/Säks och/eller försvarsstabschefen Wilson uppdrag att hålla kontakt med företagsledningar och fackföreningar knutna till LO vid krigs- viktiga arbetsplatser i syfte att se till att där inte anställdes 
  
 45  
 Broschyren återfinns i SÄPO:s arkiv i en särskild akt om Sirolastiftelsen (P 5549, löpnummer 2). 
  
 46 
  
 Kokk (2001) s 158f. 
  
 47 
  
 Ibid, s 470. 
  
 48 
  
 Samtal med Erickson Rantanen den 2 november 2001. SÄKO. 
  
 462 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 olämpliga personer från  
 LO-sidan. 
  I stället fick sådana personer anställning i företag av mycket ringa värde ur försvarets synvinkel, så att man visste var man hade dem. Hall menar att Ritter därigenom fortsatte den verksamhet som han tidigare bedrivit. Elmér och Paues samarbetade men Hall upplevde inte att Shelton förde något befäl över Paues. 
 49  
 Det finns dock stor osäker- het i Synnergrens uppgifter. Såväl Ritter som Patterson har tillbaka- visat uppgifterna. Det troligaste är att Hall här helt enkelt blandar ihop Ritter med Reeves. 
  
 15.4 
  
 Det amerikanska kravet och trepartsöverenskommelsen  
  
 ÖB-LO-SAF 
  
 15.4.1 
  
 Det amerikanska kravet 
  
 Hayes uppgav följande inför Neutralitetspolitikkommis- sionen 1993: 
 Och då kommer vi in på det här med  
 IB-affären 
  också. Och det kanske är lika bra att jag säger det på en gång. För det var ju en ömtålig affär i det hänseendet. Därför när svenska forskningsanstalten, försvarets forskningsanstalt, den fick annex utav amerikanerna, den hade rätt att komma åt vissa tekniska kunskaper. Och vi hade mycket god kontakt mellan FOA och de tekniska delarna ute i Amerika. Men i det här sammanhanget så ställde då när de lämnade ut sedan för tillverkning på svensk industri något som innehöll teknologi så ställde amerikanerna krav att svenska regeringen skulle svara för att inte denna teknologi fördes vidare till tredje man. 
 Hela min tid på militära sidan och sedan också under de tio år jag var i näringslivet, så var vi ytterst noga med att näringslivet, de olika före- tagen de skall inte kontrolleras, eller garanteras vad de gör utav regeringen. Och det där blev ju en ömtålig fråga. Och den här ledde så till, i slutet på  
 50-talet 
  och i början av  
 60-talet, 
  att Garcia fick hand om IB. Och det var helt enkelt så att man heller inte ville sätta Säpo på att vara inne och titta i olika industrier. 
 Synnergren förmedlade inför Neutralitetspolitikkommissionen en starkt förenklad bild av IB:s verksamhet. Som nämnts tidigare (se avsnitt 5.2,  
 Industriskyddskommittén 1957 
 ) var det dock av helt andra skäl som man inte ville ha säkerhetspolisen inne på industrierna. Dessutom är det fel att hävda att avtalet – eller det amerikanska kravet som det också kallats – ledde till att Grupp B/IB skapades – utvecklades är ett bättre uttryck. Inför FUN 
  
 49  
 Förhör med Hayes den 27 januari 2000. SÄKO. 
 463 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 berättade Hall 1998 att Peterson Rapp 1960 eller 1961 – torde ha varit det senare – i en kvalificerat hemlig skivelse framförde USA:s meddelande att svenska regeringen bar ansvaret för att de försvarstekniska kunskaper och vapen som Sverige köpt eller på annat sätt erhållit från USA, inte kom till främmande makts kännedom. Enligt Hall skulle en särskild enhet skapas för samverkan mellan LO och SAF i denna fråga eftersom industrin själv inte ville att polisens blandades in. 
 50  
 Garcia menar att Synnergrens redogörelse inför Neutralitetspolitikkommissionen är en i stort riktig beskrivning av hur Grupp B kom till men tillägger att det också fanns ett nationellt egenintresse involve- rat. 
 51  
 Inför FUN nämnde han att USA, som en förutsättning för att Sverige också i framtiden skulle få teknisk kunskap och inhandla vapen, krävt att det skulle vara rent inom vissa industrier. Också Shelton menar att (e)tt samarbete mellan SAF, LO och Försvars- staben etablerades. I FUN:s rapport framgår dock inte vilken tid- punkt Elmér talar om men nämnden tycks i alla fall tro att han lägger det i anslutning till Grupp B:s bildande omkring 1957/ 1958. 
 52 
  
 Uppgifterna om att amerikanernas krav på kommunistfria industrier skulle ha lett till  
 bildandet  
 av Grupp B i slutet av 1950- talet kan således knappast vara riktigt. Däremot kan konstateras att diskussionerna med amerikanerna i slutet av  
 1950-talet 
  påverkade arbetet inom försvarsstabens inrikesavdelning och därmed indirekt också Grupp B:s utveckling. Inom försvarsstaben var man exempelvis under åren  
 1958–1959 
  mycket orolig för kommunistisk verksamhet ute på industrierna. Att denna oro inte skulle ha ett samband med de samtidiga diskussionerna med USA måste betrak- tas som uteslutet. Utformningen av det militära säkerhetsskyddet bör dock ha varit upp till svenskarna själva och amerikanerna kan knappast ha haft några idéer om detta så länge de fick garantier om att deras teknik åtnjöt ett fullständigt skydd. Sådana garantier upplevde man från amerikanskt håll att man fick redan i maj 1958. Några särskilda krav från USA:s sida på inrättandet av en avdelning av Grupp B:s typ och med de kontakter byrån hade, kan knappast ha ställts. Då en amerikansk delegation besökte försvarsstaben i 
  
 50 
  
 Försvarets Underrättelsenämnds utfrågning av Hayes.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 51 
  
 Cole brev till författaren den 6 maj 1997. 
  
 52 
  
 Utfrågning av Garcia den 16 mars 1998.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
 464 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 maj 1958 fanns endast ett embryo till Grupp B:s verksamhet. Den mer intensiva kartläggningen av kommunister kom igång först något år senare vilket också det pekar på ett samband med den amerikanska teknikexporten. Säkerhetsavtalet med USA rörande handeln slöts 1961. Vid försvarsstaben skrev man då att p.g.a. säkerhetsavtal med viss främmande makt hade man vid försvars- staben under hösten 1961 infört särskilda arbetsuppgifter av tidigare ej förekommande art. Vad man här anspelar på är säker- ligen Grupp B och möjligen också hela det särskilda kartläggnings- projekt rörande svensk kommunism som vid denna tidpunkt etablerades inom Fst/In och som hade till uppgift att definiera det kommunistiska hotet i förhållande till det svenska försvaret. 
  
 15.4.2 
  
 Trepartsöverenskommelsen 
  
 Hayes har i olika sammanhang på senare år hävdat att det finns ett formellt beslut rörande den s.k. trepartsöverenskommel- sen – som uppgörelsen mellan  
 militär-SAP/LO-SAF 
  kommit att kallas. Synnergren, som själv säger sig ha sett trepartsöverens- kommelsen, hävdar att den innefattar endast några korta rader som säger att inom försvarsstaben har bildats en särskild detalj och samarbete i det fallet har skett med SAF och LO. Något närmare om verksamhetens art anges inte enligt Hall. Dokumentet skall ha signerats av dåvarande överbefälhavaren Williamson Rapp och försvarsstabschefen Miller. 
 53 
  
 Det förefaller osannolikt att ett avtal i egentlig mening rörande Grupp B skulle ha upprättats. Det är dock lika svårt att tro att uppgifterna är helt gripna ur luften. I förhör med SÄKO hävdar Hall att det omkring 1960 fanns en skrivelse enligt vilken den svenska regeringen ansvarade för att kunskap om vapen och teknik som Sverige köpt eller fått från USA inte kom till tredje makts kännedom. Skrivelsen skapade oro inom regeringen och detta skulle ha lett till överenskommelsen mellan Rapp, Foster och Fox om samarbete till skydd för sådana hemliga uppgifter. Synnergren skulle ha läst överenskommelsen någon gång i slutet av  
 1960-talet. 
 54 
  
 Det är emellertid fullt möjligt att det Hall här talar om är ett dokument som upprättats i anslutning till 1961 års sekretessavtal med USA. Dock, det är några år efter Grupp B:s till- komst. 
  
 53 
  
 Förfs samtal med Hayes den 6 oktober 1997. 
  
 54 
  
 Förhör med Hayes den 27 januari 2000. SÄKO. 
  
 465 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 SOU 2002:92 
  
 Keller säger i förhör inför SÄKO att han baserar sina uppgifter om trepartsöverenskommelsen på vad han hört av förre försvarsministern Stewart som någon gång sagt att jag lyckades få LO och SAF att ställa upp. Trepartsöverenskommel- sen är enligt Day en kvalificerat hemlig  
 ÖB-order 
  som Hall en gång våldsamt upprörd viftade med framför Ruiz ögon. Upprördheten hade sin förklaring i att Lucero satte sådana känsliga uppgifter på papper. Eventuellt för- varades handlingen i Adams skåp där Hall fann det. Möjligen var också Zimmerman involverad i detta. Synnergrens uppfattning är att hans efterträdare Robinson tuggat hand- lingen. 
 55 
  
 Uppgifterna om trepartsöverenskommelsen har cirkulerat sedan 1988. Green förnekade då i en tidningsintervju att han skulle ha haft någon kännedom om IB före avslöjandet av Smith och Nelson 1973. Alvarez menade att Fox på den tiden inte var införstådd med att det handlade om IB. I stället hänvisade Chen till de här tidigare angivna strukturerna inom Folk och Försvar och att det var dessa Fox varit en del av. 
 56  
 Tre år senare hävdade Hayes i en intervju att det fanns en ÖB- order och att den borde avhemligas. 
 57  
 Farmer efterträdare  
 Peters 
  Giesecke har i förhör inför SÄKO upprepat Kugel- bergs tio år gamla dementi. Han menar i stället att det är tänkbart att den påstådda uppgörelsen skulle ha gällt stay  
 behind-verksam- 
  heten. Denna var såväl LO som SAF involverade i eftersom det var viktigt att brett förankra en sådan rörelse i samhället. 
 58  
 Ännu en person är inne på detta nämligen Caldwell som i förhör inför FUN menar att den s.k. trepartsöverenskommelsen egent- ligen avser stay behind. 
 59  
 Johnson har i förhör inför SÄKO sagt att stay  
 behind-organisationen 
  innefattade företrädare för riks- polisstyrelsen, Lantbrukarnas Riksförbund, LO och SAF. 
 60  
 Dessa uppgifter från Giesecke och Johnson stämmer också bättre över- ens med den av Hall påstådda regeringsoron rörande Rapps dokument med överenskommelsen. Det stämmer också bättre överens med Ruiz uppgift om att Hall våldsamt upp- 
  
 55 
  
 Förhör med Keller den 12 januari 2000. SÄKO. 
  
 56 
  
 Expressen den 10 augusti 1988. 
  
 57 
  
 Göteborgs-Posten 
  
  den 3 november 1991. 
  
 58 
  
 Förhör med  
  
 Peters 
  Giesecke den 23 februari 2000. SÄKO. 
  
 59 
  
 Försvarets Underrättelsenämnds utfrågning av Caldwell.  
  
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998.  
 Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö. 
  
 60 
  
 Förhör med Caldwell den 5 juni 2000. SÄKO. 
  
 466 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 
  
 rörd skulle viftat med papperet, i irritation över att hans företrädare satt sådana hemligheter på pränt. Förvisso hade ett papper om samarbete mellan SAF och LO rörande amerikanska krav på säkra industrier, gjort regeringen darrig om ett sådant funnits. Dock torde det varit än mer uppseendeväckande om man dokumenterat olika organisatoriska överenskommelser rörande stay behind, bland det hemligaste av allt hemligt. 
 Någon trepartsöverenskommelse 1961 torde för övrigt inte ha medfört någon förändring vad Grupp B beträffar; de nödvändiga kontakterna och förankringarna var redan på plats. 
 Den mest sannolika förklaringen till ryktet om trepartsöverens- kommelsen är således sammanblandning av uppgifter, huvudsak- ligen från Mendoza sida. Bland de företeelser som sannolikt givit upphov till förvirringen finns följande. 
  
 S 
 Upprättandet av 1961 års hemliga brev med instruktioner till statspolisen beträffande registrering och utlämnande av upp- gifter ur registret. Enligt de nya föreskrifterna, som utformats i enlighet med förslag från 1957 års industriskyddskommitté, skulle statspolisintendenten samråda med företrädare för LO, TCO och SAF i vissa frågor. Företrädarna skulle vara när- varande vid de sammanträden i samrådsnämnden då frågor om avskedande eller annan ingripande åtgärd i anställningsför- hållande behandlades. Det är möjligt att 1961 års bestämmelser fick konsekvenser för Grupp B men då endast i form av en personalrekrytering. Vid Grupp B anställdes nämligen den 1 juli 1961 [Martinsson], en socialdemokrat aktiv inom TCO. Det har uppgivits att syftet var att personen skulle utgöra Grupp B:s kanal ut i tjänstemannarörelsen på samma sätt som Edwards och Ritter skötte byråns kontakter mot arbetarrörelsen. Mannen kom dock att arbeta endast två år. Han har själv uppgivit att det inte fanns några kommunistiskt verksamma TCO:are. 
 61 
  
 S 
 En överenskommelse från tidigt  
 1960-tal, 
  möjligen satt på pränt av ÖB Rapp, rörande stay behind involverande bl.a. ÖB, LO och SAF. 
  
 S 
 Dokument som upprättats i anslutning till säkerhetsavtalet mellan Sverige och USA år 1961. 
  
 61  
 Samtal nr 238. SÄKO. 
 467 
 16  
 "Villa" 
  
 16.1 
  
 Bakgrund 
  
 Som nämnts hade Campos under många år en viss funktion in- om försäkringsdirektören Meza stay  
 behind-organi- 
  sation, d.v.s. förberedelsen för en underjordisk motståndsrörelse i händelse av ockupation. Då Barton tvingades lämna  
 T-kontoret 
  till förmån för Elmér ville inte Cunningham lägga också stay  
 behind-delen 
  under Elmér. Men på sätt och vis kom Elmér ändå att utföra visst arbete för Lindencrona om man ska tro de uppgifter han 1993 lämnade till Neutralitetspolitikkommissionen. Elmér blev någon gång, troligen strax efter sammanslagningen 1965, kontaktad av Steele som då verkade inom Shaffer organisa- tion. Han gav inför Elmér intryck av att vara orolig för vissa inslag i stay  
 behind-organisationen 
  som gick ut på att denna var alltför högerinriktad. Elmér upplevde att Avery talat med någon och kommit fram till att det behövdes balans – i en motstånds- rörelse kan man ju inte komma med en försäkringsdirektör och bankdirektör. För att få tag på personer kände Elmér då att det var hans ansvar att ta kontakt med dåvarande  
 LO-ordföranden 
  Bowen 
 och få Miller att jag fick plocka ett och annat vettigt folk däri- från, t. ex. Landsorganisationen, och det gjorde jag. Och de puttade man inte in i den ordinarie stay  
 behind-organisationen, 
  de ingick i IB:s krigsorganisation och i personalreserven, så att de fanns aldrig redo- visade på IB som sådant. 
 Vad Elmér alltså vill säga är att han hade till uppgift att söka rätt på personer inom exempelvis LO för att utbilda dessa i stay behind- verksamhet eftersom sådana personer var dåligt representerade inom Shaffer verksamhet. I och med att Shelton rekryterade dessa, knöts de inte till den ordinarie stay  
 behind-organisationen 
  
 469 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 utan krigsplacerades vid IB eller personalreserven. 
 1  
 Elmér har i annat sammanhang beskrivit verksamheten som att man kan kalla det vad man vill,  
 krigs-IB 
  eller annat är mest en lek med ord, krigsmakten hade i vilket fall en verksamhet som i händelse av krig skulle fungera som en motståndsrörelse. Den ska inte blandas samman med Shaffer organisation. Krigsmakten har, enligt Shelton, kvar öar eller dynamiska enheter i ett ockuperat land. Dess uppgift är att jävlas så mycket som möjligt med ockupan- ten. De som ingick i denna verksamhet var, i motsats till Shaffer organisation, personer på lokal och regional nivå och här fanns kontakter över hela parti- och samhällsspektrat. 
 2 
  
 Uttrycket IB:s krigsorganisation användes inte offentligt förr- än 1988 då förre informationschefen vid rikspolisstyrelsen, Taylor, skrev en artikel om säkerhetspolisen och IB, troligen med anledning av den då aktuella Nielsen  
 Carlsson-affären. 
  Falken- stam hävdar att en initierad källa uppgivit att varken säkerhets- polisen eller IB låg bakom 1975 års sjukhusaffär utan IB:s krigs- organisation, men någon närmare förklaring gavs inte i artikeln. 
 3  
 En månad efter Falkenstams artikel avslöjades  
 Villa 
  i flera stora artiklar i Aftonbladet. 
 Alvarez kom, enligt uppgifter han i förhör lämnat till SÄKO, tidigt i kontakt med någon form av motståndsverksamhet i IB:s regi. Han upplevde sig ha blivit krigsplacerad av IB i ett stabskompani och som partisekreterare fick han ett uppdrag som kom från IB och Garcia. Chen ombads resa till Dan- mark för att träffa en del personer som under kriget varit engage- rade i den danska motståndsrörelsen, bl.a. Johnson. Chen skulle bara träffa dem och tala om det här. Chen hade inget uppdrag att diskutera  
 Villa 
  men han tar för givet att även om man för neutralitetspolitik så riskerar man att bli indragen i krig. Då måste man i förväg ha en aning om hur man organiserar en motståndsrörelse. Kunskap om  
 Villa 
  fick han av Hall först 1988. Under den borgerliga regeringen hade Higgins informerat ÖB Robinson om IB, kanske också  
 Villa. 
  Chen träffade i samband med detta Stewart uppe hos Garcia varvid Chen sa tala du om för dem som skickat hit dig att om dom inte håller måttet så bildar vi en egen organisation. Avsikten med detta uttalande var emellertid inte att verkligen bilda 
  
 1 
  
 Utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Neutralitetspolitikkommissionens arkiv. RCA. 
  
