L_2023134SV.01000101.xml 22.5.2023 SV Europeiska unionens officiella tidning L 134/1 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2023/977 av den 10 maj 2023 om informationsutbyte mellan medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter och om upphävande av rådets rambeslut 2006/960/RIF EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 87.2 a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet ( 1 ) , och av följande skäl: (1) Gränsöverskridande kriminell verksamhet utgör ett betydande hot mot unionens inre säkerhet och kräver samordnade, riktade och anpassade insatser. Nationella myndigheter som verkar på fältet ligger i frontlinjen i kampen mot brottslighet och terrorism, och åtgärder på unionsnivå är avgörande för att säkerställa ett ändamålsenligt och effektivt samarbete vad gäller utbyte av information. Den organiserade brottsligheten och i synnerhet terrorismen är dessutom symboler för kopplingen mellan inre och yttre säkerhet. Gränsöverskridande brottslig verksamhet sprids över gränserna och kommer till uttryck genom organiserade kriminella grupper och terroristgrupper som bedriver en rad olika typer av alltmer dynamisk och komplex brottslig verksamhet. Det behövs därför en förbättrad rättslig ram för att säkerställa att behöriga brottsbekämpande myndigheter kan förebygga, upptäcka och utreda brott på ett effektivare sätt. (2) För att utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, som kännetecknas av avsaknaden av inre gränskontroller, är det viktigt att de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en medlemsstat har möjlighet att, inom ramen för tillämplig unionsrätt och nationell rätt, få likvärdig tillgång till information som sina kollegor i en annan medlemsstat. Behöriga brottsbekämpande myndigheter bör därför samarbeta effektivt i hela unionen. Polissamarbete som rör utbyte av relevant information för att förebygga, upptäcka eller utreda brott är därför en viktig del av de åtgärder som ligger till grund för den allmänna säkerheten i ett inbördes beroende område utan inre gränskontroller. Utbytet av information om brott och brottslig verksamhet, däribland terrorism, tjänar det övergripande syftet att skydda fysiska personers säkerhet och skydda juridiska personers väsentliga, enligt lag skyddade intressen. (3) Majoriteten av de organiserade kriminella grupperna är närvarande i mer än tre länder och består av medlemmar med flera nationaliteter som ägnar sig åt olika typer av brottslighet. Organiserade kriminella gruppers struktur blir alltmer sofistikerad, med kraftfulla och effektiva kommunikations- och samarbetssystem mellan sina medlemmar över gränserna. (4) För att bekämpa gränsöverskridande brottslighet effektivt är det av yttersta vikt att behöriga brottsbekämpande myndigheter snabbt utbyter information och samarbetar operativt med varandra. Även om det gränsöverskridande samarbetet mellan de behöriga brottsbekämpande myndigheterna har förbättrats under de senaste åren finns det fortfarande vissa praktiska och rättsliga hinder. I detta avseende kommer rådets rekommendation (EU) 2022/915 ( 2 ) att hjälpa medlemsstaterna att ytterligare stärka det gränsöverskridande operativa samarbetet. (5) Vissa medlemsstater har utvecklat pilotprojekt för att stärka det gränsöverskridande samarbetet, med inriktning på till exempel gemensam patrullering av poliser från angränsande medlemsstater i gränsregioner. Ett antal medlemsstater har också ingått bilaterala eller till och med multilaterala avtal för att stärka det gränsöverskridande samarbetet, inbegripet informationsutbyten. Detta direktiv begränsar inte några sådana möjligheter, förutsatt att de regler om informationsutbyte som fastställs i sådana avtal är förenliga med detta direktiv där det är tillämpligt. Medlemsstaterna uppmuntras tvärtom att utbyta bästa praxis och lärdomar från sådana pilotprojekt och avtal och att använda tillgängliga unionsmedel i detta avseende, särskilt från Fonden för inre säkerhet, inrättad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1149 ( 3 ) . (6) Informationsutbyte mellan medlemsstater i syfte att förebygga och upptäcka brott regleras genom konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 ( 4 ) , antagen den 19 juni 1990, särskilt artiklarna 39 och 46. Genom rådets rambeslut 2006/960/RIF ( 5 ) ersattes dessa bestämmelser till viss del och infördes nya regler om utbyte av information och underrättelser mellan behöriga brottsbekämpande myndigheter. (7) Utvärderingar, däribland de som genomförs i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1053/2013 ( 6 ) , har visat att rambeslut 2006/960/RIF inte är tillräckligt tydligt och inte säkerställer adekvata och snabba utbyten av relevant information mellan medlemsstaterna. Utvärderingar har även visat att rambeslutet sällan används i praktiken, till viss del på grund av att det i praktiken uppstår bristande tydlighet mellan tillämpningsområdet för konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och tillämpningsområdet för rambeslutet. (8) Den befintliga rättsliga ramen bör därmed uppdateras i syfte att undanröja diskrepanser och fastställa tydliga och harmoniserade regler för att underlätta och säkerställa adekvata och snabba informationsutbyten mellan behöriga brottsbekämpande myndigheter i olika medlemsstater, och göra det möjligt för de behöriga brottsbekämpande myndigheterna att anpassa sig till den snabbt föränderliga karaktären hos den framväxande organiserade brottsligheten, inklusive i samband med globaliseringen och digitaliseringen av samhället. (9) I synnerhet bör detta direktiv omfatta informationsutbyten i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott, och därmed helt ersätta, i den mån sådana utbyten avses, artiklarna 39 och 46 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och säkerställa nödvändig rättssäkerhet. Relevanta regler bör dessutom förenklas och klargöras för att underlätta deras ändamålsenliga tillämpning i praktiken. (10) Det är nödvändigt att fastställa harmoniserade regler för de övergripande aspekterna av sådana informationsutbyten mellan medlemsstaterna enligt detta direktiv under olika faser av en utredning, alltifrån fasen för insamlandet av kriminalunderrättelser till brottsutredningsfasen. Dessa regler bör inbegripa informationsutbyte via centrum för polis- och tullsamarbete som har inrättats mellan två eller flera medlemsstater på grundval av bilaterala eller multilaterala överenskommelser i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott. Dessa regler bör dock inte omfatta bilateralt informationsutbyte med tredjeländer. De regler som fastställs i detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av unionsrättens regler om särskilda system eller ramar för sådana utbyten, såsom Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) 2016/794 ( 7 ) , (EU) 2018/1860 ( 8 ) , (EU) 2018/1861 ( 9 ) och (EU) 2018/1862 ( 10 ) , Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 ( 11 ) och (EU) 2019/1153 ( 12 ) och rådets beslut 2008/615/RIF ( 13 ) och 2008/616/RIF ( 14 ) . (11) Brott utgör ett självständigt begrepp i unionsrätten enligt domstolens tolkning. Vid tillämpningen av detta direktiv, i syfte att effektivt bekämpa brottslighet, bör brott förstås som varje handling som är straffbar enligt straffrätten i den medlemsstat som tar emot information, antingen på grundval av en framställan eller efter tillhandahållande av information på eget initiativ i enlighet med detta direktiv, oberoende av vilken påföljd som kan utdömas i den medlemsstaten och oavsett om handlingen är straffbar även enligt straffrätten i den medlemsstat som tillhandahåller information, utan att det påverkar de skäl för avslag på framställningar om information som anges i detta direktiv. (12) Detta direktiv påverkar inte konventionen upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar ( 15 ) (Neapel II). (13) Eftersom detta direktiv inte är tillämpligt på behandling av information som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten, omfattas verksamhet som rör nationell säkerhet inte av tillämpningsområdet för detta direktiv. (14) Detta direktiv avser inte tillhandahållande och användning av information som bevisning i rättsliga förfaranden. Det bör i synnerhet inte tolkas som att det fastställer en rätt att använda information som tillhandahålls i enlighet med detta direktiv som bevisning, och direktivet påverkar följaktligen inte krav enligt tillämplig rätt på att erhålla godkännande från den medlemsstat som tillhandahåller informationen för sådan användning. Detta direktiv påverkar inte unionsrättsakter om bevisning, såsom en Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder för elektroniska bevis i straffrättsliga förfaranden och för verkställigheten av frihetsstraff till följd av straffrättsliga förfaranden, Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/41/EU ( 16 ) och ett Europaparlamentets och rådets direktiv om fastställande av harmoniserade regler om utseende av utsedda inrättningar och utseende av rättsliga företrädare för insamling av elektronisk bevisning i straffrättsliga förfaranden. Följaktligen bör medlemsstater som tillhandahåller information enligt det här direktivet, även om de inte är skyldiga att göra det enligt det här direktivet, ha rätt att, vid tidpunkten för tillhandahållandet av informationen eller därefter, godkänna att informationen används som bevisning i rättsliga förfaranden, inbegripet, vid behov, enligt nationell rätt, genom att använda gällande instrument för rättsligt samarbete mellan medlemsstaterna. (15) Alla informationsutbyten enligt detta direktiv bör vara föremål för fem allmänna principer, närmare bestämt principerna om tillgänglighet, likvärdig tillgång, konfidentialitet, äganderätt till uppgifter och uppgifternas tillförlitlighet. Dessa principer påverkar inte tillämpningen av de mer specifika bestämmelserna i detta direktiv, men bör i förekommande fall vara vägledande för hur direktivet ska tolkas och tillämpas. För det första bör principen om tillgänglighet anses innebära att relevant information som är tillgänglig för den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en medlemsstat också, i största möjliga utsträckning, bör vara tillgänglig för den enda kontaktpunkten och behöriga brottsbekämpande myndigheter i övriga medlemsstater. Den principen bör dock inte påverka tillämpningen, om så är motiverat, av särskilda bestämmelser i detta direktiv som begränsar tillgängligheten till information, exempelvis bestämmelserna om skäl för avslag på framställningar om information och rättsliga tillstånd, eller av skyldigheten att erhålla godkännande från den medlemsstat eller det tredjeland som ursprungligen tillhandahöll informationen, innan informationen delas. För det andra bör, enligt principen om likvärdig tillgång, medlemsstaterna säkerställa att den tillgång till relevant information som den enda kontaktpunkten och behöriga brottsbekämpande myndigheter i andra medlemsstater har är i stort sett densamma som, och därmed inte strängare eller mindre sträng än, den tillgång som deras egna enda kontaktpunkt och behöriga brottsbekämpande myndigheter har till informationen i fråga, med förbehåll för de mer specifika bestämmelserna i detta direktiv. För det tredje kräver principen om konfidentialitet att medlemsstaterna respekterar varandras nationella regler om konfidentialitet när de behandlar information som markerats som konfidentiell och som tillhandahålls deras enda kontaktpunkt eller deras behöriga