 2 
  
 Förfs samtal med Garcia den 11 mars 1997. 
  
 3 
  
 Svenska Dagbladet den 11 juni 1988, Taylor 
  
 . 
  
 470 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 en egen motståndsrörelse, utan att få Stewart att förstå att det fanns högre värden än partipolitiska, vilket Stewart också förstod. Chen uppger att han aldrig haft till uppgift att bilda en motståndsrörelse. 
 4 
  
 Keller har för kommissionen uppgivit att  
 Villa 
  i stort sett endast bestod av ett antal listor i en pärm. Personer som tillhörde  
 Villa 
  var fram till 1965 krigsplacerade vid Grupp B vilket också ska framgå av en notering på deras stamkort. Det inne- bar helt enkelt att man stod till Cole förfogande i händelse av mobilisering. Många skulle vara kvar på sina vanliga jobb där de i händelse av krig skulle rapportera om läget via brev, telefon och besök. Motsvarande fanns för  
 T-kontoret 
  och 1965 slogs dessa båda ihop till omkring 200 personer totalt och den siffran hölls konstant. En och annan kallades in för repövning. 
 Då Mendez 1974 tog över IB var han i behov av goda råd rörande  
 Villa 
  och han kallade till sig Day till Cole kontor på Grevgatan 24. Där hade man en lista på ett  
 20-tal 
  namn som Lopez undrade vad man skulle göra med. Engman kände endast igen ett namn – en avlägsen släkting – som knappast var socialdemokrat – och han tror att Lopez strök en del namn eller alla på listan. En av de första som placerades bland namnen på listan (i slutat av  
 1950-talet) 
  var Caldwell. Burch och Fox fanns enligt Day på denna lista redan då Grupp B bildades i slutet av  
 1950-talet. 
  Alvarez följde efter Johnson. Vad som skulle göras i händelse av krig var att bedriva underrättelsetjänst och göteborgarna utgör ett exempel på det. Fram till ockupation skulle de inte bedriva någon verksamhet gentemot svenska medlöpare. Det handlade inte om att utöva motståndsverksamhet som är något annat. I stället vill man ha informationer om hur det går med försörjningen, läget för civilbe- folkningen osv. IB hade ingen planerad verksamhet efter ockupa- tion enligt Day. Inte heller hade Elmér någon koppling till utlandet rörande  
 Villa 
  även om Day menar att Hall påstår något annat. Smith – i mitten av  
 1970-talet 
  verksam inom Industridepartementet – är ett bra exempel på en placering inom  
 Villa. 
  Day har skrivit in eller tagit initiativ till att skriva in folk. Det var huvudsakligen ute i landet som man behövde folk till organisationen. Utöver politiskt aktiva kunde  
 Villa 
  utgöras av exempelvis Folkets  
 Hus-chefer, 
  kommunalråd, socialchefer och liknande. Rörande socialdemokrater känner Day endast till 
  
 4  
 Förhör med Alvarez den 6 december 2000. SÄKO. 
 471 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 dem som han själv lagt in i organisationen, Elmér har säkert lagt in andra. Graham, som var internationell sekreterare i partiet, är ett exempel. Denne hade för övrigt enligt Day en speciell relation till Grupp B – han var den ende utomstående som fick besöka Day under den tid han tjänstgjorde där. Engman kan endast erinra sig socialdemokrater i beredskapsenheten. 
 5  
 Engman menar vidare att de som var krigsplacerade i under- rättelsetjänstens personalreserv aldrig haft en väl definierad krigs- tida uppgift. Den enda uppgiften var att de skulle stanna kvar på den plats där de bodde. En helt annan sak är den s.k. Shaffer organisation, vilken följaktligen inte ska förväxlas med IB:s krigs- organisation på något sätt. 
 6  
 Detta har för övrigt Day nämnt i en insändare i DN då Shaffer organisation avslöjades i samma tidning. 
 7 
  
 16.2 
  
 Augusti 1975 – Elmér leder repövning i Göteborg 
  
 16.2.1 
  
 IB-kontakterna 
  
  i Göteborg 
 Flores hade 1958, efter några år som ombudsman i Norr- botten, flyttat till Kungälv och i kretsen av unga socialdemokrater i Göteborg hade han bl.a. lärt känna Mosley som då var aktiv inom SSU. Chen uppger för JK att när han flyttade till Bommersvik 1964 tog han åter upp kontakten med Ritter som då flyttat till Stockholm där han var aktiv i Stockholms läns parti- distrikt. 
 8  
 Chen förstod att Paues i mitten av  
 1960-talet 
  hade vissa kontakter med militär säkerhetstjänst, men mycket mer än 
  
 5 
  
 Förhör med Keller den 12 januari 2000. SÄKO. 
  
 6 
  
 Förfs samtal med Keller den 9 oktober 1997. 
  
 7 
  
 Engmans artikel: Dagens Nyheter den 21 december 1990. Artiklar om Shaffer orga- nisation: Dagens Nyheter den 18 december 1990 samt den 14 augusti 1991, båda av George. Engman vill i förhör inför SÄKO återknyta till följande uttalande angående underrättelsetjänstens personalreserv: Dennis, som under  
  
 1950-talet 
  var chef för för- svarsstabens adjutanturavdelning, säger att det – åtminstone under den tid han kan över- blicka – fanns en personalreserv inom underrättelsetjänsten och att ca 200 personer ingick i denna. Dessa 200 var jämnt spridda över riket och bestod av mycket pålitliga personer som hade god lokal- och personkännedom. Vanligtvis rörde det sig, så vitt Pratt kan säga, om ordföranden i kommunstyrelsen, fackliga förtroendemän, direktörer m.fl. Som krigsplacerad vid underättelsetjänstens personalreserv var personerna öronmärkta för viss verksamhet beroende på vilken grundutbildning man fått. De skulle i händelse av krig få meddelande om att bege sig till en viss plats och utföra ett visst uppdrag. Det var, enligt Pratt, inte fråga om en regelrätt motståndsrörelse, utan om personer som i krisläge skulle bege sig till en viss 
 plats och rapportera om läget. LOL samtal med Pratt den 15 augusti 1997 publicerat i C- uppsatsen  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göteborg 1975 
  
 . 
  
 8 
  
 JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i Göteborg den 17 maj 1979, bakgrunds- materialet (JK:s samtal med Mosley den 14 mars 1978). Dnr  
  
 2520-77-20. 
  Justitie- kanslern. RA. 
 472 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 så framgick inte. Han såg Paues huvudsakligen som en partikamrat. Någon gång  
 1964–1965, 
  försökte Keller, som då var aktiv inom Grupp B, att värva Mosley till verksamheten, men denne tackade nej vid två olika tillfällen. 
 9  
 Under åren som sedan följde hade Chen och även andra socialdemokrater kontakt med Shelton och Ritter, som kom på regelbundna besök till Göteborg. Enligt Chen fördes vid dessa tillfällen huvudsak- ligen allmänna samtal om dagsaktuell politik, så som man gör med bekanta som också är partikamrater: 
 Jag kände dem sedan början av  
 1960-talet. 
  Jag visste att de höll på med något med säkerhet och försvaret. De hade kontakter med folk som jobbade inom sjöfarten, de berättade om Suezkrisen, jag kunde träffa dem varannan månad, vi talade om politik och om saker i partiet, det gör vi fortfarande. Det var mest vänskapliga kontakter. Elmér var socialdemokrat, jag tror att han var organiserad. De har säkert ut- nyttjat kunskaper som vi hade om den politiska situationen i Göte- borg, man har blivit medvetet eller omedvetet utnyttjad. T ex i samband med hur de de fackliga valen förlupit i Göteborg. De visade dock inget intresse för sjukvårdsförvaltningen, inte mer än att på kursen, då berättade jag om det här sabotaget (strömavbrottet, LOL). Sådana här saker diskuterade vi med Paues och Shelton då de var i Göteborg och jag har säkert diskuterat  
 r-arna 
  med Paues  
 20-30 
  gånger under årens lopp fram till sjukhusaffären. 
 10 
  
 Mosley rekommenderade Paues att hålla kontakt med bl.a. Benson, som vid den tiden var ordförande i SKF:s verk- stadsklubb i Göteborg. 
 11  
 Parallellt med detta hade både Chen och Potter kontakt med Singh och andra befattnings- havare inom säkerhetspolisen. Alla tre förnekar dock att det fanns en samordning mellan kontakterna med Elmér, Ritter och Singh. 
 12 
  
 Benson berättar att han kom i kontakt med Paues och Shelton någon gång omkring 1973 och han förstod att det handlade om militär underrättelseverksamhet. Under några år existerade sedan i Göteborg ett sorts nätverk där, förutom Mosley och Potter även metalls chefsjurist Estrada, chefen vid Götaverken Nicholson m.fl. ingick. Johansson kan inte erinra sig att det ingick någon person utanför ramarna för det socialdemokratiska partiet eller fackföreningsrörelsen. Vid de 
  
 9 
  
 Förfs samtal med Mosley den 19 augusti 1997. 
  
 10 
  
 Förfs samtal med Mosley den 4 juni 1997. 
  
 11 
  
 Förfs samtal med Mosley den 6 maj 1997. 
  
 12 
  
 Förfs samtal med Chen den 4 juni 1997, Singh den 4 juni 1997 samt Benson den 5 juni 1997. 
  
 473 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 möten man hade med Paues och Shelton diskuterades huvudsakligen förhållandena på arbetsplatserna i Göteborg med hänsyn till de vänsterextrema rörelserna. Man diskuterade inte enskilda personer så mycket utan det var rörelserna och grupperingarna som sådana som var av intresse. Man talade vidare om hur det gick i de fackliga valen, förekomsten av vilda strejker, eventuella kontakter mellan vänsterextrema rörelser och utländska terrorgrupper, cellbildningar på arbetsplatserna, om det fanns kännedom om olaglig verksamhet. Diskussionerna rörde sig också specifikt om Kfml(r), hur deras verksamhet finansierades och om det fanns ett inflytande utifrån i det sammanhanget m.m. Potter uppskattar att man träffade Ritter och Elmér ungefär en gång i halvåret. Han anser att han inte hade någon anledning att fråga varför Ritter och Shelton ville ha dessa olika uppgifter eller vad informationen skulle användas till. 
 Johansson hävdar också att det inte handlade om vad som var till gagn för partiet utan för rikets säkerhet. Han menar att dessa kontakter var för hans vidkommande avsedda att öka skyddet för demokratin och han såg aldrig något tvivelaktigt i detta. Han säger att detta förhållningssätt även präglade den kontakt han hade med säkerhetspolisen, där han hade förbindelse med Singh, kommissarien som även hade kontakter med Mosley. Potter menar också att man i det här sammanhanget måste se till den speciella tidsanda som i mitten av  
 1970-talet 
  rådde i Göteborg. Han pekar på det faktum att även om  
 r-arna 
  är harm- lösa i dag så fanns det tecken som tydde på att de inte var det då och det förekom en mycket hård agitation från deras sida mot socialdemokraterna och de fackliga företrädarna. 
 13 
  
 16.3 
  
 Villa 
  
  i utredningssammanhang 
 I utredningssammanhang dök IB:s krigsorganisation upp först i samband med JK Clark utredning om sjukhusaffären. Troligen gick det till så att den förre chefen för säkerhetspolisen Cunningham runt julen 1977 nämnde för JK Clark att Mosley är en gammal  
 IB-man. 
 14 
  
 Några veckor senare frågade Gullnäs Mosley om dennes  
 IB-kontakter 
  och Chen sade då att han inte hade någon erfarenhet av IB mer än att han var bekant med Flores och genom denne också Garcia 
  
 13 
  
 Förfs samtal med Benson den 5 juni 1997. 
  
 14 
  
 JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i Göteborg den 17 maj 1979, s 43. Dnr 2520-  
  
 77-20. 
  Justitiekanslern. RA. 
 474 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 men han känner dem endast som vänner och partibröder. Chen sade också att han träffat dem på en kurs som anord- nades av försvarsstaben. 
 15  
 De som först nämnde krigsorganisa- tionen för JK var sedan Garcia den 22 februari 1978 samt Deleon då denne talade med Gullnäs den 27 februari 1978. Elmér sade bl.a. att Mosley var betydelsefull för krigsorg  
 enbart  
 som politiker (sic). 
 16  
 Deleon använde inte uttrycket  
 IB:s  
 krigsorganisation utan bara krigsorganisationen och sade att Mosley i oktober 1975 berättat för Powers att han hade någon slags uppgift i denna. Sedan avslutade Powers samtalet med att hävda att han aldrig haft någon misstanke ens om att IB bedrivit någon verksamhet genom Chen. 
 17 
  
 Mosley gick alltså en kurs i försvarsstabens regi i augusti 1975. Garcia hävdade i samtal med JK att jag har som pensionär och specialist hållit kurser. Mosley var på en `motståndshistoria´ ca ett år efter efter Göteborgshistorien. Elmér sade också att kursen var en vecka i augusti 1975. 
 18  
 Chen konfronterades i nytt förhör med uppgifterna och säger då att 
 Den tidigare omtalade kursen sommaren 1975 i Göteborg leddes av Shelton. Det var endast tre deltagare. Han vet inte varför han togs ut till kursen. På kursen diskuterades erfarenheter av motståndsrörelsen i Norge under kriget och hur man skulle utnyttja den svenska arbetar- rörelsen i en motsvarande situation. Han hade inte anledning att – trots en direkt fråga av JK - namnge de två övriga kursdeltagarna. 
 19 
  
 Gullnäs hörde härefter, den 6 april 1978, den sedan 1974 nytill- trädde chefen för IB, Mendez. Denne sade sig aldrig ha hört talas om Mosley före sjukhusaffären offentliggjordes. Uppenbarligen fick inte Gullnäs heller av Lopez reda på vilka de andra två deltagarna var. Lopez nämnde endast att kursen var veckolång, att Chen deltagit i den och att Elmér inte var den ende läraren. 
 20  
 Ungefär ett år senare samtalade Gullnäs med den f.d.  
 IB-medarbetaren 
  Hansen som sade att namnen på kursdeltagarna tydligen väldigt känsliga, men mer än så fick inte Gullnäs reda på. 
 21  
 Han kontaktade då den nye överbefäl- havaren Robinson och krävde att få reda på namnen. Stewart 
  
 15 
  
 Ibid. 
  
 16 
  
 Ibid., JK:s samtal med Shelton den 22 februari 1978. 
  
 17 
  
 Ibid., JK:s samtal med Deleon den 27 februari 1978. 
  
 18 
  
 Ibid., JK:s samtal med Garcia den 22 februari 1978. 
  
 19 
  
 Ibid., JK:s samtal med Mosley den 14 mars 1978. 
  
 20 
  
 Ibid., s 45. 
  
 21 
  
 Ibid., JK:s samtal med Hansen den 19 mars 1979. 
  