brottsbekämpande myndigheter, genom att säkerställa en liknande grad av konfidentialitet i enlighet med bestämmelserna om konfidentialitet i nationell rätt. För det fjärde bör, enligt principen om äganderätt till uppgifter, information som ursprungligen erhållits från en annan medlemsstat eller från ett tredjeland tillhandahållas endast med godkännande från, och i enlighet med de villkor som fastställts av, den medlemsstaten eller det tredjelandet. För det femte bör, enligt principen om uppgifternas tillförlitlighet, personuppgifter som befinns vara felaktiga, ofullständiga eller inte längre aktuella raderas eller rättas eller behandlingen av dessa uppgifter begränsas, beroende på vad som är lämpligt, och alla mottagare av dessa uppgifter bör meddelas utan dröjsmål. (16) För att uppnå målet att underlätta och säkerställa adekvata och snabba informationsutbyten mellan medlemsstaterna bör detta direktiv föreskriva en möjlighet för medlemsstaterna att erhålla information genom en framställan om information till den enda kontaktpunkten i andra medlemsstater, i enlighet med tydliga, förenklade och harmoniserade krav. I fråga om innehållet i sådana framställningar om information bör detta direktiv fastställa, i synnerhet, på ett uttömmande och tillräckligt utförligt sätt och utan att det påverkar behovet av en bedömning i varje enskilt fall, de situationer då framställningar om information ska anses vara brådskande, vilka uppgifter som minst ska ingå och på vilket språk de ska översändas. (17) Den enda kontaktpunkten i varje medlemsstat bör under alla omständigheter ha möjlighet att översända framställningar om information till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat, men i syfte att främja flexibiliteten bör medlemsstaterna kunna utnämna vissa av sina egna behöriga brottsbekämpande myndigheter – som kan vara delaktiga i europeiskt samarbete – till utnämnda brottsbekämpande myndigheter som får översända sådana framställningar till de enda kontaktpunkterna i andra medlemsstater. Varje medlemsstat bör översända en förteckning över sina utnämnda brottsbekämpande myndigheter till kommissionen. Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen ifall förteckningen ändras. Kommissionen bör offentliggöra förteckningarna online. Om en medlemsstat beslutar att vissa av dess egna behöriga brottsbekämpande myndigheter, som är delaktiga i europeiskt samarbete, får översända framställningar om information till de enda kontaktpunkterna i andra medlemsstater är det dock nödvändigt att medlemsstaten i fråga underrättar den egna enda kontaktpunkten om alla sådana utgående framställningar om information och om all kommunikation i samband med dessa genom att alltid sända en kopia till den egna enda kontaktpunkten, så att de enda kontaktpunkterna kan fullgöra sin samordningsfunktion enligt detta direktiv. Medlemsstaterna bör sträva efter att begränsa omotiverad upprepning av personuppgifter till ett strikt minimum. (18) Tidsfrister behövs för att säkerställa att framställningar om information som översänds till en enda kontaktpunkt behandlas skyndsamt. Tidsfrister bör vara tydliga och proportionerliga, och hänsyn bör tas till om framställan om information ska anses vara brådskande och huruvida framställan rör direkt tillgänglig information eller indirekt tillgänglig information. För att säkerställa efterlevnad av tillämpliga tidsfrister och samtidigt lämna plats för viss flexibilitet, i fall där detta är objektivt motiverat, bör det vara möjligt att göra avvikelser från dessa tidsfrister enbart i undantagsfall och om, och i den mån som, den behöriga rättsliga myndigheten i den anmodade medlemsstaten behöver ytterligare tid för att besluta om nödvändiga rättsliga tillstånd. Ett sådant behov skulle till exempel kunna uppstå till följd av en framställans stora omfattning eller komplexiteten i de frågor som tas upp däri. För att i möjligaste mån säkerställa att tidskritiska möjligheter att vidta åtgärder i specifika fall inte missas bör den anmodade medlemsstaten tillhandahålla all begärd information så snart den finns hos den enda kontaktpunkten, även om denna information inte är den enda tillgängliga information som är relevant för framställan. Resten av den begärda informationen bör därefter tillhandahållas så snart den finns hos den enda kontaktpunkten. (19) De enda kontaktpunkterna bör bedöma huruvida den begärda informationen är nödvändig och proportionerlig för att uppnå syftet med detta direktiv och huruvida förklaringen av de objektiva skälen till framställan är tillräckligt tydlig och detaljerad, för att undvika omotiverat tillhandahållande av information eller tillhandahållande av oproportionerligt mycket information. (20) Det kan vara objektivt motiverat för en medlemsstat att i undantagsfall avslå framställningar om information som översänts till dess enda kontaktpunkt. För att säkerställa att de system som inrättas genom detta direktiv fungerar effektivt, helt i överensstämmelse med rättsstatsprinciperna, bör sådana fall anges utförligt och tolkas restriktivt. I reglerna i detta direktiv läggs dock stor vikt vid principerna om nödvändighet och proportionalitet, vilket ger skyddsåtgärder mot missbruk av framställningar om information, även när det skulle innebära uppenbara kränkningar av de grundläggande rättigheterna. Medlemsstaterna bör därför, som ett uttryck för tillbörlig aktsamhet i allmänhet, under alla omständigheter kontrollera att de framställningar som översänds till dem enligt detta direktiv överensstämmer med principerna om nödvändighet och proportionalitet och bör avslå de framställningar som de anser inte uppfyller kraven. Om skälen till att avslå framställan endast berör delar av den begärda informationen bör resterande information tillhandahållas inom de tidsfrister som fastställs i detta direktiv. För att förhindra onödiga avslag på framställningar om information bör den enda kontaktpunkten eller den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten, beroende på vad som är tillämpligt, på framställan tillhandahålla klargörande eller specifikationer som behövs för att behandla framställan om information. De tillämpliga tidsfristerna bör upphöra att löpa från den tidpunkt då den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten tar emot framställan om klargörande eller specifikationer. Det bör emellertid vara möjligt att begära klargörande eller specifikationer endast om klargöranden eller specifikationer är objektivt nödvändiga och proportionerliga i den bemärkelsen att framställan om information annars skulle ha avslagits av något av de skäl som anges i detta direktiv. I strävan efter ändamålsenligt samarbete bör det även vara möjligt att begära nödvändigt klargörande eller nödvändiga specifikationer i andra situationer, dock utan att tidsfristen avbryts. (21) För att möjliggöra nödvändig flexibilitet mot bakgrund av att de operativa behoven kan variera i praktiken, bör detta direktiv föreskriva två andra metoder för att utbyta information, utöver framställningar om information som översänds till enda kontaktpunkter. Den första metoden är egeninitierat tillhandahållande av information av en enda kontaktpunkt eller en behörig brottsbekämpande myndighet till en annan medlemsstats enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndighet utan föregående framställan, dvs. tillhandahållande av information på eget initiativ. Den andra metoden är tillhandahållande av information till följd av en framställan om information som översänds antingen av en enda kontaktpunkt eller av en behörig brottsbekämpande myndighet direkt till en annan medlemsstats behöriga brottsbekämpande myndighet. För båda dessa metoder av informationsutbyte anges i detta direktiv bara ett begränsat antal minimikrav, särskilt beträffande att hålla de relevanta enda kontaktpunkterna underrättade och, vid tillhandahållande av information på eget initiativ, i vilka situationer information ska tillhandahållas och på vilket språk. Dessa krav bör också tillämpas på situationer där en behörig brottsbekämpande myndighet tillhandahåller information till den enda kontaktpunkten i sin egen medlemsstat i syfte att tillhandahålla en annan medlemsstat informationen i fråga, till exempel när det är nödvändigt för att följa reglerna i detta direktiv om vilket språk som ska användas vid tillhandahållandet av information. (22) Kravet på rättsligt förhandstillstånd för tillhandahållande av information, när så krävs enligt nationell rätt, utgör ett viktigt skydd som bör respekteras. Medlemsstaternas rättssystem skiljer sig emellertid åt i det avseendet, och direktivet bör inte tolkas som att det påverkar de regler och villkor avseende rättsliga förhandstillstånd som fastställs i nationell rätt, utöver att kräva att inhemska utbyten och utbyten mellan medlemsstater behandlas likvärdigt, i fråga om både innehåll och förfarande. I syfte att minimera eventuella förseningar och komplikationer i samband med tillämpningen av ett sådant krav bör den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna, enligt vad som är tillämpligt, i den behöriga rättsliga myndighetens medlemsstat vidta alla praktiska och rättsliga åtgärder, i förekommande fall i samarbete med den enda kontaktpunkten eller den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten, för att erhålla det rättsliga tillståndet så snart som möjligt. Trots att den rättsliga grunden för detta direktiv är begränsad till samarbete inom brottsbekämpning enligt artikel 87.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) skulle detta direktiv kunna vara av relevans för rättsliga myndigheter. (23) Det är särskilt viktigt att skyddet av personuppgifter, i enlighet med unionsrätten, säkerställs i samband med alla utbyten av information enligt detta direktiv. I detta syfte bör all behandling av personuppgifter som utförs av en enda kontaktpunkt eller en behörig brottsbekämpande myndighet enligt detta direktiv utföras helt i överensstämmelse med Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 ( 17 ) . Enligt förordning (EU) 2016/794 ska Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) behandla uppgifter i enlighet med reglerna i den förordningen. Det direktivet och den förordningen påverkas inte av detta direktiv. Det bör särskilt anges att de personuppgifter som utbyts mellan enda kontaktpunkter och behöriga brottsbekämpande myndigheter fortsatt begränsas till de kategorier av personuppgifter som förtecknas per personkategori i avsnitt B i bilaga II till förordning (EU) 2016/794. Det bör därför göras en tydlig åtskillnad mellan uppgifter om misstänkta och uppgifter om vittnen, brottsoffer eller personer som tillhör andra grupper, för vilka strängare begränsningar tillämpas. Personuppgifter bör dessutom, i möjligaste mån, delas in efter grad av korrekthet och tillförlitlighet. För att säkerställa korrekthet och tillförlitlighet bör sakförhållanden särskiljas från personliga bedömningar. De enda kontaktpunkterna eller, i tillämpliga fall, de behöriga brottsbekämpande myndigheterna bör behandla framställningarna om information enligt detta direktiv så snabbt som möjligt för att säkerställa att personuppgifterna är korrekta och tillförlitliga, för att undvika onödig upprepning av uppgifter och för att minska risken för att uppgifterna blir inaktuella eller inte längre tillgängliga för dem. Om det visar sig att personuppgifter är felaktiga bör de rättas eller raderas eller behandlingen av uppgifter i fråga begränsas utan dröjsmål. (24) För att enda kontaktpunkter ska