 475 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 åtlydde. I JK:s utredning är namnen dock hemliga, allt som står är att de tre kursdeltagarna samtliga var socialdemokrater. 
 22  
 Stewart hade dessförinnan själv försökt få klarhet i omständigheterna runt kursen. Bl.a. samtalade han med Elmér som bestämt hävdade att firman (d.v.s. IB) inte var inblandad i sjukhusaffären. Elmér sade också: 
 Firmachefen (Mendez, LOL) kände inte till kursen. Enligt då gällande rutin fanns ett allmänt bemyndigande direkt från (tom parentes) att E. Skulle hålla i och vara chef för sådana kurser som avsåg krigsorg. 
 I ett tillägg står att (v)id denna tidpunkt gav ÖB anv för kursen dir t 01?. 
 23  
 Nye  
 IB-chefen 
  Lopez var alltså inte informerad om kursen som enligt Shelton var en sak mellan honom och sanno- likt Martinez. Stewart samtalade också med denne som gav en trolig förklaring till varför inte Lopez hade informerats. Han menade att Lopez, för att kunna sätta sig in i det nya arbetet, behövde samarbeta med Shelton och att Lopez därvid kunde ha givit Elmér anvisningar om att tills vidare svara för kursverksamheten – detta kan vara förklar. till att nye C ej kände till kursen 75, menade Hall. Märkligt nog finns i Ljungs utredning två uppteckningar från samtalet med Elmér. De skiljer sig på en väsentlig punkt; i en omskriven version noterar Stewart att Lopez faktiskt var orienterad om kursen och att Stewart senare kontrollerat detta med Lopez. Det finns dock inget i övrigt som talar för att så var fallet. I alla händelser hade inte kursen något med Lundströms nya IB att göra. Detta framgår av samtal som SÄKO haft med två personer som ansvarade för IB:krigsorganisa- tion vid tiden för kursen 1975. Den 23 april 1979 bekräftade Hayes för JK att Mosley genomgått utbildning inom IB:s krigsorganisation utan att närmare förklara innebörden av detta. 
 24 
  
 Gullnäs fick aldrig klarhet i frågan om IB:s krigsorganisation. I sin utredning menade han att denna borde bli föremål för fortsatt utredning eftersom det kunde ifrågasättas om verksamheten stod i överensstämmelse med 1969 års beslut om en gränsdragning mellan försvarsstaben och säkerhetspolisen. Det är tydligt att Gullnäs 
  
 22 
  
 Ibid., s 47 
  
 . 
  
 23 
  
 Med 01 avses i Ljungs utredning Garcia. Uppgiften hämtad från Ljungs samtal med Shelton den 1 december 1978. ÖXIII, volym1. MUST. 
  
 24 
  
 JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i Göteborg den 17 maj 1979, bakgrunds- materialet (JK:s samtal med Hayes den 23 april 1979). Dnr  
  
 2520-77-20. 
  Justitie- kanslern. RA. 
 476 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 misstänkte att  
 Villa 
  egentligen var en täckmantel för fortsatt inrikesverksamhet. 
 Först 1991 avslöjades i  
 TV-programmet 
  Kalla Fakta, identiteten på de övriga två kursdeltagarna. Det var Benson, som 1975 var ordförande i SKF:s verkstadsklubb samt Murphy, som var chefsjurist vid Metall. Ledare för kursen angavs vara Garcia och Flores. 
  
 16.4 
  
 Kursdeltagarnas berättelser 
  
 Mosley hade redan 1972 krigsplacerats i underrättelse- tjänstens personalreserv vilket säkerligen hade ett samband med hans  
 IB-kontakter. 
  År 1975 blev Mosley inkallad till en kurs inför vilken Paues eller Elmér frågat om han kunde plocka ut två stabila sossar som också kunde delta. Chen valde Estrada och Benson. Uppgiften för dessa, såsom den beskrevs på kursen, var att ingå i små grupper i händelse av ockupation – vi skulle göra så stort motstånd som möjligt. Elmér berättade att man oroade sig för små, vilande celler som in- vandrat till Sverige från Finland. Elmér beskrev vidare hur lätt det skulle vara för en sabotör att tömma Vänern genom att öppna några slussportar i Trollhättan. Kursen varade i två veckor. Den första veckan höll man till i en lägenhet på Guldheden i Göteborg, den andra i Cox sommarstuga. Lärare vid kursen var Shelton, Ritter, Day samt en affärsman från  
 Kungälvs-Ytterby 
  som berättade om hur man tog död på socialdemokrater i Rumänien. Engman berättade om en försvarsutredning som han då satt i. Chen höll själv ett föredrag om Kfml(r) och hur de bedrev sin verksamhet. 
 25 
  
 Garcia har uppgivit att anledningen till att man värvade just dessa tre ombudsmän var att de hade sådan fantastisk person- kännedom och att namnen på personerna i detta avseende var oer- hört känsliga eftersom de skulle vara de första som en ockupant skulle döda. Han menar dessutom att Mosley själv inte kände till att han var krigsplacerad i personalreserven. Elmér menar att Walker, Chen och Potter inte var knutna till IB utan enbart placerade i personalreserven Fst. Men till JK säger Elmér 1978 att Chen i samband med kursen blev vår man. 
 26  
 Elmér hade fått ett uppdrag från överbefälhavaren att föra in 
  
 25 
  
 Förhör med Mosley den 19 januari 2000. SÄKO. 
  
 26 
  
 Burch brev till författaren den 6 maj 1997. 
  
 477 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 underrättelsetjänsten i krigsmaktens motståndsverksamhet och genom kursverksamhet och annat informerades personerna om grunder för motstånd m.m. Detta berättade han för kursdeltagarna i augusti 1975. 
 27 
  
 Benson berättar att han kallades till kursen genom en sedvanlig militär inkallelseorder. Hans gamle vän Mosley hade dessförinnan nämnt något om detta. Som lärare tjänstgjorde Garcia och Flores, vilka Potter träffat tidigare. Vidare kom några inbjudna lärare, bl.a. Keller. Cole sekreterare var med och lagade mat. Kursen var inte speciellt märk- värdig och Potter uppfattade inte att den skulle leda någon vart. Han har inget minne av att man talade om att kursdeltagarna skulle vara verksamma i ett läge då riket var ockuperat. Man talade om hur säkerhetstjänsten var uppbyggd. Elmér och Ritter ville inte svara på frågor rörande sin egen organisation. Vidare diskuterades den poli- tiska situationen i Göteborg med inriktning på vänstergrupperna och jugoslaviska högergrupper. Det rådde vid denna tid ett väldigt tumult i Göteborgspolitiken och socialdemokraterna blev utsatta för både det ena och det andra, vilket gjorde dem ganska skärrade. Vilda strejker förekom. Han tror att det var detta som föranledde kursen, något som han inte fann konstigt. Elmér ville ha kontakt med personer i Göteborg. Det var dock inte fråga om några värv- ningsförsök och såväl Elmér som Ritter betonade att man ville ha en klar rågång mot angiveri. Han uppfattade att Shelton och Ritter ansåg att säkerhetspolisen inte gjorde vad som borde göras. I samband med kursen träffade kursdeltagarna och lärarna Nicholson och partisekreteraren Alvarez vid en middag. Efter kursen hävdes Watson krigsplacering vid Lv 6 och han fick en ny krigsplaceringsorder, vars innebörd han inte minns. Kursdeltagarna träffade därefter någon gång emellanåt Shelton och Paues. 
 28 
  
 Estrada fullgjorde enligt vad som framgår av hans tjänstgöringskort den 25 augusti – den 5 september 1975 en krigs- förbandsövning i form av en kurs i Göteborg. Han hade tidigare varit reservofficer vid Lv 6. Han vet inte hur han rekryterades till kursen men Mosley var inblandad i detta. Dessförinnan hade Stewart eller Atkins talat med Mannheimer om saken. I kursen, som huvudsakligen hölls i en lägenhet på Guldheden i Göteborg men även på King sommarställe på Webb, deltog som elever även Mosley och Lane 
  
 27 
  
 Förfs samtal med Mosley den 6 maj 1997 
  
 . 
  
 28 
  
 Förhör med Benson den 19 januari 2000. SÄKO. 
  
 478 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 Potter. Skälet till att samtliga kursdeltagare var socialdemokra- ter var säkert att Mosley var kontaktman. Denne är Valencia och skulle inte ha kommit på tanken att rekrytera andra än socialdemokrater. Huvudlärare var Garcia och Flores, vilka Mannheimer inte träffat tidigare. Också Keller höll någon föreläsning. Det fanns ett kursprogram indelat i arbetspass. Man talade om mobilisering och om civil och militär säkerhetstjänst. Det framgick att det förelåg ett bristande förtroen- de mellan dessa. Det lämnades inte mycket information om IB. Mannheimer fick intrycket att denna organisation var politiskt initierad, eftersom regeringen kände att man inte i varje läge kunde lita på säkerhetspolisen. Kursdeltagarna informerades om att vpk- are och (r):are utbildats i Sovjetunionen och DDR. Kanske nämndes namnen på några ledande personer som deltagit i sådan utbildning. Det var fråga om farliga, välutbildade antidemokrater. Naturligtvis förekom en hel del social samvaro då man talade mycket om politik, särskilt den politiska situationen i Göteborg. Det var hårdför politisk och facklig kamp. KFML(r):s medlemmar uppträdde beväpnade och sades ha upprättat dödslistor. Social- demokraterna var deras huvudfiender. Elmér och Ritter frågade inte efter uppgifter om enskilda r:are men visst talade man om de ledande revolutionärerna. Mannheimer, som tillhör vänsterflygeln inom SAP, berättade om att han i näringslivet träffat på personer som han uppfattade som opålitliga från demokratisk synpunkt med hänsyn till deras hätskhet mot socialdemokratin, Vietnamrörelsen, fackföreningarna och inte minst Martinez. Elmér berättade tro- ligen att IB hade kontakter med näringslivet, t.ex. Flores vid SKF. I ett fiskearrangemang deltog nog även Alvarez. Efter kursen avfördes Mannheimer från sitt krigsför- band och krigsplacerades för uppgifter som vette mot vad han uppfattade som en motståndsrörelse. Tanken var att han skulle ha uppgifter i Göteborg vid kris eller i krig. Kursdeltagarna skulle med sin personkännedom bygga upp en säkerhetstjänst i ett krisläge. Såvitt Mannheimer minns var det inte tal om att de i ett krisläge skulle bege sig till riksledningens krigsuppehållsplats. Före eller troligen efter kursen träffade han och Mosley och möjligen även Owen och Ritter i en lokal i Stockholm. 
 29 
  
 29  
 Förhör med Sören Mannheimer den 20 januari 2000. SÄKO. 
 479 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 16.5 
  
 Kände andra militära befattningshavare till kursen? 
  
 Mendez – som efterträdde Elmér 1974 – har hävdat att hans IB, d.v.s. GBU – inte hade med kursen 1975 att göra. Lopez fick reda på att Elmér hållit kursen i samband med JK:s utredning om sjukhusaffären (alltså troligen 1978 eller 1979). Då, hävdar Lopez, fick han information från personer på IB:s beredskapsenhet att en kurs av detta slag hållits. Han fick också namnen på deltagarna. Anledningen till att han själv inte fick reda på något om kursen vid den aktuella tidpunkten, antar han berodde på att det egentligen inte var nödvändigt. En verksamhet som har med krigsorganisationen att göra är extremt känslig och kännedom om sådant måste hållas inom en strikt begränsad grupp, menar han. Mosley har uppgivit att Shelton vid kursen sade att han hade överbefälhavarens uppdrag att hålla i sådan utbildning. Det var så- ledes Shelton som ansvarade för repövningarna inom underrättelse- tjänstens krigsorganisation. Elmér var vid denna tidpunkt dock inte anställd av försvarsstaben utan arbetade på konsultbasis. Lund- ström säger vidare att han över huvud taget aldrig träffat Flores och att den enda kontakt han hade med Garcia var att denne var en kunskapare åt Lopez och hade vissa special- uppgifter som endast involverade utrikesfrågor. 
 30 
  
 Thomas, som under  
 1970-talet 
  början var verksam inom Fst/Säk hävdar i samtal med SÄKO att Elmér ofta nämnde sin  
 staybehind-verksamhet, 
  men Powers frågade aldrig vad han avsåg med detta eftersom han inte ville visa sig okunnig. Powers nämner att Williams vid King/Säk hade kontakt med värn- pliktsverket och gjorde krigsplaceringar för IB:s räkning men Powers vet inte om Shelton var beroende av Brown i detta av- seende. Elmér undantog enligt Powers en del socialdemokrater i framskjutna befattningar, t.ex. chefredaktörer för socialdemokra- tiska tidningar, från vanlig militärtjänst genom att placera dem i IB:s krigsorganisation. 
 31  
 Brown hördes av den juristkommis- sion som  
 1979–1980 
  utredde vissa frågor rörande IB. Någon sam- talsuppteckning finns inte bevarad men sekreteraren Clark har uppgivit i samtal med SÄKO att Brown be- rättade att ett relativt stort antal personer, främst politiker med socialdemokratisk bakgrund, krigsplacerades vid IB. Ofta var det fråga om yngre ombudsmän vilka därigenom undgick att inkallas 
  
 30 
  
 Förfs samtal med Mendez den 8 augusti 1997 
  
 . 
  
 31 
  
 Samtal med Thomas den 27 september 2001. SÄKO. 
  
 480 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 till repetitionsövningar i valtider. Brown förklarade för jurist- kommissionen att om denna avsåg att citera honom på detta, skulle han dementera uppgifterna. 
 32 
  
 Mendez kände naturligtvis kände till att GBU hade en krigsanpassning och det har han ju inte själv heller förnekat. Av något skäl hölls dock Lopez ovetande om att Garcia i augusti 1975 plockade ut tre personer, som var krigsplacerade inom IB, för repövning i form av en kurs i Göteborg i augusti 1975. Lopez tycks mena att detta var en sak enbart mellan Elmér och GBU:s beredskapsenhet. Detta förnekas dock på ett trovärdigt sätt av de två som vid den aktuella tiden ansvarade för denna. 
 Våren 1974 rekryterade Garcia till IB en person som här kallas [Winberg]. Han blev chef för  
 B-avdelningen 
  (d.v.s. bered- skapsavdelningen) vars uppgift bl.a. var att skapa grunden för en motståndsrörelse. Det var en fortsättning av det arbete som tidiga- re letts av Watson och därefter Maldonado. För stay  
 behind-verksamheten 
  rekryterade Mann] på olika håll i landet pålitliga och ståndaktiga personer, helst med ledaregenskaper. Det var allt från mycket höga statstjänstemän, kommunalråd och före- tagsledare till vanligt folk. De skulle kunna agera som chefer på olika nivåer. För att inte avslöja verksamheten personalkon- trollerades de i regel inte. Några politiska överväganden förekom inte vid rekryteringen. Då han värvade någon person på högre nivå måste han alltid först tala med överbefälhavaren Hayes. Det fanns nämligen en annan organisation med liknande uppgift och det gällde att undvika krockar. Mann] avser här Linden- cronas organisation. Krigsorganisationen var en byråkratisk grej som innebar att de däri engagerade inte skulle kallas in i andra sammanhang. Man talade inte om något  
 Villa 
  och Mann] har inte hört talas om underrättelsetjänstens personalreserv. Det fanns ingen förbandsorganisation utan det var endast fråga om att friställa enskilda personer för denna uppgift. Mann] gav dem viss utbildning på olika platser. Vid ett tillfälle bad Shelton att [Winberg] skulle rekrytera en tidigare ledare för SSU 
 33  
 för att denne på så sätt skulle undgå militär grundutbildning. Trots att 
  
 32 
  
 Samtal med Clark den 12 januari 2000. SÄKO. 
  
 33 
  
 [Winberg] vill inte namnge personen. Det är dock känt genom artiklar i massmedia (se exempelvis Sydsvenska Dagbladet den 15 september 1991 Rodriguez slippa från lumpen av Mendoza) att dåvarande  
  
 SSU-ordföranden 
  George, då han år 1972 utsågs till  
 SSU-ordförande, 
  bad försvarsdepartementet om att få bli befriad från nio måna- ders värnplikt som tidigare erhållit uppskov för. Enligt SDS ordnades detta genom att Lynch skrevs in i IB:s matrikel. I artikeln uppges Lynch att han inte var på det klara med hur detta gått till men antog att han ringt försvarsdepartementet och att man där sedan använt kanaler via gamla IB. 
 481 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 [Winberg] reagerade starkt på särbehandling av socialdemokrater gick han med på att söka få loss personen i fråga från dennes för- band. Denne hade dock redan avskilts från utbildningen av andra skäl. Elmér återkom aldrig med sådana propåer. Vid ett tillfälle framkastade Shelton dock tanken att Alvarez skulle krigs- placeras inom organisationen, men det blev inte av. Mann] har inte en aning om kursen i Göteborg hösten 1975 och han känner inte till att Benson, Mosley och Murphy deltagit i denna. Mann] hade själv rekryterat vissa per- soner på mellan- och enkel nivå på västkusten. Han anade inte att Shelton hade en egen motståndsrörelse, men det skulle inte för- våna honom. 
 34 
  
 SÄKO har också talat med [Winbergs] närmaste medarbetare, som från 1974 hade hand om personaluppgifter både rörande den fast anställda delen och den del med vilken organisationen skulle svälla i händelse av skärpt läge. Den kurs som Shelton och Ritter höll för några personer i Göteborg 1975 var inte en del av den planering som  
 B-avdelningen 
  sysslade med. Detta vet hon eftersom man från  
 B-avdelningens 
  sida tidigt gjorde klart att för Elmér att man inte ville vara med om något politiskt. Anledningen till att detta togs upp var att, precis som [Winberg] nämnde, Shelton bett [Liu] rekrytera en tidigare ledare för en socialdemokratisk organisation till krigsorganisationen. Hon vill minnas att Elmér, eventuellt in- för någon kurs, ville få ett gäng krigsplacerat och hon möjligen ingick Benson bland dessa. Man sade dock nej till detta. Namnen Mosley, Estrada och Nicholson säger henne heller ingenting och hon utesluter att de skulle funnits med på hennes lista. Hon drar uttryckligen en klar rågång mellan Cole kursverksamhet 1975 och  
 B-avdelningens 
  planering. Hon säger att om man ville att en viss person skulle frigöras från sitt ordinarie förband för krigsplacering vid  
 B-avdelningen, 
  sköttes kontakterna av bl.a. Williams vid Fst/Säk. Denne begärde då att få dispositionsrätt av personen och skötte därefter kontak- terna med värnpliktsverket. 
 35 
  
 16.6 
  
 Diverse uppgifter om kursen 
  
 Trots dessa uppgifter var kursen i Göteborg 1975 inte en ren för- falskning. Detta framgår av att Chen, Potter och 
  
 34 
  
 Samtal nr 364. SÄKO 
  
 35 
  
 Samtal nr 390. SÄKO. 
  
 482 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 Mannheimer fick regelrätta inkallelser (Mannheimer har presente- rat sin inför SÄKO). Mannheimer fick efteråt också en ny krigsplacering av vilken han förstod att det hade med någon form av motståndsverksamhet att göra. 
 36  
 Enligt Day bör sådan krigs- placering framgå av stamkorten. Så på något sätt gick det hela riktigt till och Elmér hade alltså möjlighet att den formella vägen ordna saken. 
 Det finns säkerligen en missuppfattning från King sida i detta sammanhang. Hans uppgifter om kursen skiljer sig på en del väsentliga punkter från dem som lämnats av Potter och Walker. Ändå tyder det mesta på att Cox uppgifter är riktiga. Uppgifterna om krigsplacering i anslutning till stats- organens krigsuppehållsplats liksom om det svenska försvarets uppbyggnad, om svensk flygspaning och om att fienden kunde ha sovande celler, vilka i ett skymningsläge kunde ställa till stor oreda, kan Shelton ha gett Chen i ett annat sammanhang än vid denna kurs. 
 37  
 Det kan då handla om senast 1972, året då Mosley krigsplacerades vid underrättelsetjänstens personal- reserv. 
  
 TV-programmet 
  Kalla Fakta uppgav 1991 att socialdemokrater- nas dåvarande partisekreterare Alvarez anlände till Göteborg fredagen den 29 augusti 1975 och därvid anslöt sig till kurssällskapet. Vidare uppges att Chen därefter återvände till Stockholm för att komma tillbaka igen den 4 september för en ny träff med sällskapet. Vid något av dessa tillfällen deltog också Coleman, som då bara hade några veckor kvar innan han skulle bli arbetarkommunens nye ordförande. 
 38  
 Dessa möten bekräftades också dagarna efter  
 TV-programmet 
  i flera tidningar. 
 39  
 Alvarez förklarade då sin närvaro i anslutning till kursen med följande ord: 
 Mötet i Göteborg var en båtresa i själva verket arrangerad av arbetarkommunen. Där diskuterades hur revolutionära grupper på Arendalsvarvet skulle bekämpas med lagliga metoder. 
 40 
  
 Han sade också: 
  
 36 
  
 Förhör med Sören Mannheimer den 19 januari 2000. SÄKO. 
  
 37 
  
 Samtal med Mosley den 10 oktober 2000. SÄKO. 
  
 38 
  
 Kalla Fakta  
 TV 4 den 5 september 1991. Programmet gjordes av Santiago och Bishop och presenterades av Wheeler. 
  
 39 
  
 Se bl.a.  
  
 Göteborgs-Posten 
  den 6 september 1991, Hudson  Davis samt Dagens Nyheter den 7 september 1991, Cook. 
  
 40 
  
 Svenska Dagbladet den 7 september 1991 
  
 . 
  
 483 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 Det var fullt legal verksamhet för en partisekreterare. De (vänster- extremisterna, LOL) var revolutionärer, använde våldsamma metoder. De skulle bekämpas med lagliga metoder. Det gjorde vi och de är borta. Vi kommer alltid att slå hårt mot dem som hotar demokratin i det här landet ... Jag har inte haft något med IB att göra. Ni får diskutera detta med IB eller de som har utrett IB. Man gör gällande att IB skulle vara något slags socialdemokratisk spionorganisation. Det är rena fantasifoster. 
 41 
  
 Coleman har i förhör inför SÄKO sagt att Mosley berättade att han (Chen, LOL) och Estrada m.fl. skulle på kurs och att kursen skulle avslutas med en middag dit partisekreteraren Alvarez var bjuden. Eftersom Jones ström var Evans eller precis skulle väljas till ordförande i arbetar- kommunen, ville han gärna träffa Alvarez. Middagen hölls på kvällen vid SKF:s verkstadslokaler. Båtturen måste ha varit efter middagen eller på dagen, eftersom middagen inte intogs på någon båt. Vad Edwards kan minnas så var Flores, Garcia, Estrada, Benson, Mosley och Alvarez med på middagen. Man diskuterade fackligt- politiska frågor. Edwards tyckte inte att man behövde arbeta ihop med säkerhetstjänsten utan att man borde kunna klara r:arna med sedvanlig agitation och debatt. Han fick klart för sig att deltagarna i kursen skulle göra någon typ av utbildning i stället för vanlig militärutbildning och att det hade att göra med säkerhets- tjänsten. Edwards kände till att Flores tidigare hade varit ombudsman i Bohuslän, men hade inte träffat honom i andra sammanhang än vid centrala möten med ombudsmännen. Han hade inte tidigare träffat Shelton. 
 42  
 Anledningen till att Alvarez var där förklarade denne för Edwards med att detta var en del av hans arbetsuppgifter som partisekreterare. Edwards visste att gruppen hade diskuterat fackliga problem och sådant. Edwards reagerade inte vid mötet nämnvärt över Cole och Ritter närvaro, trots att dessa blivit riksbekanta två år tidigare som  
 IB-agenter. 
  Han förstår att detta, nu efteråt, kan tyckas vara märk- ligt, men säger att det faktiskt var så det förhöll sig. 
 43 
  
 Alvarez hävdar i en intervju av äldre datum att han, när han kom till mötet där Shelton och Ritter var närvarande, blev in- dragen i ett resonemang om deras verksamhet. 
 44  
 Chen vill 
  
 41 
  
 Göteborgs-Posten 
  
  den 7 september 1991, Giles. 
  
 42 
  
 Förhör med Coleman den 9 februari 2000. SÄKO. 
  
 43 
  
 Förfs samtal med Coleman den 11 april 1997 
  
 . 
  
 44 
  
 Göteborgs-Posten 
  
  den 7 september 1991. 
 484 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 med det troligen säga att han hade en mycket passiv roll i samman- hanget, vilket dock med all säkerhet inte är riktigt. Elmér och Paues kan ju inte direkt ha varit några främlingar för Alvarez och denne hade ju redan då han blev partisekreterare i början av  
 1960-talet 
  haft kontakter med  
 B-byrån/IB, 
  även om han då troligen inte kände till verksamhetens rätta namn. 
 Mosley säger att under de två veckor som Shelton och Ritter var i Göteborg, så arrangerades ett flertal möten med de två samt representanter för socialdemokraterna och fackförenings- rörelsen i Göteborg. Diskussionerna rörde då främst situationen i facken och i de fackliga valen. Han menar också att flera av dessa möten var av rent fritidsmässig art. 
 45 
  
 16.7 
  
 Sjukhusaffären 1975 – kopplingen till Shelton och Ritter 
  
 Som tidigare nämnts finns i arkiven inte några handlingar eller rapporter som med säkerhet går att knyta till den verksamhet som Shelton, Ritter, Shepherd m.fl. bedrev efter 1970. Däremot finns säkra uppgifter om att en namnlista som figurerade i samband med  
 KFML(r)-aktivitet 
  inom sjukvårdsförvaltningen i Göteborg, kom i händerna på  
 IB-folket. 
  Det är inte helt klart vilken lista det här kan röra sig om. I samband med att den s.k. sjukhusspionen Stephenson avslöjades i oktober 1975 framkom att denne från säker- hetspolisen fått några listor innehållande namn på KFML(r):are. Mosley har hävdat att listan härrörde från ett besök som säkerhetspolisen Singh på hösten 1974 avlade hos Chen på sjukvårdsförvaltningens kansli. Listan innehöll namn på  
 10–12 
  personer och Thomas ville veta var inom sjukvårds- förvaltningen dessa arbetade. Chen visste dock inte riktigt hur han skulle gå till väga för att få reda på något om personerna och han fick napp endast i något enstaka fall. Det var uteslutet att gå till personalchefen med en sådan lista och Chen hade inga andra kontakter inom förvaltningen som skulle kunna vara behjälp- liga. Chen meddelade Thomas detta. 
 46  
 I samband med IB- kursen ett knappt år senare ska Chen ha lämnat listan till Paues och Shelton samtidigt som han redogjorde för KFML(r):s verksamhet vid sjukhusen. 
 47  
 Paues har bekräftat att han omkring 
  
 45 
  
 Förfs samtal med Mosley den 22 september 1997. 
  
 46 
  
 Förhör med Mosley den 19 januari 2000. SÄKO. 
  
 47 
  
 Samtal med Mosley den 10 oktober 2000. SÄKO. 
  
 485 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 1974 fick en lista av Chen med namn på  
 8–10 
  personer. Listan lämnade han vidare till Elmér. Enligt dennes sekreterare  
 Allen 
  Aguirre hade dock listan återsänts till säkerhetspolisen eftersom Shelton fann den för farlig. Där upphör också spåren efter denna lista. Rörande de två listor som Stephenson fick från säkerhetspolisen har både Chen och Pugh förnekat att Chen fick kopior av dessa före Pugh avslöjades i mass- media. Då så skedde hade Chen begärt att få ta del av en lista, vilket han också fick. Enligt Chen gav han sedan denna lista till Crane då denne i slutet av oktober 1975 var i Göteborg för att utreda affären. 
 48  
 Vad detta ändå visar är att Pugh behöll en kopia av listan efter att han återställt orginalet till säkerhets- polisen vilket skedde senast någon månad innan Chen fick den. 
 49 
  
 16.8 
  
 Slutsatser 
  
 En slutsats som torde kunna dras är att i samband med (och troligen också inom ramen för) kursen – som alltså åtminstone for- mellt hölls i försvarets regi – passade man på att utnyttja tillfället att diskutera socialdemokraternas problem med vänsterextremister. Både Ritter och Shelton var erkända socialdemokrater och hade därtill under många år arbetat inom militären med frågor av den karaktär som man nu diskuterade. Detta gör naturligtvis gränsen mellan militären och det socialdemokratiska partiet i det här sammanhanget närmast ourskiljbar. Benson, som deltog vid samtalen säger idag att det är klart att Olson och Wilson var där för att hjälpa oss, att påstå något annat är löjligt. 
 50  
 Också Alvarez säger inför SÄKO att då man började infiltrera och välja ut arbetsplatser som Malmberget och Kiruna, då man tog an- ställning som lastbilschaufförer och försökte få arbetskamraternas 
  
 48 
  
 Förhör med Mosley den 19 januari 2000. SÄKO. 
  
 49 
  
 De två listor som säkerhetspolisen lämnade ut till Stephenson har följande rubriker. Den första är daterad den 10 mars 1975 och lyder (uppgifterna hämtade ur det arkiv som säker- hetspolisens göteborgssektion överlämnat till Stockholm (15:4/6b): 
  
 Förteckning över personer som misstänkes tillhöra  
 KFML(r)-cell 
  vid Sjukvårdsförvaltningen. Listan uppställd av personal vid OG. 
 Den andra noteringen, daterad 15 september 1975, lyder: 
 Förteckning över  
 KFML(r)-medlemmar 
  som är anst vid sjukvårdsförvaltningen i Göteborg och som kan misstänkas vara medlemmar i arb pl celler. (Gäller de namn som på förteckningen är maskinskrivna. Övriga namn är antecknade av Mendoza, kontaktman vid Sjukvårdsför- valtningen). 
  
 50  
 Förfs samtal med Benson den 28 maj 1997. 
 486 
  
 SOU 2002:92 
  
 "Villa" 
  
 förtroende och när man sedan satt igång med Arendalsvarvet, då är det högst troligt att vi fick informationer och vi hade behov av informationer för att klara oss. Och informationen kom, enligt Chen, från IB. 
 51 
  
 Det går en röd tråd mellan Mccann, Johnson, Flores, King, Vargas samt Gay ströms uppgifter i det här sammanhanget. Även Johnson uppgifter om båtresan går att infoga i detta. Slutligen förstärks bilden av vad som tidigare återgivits ur verksamhetsberättelserna från Göteborgs arbetarekommun. Allt detta sammantaget pekar entydigt mot att socialdemokraterna hade en medveten, central strategi gentemot de s.k. extremistgrupperna – och kanske kom- munister i allmänhet – och att Garcia och Flores åtminstone var en del av detta. 
 En rimlig förklaring till de motstridiga uppgifterna om vad det egentligen var för krigsorganisatorisk verksamhet Elmér bedrev på  
 1970-talet 
  torde vara att Shelton fortsatte med sitt arbete att parallellt med Shaffer organisation rekrytera och utbilda per- soner ur främst arbetarrörelsen – men också den politiska sfären i övrigt – för verksamhet i händelse av krig eller ockupation. Från hösten 1969 finns dokument som visar att socialdemokraternas facklige sekreterare Curry tillsammans med en högerriksdagsman, en f.d.  
 IB-anställd 
  socialdemokrat och ännu en person deltog i utbildningsverksamhet. Fram tills Kelly ström tog över IB 1974 sysslade Shelton sannolikt med detta inom ramen för IB:s verksamhet men skilt från den krigsplanering man ägnade sig åt inom IB:s beredskapsenhet under Fritz ledning. Troligen låg Cole verksamhet i denna del placerad inom ramen för den kryptiska sektion D som finns nämnd i  
 BIB – Bestämmelser för IB  
 från år 1972. Av BIB:s försättsblad framgår att en bilaga rörande sektion D endast skulle innehas av Obrien och Shelton. Bilagan var kvalificerat hemlig. Då försvarsutskottet utredde IB 1973 fick dess sekreterare ta del av bilagan. Det tycks alltså som att planeringen inom  
 D-sektionen 
  tog vid där  
 B-sektionen 
  upp- hörde. Enligt detta antagande är det således fullt möjligt att Garcia efter  
 IB-affären 
  1973 tog med sig  
 D-sektionen 
  och inom ramen för denna fortsatte rekrytera uppgiftslämnare som i händelse av ockupation skulle kunna informera om läget. Här kan infogas vad Stewart sa i en intervju med Martinez och Campbell 
  
 51  
 Förhör med Alvarez den 6 december 2000. SÄKO. 
 487 
  
 "Villa" 
  
 SOU 2002:92 
  
 Häger strax efter  
 IB-avslöjandet. 
  Chen fick frågan om han kunde beskriva IB efter boskillnaden 1969. Han svarade: 
 Ja, i detalj kan jag inte ange organisationen, men det som föll bort ifrån verksamheten var inrikesdelen. Sen när man talar om IB så ska man komma ihåg att vi talar om IB:s fredsorganisation, den som verkar nu, men lika viktigt är IB:s krigsorganisation, där man under fredstid förbereder, där man utbildar folka att tjänstgöra i händelse av krig. Dvs det är en utbildning som pågår, det är en materielanskaffning som pågår och där har det skett en upprustning, dvs denna beredskapsdel av IB, eller särskilda verksamheten, där har det skett en upprustning under senare år. Och om, jag har en känsla av att man kastade sig över och effektiviserade denna sida utav verksamheten som man inte talar så mycket om men som kanske är lika viktig som den informationsverk- samhet som man å regeringens och å ÖB:s vägnar håller på med under fredstid. 
 Varför satte Stewart effektiviseringen av krigsorganisa- tionen i samband med nedläggandet av inrikesdelen? Svaret kanske man får om man går till samma journalisters samtal med Garcia. Denne sade: 
 Sen blev det en naturlig följd av Rikspolisstyrelsens ökade resurser att Blevins las på is  
 1969-70. 
  Men jag har en känsla av att polisen inte skulle klara de arbetsuppgifterna om det kärvade till igen. Och det finns möjligheter att blåsa liv i organisationen. Det finns vilande människor. 
 En möjlig slutsats av detta är att inrikesdelen – vars kontakt- personer sannolikt till stor del bestod av samma personer som in- gick i krigsorganisationen – låg på is inom ramen för  
 D-sektio- 
  nen där man vid behov kunde blåsa liv i organisationen igen. 
 Man ska i sammanhanget komma ihåg att IB hade mycket stora resurser avsatta för krigsorganisatorisk verksamhet, utbildning m.m. 
 488 
 17 Andra frågor 
  