kunna tillhandahålla information på ett adekvat och snabbt sätt, antingen på framställan eller på eget initiativ, är det viktigt att de behöriga brottsbekämpande myndigheterna förstår varandra. Alla informationsutbyten, inbegripet tillhandahållande av begärd information, avslag på framställningar om information, med skälen till sådana avslag, och, i tillämpliga fall, framställningar om klargörande eller specifikationer och tillhandahållna klargöranden eller specifikationer som avser en specifik framställan, bör överföras på samma språk som språket i framställan. För att förhindra förseningar i tillhandahållandet av begärd information på grund av språkbarriärer och för att begränsa kostnaderna för översättning bör medlemsstaterna därför upprätta en förteckning över ett eller flera språk som kan användas i kontakterna med den enda kontaktpunkten och för att kommunicera med den. Eftersom engelska är ett språk som i allmänhet förstås och används av många när det gäller brottsbekämpande samarbete inom unionen, bör det föras upp på den förteckningen. Medlemsstaterna bör tillhandahålla kommissionen denna förteckning, samt eventuella uppdateringar. Kommissionen bör offentliggöra en sammanställning av dessa förteckningar online. (25) För att säkerställa europeiska medborgares säkerhet och trygghet är det viktigt att Europol innehar den information som krävs för att fullgöra sin roll som unionens nav för brottsinformation till stöd för de behöriga brottsbekämpande myndigheterna. När information utbyts mellan medlemsstaterna, oavsett om den utbyts till följd av en framställan om information som översänds till en enda kontaktpunkt eller behörig brottsbekämpande myndighet eller om den tillhandahålls av en enda kontaktpunkt eller behörig brottsbekämpande myndighet på eget initiativ, bör därför en bedömning göras från fall till fall av huruvida en kopia av en framställan om information som översänds enligt detta direktiv eller av den information som utbyts enligt detta direktiv bör skickas till Europol i enlighet med artikel 7.6 i förordning (EU) 2016/794 när det gäller ett brott som omfattas av Europols mål. Sådana bedömningar bör baseras på Europols mål enligt förordning (EU) 2016/794 när det gäller brottets omfattning. Medlemsstaterna bör inte vara skyldiga att skicka en kopia av framställan om information eller av den information som utbyts till Europol om detta skulle strida mot väsentliga säkerhetsintressen i den berörda medlemsstaten, om det skulle äventyra en pågående utredning eller en enskild persons säkerhet eller om den skulle innebära utlämnande av information om organisationer eller särskild underrättelseverksamhet på området nationell säkerhet. I enlighet med principen om äganderätt till uppgifter och utan att det påverkar den skyldighet som fastställs i förordning (EU) 2016/794 när det gäller att fastställa syftet med och begränsningarna av Europols behandling av information, bör information som ursprungligen erhållits från en annan medlemsstat eller ett tredjeland tillhandahållas Europol endast om den medlemsstaten eller det tredjelandet har lämnat sitt godkännande. Medlemsstaterna bör säkerställa att personalen vid deras enda kontaktpunkt och behöriga brottsbekämpande myndigheter får tillräckligt stöd och adekvat utbildning för att snabbt och korrekt kunna identifiera vilken information, utbytt enligt detta direktiv, som omfattas av Europols mandat och som är nödvändig för att byrån ska kunna uppfylla sina mål. (26) Problemet med den växande användningen av kommunikationskanaler för överföring av information om brottsbekämpning mellan medlemsstater bör åtgärdas, eftersom det hindrar att sådan information utbyts på ett adekvat och snabbt sätt och ökar riskerna vad gäller säkerheten för personuppgifter. Det bör därför vara obligatoriskt att använda nätapplikationen för säkert informationsutbyte (Siena), som förvaltas och vidareutvecklas av Europol i enlighet med förordning (EU) 2016/794, för alla överföringar och all kommunikation enligt detta direktiv, inbegripet skickande av framställningar om information till enda kontaktpunkter och direkt till behöriga brottsbekämpande myndigheter, tillhandahållande av information enligt sådana framställningar och tillhandahållande på eget initiativ av information av enda kontaktpunkter och behöriga brottsbekämpande myndigheter, kommunikation om avslag på framställningar om information, klargöranden och specifikationer samt skickande av kopior av framställningar om information eller information till enda kontaktpunkter och Europol. För det ändamålet bör alla enda kontaktpunkter, liksom alla behöriga brottsbekämpande myndigheter som kan ingå i informationsutbyten, vara direkt anslutna till Siena. För att tjänstemän i yttre tjänst, såsom poliser som deltar i insatser på fältet, ska kunna använda nätapplikationen Siena bör den också fungera på mobila enheter, när så är lämpligt. För detta avseende bör en kort övergångsperiod föreskrivas för att Siena ska kunna lanseras fullt ut, eftersom det medför en betydande förändring av nuvarande arrangemang i vissa medlemsstater och kräver att personal utbildas. För att ta hänsyn till den operativa verkligheten och inte hindra ett gott samarbete mellan behöriga brottsbekämpande myndigheter bör medlemsstaterna kunna tillåta sin enda kontaktpunkt eller sina behöriga brottsbekämpande myndigheter att använda en annan säker kommunikationskanal i ett begränsat antal motiverade situationer. Om medlemsstaterna tillåter sin enda kontaktpunkt eller sina behöriga brottsbekämpande myndigheter att använda en annan kommunikationskanal på grund av att framställan om information är brådskande, bör de, om det är praktiskt möjligt och förenligt med de operativa behoven, återgå till att använda Siena