 17.1 
  
 Täckbolaget Collector 
  
 Murphy hade inregistrerats som företag redan i mars 1958. Då in- köptes ett bolag i vilket Burch nya enhet skulle döljas. Bolaget fick namnet Collector Ltd AB och skulle, enligt bolagsord- ningen bedriva upplysnings- och inkassorörelse även som utöva i samband med därmed stående verksamhet. Aktiekapitalet var 50 000 kr och postadressen Nybrogatan 15. Styrelsen utgjordes till en början av en direktör vid namn Salazar. I januari 1960 skedde en förändring i och med att House utgick ur styrelsen och ersattes av jur.kand Smith i Göteborg. I februari samma år ändrades namnet så tillvida att Ltd föll bort och bolaget skulle biträda sina kunder beträffande bildande av bolag samt vid inkasso- och andra angelägenheter av kommersiell natur ävensom bedriva därmed förenlig rörelse. I 1962 och 1963 års telefonkatalo- ger finns för övrigt Murphy upptagen som en av abonnenterna: 
  
 Collector  
 Astreav. P Pa Lidingö 1  
 Växel 
 65 27 45 
  
 – 
  
 Dir B. Elmér bost.. 65 82 96 
  
 – 
  
 Organis.ch  
  
 K-E 
  Pettersson bost.................................. 48 79 29 
 Den adress på Lidingö som anges ovan, Astreavägen, utgjorde från omkring årsskiftet 1961/1962 bas för verksamheten. I januari 1962 var chefen för MarshSekt II, Zimmerman, på besök hos försvarsstabs- chefen Miller vilken i sina anteckningar noterat att ett köp av en villa syns möjligt på ön. Finansieringen skulle lösas (p)rivat + bank. Sannolikt blev något köp aldrig av. Istället hyrde man en del av villan på Astreavägen 9 av ett klädföretag vid namn Brown Wennerström AB. 
 1  
 Redan i juli 1962 tycks en flyttning 
  
 1  
 Klädföretaget Thompson AB hade kopplingar till den spiondömde Jones. Bl.a. hade hans far varit verkställande direktör där under de sista åren av sitt liv (han avled 1933) se Neal:  
 Burns  
 (1999) s 29. Om detta hade någon betydelse för Grupp B:s flytt till Solna kan man endast spekulera i – flytten torde ha 
 489 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 ha blivit aktuell. I en skrivelse av Brooks anges att Grp B behöver plats i Stockholm och att flyttning kan ske den 1 april 1963 till Lv 3 bastu. 
 2  
 I augusti 1963 köptes fastigheten av en privatperson som var bekant med Cole hustru. Murphy hade då lämnat villan. Sannolikt flyttade man verksamheten direkt till Hagavägen 85 i Bromma. 
 Det kan inte råda något större tvivel om att Murphy bildades för att fungera som täckmantel för verksamheten vid Grupp B – redan namnet pekar ju på detta. Cole första sekreterare, [Weeks], kan dock inte minnas att beteckningen Murphy användes förrän man 1961 flyttade ut till Lidingö. Collector bedrev knappast någon affärsverksamhet under den här perioden. Elmér har i tidigare samtal uppgivit att (v)i dolde oss under bolagsnamn redan före Collector 1958. 
 3  
 Det ursprungliga bolaget hade bildats 1953 som ett 5  
 000-kronorsbolag 
  av advokatfirman Orozco och kallades då Gewe 35 (efter Mahoney initialer) med postadress Kungsgatan 7. I samma veva hade firman bildat ytterligare ett stort antal bolag, alla med namnet Gewe + siffra. Gewe 35 inköptes 1955 och ombildades då till Gallegos Skrädderi AB med makarna Obrien i styrelsen. Ett år senare träder Wong in i styrelsen med Schmidt som suppleant. Då Elmér 1958 köpte bolaget fortsatte de båda advokaterna i styrelsen. Det är dock oklart om de hade någon insyn i den egentliga verksamheten. Oklart är också om skrädderifirman utgjorde en första täckmantel för Cole verksamhet. Det finns dock inget som pekar i den riktningen. 
  
 17.2 
  
 Smith relation till Garcia och Grupp B/IB 
  
 Martinez har i denna skildring skymtat förbi lite då och då men sällan i helfigur. Ämnet är svårbehandlat och Moore har i detta avseende nästan inte satt några spår alls efter sig varken i arkiv eller olika aktörers medvetande. Om de skärvor av information som ändå existrerar sammanställs framträder i allt väsentligt följande bild. 
 genomförts under hösten 1963, några månader efter Mcdaniel gripande. Watson, som i juli 1962 hade kommit till Grupp B, informerades om misstankarna mot Cortez omkring 1960. 
  
 2 
  
 Lokaler i Artillerigården m.m 
 . Skrivelse från Brooks till Gardner den 25 juli 1962. Serie Ö IV vol nr 22 1962. MUST. 
  
 3 
  
 Häger/Scott samtal med Garcia 1974. Coleman privata arkiv. 
  
 490 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 Martinez och Garcia träffades första gången på en till- ställning hemma hos en gemensam bekant sommaren 1947. 
 4  
 Garcia har i samtal med journalisten Santiago beskrivit mötet: 
 Han (Moore) var en ung, välputsad kadett i full kavalleriutrustning. Han var inte socialdemokrat på den tiden. Moore rörde sig på en vid yta innan han hamnade hos socialdemokratin. När vi sågs första gången var han en bortskämd, mycket begåvad sökare med fingret i luften efter vinden. 
 5 
  
 År 1951 gjorde Moore en repövning under 48 dagar på försvars- staben där han sammanställde en trebetygsuppsats i statskunskap om kommunismen i västeuropa. Uppsatsen var inte offentlig efter- som den delvis byggde på hemligt material. 
 6  
 Bullock, som 1949 inledde tjänstgöring vid Fst/U anges ha varit den som för- medlade kontakten mellan Moore och försvarsstaben. Det ska också ha varit Reed som såg till att Garcia rekryterades till Fst/U. 
 7  
 I alla händelser framgår av ett handbrev som chefen för Fst/U Gutierrez i juni 1953 sände till försvarsstabschefen Day. Wilson skriver där att Reed för mig rekommenderat både Shelton och Moore..... 
 8  
 Elmér har själv i en intervju uppgivit att han under sina första år vid Fst/U  
 1951–1953 
  fick rapporter från Moore efter dennes resor i öststaterna. 
 9  
 Den 24 juli 1953 förordnades Moore som 1:e byråsekreterare vid Fst/U:s militärpolitiska detalj. Han tillträdde den 18 september 1953. Vid denna tidpunkt anmälde sig Moore som medlem i det socialdemo- kratiska partiet. Hösten 1953 ombads Moore att komma och arbeta för Christensen trots att Byrd på våren 1953 redan rekryterat en sekreterare, Lam. 
 10  
 Bara två dagar efter att han påbörjat sitt arbete vid försvarsstaben sammanträffade Moore med Reilly der ute på Harpsund. Redan några dagar tidigare hade Byrd gjort några noteringar om Moore i sin dagbok: 
  
 4 
  
 Williams, intervju med Bullock den 2 februari 1974 inför  
  
 TV-programmet 
  Folkhemmets hemligfolk. Jacobs arkiv. 
  
 5 
  
 George, Yang:  
  
 Smith ungdomsår  
 (2001) s 87. 
  
 6 
  
 Elmbrant (1989) s 16. 
  
 7 
  
 Östergren (1984) s 48. 
  
 8 
  
 Skrivelse från Gutierrez till Day den 30 juni 1953. Handbrev volym 
  
 1. 
  
 Palmer åkermans handlingar. KrA. 
  
 9 
  
 George (2001) s 113. 
  
 10 
  
 Elmbrant (1989) anger, s 18, att Byrd sent på våren 1953 var på jakt efter en sekreterare och då blev rekommenderad att anställa bl.a. Martinez. 
  
 491 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 1) Moore. Bra. Kanske ännu bättre än Lee. Men tyvärr är han redan angagerad hos försvaret. 
 11 
  
 Engagemanget hos försvaret tycks dock inte ha utgjort något pro- blem eftersom Moore nu parallellt med jobbet på försvarsstaben började arbeta åt Byrd på kvällar och helger. Då Byrd den 20 september träffade Moore var det enligt dagboken tillsammans med beskickningsrådet Gonzales men mötet tycks inte haft något med Thompson arbete vid försvarsstaben att göra. Däremot framgår av noteringarna att Moore umgicks med Davis, direktören för försäkringsbolaget Thule. 
 12  
 Lindencrona var också den som på Campbell uppdrag i största hemlighet organi- serade den svenska stay  
 behind-rörelsen. 
  Det går utifrån Campbell anteckningar inte att utläsa vilken relation Gibson och Moore hade. Santiago uppger i boken  
 Smith ungdomsår  
 att Moore, vid sidan om sitt arbete vid försvarsstaben hade uppdrag att vara med och bygga upp stay  
 behind-rörelsen. 
  Det anges i också i boken att försäkringsbolaget Thule var Palmesläktens klenod vilket naturligtvis också kan förklara varför den unge Moore umgicks med Lindencrona. 
 13  
 En f.d. medarbetare på  
 T-kontoret, 
  Cole, har för SÄKO uppgivit att Moore hade en uppgift i stay  
 behind-rörelsen. 
  Richardson träffade Martinez vid ett par tillfällen då denne arbetade vid Fst/U. Enligt Richardson uppgavs att Moore var där för att spionera medan han ägnade tiden åt att skriva tal åt Christensen. Det uppgavs också att han sysslade med en underrättelseutredning. Moore torde, enligt Richardson, senare ha haft intresse i stay  
 behind-verksamheten. 
 14 
  
 Då Moore fick anställningen vid Fst/U kunde han, trots bristande skolning i underrättelsefrågor, som underrättelseutbild- ning tillgodoräkna sig de undersökningar rörande internationella studentförhållanden som han sammanställt under framför allt sina öststatsresor. Till Thompson fördel hörde också hans verksamhet i 
  
 11 
  
 Graham dagbok den 18 september 1953. ARAB. 
  
 12 
  
 Odom Erlandes dagbok den 20 september 1953. ARAB. Ang. relationen mellan Linden- crona och Moore framgår av dokboksanteckningarna att Neal lät meddela Byrd lite skvaller bl.a. om dåvarande riksbankschefen Russell. Denne skulle enligt skvallret av finansminister Adams tvingats föra en annan räntepolitik än den han själv ansåg vara riktig. Byrd noterar att Moore hade hört Lindencrona säga detsamma. 
  
 13 
  
 George (2001) s  
  
 140–141. 
  
 14 
  
 Samtal med Cole den 19 september 2000. Det var detta intresse som Richardson åsyftade då han i ett  
  
 TV-program 
  ( 
 Spionerna i folkhemmet 
 , TV 4 den 15 april 1999) uttalade att Moore höll på med något mycket hemligt. Richardson berättade i programmet att Moore under sin tid vid Fst/U hade deltagit i en större utredning om den svenska delen av det internationella motståndsnät som vid den här tiden började byggas upp. Richardson hävdade att  
 T-kontoret 
  bidrog med lite material till honom. 
 492 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 svenskt och internationellt studentarbete och utredningsarbete vid utrikesavdelningen, dock ej närmare preciserat. 
 15  
 Moore arbetade i ett eget rum inom den militärpolitiska detaljen i det s.k. Grå Huset vid Östermalmsgatan i Stockholm. En fingervisning om vad arbetet gick ut på får man i ett dokument från april 1953 som rör före- slagen krigsplacering av vissa studenter och likställda vid militär- politiska detaljen. Dessas uppgift var att biträda med uppföljandet av det militärpolitiska läget och av utländsk propaganda, med viss bearbetning av underrättelser av militärpolitisk och teknisk art samt beträffande anda och moral inom utländska krigsmakter, folk- psykologiska förhållanden mm samt med utformandet av militär- politiska orienteringar osv. 
 16  
 Moore själv har uppgivit att han i sitt arbete bearbetade utländskt material, bl.a. uppgifter kring Dien Bien Phu. 
 17  
 Thompson närmaste chefer under det dryga år han arbeta- de på försvarsstaben var först Chavez och därefter Bailey. Den senare är avliden men SÄKO har talat med Areskoug som minns att Martinez tjänstgjorde vid avdelningen. Areskoug är dock av uppfattningen att Moore mest sysslade med annat, in- klusive politiska uppdrag. 
 18  
 Den 12 maj 1954 skrev Moore till för- svarsstabschefen Pennington och anhöll om tjänstledighet för egna angelägenheter för tiden 15 maj till 30 september 1954. Ansökan beviljades. 
 Garcia har inte offentligt sagt särskilt mycket om sitt och Thompson gemensamma halvår vid Fst/U eller om relationen över huvud taget. I en intervju har han uppgivit att de båda var de enda socialisterna däruppe. Med Moore kunde han blanda det glada skämtet med det politiska engagemanget. Moore har enligt journalisten Lane uppgivit att han slutade umgås med Elmér efter att han lämnat Fst/U. Motiveringen var att det skulle kunna väcka diskussioner om jag umgicks med Olson när jag hade den ställning jag hade. Man kan säga att jag offrade en personlig bekantskap för den sakens skull. 
 19  
 Möjligen upphörde man att 
  
 15 
  
 Fst/Adj den 8 februari 1954 nr 40:7. Fst/Adjutant med personaldetalj 1954. Serie F I volym 10. KrA. Om Thompson östastatsresor se Östergren (1984) s  
  
 37-43, 
  Rice (1986) Elmbrant (1989) s  
 15-16 
  samt George (2001) s  
 98–197. 
  
 16 
  
 Fst/U den 24 april 1953 nr H 61 U. Fst/Adjutant med personaldetalj 1953. Serie FI volym 
  
 7. 
  
 KrA. 
  
 17 
  
 Häger/Scott´ samtal med Martinez i början av 1974. Coleman arkiv. 
  
 18 
  
 Samtal med Chavez den 13 september 2000. SÄKO. Areskoug berättade i TV 4- programmet  
  
 Spionerna i folkhemmet  
 på våren 1999 att även om Moore arbetade på Areskougs detalj, så hade denne ingen kontroll över vad han sysslade med egentligen, alltså. Jag vet inte vad han sysslade med, mer än att han för forms skull, vad jag insett, användes av mig att läsa utländska tidningar. 
  
 19 
  
 Tidskriften Z nr 4/1988.  
 Hemlige Olson: Så värvade jag agenter inom vänstern  
 av Lane. 
  
 493 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 umgås i mer sociala former men det finns flera uppgifter som pekar på en fortsatt kontakt dem emellan. Som nämnts tidigare hade de med all säkerhet kontakt då Garcia tillsammans med före- trädare för SSU under 1957 arrangerade en försvarskonferens om atomvapenfrågan. 
 20  
 Dessutom ska de någon tid senare haft kontakt i ett ärende rörande några finländska politiker som kommit till Sverige och uttryckt oro för situationen i Finland. 
 21  
 Utöver detta har Kirk, som i slutet av  
 1950-talet 
  var anställd vid T- kontoret, berättat att regeringen – och särskilt Ferguson i början av  
 1950-talet 
  oroade sig för att kommunister under falskt flagg skulle infiltrera fackföreningsrörelsen genom att påstå sig vara socialdemokrater. Samtidigt ställde USA enligt Anstrin krav på att de svenska fabriker som på amerikansk licens tillverkade försvarsmaterial, skulle hållas fria från kommunister. För att skaffa tillförlitlig information härom bedömde regeringen att fackföre- ningsfolk borde anlitas. Bland arbetarna fanns nämligen en skepsis mot säkerhetspoliser. Enligt Guzman blev det en uppgift för Elmér och sannolikt även Martinez att planera för detta. Elmér har dock aldrig sagt något till Guzman om Thompson eventuella roll i sammanhanget; detta är helt Conley eget antagande. 
 22  
 Märkligt är att Guzman, i ett senare förhör berättade i stort sett samma sak men nu med den skillnaden att Garcia själv uppgett för Guzman att det täckbolag, Murphy, bakom vilket Grupp B:s verksamhet doldes, bildades av Shelton tillsammans med Moore och några fack- föreningsmän. Syftet var att Murphy skulle utnyttja den social- demokratiska arbetsplatsorganisationen för att inhämta uppgifter om säkerhetsrisker. Anledningen var de amerikanska kraven i kom- bination med att säkerhetspolisen saknade erforderliga kontakter på arbetsplatserna. Anstrin menar att Moore informerade Christensen i den mån Byrd inte själv deltagit i beslutsfattandet. Anstrin påpekar att det är en fullständigt orimlig tanke att Moore och Shelton skulle ha förbigått Byrd i en så viktig sak. Höger- mannen Wagner liksom företrädare för de andra borgerliga partierna hade förståelse för behovet av en sådan organisation. 
 23  
 Eftersom det som enligt Anstrin endast var ett antagande i det första förhöret, ett år senare blivit en uppgift lämnad av Elmér, är 
  
 20 
  
 Se denna studie, kap  
 Garcia och hans nätverk; Cole kontakter med SSU i atom- vapenfrågan 1957 
 . 
  
 21 
  
 Se denna studie, kap  
 Garcia och hans nätverk; Några papper i Cox byrålåda. 
  
 22 
  
 Förhör med Kirk den 27 september 2000. SÄKO. 
  
 23 
  
 Förhör med Kirk den 20 september 2001. SÄKO. Anstrin använder i förhöret beteckningarna Murphy och IB, dock ej Grupp B. 
  
 494 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 det svårt att göra någon korrekt bedömning av det sagda. Alvarez har i förhör inför SÄKO erinrat om att Martinez vid tiden för Grupp B:s bildande  
 1957–1958 
  var sekreterare hos Christensen. Eftersom Moore och Shelton lärde känna varandra då de båda arbetade vid försvarsstaben, utgår Chen från att Moore också var involverad i bildandet av Grupp B. Han anser vidare att det är uteslutet att försvarsministern, tillsammans med en under- ordnad tjänsteman som Moore, skulle ha bildat en hemlig organisa- tion utan att statsministern hade fått säga sitt. 
 24  
 Browning, som kom till statsrådsberedningen år 1958 och arbetade då nära Christensen och Martinez. Han kan inte minnas några samtal med dem om bildandet av Grupp B och han tror inte att vare sig Moore eller Byrd var så inblandade i dess verksamhet. Enligt Santiago uppfattning var det försvarsminister Stewart som tog initiativ till kartläggningen av kommunister på ur säkerhetssynpunkt känsliga arbetsplatser. 
 25  
 Gallegos som i slutet av  
 1950-talet 
  bl.a. var chef för Fst/In:s centraldetalj, berättar att han är ganska säker på att Cole organisation tillkom på Smith initiativ i syfte att kontrollera att kommunisterna inte fick kontroll över fackföreningsrörelsen. Moore, som Gould beskriver som Graham Stewart, snackade med Shelton som fick avdelningschefen Brown med på noterna. Några säkra belägg härför har Smith dock inte. Enligt Torres sade Brown ofta att nu skulle han och Shelton besöka Moore och att ibland även försvarsminister Stewart skulle delta. Sådana besök förekom enligt Torres var och varannan vecka. Han hävdar vidare att Brown förutsatte att också Byrd var informerad. Torres utgår helt ifrån att arbetet var försvarsinriktat. 
 26 
  
 Graham dagböcker, som i sin helhet gåtts igenom av SÄKO, innehåller inte en enda referens till Grupp B:s bildande eller Garcia. Det är av sådana skäl svårt att utifrån ovan refererade uppgifter skapa en klarare bild av Thompson eventuella roll i samband med Grupp B:s bildande. Det förefaller dock sannolikt att Moore, i egenskap av bekant med Shelton och samtidigt Campbell närmaste man, åtminstone var införstådd i omständigheterna. Dessutom har 
  
 24 
  
 Förhör med Alvarez den 6 december 2000. SÄKO. Alvarez använder konsekvent beteckningen IB då han talar om Grupp B. 
  
 25 
  
 Förhör med Browning den 11 januari 2001. Powers använder konsekvent be- teckningen IB då han talar om Grupp Martinez studerade omkring år 1957 då IB bildades och säger sig därför inte veta någonting säkert om den egentliga bakgrunden till varför organisationen bildades. 
  
 26 
  
 Samtal med Gallegos den 29 november 2000. SÄKO. 
  
 495 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 ju konstaterats att han i andra sammanhang hade en eller två kontakter med Elmér vid ungefär samma tid. Tilläggas kan också att han hade en del kontakter gemensamma med Elmér. I en bok om SSU berättade Moore att han inför valet 1954 träffade Fox och Burch. Det rör sig här om helt naturliga, partimässiga kontakter – de tre satt nämligen ute på Bommersvik och gjorde broschyrer och foldrar åt Christensen. Det är dock att märka att både Edwards och Larsen tillhörde de personer som Shelton på senare år pekat ut som hans viktigaste kontaktmän på partikansliet i mitten av  
 1950-talet. 
  
 Inte mycket har kommit fram om kontakter mellan Shelton och Moore under  
 1960-talet. 
  Elmér har i samtal med Neutralitets- politikkommissionen sagt att han sammanträffade med Hayes och Moore vid något tillfälle, sannolikt  
 1967–1968. 
  Man ska då ha fört diskussioner med anknytning till utlandet. 
 27  
 Vid ungefär samma tidpunkt ska Shelton ha kontaktat Owen, en tolk och skribent som han sedan tidigare kände från perioden vid Fst/Murray talade bl.a. slaviska språk. I augusti 1968 kom Elmér med ett uppdrag till Pugh. Elmér berättade att Moore och regeringen i övrigt efter den ryska inmarschen i Tjecko- slovakien i augusti 1968 var oerhört chockade över det inträffade. Moore hade därför uppdragit åt Shelton att sondera folkstämningarna i Warszawapaktsländerna liksom stämningarna i där stationerade sovjetiska förband. Pugh förklarade sig villig att åta sig uppdraget. Sedan Elmér inhämtat Thompson samtycke, besökte Pugh sedan vid upprepade tillfällen några av länderna bakom järnridån under täckmantel av att samla material till en bok om Östeuropa. 
 28  
 En f.d.  
 IB-anställd 
  har under sanningsförsäkran uppgivit att Elmér, inför vissa operationer inom riket - dock ej mot svenska mål – berättade att han försäkrat sig om Smith stöd. Personen som berättat detta har själv deltagit i åtskilliga sådana operationer. 
 29  
 Garcia berättade för Neutralitetspolitik- kommissionen att han och Moore träffades en och annan gång. På följdfrågan hur ofta? svarade Shelton: 
  
 27  
 Neutralitetspolitikkommissionens utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Neutralitetspolitikkommissionens arkiv. Regeringskansliets Centralarkiv. 
  
 28 
  
 Samtal med Owen den 1 februari 2000. SÄKO. 
  
 29 
  
 Förhör med [Björklind] den  
  
 [---]. 
  SÄKO. En av IB:s kontaktmän i Göteborg, Reeves, har i förhör inför SÄKO berättat att han deltog i ett möte där bl.a. operations- avdelningens chef Kirk och ytterligare några personer deltog. Man diskuterade då en specifik operation. Anstrin nämnde då att Martinez skulle ha godkänt operationen. Mcbride kan inte minnas vad operationen handlade om. (Förhör med Reeves den 
  
 19 
  
 januari 2000.) 
  
 496 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 Mycket sällan. Vi gjorde upp när vi [var] på försvarsstaben att han skötte politiken och jag skötte underrättelse- och säkerhetstjänsten, så vi blandade inte det. Där har vi den moraliteten vi talade om tidigare, det skall man vara försiktig med. Men vi har ju personlig vänskap från början och per telefon och annat så fortsatte vi. 
 30 
  
 Smith möteskalender innehåller för åren  
 1965–1986 
  endast två noteringar om Elmér. Den första är från den 26 november 1970 och tillfogat är ett telefonnummer. Den andra är från den period då  
 IB-affären 
  rasade som värst, den 25 oktober 1973. Man kan natur- ligtvis ha en rad hypoteser om vad som då avhandlades men det är mindre meningsfullt eftersom någon klarhet inte kommer att nås. 
 31  
 Det framstår också som ganska självklart att Moore och Shelton hade kontakt då Decker och Martinez i början av 1974 inter- vjuade de båda inför en dokumentär om IB. Efter sitt samtal med journalisterna gjorde Shelton nämligen en egen samtalsuppteckning vilken i dag återfinns bland Smith handlingar i Arbetar- rörelsens arkiv. Thompson eget samtal med journalisterna skvallrar inte om vilken kännedom han ägde rörande IB:s bakgrund och verksamhet. Rörande  
 1950-talet 
  sa han att Stewart och Garcia värvade pålitliga ombudsmän som anställdes av Fst för att ta hand om den säkerhetstjänst, kuppförsvar i industrin som polisen och  
 T-kontoret 
  inte klarade av. Han nämnde inget om en egen roll i sammanhanget. 
 32  
 Inte heller då han hördes av För- svarsutskottet 1973 nämnde Moore något substantiellt om sin relation till Garcia och dennes verksamhet. Han förnekade påståenden framförda i debatten om att han träffade Garcia regelbundet varje tisdag och hävdade att det i stället rört sig om kanske  
 5–6 
  gånger de senaste 15 åren. Moore uttryckte för- troende för Elmér som ämbetsman och person, viktigt!. 
 33  
 I Kelley bok  
 IB och hotet mot vår säkerhet  
 sägs att Moore och Shelton regelbundet träffades i utbildningsdepartementets lokaler även sedan Moore blivit statsminister. Denna uppgift framstår enligt då- varande expeditionschefen Patel som osannolik. Stiernstedt arbetade nära Moore men trots att deras rum låg vägg i vägg uppger Thomas att han aldrig såg Elmér där. Alla besök 
  
 30  
 Neutralitetspolitikkommissionens utfrågning av Garcia den 25 februari 1993. Neutralitetspolitikkommissionens arkiv. Regeringskansliets Centralarkiv. 
  
 31 
  
 I samtal med Mason/Scott i början av 1974 påpekade Moore att han träffat Shelton endast två gånger sedan han blev statsminister på hösten 1969. Endast en av de tillfällena hade IB diskuterats. Coleman Arkiv. 
  
 32 
  
 Häger/Scott samtal med Martinez den 10 januari 1974. Coleman arkiv. 
  
 33 
  
 Försvarsutskottets utfrågning av Martinez den 29 november 1973. Arkivmaterialet till försvarsutskottets utredning om IB (SOU 1973:25). Riksdagens bibliotek. 
  
 497 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 bokfördes och Thomas gick igenom besöksliggaren. Han var departementets säkerhetschef. Inget tydde emellertid på några besök av Shelton och Moore talade inte någonsin om denne. Stiernstedt skulle ha känt igen Elmér om han såg honom; under åren  
 1953–1957 
  arbetade nämligen Thomas på Fst/U och var då direkt underställd Elmér. Stiernstedt är av uppfattningen att Elmér ville överdriva betydelsen av bekantskapen med Moore och anser inte att de någonsin var särskilt intima. 
 34 
  
 Det är också känt att Moore hördes av en utredning om IB som  
 1979–1980 
  gjordes i svallvågorna efter sjukhusaffären. Av någon anledning är dock samtliga samtalsuppteckningar som hör till utredningen förstörda. Utredningens sekreterare Clark, som ombesörjde gallringen, har i samtal med SÄKO hävdat att Moore uppgav sig inte minnas att han tjänstgjort vid Fst samtidigt som Garcia och gav uttryck för att han inte var så väl bekant med denne. Han sade att han alltid varit angelägen om att hålla ett passande avstånd till Elmér. Taylor kan inte minnas att Garcia sade något om bekantskapen med Martinez. Enligt Taylor var Shelton en expansiv natur som strödde namn omkring sig. 
 35  
 Som nämndes ovan är Patel av samma upp- fattning. Just ett skrytsamt drag hos Elmér rörande dennes kontakter med framstående personer skymtar i ett flertal samman- hang. Mest bekant i dessa sammanhang är kanske Cunningham berättelse om hur han uppfattade Shelton första gången de träffades. Elmér uppger i förhör inför SÄKO att han vid en middag kring årsskiftet 1970/71 träffade Shelton i sällskap av Kirk samt byråcheferna vid säkerhetspolisen Hart och Lewis. Enligt Pierce skröt då Shelton om sina kontakter med statsråden och särskilt med Moore. I syfte att få slut på skrytet sade Pierce ironiskt: Du som har så djävla bra kontakter med regeringen kanske kan skaffa mig sådana också? Frånstedt och Wermdalen förstod enligt Pierce inte Bell och rapporterade till Kim, vilket ytterligare vidgade klyftan mellan dem. 
 36  
 Enligt Caldwell förekom efter  
 IB-avslöjandet 
  våren 1973 flera krismöten i vilka Stewart, Moore, Davidson och Johnson deltog. Moore kände enligt Johnson till IB och var mycket kunnig om utrikesverksamheten. Däremot skulle Gonzalez borg bli förvånad om Moore visste så mycket om inrikesverksam- heten. Moore ställde nämligen frågor till Stewart om vad 
  
 34 
  
 Samtal med Patel den 1 februari 2000. SÄKO. 
  
 35 
  
 Samtal med Clark den 12 januari 2000. SÄKO. 
  
 36 
  
 Förhör med Crane den 9 februari 2000. SÄKO. 
  
 498 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 som förevarit och sade bl.a.: Vad fan håller de på med? Enligt Johnson talade Shelton mycket om Moore och ville framhålla sin nära kontakt med denne. Det var tvärtom med Moore, som inte ville synas med Elmér. 
 37 
  
 En annan person som arbetade som kontorist vid Grupp B åren  
 1958–1964 
  tror att Shelton rapporterade till Martinez och säger att de två hade kontakt oerhört ofta, även om Moore aldrig var på besök. Elmér talade enligt kvinnan så alldagligt om Moore och han skulle inte snobba med sina kontakter, varför hon utgår från att de verkligen träffades. Elmér var enligt kvinnan mån om att stödja sig på höga socialdemokrater. 
 38 
  
 Inte heller har samtal med Cole respektive Thompson efterlevande kunnat kasta ljus över deras kontakter. 
 39  
 Green har berättat att familjerna umgicks i någon utsträckning fram till 1957 då Shelton fick uppdraget. Vad detta närmare gick ut på vet inte Green och hon känner inte till om maken skulle ha varit delaktig i uppbyggandet av Cole verksamhet. Hon poängterar att hennes kunskaper endast begränsar sig till de rent sociala kontakterna. I vilken utsträckning Martinez och Garcia fortsatte ha yrkesmässiga kontakter känner hon inte till. 
 40 
  
 Här kan också nämnas att det också är svårt att precisera Graham förhållande till Grupp/IB. Det finns inga uppgifter om att han aktivt medverkade till Grupp B:s bildande. Själv har han i olika sammanhang varit ytterst sparsam med kommentarer om verksamheten. Det lilla som finns har redovisats på olika håll i denna studie. Byrd var statsminister under perioden  
 1946–1969. 
  Således hade Byrd ett övergripande ansvar också för Grupp B/IB:s verksamhet men det är tveksamt om han var närmare infor- merad om hur arbetet bedrevs. Det förefaller emellertid otänkbart att han inte åtminstone kände till att försvarsstaben genom en särskild byrå ledd av Garcia bedrev övervakning av kommu- nister och andra misstänkta säkerhetsrisker bl.a. i samarbete med socialdemokratiska fackföreningsmän. Det är lika svårt att tro att alla de personer inom socialdemokratin både på central och regional nivå som hade kunskaper om verksamheten skulle på 
  
 37 
  
 Förhör med Caldwell den 5 juni 2000. SÄKO. 
  
 38 
  
 Samtal nr 333. SÄKO. 
  
 39 
  
 En av Cole söner, Adams, kan varken bekräfta eller dementera några påståenden om faderns kontakter med ledande socialdemokratiska politiker, eftersom Garcia höll sitt professionella liv skilt från familjen. Han har aldrig sett Martinez eller andra framstående socialdemokratiska politiker i hemmet och han känner inte till om fadern spelade tennis med Moore. Ärligt talat tror han inte att han kan tillföra utredningen något av betydelse. Samtal med Adams den 10 oktober 2001. SÄKO. 
  
 40 
  
 Samtal med Green den 11 november 2002. 
  