när situationen inte längre är brådskande. Användandet av Siena bör inte vara obligatoriskt för interna informationsutbyten inom en medlemsstat. (27) I syfte att förenkla, underlätta och bättre hantera informationsflöden bör varje medlemsstat inrätta eller utse en enda kontaktpunkt. De enda kontaktpunkterna bör vara behöriga att samordna och underlätta informationsutbyten enligt detta direktiv. Varje medlemsstat bör meddela kommissionen om inrättandet eller utnämningen av sin enda kontaktpunkt samt eventuella ändringar därav. Kommissionen bör offentliggöra dessa meddelanden, samt eventuella uppdateringar därav. De enda kontaktpunkterna bör särskilt bidra till att minska de hinder för informationsflödena som uppstår på grund av fragmenteringen av de sätt på vilka de behöriga brottsbekämpande myndigheterna kommunicerar med varandra, till följd av det ökande behovet av att tillsammans bekämpa gränsöverskridande brottslighet såsom narkotikahandel, it-brottslighet, människohandel och terrorism. För att enda kontaktpunkter ska kunna fullgöra sin samordningsfunktion på ett ändamålsenligt sätt i samband med gränsöverskridande utbyten av information för brottsbekämpande ändamål enligt detta direktiv bör de tilldelas ett antal specifika, minsta uppgifter samt ha en viss minsta förmåga. (28) De enda kontaktpunkterna bör ha tillgång till all information som finns tillgänglig inom deras egen medlemsstat, även genom att ha användarvänlig tillgång till alla relevanta databaser och plattformar i unionen och internationellt i enlighet med arrangemangen i tillämplig unionsrätt och nationell rätt. För att kunna uppfylla kraven i detta direktiv, i synnerhet de som avser tidsfrister, bör de enda kontaktpunkterna tilldelas tillräckliga resurser vad gäller budget och personal, inbegripet tillräcklig översättningsförmåga, och de bör vara i drift dygnet runt. För detta ändamål skulle en mottagningstjänst som kan granska, behandla och översända inkommande framställningar om information kunna öka de enda kontaktpunkternas effektivitet och ändamålsenlighet. De enda kontaktpunkterna bör även, under alla omständigheter, ha rättsliga myndigheter med behörighet att bevilja nödvändiga rättsliga tillstånd till sitt förfogande. I praktiken kan detta åstadkommas genom att exempelvis säkerställa sådana rättsliga myndigheters fysiska närvaro på plats hos den enda kontaktpunkten eller sådana rättsliga myndigheters funktionella tillgänglighet antingen på plats hos den enda kontaktpunkten eller genom att ha beredskap att vara omedelbart tillgängliga. (29) För att de enda kontaktpunkterna ska kunna fullgöra sin samordningsfunktion enligt detta direktiv på ett ändamålsenligt sätt bör de bestå av personal från de behöriga brottsbekämpande myndigheter vars deltagande är nödvändigt för adekvata och snabba informationsutbyten enligt detta direktiv. Det är upp till varje medlemsstat att besluta om den exakta organisation och sammansättning som behövs för att uppfylla det kravet, men polis, tull och andra behöriga brottsbekämpande myndigheter med ansvar för att förebygga, upptäcka eller utreda brott och möjliga kontaktpunkter för regionala och bilaterala kontor, såsom sambandsmän och attachéer som är placerade i eller utsända till andra medlemsstater och relevanta brottsbekämpande myndigheter på unionsnivå, såsom Europol, skulle kunna vara företrädda vid de enda kontaktpunkterna. För ändamålsenlig samordning bör de enda kontaktpunkterna dock som minst bestå av företrädare för den nationella Europolenheten, Sirenekontoret och Interpols nationella centralbyrå, i enlighet med relevant unionsrättsakt eller internationellt avtal och utan hinder av att detta direktiv inte är tillämpligt på informationsutbyten som specifikt regleras av dessa unionsrättsakter. (30) Med tanke på de särskilda kraven på gränsöverskridande brottsbekämpande samarbete, inbegripet hanteringen av känslig information i det sammanhanget, är det viktigt att personalen vid de enda kontaktpunkterna och de behöriga brottsbekämpande myndigheterna har de kunskaper och färdigheter som krävs för att de ska kunna utföra sina arbetsuppgifter enligt detta direktiv på ett lagligt, effektivt och ändamålsenligt sätt. I synnerhet bör personalen vid de enda kontaktpunkterna erbjudas, och uppmuntras att dra nytta av, lämpliga och regelbundna utbildningskurser – både på unionsnivå och på nationell nivå – som motsvarar deras yrkesmässiga behov och specifika bakgrund och som underlättar deras kontakter med de enda kontaktpunkterna och behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater som krävs för tillämpningen av reglerna i detta direktiv. I detta avseende bör särskild uppmärksamhet ägnas åt korrekt användning av databehandlingsverktyg och it-system, åt att sprida kunskap om relevanta rättsliga ramar på unionsnivå och nationell nivå på området rättsliga och inrikes frågor, med särskilt fokus på skyddet av personuppgifter, brottsbekämpande samarbete och hanteringen av konfidentiell information, samt åt de språk på vilka den berörda medlemsstaten har angett att dess enda kontaktpunkt kan utbyta information, i syfte att bidra till att överbrygga språkbarriärer. För att tillhandahålla dessa utbildningar bör medlemsstaterna också, om lämpligt, utnyttja de utbildningskurser och relevanta verktyg som Europeiska unionens byrå för utbildning av tjänstemän inom brottsbekämpning (Cepol), inrättad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2219 ( 18 ) , erbjuder, överväga möjligheten att låta personal tillbringa en vecka vid Europol samt utnyttja relevanta erbjudanden inom ramen för program och projekt som finansieras genom unionens budget, såsom Cepols utbytesprogram. (31) Förutom teknisk kompetens och rättslig kunskap är ömsesidigt förtroende och