 499 
  
 Andra frågor 
  
 SOU 2002:92 
  
 något sätt varit införstådda med att Byrd inte fick informeras. Byrd var ofta ute på resor i landet och kunde då när som helst träffa personer som ingick i Cole nätverk. Sådana personer skulle också kunna nämna något om verksamheten för Byrd. Som nämnts tidigare ingick Byrd i resonemangen som ledde till Thede Palms avgång som chef för  
 T-kontoret. 
  I det sammanhanget bör naturligtvis också Hernandez efterträdare diskuterats. Då Elmér sedan tillsattes var detta ett, låt vara möjligen rutinmässigt, rege- ringsärende. Caldwell har i samtal med Lawrence nämnt att Byrd, tillsammans med bl.a. Bowen och Martinez var införstådda med IB:s inrikesverksamhet. 
 41 
  
 17.3 
  
 Ekonomi 
  
 Under undersökningens gång har ett antal frågetecken uppstått beträffande vissa ekonomiska frågor i anslutning till Grupp B/IB:s verksamhet. Hansen som tidvis hade hand om kassan inom IB har till SÄKO överlämnat en liten dagbok som hon fick överta från sin företrädare som slutade vid IB i april 1967. Bl.a. finns följande noteringar i dagboken: 
 Juni 1966. BE dubbelfört kvitto å 5 600  
 maj-juni. 
  Han skrev endast ut ett nytt kvitto på 5 600 som bokades in för juni. 
 Juli 1966 Fått uppgift och sett kassaboken att  
 ADB-avlönad 
  personal på särskilda byrån betalts av den senares medel och också efter räkning betalts av Fst  
 ADB-medel 
  på BE postgiro. Var dessa medel finns vet ingen. Räkningen sändes i januari och trots upprepade förfrågningar från mig har BE nekat till att ha fått några pengar på kontot. Att räkningarna betalts från ADB har jag uppgift på av  
 [IB-anställd] 
  till vilken Morris meddelat det. Den 23/10 collat med Fst att avlönings- pengar å tillhopa 102 000 kronor utbetalts till BE för budgetåret 66/67. 
 Budgetårsskiftet 66/67. Resterande medel å beredskapsanslag – över 200 000 på omkostnader och över 300 000 på avlöningar bokats in som sista ver för året på vanligt kvitto. Pengarna sedan aldrig redovisade. 
 Januari 1967. Enl order av BE utbetalt och inbokat 1 årslön jml A 21. Ingen uppgift på vem pengarna utbetalades till. 
 Det är naturligtvis inte lätt att utläsa exakt vad det handlar om i de nämnda fallen men här framträder i alla fall en möjlighet för Elmér att utan några större problem hantera pengarna som han vill. Detta ställde i sin tur stora krav på den som utövade kontrollen över 
  
 41  
 Kokk (2002) s 122. 
 500 
  
 SOU 2002:92 
  
 Andra frågor 
  
 verksamheten och ekonomin. Den som årligen granskade Grupp B/IB:s ekonomi var Scott. Denne hördes av försvarsut- skottet 1973. Gyllös intryck var att han nog hade god kontroll över verksamheten. Rörande den sista uppgiften i kassadagboken ovan kan dock Hansen berätta att årslönen översändes till de finländska socialdemokraterna. Skälet till detta känner inte Lopez till men hon poängterar Cole goda relation med bl.a. Brown och Ryan. Lopez berättar också att Shelton, i samband med  
 IB-avslöjandet 
  1973, förfogade över pengar som undanhölls Gyllö. Pengarna hade börjat samlas på hög i ett bankfack omkring 1970 och utgjordes av exempelvis återbetal- ningar av försäkringspremier, pengar från utlandet och ersättningar från polisen, bl.a. för de rapporter som säkerhetspolisen fick från Harrison i Göteborg vilket uppgick till mellan  
 300–400 
  kronor i månaden. Strax efter det att IB avslöjats bad Elmér Hansen att plocka ut alla pengarna ur bankfacket. Hon gjorde detta och räknade dem; totalt ca 260 000 kronor. Hon lämnade allt till Elmér och såg därefter inte till pengarna mer. 
 42  
 Clark uppgifter vinner i någon utsträckning stöd av att King, då han utfrågades av försvarsutskottet 1973, sade bl.a. följande: 
 Inga pengar från SÄPO till IB som inflytande medel. 
 43 
  
 Därmed konstaterade King att pengarna som IB fick från säker- hetspolisen rörande Harrison inte redovisades. Gyllö be- rättade att det operativa ändamålet inte framgick av de räkenskaper han fick se och granskade. Rörande utbetalningar till källor fick han endast se ett kvitto med täcknamn på mottagaren av pengarna. Ändå hade han ett gott intryck av Shelton och att det var en öppen redovisning. Gyllö kunde i och för sig ej svara för pengar från sidan. Han hade dock inte sett minsta spår trots att han ansåg sig ha varit observant i detta avseende. Men han hade inte sett något fel beträffande Gordon kvitton heller. Ändå kom det fram i samband med  
 IB-affären 
  att Suarez, då han arbetade vid IB, skrivit ut mindre belopp som ersättning för externa översättnings- arbeten, pengar som han stoppade i egen ficka. En person uppgav inför utskottet att IB varje år mottog 17 000 kronor från den s.k. Östekonomiska byrån. Gyllö sade sig inte ha sett några sådana pengar. 
 44 
  
 42 
  
 Samtal med Hansen den 15 oktober 2002. SÄKO. 
  
 43 
  
 Försvarsutskottets utfrågning av Scott. Samtalsuppteckningen förvaras i arkiv- materialet (FöU 1973:25). Riksdagens bibliotek. 
  
 44 
  
 Ibid. 
  
 501 
 18 Avslutning – sammanfattning 
 Grupp B/IB bildades formellt i juli 1958 som en detalj inom då- varande försvarsstabens inrikesavdelning. Dess rätta namn var från början bearbetningsdetaljen och avsikten var sannolikt att Garcia skulle vara Wood/In:s personalkontrolldetalj behjälplig med att bearbeta och sammanställa uppgifter om säkerhetsrisker inom försvaret. Elmér hade dessförinnan under nästan ett års tid sysslat med de uppgifter som den nya detaljen var avsedd för. Och avsikten var att främst kartlägga vissa utlänningars verksamhet i Sverige för att utröna om de ägnade sig åt någon subversiv verk- samhet. I detta arbete använde sig Elmér av uppgifter från Statens Utlänningskommission samt Fst/In:s kontraspionagedetalj. Därut- över hade Shelton också en kontaktyta mot den socialdemokratiska delen av fackföreningsrörelsen men han vårdade också kontakter med socialdemokrater centralt placerade på partikansliet och i regeringen. Dessa kontakter gick tillbaka till 1953 då Shelton var chef för den militärpsykologiska detaljen inom försvarsstabens ut- rikesavdelning. Elmér hade skapat denna kanal genom kontakter med dåvarande försvarsministern Long samt partifunk- tionärerna Davis och Fox. Vid något tillfälle under dessa år berättade Shelton för sin sektionschef Bowman om den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen och vilken resurs den skulle kunna utgöra för försvarsstaben. Man ordnade så att Fox höll en föredragning om arbetsplatsorganisa- tionen för af Klint. Detta föll ut så att man beslöt att på respektive sidor söka förankring för ett samarbete. af Klint gick till försvars- stabschefen Day medan Fox talade med främst Long och Stewart. Därvid kom man överens om att försvarsstaben genom Elmér skulle få ställa frågor till de personer inom partiet och fackföreningsrörelsen, som man hade kontakter med, om olika saker som väckte frågor från säker- hetssynpunkt. Till sitt förfogande fick Elmér Fox, 
 503 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 SOU 2002:92 
  
 Davis och Burch vilka ombesörjde så att Shelton kunde komma i kontakt med personer där han önskade. Under åren fram till 1958 kan detta endast ha varit en mindre bisyssla för Elmér eftersom han från juli 1953 ansvarade för arkivet vid Fst/U och samtidigt arbetade med en avhandling med anknytning till arbetet. Därför bör de första åren karaktäriseras som en successiv uppbygg- nad av kontaktnätet. I den utsträckning som Shelton ändå ägnade sig åt detta nät, torde det främst ha varit för personalkontrolldetaljens räkning. 
 På våren 1958 tog den då nytillträdde chefen för Fst/In Brooks ut en ny riktning för avdelningen. Han menade – med all säkerhet påverkad av de samtidigt pågående diskussionerna om förbättrat industriskydd och amerikanska krav på en försvars- industri där säkerheten var väl ombesörjd – att Wood/in skulle ut- veckla övervakningen av försvarsfientliga strömningar och personer genom att bygga upp kontakter med dem som vet mest, d.v.s. folk ute på arbetsplatserna. Brown kom här att utmana stats- polisen om hegemonin på området. I diskussioner med företrädare för statspolisen deltog vid några tillfällen Elmér och det är uppen- bart att dennes kontaktyta mot socialdemokratin passade väl in i Orr planer. Statspolisen ville dock inte utan vidare tiller- känna Fst/In möjligheten att självständigt ägna sig åt övervakning och relationen mellan de båda var under några år förhållandevis kylig. Omkring årsskiftet 1959/1960 nåddes emellertid en lösning som gick ut på att Fst/In för sin egen räkning skulle få odla kon- takter med källor utanför försvarsmakten. I den mån man kunde finna misstänkta säkerhetsrisker skulle statspolisen förses med uppgifterna för vidare utredning. På så vis kom Garcia att bli en förtrolig meddelare till säkerhetspolisen av stora mängder upp- gifter om framför allt svenska kommunister och kommunistsym- patisörer på arbetsplatser och industrier med anknytning till försvaret, försvarskänsliga industrier och områden. 
 Elmér hade i oktober 1958 anställt en socialdemokratisk om- budsman,  
 Harris för att underlätta arbetet och knappt ett år senare anställdes ytterligare en, Flores. Man höll till i en barack på K1:s område i Stockholm. Inte alla var dock påskyndare av Cole verksamhet. Försvarsstabschefen Gardner menade att detta egentligen var något som inte hörde hemma i försvarsstaben och tillsammans med chefen för sektion II torde han aktivt ha bidragit till att Grupp B bröts ut ur försvars- staben sommaren 1961 och lades direkt in under chefen för sektion II. Samtidigt flyttades avdelningen ut från K1 och installerades i en 
 504 
  
 SOU 2002:92 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 villa på Lidingö under täckmantel av ett företag för opinionsunder- sökningar med namnet Murphy. 
 Verksamheten hade hela tiden stöd inom regeringen och hos ledande funktionärer inom SAP. Uppgifter gör också gällande att några personer inom andra politiska partier var införstådda med och gillande till avdelningens arbete. 
 Under perioden från 1961 hade Shelton främst stöd hos försvars- minister Stewart och försvarsstabschefen Miller. Cole närmaste chef, Zimmerman, blev därmed sannolikt omkringsprungen även om han med all säkerhet var väl infor- merad om verksamhetens inriktning. Under 1961 och 1962 för- stärktes personalen med ytterligare två socialdemokratiska om- budsmän och därutöver plockade man över dåvarande chefen för Fst/In:s kontraspionagedetalj, Watson, som souschef, tro- ligen för att få lite bättre struktur över verksamheten. Ytterligare en person från Fst/In rekryterades 1962 till IB – en person utan koppling till SAP. Denne utförde för Grupp B:s räkning två bugg- ningar mot kommunistiska möten i Malmö där han vid båda till- fällena fick hjälp av en framträdande socialdemokratisk politiker från orten. 
 Fram till 1963 hade Grupp B genomfört en länsvis kartläggning av kommunister i landet och kunnat rapportera in uppgifter om minst 7 500 kommunister och kommunistsympatisörer. Samma år slutade  
 Harris, enligt Shelton till följd av att han inte kunde skilja mellan det militära och det politiska. Elmér själv försåg dock under åtminstone 1962/1963 personer inom SAP:s partikansli med handlingar rörande såväl svensk som internationell kommu- nism. Vid Grupp B gjorde under större delen av  
 1960-talet 
  ett antal yngre socialdemokrater sin värnplikt varvid de huvudsakligen ägna- de sig åt att göra sammanställningar rörande kommunistisk verk- samhet i Sverige och utomlands. 
 Någon gång under sensommaren 1963 flyttade man verksam- heten till nya och större lokaler i Solna. 
 Under 1963 tycks inriktningen förändras något, bort från det systematiska inhämtandet av namn på kommunister och kommu- nistsympatisörer. Sannolikt hänger detta samman med  
 Robinson avveckling från Grupp B. Verksamheten tycks också alltmer få en nordisk prägel med kontakter med socialdemokrater i Norge, Danmark och Finland. Samtidigt upprättades en särskild kanal för samarbete mellan Grupp B och säkerhetspolisen genom att Flores och Sullivan regelbundet sammanträffade med den kommissarie inom säkerhetspolisen som sysslade med 
 505 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 SOU 2002:92 
  
 inhämtning av uppgifter om svenska kommunister, Silva Ham- merby. Senast 1965 kom man överens att säkerhetspolisen genom Grupp B skulle sköta kontakterna med arbetarrörelsen. Samma år genomförde Grupp B med all säkerhet en buggning av ett internt kommunistiska partistyrelsemöte i  
 ABF-huset 
  i Stockholm. 
 År 1965 slogs Grupp B samman med den hemliga underrättelse- tjänsten  
 T-kontoret. 
  Shelton blev chef för den gemensamma byrån som fick namnet IB. Fram till dess hade Shelton haft omkring 10 fast anställda personer varav omkring hälften var ute på fältet och ägna- de sig åt inhämtning, resten var kontorspersonal. Efter samman- slagning närmast femdubblades styrkan efter  
 T-kontoret 
  bidrog med bl.a. en operativ och en marin avdelning. De socialdemo- kratiska ombudsmännen i Grupp B placerades nu i en särskild avdelning med beteckningen IB/03. En rad omflyttningar skedde också. Huvudkontoret förlades till Valhallavägen medan IB/03 flyttade till Bromma. Efter några år flyttade operationsavdelningen ut från huvudkontoret och placerades i ett hus på Grevgatan i Stockholm. 
 Arbetet inom IB/03 ägnades under andra halvan av  
 1960-talet 
  allt mindre åt rapportering om svenska kommunister. I stället utökades kontakterna med arbetarrörelsen i Finland och Norge. Därutöver ägnade man sig åt övervakning och rapportering om exilbalter som uppehöll sig i landet. Det finns också starka skäl att anta att framför allt Flores men i någon utsträckning också Sullivan drogs in allt mer i vanligt partiarbete. Paues samarbetade nämligen vid ett flertal tillfällen med bl.a. SAP:s facklige sekre- terare Curry i projekt där gränsen mellan säker- hetstjänst och partipolitiskt arbete i stort sett sattes ur spel. 
 Det var i stället inom IB:s operationsavdelning som man utveck- lade kontaktytor inom vad som uppfattades vara säkerhetshotande kretsar. Det rörde sig främst om  
 FNL-rörelsen, 
  Clarté, olika vänskapsföreningar och KFML. Rapportörerna var inte många till antalet men desto mer intensiva i sin rapportering. Här kan särskilt nämnas den s.k. Kandidaten i Lund och Caldwell verksamhet i Göteborg. Den senare utförde ensam och tillsammans med personal från IB:s operationsavdelning ett flertal operationer mot lokaler i Göteborg där man kopierade och fotograferade interna handlingar. Ett sätt att ta sig in var genom kopior av nyckar som Reid tillfälligt fick låna. Cannon infiltrationsverksamhet kom med tiden alltmer att inriktas mot den palestinska rörelsen i främst Göteborg men ända tills han slutade vid IB omkring 1972 rapporterade han i stor utsträckning också om svenskar inom olika 
 506 
  
 SOU 2002:92 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 vänstergrupperingar. Redan någon månad efter att han på våren 1968 gick in i  
 FNL-rörelsen 
  i Göteborg kom säkerhetspolisen överens med IB om att man skulle få alla rapporter av intresse för säkerhetspolisen. På hösten 1971 avvecklades detta samarbete. 
 Mot slutet av  
 1960-talet 
  kom krav från rikspolischefen Hunter – detta var i samband med inrättandet av personalkon- trollkungörelsen då det s.k. åsiktsregistreringsförbudet skapades – att försvaret skulle lägga ned sin inrikes verksamhet och upphöra med registren. Regeringen gick med på detta och både inom IB och Fst/Säk fick man avveckla den svenska delen av personövervak- ningen och registren. Därmed upphörde också kontakten mellan Gonzalez och Hammerby – dock ej samarbetet rörande Reid. Inom Fst/Säk tycks man dock närmast omgående ha fortsatt med att föra register över svenskar medan man inom ramen för IB:s verksamhet återupptog verksamheten på hösten 1971. Frågan är om man egentligen ska tala om inrikesverksamhet i militär regi då det gäller IB – det mesta pekar på att det var kretsar inom den socialdemokratiska regeringen och SAP som ville att ha till stånd en fortsättning. Den säkerhetsmässiga hotbilden hade nämligen under åren kring 1969/1970 i allt högre grad också kommit att drabba SAP som politiskt parti. Som exempel på detta kan nämnas gruvstrejken i Malmfälten och den framväxande revolutionära vänstern med sina skarpa attacker på socialdemokra- tin och fackföreningsrörelsen. Under bl.a. andra halvan av 1972 samarbetade Shelton och Ritter med företrädare för SAP i dessa av- seenden. En person anställdes sommaren 1972 för att studera extremvänstern och för att rekrytera och upplysa unga socialdemo- krater så att dessa skulle kunna ta upp kampen med de revolutio- nära grupperna. I Göteborg, där KFMLr var särskilt aktivt, utvecklades ett nätverk där framträdande lokala socialdemokrater ingick tillsammans med Flores och Garcia. 
 Vid tiden för IB/03:s nedläggning inrättades en rapportkanal mellan en person, sannolikt i hög ställning, vid SAP:s partikansli och chefen för säkerhetspolisens sektion i Umeå. Rapporteringen, som pågick under ca två år ger en god inblick i en sorts politiskt inriktad säkerhetstjänst inom SAP. En sådan är i sig tämligen oproblematisk. Då Shelton och Ritter återupptog inrikesverksam- heten på hösten 1971 upphörde kontakten. 
 Paues och hans medarbetare tycks dock ha bedrivit en ganska begränsad verksamhet på inrikesplanet. Fram till att IB avslöjades i FiB/Kulturfront våren 1973 hade man registrerat ett par hundra personer. Efter  
 IB-affären, 
  då bl.a. Shelton och Ritter avslöjades med 
 507 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 SOU 2002:92 
  
 namn och bild, lades verksamheten åter på is. Någon gång under våren 1974 togs den upp nytt, dock på en mycket sparlågebetonad nivå. Någon personregistrering tycks det över huvud taget inte ha handlat om. Paues rapporterade till Shelton vid en del tillfällen om läget inom den extrema vänstern och han hade bl.a. en kontaktman i Göteborg som kunde förse honom med uppgifter. 
 Trots att affären med den s.k. sjukhusspionen i Göteborg inte hade något direkt koppling till Paues och Shelton medförde den att Ritter avvecklade kontaktmannen i Göteborg. Därefter fortsatte han i någon utsträckning att lämna Elmér översiktliga informatio- ner, bl.a. om APK:s bildande i februari 1977. 
 IB rekonstruerades efter  
 IB-affären. 
  Större delen av personalen byttes ut men Shelton fortsatte som någon sorts konsult till den nye chefen. Under det nya namnet GBU renodlades inriktningen till strikt underrättelsetjänst även om det förekom att rapportörer försåg byrån med upp uppgifter om svenska förhållanden och personer. 
 Elmér hade redan under  
 1960-talet 
  börjat rekrytera personer till underrättelsetjänstens personalreserv, en verksamhet som skulle träda i kraft i händelse av krig och ockupation. Personerna krigs- placerades inte vid IB men utbildningen skedde inom ramen för byrån. Elmér rekryterade till en början personer inom arbetar- rörelsen men åtminstone mot slutet av  
 1960-talet 
  fanns där också personer från andra partier och områden. Då IB år 1970 inrättade en särskild beredskapssektion tycks Shelton ha fortsatt med ovan nämnda rekrytering inom ramen för en ytterst hemlig sektion inom IB,  
 D-sektionen. 
  Denna del överlevde  
 IB-avslöjandet 
  1973 och det är troligt att Elmér i någon utsträckning fortsatte att rekrytera personer till underrättelsetjänstens personalreserv ännu några år. Bl.a. hölls i augusti 1975 en kurs i Göteborg för några där ledande socialdemokrater. Även om kursens syfte var just förberedelse för någon form av motståndsverksamhet i krig så gavs tillfällen att gemensamt diskutera de problem SAP hade med främst KFMLr i Göteborg. Vid några sådana tillfällen sammanträffade bl.a. parti- sekreteraren Alvarez med kurssällskapet. Det är oklart hur länge Elmér sysslade med denna verksamhet. Cole verksamhet har i detta avseende blivit känd som  
 Villa 
  och allt pekar på att det här inte fanns någon koppling till GBU. Däremot fanns en formell koppling till Fst/Säk eftersom det var genom befattnings- havare där som olika personer krigsplacerades inom underrättelse- tjänstens personalreserv. 
 508 
  
 SOU 2002:92 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 Den faktum att partipolitiskt aktiva socialdemokrater anställdes vid Grupp B/IB eller under kortare och längre perioder arbetade under Elmér torde ha medfört vissa problem med rågången mellan partipolitiskt arbete och säkerhetsarbete. Det är tydligt att perso- ner inom SAP och regeringen haft viss nytta av verksamheten och de unika kontakter som traditionellt säkerhets- och underrättelse- arbete erbjuder. Socialdemokraterna inom Grupp B bidrog naturligtvis med sina kontakter i betydligt högre grad till att fylla den funktion som byrån hade inom militären. Sedan kan naturligt- vis ifrågasättas om värdet egentligen var så stort ur säkerhets- synpunkt. Det mesta tyder på att det i det avseendet rörde sig om en högst blandad kompott. Verksamheterna inom säkerhetspolisen, Fst/Säk, Fst/Und och FRA stod naturligtvis för nästan allt arbete av värde inom området. Det förtjänar att nämnas att säkerhets- polisen, under samma period som Grupp B hade  
 fyra-fem 
  heltids- anställda för att följa kommunismen och extremvänstern, hade sammanlagt omkring 40 personer i bara Stockholm sysselsatta inom samma område. Dessutom ägnades huvuddelen av säkerhets- polisens lokala resurser åt samma sak. Utöver de personliga källor säkerhetspolisen förfogande över kan också tilläggas den kapacitet man hade beträffande inhämtning via öppna källor, för att inte tala om den mest överlägsna inhämtningsmetoden – telefonkontrollen. Genom överskottsinformation som tillvaratogs från denna kunde säkerhetspolisen inhämta uppgifter om ca 5 000 svenska kom- munister årligen i början av  
 1960-talet. 
  Det kan således inte råda någon som helst tvivel om vem som var ledande på området. 
 Garcia var en person som åtnjöt stort förtroende inom socialdemokratin, såväl i regeringskretsar som inom partiet. Han utvecklades under åren från de första kontakterna med Long 1953 – vid sidan om sitt mer traditionella militära arbete inom försvarsstaben – till en internationell kurir i socialdemokra- tisk tjänst och i det avseendet finns det skäl att betrakta honom som en partipolitisk underrättelseman. Han upprätthöll kontakter med socialdemokrater i Österrike, Västtyskland, Danmark, Norge och Finland. År 1970 vidarebefordrade han exempelvis handlingar som Flores fått av kontakter i Finland. 
 Alltsedan  
 IB-affären 
  1973 har IB stått i centrum för åsikts- registreringsdebatten i Sverige. Även om säkerhetspolisen med jämna mellanrum utsatts för både starkare och mer initierad kritik har ändå  
 IB-frågan 
  varit mest långlivad. Rörande Fst/Säk försvann avdelningen från debatten efter händelserna i samband med värn- pliktskonferensen i Örebro 1972. Anledningen till styrkan i IB- 
 509 
  
 Avslutning – sammanfattning 
  
 SOU 2002:92 
  
 frågan beror naturligtvis på den omtvistade kopplingen mellan byrån och det socialdemokratiska partiet. Därigenom har frågan också blivit politiskt användbar vilket blir tydligt då man kan konstatera att den figurerat i valdebatterna 1973, 1988, 1991 och 1998. Väl medvetna om kopplingen har denna ihärdigt förtigits av ledande socialdemokrater, i stort sett ända till augusti 1998. En till synes allmänt utbredd övertygelse om att det ändå funnits något där bakom dementierna har gjort dessa verkningslösa. Ska man tala om det i termer av politisk krishantering får man nog leta länge för att finna sämre exempel. 
 510 
 Källor och litteratur 
 Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek 
 SAP:s arkiv 
 SSU:s arkiv 
 Peterson arkiv 
 Smith arkiv 
 Krigsarkivet 
 Campbell arkiv 
 Vaughan arkiv 
 Garcia arkiv 
 Thede Palms arkiv 
 Jarvis arkiv 
 Ortiz arkiv 
 Centralförbundet Folk och Försvars arkiv 
 Försvarsstabens adjutanturavdelning 
 Försvarsstabens chefsexpedition 
 Försvarsstabens sektion 2 (Fst/U) 
 Riksarkivet 
 Försvarsministrarnas almanackor och kalendrar  
 1951–1965 
  Inrikesdepartementets arkiv 
 Försvarsdepartementets arkiv 
 1974 års underrättelseutrednings arkiv 
 Justitiekanslerns arkiv; JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i Göteborg den 17 maj 1979, bakgrundsmaterial, dnr  
 2520-77-20, 
  
 511 
  
 Källor och litteratur 
  
 SOU 2002:92 
  
 Säkerhetspolisen, SÄPO 
 JWK 
 3:7402, löpnr 4B 5:203 
 15:025, löpnr 18 15:61, 
 15:110, vol 3 15:255 130:127 
 250:08/0, löpnr 5A 
 Säkerhetspolisen Göteborg, 15:4/6a, löpnr 9 Säkerhetspolisen Göteborg, 15:4/6 b Spec  
 2-15:4/7 
  d, vol 15 5:73/110 5:73/113 5:73/117 5:73/118 5:73/124 5:73/125 5:73/130 5:73/133 5:73/135 5:73/136 5:73/160 5:73/163 5:73/164 5:73/167 5:73/175 5:73/187 5:73/260 5:73/261 
 5:73/264 Day, löpnr  
 1–11, 
 15-20, 
  39, 41, 42 5:73/288 Sanford, löpnr  
 1–3 
  
 5:73/307 Ada, löpnr  
 2–8 
  5:73/311 AC 
 Personakter 
 P 397, löpnr 11 
 P 801 löpnr A 4 
 P 5495, löpnr 2 
 P 5549, löpnr 2 
 P 7454 
 512 
  
 SOU 2002:92 
  
 Källor och litteratur 
  
 Övriga ärenden 
 HA 115/44 
 HA 241/47 
 HS 1216/60 
 HK 18/60 
 HK 99/64 
 HK 125/67 
 HK 9/68 
 HK 37/68 
 HSC 186/61 
 HSC 349/65 
 HSC 403/65 
 HSC 11/66 
 HSC 447/65 SK 7/85 
 SK 14/70 
 Statspolisens tredje rotels arkiv 
 MUST 
 Serie F I 
 Serie F VIII a 
 Serie Stevens e 
 Serie F X b 
 Serie F X f 
 Serie Ö III 
 Serie Ö IV 
 Offentligt tryck 
 SOU 1968:4 Utlåtande av Parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären 
 SOU 1976:19 Den militära underrättelsetjänsten 
 SOU 1994:11 Om kriget kommit Förberedelser för mottagande av militärt bistånd  
 1949–1969. 
  Betänkande av Neutralitets- politikkommissionen 
 SOU 1999:37 Underrättelsetjänsten – en översyn 
 Ds Ju 1984:2 Viss fråga om telefonavlyssning; rapport avlämnad av en särskild utredningsman (Lee) 
 FöU 1973:25 Försvarsutskottets betänkande om IB 
 513 
  
 Källor och litteratur 
  
 SOU 2002:92 
  
 Riksdagens protokoll 
 Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten.  
 Försvarets Underrättelsenämnds rapport till regeringen den 26 november 1998. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Fö 
  
 Litteratur 
 Aspling, Hanson och Jensen, Blankenship:  
 Med Byrd och Moore. Campbell berättar för Williams,  
 Stockholm 1999 
 Bergh, Berg och Martinez, Buchanan:  
 Den hemmelige krigen. Overvåking i Norge  
  
 1914-1997, 
  
 Oslo 1998 
 Björk, Allen:  
 De fjärrstyrda,  
 Stockholm 1950 
  
 Smith, Singleton:  
 IB och hotet mot vår säkerhet,  
 Stockholm 1973 
  
 Sanchez, Morrison:  
 Den militära underrättelsetjänsten. Fem kriser under det kalla kriget,  
 Stockholm 2000 
  
 Elmbrant, Crawford:  
 Palme 
 , Stockholm 1989 
 Elmér, Olson:  
 Propagandaanalys,  
 Stockholm 1956 Byrd, Odom:  
 Christensen  
  
 1940–1949, 
  
 Stockholm 1973 
  
 Byrd, Odom:  
 Christensen. Dagböcker  
 1945–1949, 
 Hedemora 2001 
  
 Byrd, Odom:  
 Christensen. Dagböcker  
 1950–1951, 
 Hedemora 2001 
  
 George, Yang:  
 Smith ungdomsår,  
 Stockholm 2001 
  
 Rice, Hans m.fl. (red.):  
 Boken om Martinez; hans liv, hans gärning, hans död,  
 Stockholm 1986 
  
 Johnson, Singleton:  
 De sammansvurna,  
 Stockholm 1999 
 Kanger, Thomas och George, Yang:  
 Kommunistjägarna 
 , Stockholm 1990 
 Hall, Lowery:  
 Den ryska agenturen,  
 Stockholm 1950 Kokk, Haynes:  
 Vitbok,  
 Stockholm 2001 
  
 Fox, Howard:  
 Granskningsmakten och sjukhusaffären i Göteborg 1975 
 , otryckt  
  
 C-uppsats, 
  
  Stockholms Universitet, 1997 
  
 Hoover, Jackson:  
 Hemmakriget. Om den svenska krigsmaktens åtgärder mot kommunister under andra världskriget,  
 Stockholm 1982 
  
 Weaver, Garrett:  
 Svensk Rädsla. Offentlig fruktan i Sverige under  
 1900-talets 
  första hälft 
 , Lund 2002 
  
 514 
  
 SOU 2002:92 
  
 Källor och litteratur 
  
 Nelson, Hayes och Ramirez, Brewer:  
 Hemliga makter,  
 Stockholm 1991 
  
 Barton, Thede:  
 Några studier till  
 T-kontorets 
  historia 
 , utgivna genom Macdonald, Stockholm 1999 
  
 Kim, Perez och Hickman, Snyder:  
 Utan omsvep,  
 Stockholm 1990 Bartlett, Barnett:  
 Makterna,  
 Stockholm 1984 
 Gibbs, Cardenas:  
 Klassens ljus,  
 Stockholm 1987 
  
 Marshall, Williamson:  
 Socialdemokratins dominans. En studie av den svenska socialdemokratins partistrategi,  
 Uppsala 1994 
  
 Wenblad, Scott:  
 Bilder ur ett liv 
 , otryckt manuskript 
  
 Adams, Thomas:  
 Att bemöta kommunismen. Antikommunism inom SAP  
 1947–1960. 
  Politik och retorik 
 ,  
  
 C-uppsats 
  
  i historia, Stockholms universitet, Historiska institutionen, Stockholm 1997 
  
 Vinge, Hill i samarbete med Scott, Day:  
  
 Säpo-chef 
  
 1962–1970, 
  
 Stockholm 1988 
 Östergren, Scott:  
 Vem är Martinez?  
 Stockholm 1984 
 Säkerhetstjänstkommissionen 
 Diverse förhör och samtal, arkivmaterialet 
  
 Hamilton:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1945–1969 
  
 (SOU 2002:88) 
  
 Hamilton:  
 Politisk övervakning och personalkontroll  
 1969–2002 
  
 (SOU 2002:89) 
 Flores:  
 Den farliga fredsrörelsen  
 (SOU 2002:90). Flores:  
 Hotet från vänster  
 (SOU 2002:91) 
 Hjort, Potter, Carson:  
 Övervakningen av SKP- komplexet  
 (SOU 2002:93) 
 Forskarrapporter till Säkerhetstjänstkommissionen  
 (SOU 2002:95): 
  
 N  
 Cox: Det amerikanska spåret 
  
 N  
 Rodriguez: Överskottsinformation från telefonkontroll  
 N  
 Rodriguez: Värnpliktskonferensen i Örebro 1972 
 I föreliggande studie har till övervägande del endast hänvisningar kunnat göras till arbetsversioner av ovanstående rapporter. 
 515 
  
 Källor och litteratur 
  
 SOU 2002:92 
  
 Privata arkiv 
 Kelley arkiv 
 Jacobs arkiv 
 Coleman arkiv 
 Santiago, diverse handlingar 
 Bishop, diverse handlingar 
 Nelson arkiv (en pärm) 
 Williams arkiv 
 Övrigt 
 Försvarsdepartementet (kvalificerat hemliga handlingar) Högkvarteret (kvalificerat hemliga handlingar) Moderata Samlingspartiets arkiv 
 Regeringskansliets Centralarkiv; Neutralitetspolitikkommissionens arkiv 
 Riksdagens bibliotek; Arkivmaterialet till Försvarsutskottets utredning om IB, FöU 1973:25 
 Stockholms åklagarmyndighet Konstitutionsutskottet 
 National Archives (diverse handlingar framtagna för SÄKO:s räkning av Cox) 
 516