gemensam förståelse förutsättningar för ett effektivt och ändamålsenligt gränsöverskridande brottsbekämpande samarbete enligt detta direktiv. Personliga kontakter som förvärvats genom gemensamma insatser och utbyte av sakkunskap underlättar uppbyggnaden av förtroende och utvecklingen av en gemensam poliskultur i unionen. Medlemsstaterna bör även överväga gemensamma utbildningskurser och personalutbyten med fokus på kunskapsöverföring om arbetsmetoder, utredningsmetoder och organisatoriska strukturer hos behöriga brottsbekämpande myndigheter i andra medlemsstater. (32) För att öka deltagandet i utbildningskurser för personalen vid de enda kontaktpunkterna och de behöriga brottsbekämpande myndigheterna skulle medlemsstaterna också kunna överväga särskilda incitament för sådan personal. (33) Det är nödvändigt att de enda kontaktpunkterna inför och driver ett enda elektroniskt ärendehanteringssystem med vissa minsta funktioner och förmågor för att de ska kunna utföra var och en av de uppgifter som föreskrivs i detta direktiv på ett ändamålsenligt och effektivt sätt, särskilt vad gäller informationsutbyte. Ärendehanteringssystemet är ett arbetsflödessystem som gör det möjligt för enda kontaktpunkter att hantera informationsutbytet. Det är önskvärt att det universella meddelandeformat som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/818 ( 19 ) används vid utvecklingen av ärendehanteringssystemet. (34) De regler som fastställs i direktiv (EU) 2016/680 är tillämpliga på behandling av personuppgifter i ärendehanteringssystemet. Behandling omfattar lagring. För tydlighetens skull och för att uppnå ett effektivt skydd av personuppgifter bör reglerna i det direktivet specificeras närmare i det här direktivet. När det gäller kravet i direktiv (EU) 2016/680 att personuppgifter inte får förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka de behandlas, bör det i det här direktivet särskilt anges att en enda kontaktpunkt som mottar information som utbyts enligt det här direktivet och som innehåller personuppgifter bör förvara personuppgifterna i ärendehanteringssystemet endast i den mån det är nödvändigt och proportionerligt för att den ska kunna utföra sina uppgifter enligt det här direktivet. Om så inte längre är fallet bör personuppgifterna raderas från ärendehanteringssystemet av den enda kontaktpunkten utan att kunna återställas. För att säkerställa att personuppgifter förvaras bara så länge det är nödvändigt och proportionerligt, i enlighet med reglerna om tidsgränser för lagring och översyn i direktiv (EU) 2016/680, bör den enda kontaktpunkten regelbundet se över huruvida dessa krav fortfarande är uppfyllda. För detta ändamål bör en första översyn äga rum senast sex månader efter det att ett informationsutbyte enligt det här direktivet har slutförts, det vill säga den tidpunkt då den sista informationen tillhandahölls eller den sista kommunikationen relaterad därtill ägde rum. Kraven i det här direktivet i fråga om sådan översyn och radering bör dock inte påverka möjligheten för de nationella myndigheter som är behöriga att förebygga, upptäcka och utreda brott att förvara personuppgifter i sina nationella brottsregister enligt nationell rätt, i enlighet med unionsrätten, särskilt direktiv (EU) 2016/680. (35) För att bistå enda kontaktpunkter och behöriga brottsbekämpande myndigheter i informationsutbytet enligt detta direktiv och främja en gemensam europeisk poliskultur mellan medlemsstaterna bör medlemsstaterna uppmuntra praktiskt samarbete mellan sina enda kontaktpunkter och behöriga brottsbekämpande myndigheter. Rådet bör i synnerhet anordna möten med cheferna för de enda kontaktpunkterna minst en gång om året för att utbyta erfarenheter och bästa praxis när det gäller informationsutbyte vid tillämpningen av detta direktiv. Andra former av samarbete bör omfatta utarbetande av handböcker om informationsutbyte inom brottsbekämpning, sammanställning av nationella faktablad om direkt och indirekt tillgänglig information, enda kontaktpunkter, utnämnda brottsbekämpande myndigheter och språkordningar, eller andra dokument om gemensamma förfaranden, hantering av svårigheter i samband med arbetsflöden, åtgärder för att öka medvetenheten i fråga om särdragen i relevanta rättsliga ramar och organisationen samt, när så är tillämpligt, anordnande av möten mellan relevanta enda kontaktpunkter. (36) För att möjliggöra nödvändig övervakning och utvärdering av tillämpningen av detta direktiv bör medlemsstaterna åläggas att samla in och varje år tillhandahålla kommissionen vissa uppgifter avseende genomförandet av detta direktiv. Detta krav är nödvändigt framför allt för att åtgärda bristen på jämförbara uppgifter för kvantifiering av relevanta gränsöverskridande informationsutbyten mellan behöriga brottsbekämpande myndigheter och för att underlätta kommissionens rapporteringsskyldighet vad gäller genomförandet av detta direktiv. De uppgifter som begärs för det syftet bör genereras automatiskt av ärendehanteringssystemet och Siena. (37) Den gränsöverskridande karaktären hos gränsöverskridande brottslighet och terrorism kräver att medlemsstaterna förlitar sig på varandra för att förebygga, upptäcka eller utreda sådana brott. Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att säkerställa adekvata och snabba informationsflöden mellan behöriga brottsbekämpande myndigheter och till Europol, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå genom fastställande av gemensamma regler om, och en gemensam kultur för, informationsutbyte samt genom moderna verktyg och kommunikationskanaler, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (38) Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 42.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 ( 20 ) och avgav ett yttrande den 7 mars 2022. (39) Detta direktiv bygger på de värden som ligger till grund för unionen, i enlighet med artikel 2 i EU-fördraget, inbegripet rättsstaten, frihet och demokrati. Det respekterar också de grundläggande rättigheter, skyddsåtgärder och principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ( stadgan ), i synnerhet rätten till frihet och säkerhet, respekt för privatlivet och familjelivet och rätten till skydd av personuppgifter, vilka föreskrivs i artiklarna 6, 7 och 8 i stadgan samt artikel 16 i EUF-fördraget. All behandling av personuppgifter enligt detta direktiv bör begränsas till vad som är strikt nödvändigt och proportionerligt och omfattas av tydliga villkor, strikta krav och effektiv tillsyn genom försorg av de nationella tillsynsmyndigheterna enligt direktiv (EU) 2016/680 eller Europeiska datatillsynsmannen, allt efter omständigheterna, i enlighet med deras respektive mandat. (40) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark. Eftersom detta direktiv är en utveckling av Schengenregelverket, ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om detta direktiv, besluta huruvida landet ska genomföra det i sin nationella lagstiftning. (41) Irland deltar i detta direktiv i enlighet med artikel 5.1 i protokoll nr 19 om Schengenregelverket införlivat inom Europeiska unionens ramar, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, och i enlighet med artikel 6.2 i rådets beslut 2002/192/EG ( 21 ) . (42) När det gäller Island och Norge utgör detta direktiv, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ( 22 ) , en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 H i rådets beslut 1999/437/EG ( 23 ) . (43) När det gäller Schweiz utgör detta direktiv, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket ( 24 ) som omfattas av det område som avses i artikel 1 H i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/149/RIF ( 25 ) . (44) När det gäller Liechtenstein utgör detta direktiv, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ( 26 ) , en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 H i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/349/EU ( 27 ) . HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 1 Innehåll och tillämpningsområde 1. I detta direktiv fastställs harmoniserade regler för adekvat och snabbt informationsutbyte mellan de behöriga brottsbekämpande myndigheterna för att förebygga, upptäcka eller utreda brott. I detta direktiv fastställs regler om i synnerhet följande: a) Framställningar om information som översänds till de enda kontaktpunkter som medlemsstaterna inrättat eller utnämnt, i synnerhet om innehållet i sådana framställningar, tillhandahållande av information enligt sådana framställningar, de enda kontaktpunkternas arbetsspråk, obligatoriska tidsfrister för att tillhandahålla begärd information och skäl för avslag på sådana framställningar. b) En medlemsstats tillhandahållande av relevant information på eget initiativ till den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en annan medlemsstat, särskilt i vilka situationer och hur sådan information ska tillhandahållas. c) Den standardkanal för kommunikation som ska användas för alla informationsutbyten enligt detta direktiv och den information som enda kontaktpunkter ska tillhandahållas vad gäller informationsutbyten direkt mellan de behöriga brottsbekämpande myndigheterna. d) Inrättandet eller utnämningen av, organisationen och uppgifterna för, sammansättningen av och förmågorna hos varje medlemsstats enda kontaktpunkt, däribland om inrättande och drift av ett enda elektroniskt ärendehanteringssystem för fullgörandet av deras uppgifter enligt detta direktiv. 2. Detta direktiv ska inte tillämpas på informationsutbyten mellan de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott som regleras specifikt genom andra unionsrättsakter. Utan att det påverkar deras skyldigheter enligt detta direktiv eller andra unionsrättsakter får medlemsstaterna anta eller bibehålla bestämmelser som ytterligare underlättar informationsutbyte med de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott, bland annat genom bilaterala eller multilaterala överenskommelser. 3. Detta direktiv ålägger inte medlemsstaterna någon skyldighet att a) erhålla information genom tvångsåtgärder, b) lagra information enbart i syfte att tillhandahålla de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en annan medlemsstat informationen i fråga, c) tillhandahålla de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en annan medlemsstat information som ska användas som bevisning i rättsliga förfaranden. 4. Detta direktiv medför inte någon rättighet att använda den information som tillhandahållits i enlighet med detta direktiv som bevisning i rättsliga förfaranden. Den medlemsstat som tillhandahåller informationen får godkänna att den används som bevisning i rättsliga förfaranden. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv gäller följande definitioner: 1. behörig brottsbekämpande myndighet : polismyndighet, tullmyndighet eller annan myndighet i medlemsstaterna som enligt nationell rätt har behörighet att utöva befogenheter och använda tvångsåtgärder i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott eller myndighet som ingår i gemensamma entiteter som upprättats mellan två eller fler medlemsstater i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott, men inte byråer eller enheter som särskilt hanterar nationella säkerhetsfrågor och sambandsmän som utstationerats enligt artikel 47 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet. 2. utnämnd brottsbekämpande myndighet : behörig brottsbekämpande myndighet med behörighet att översända framställningar om information till de enda kontaktpunkterna i andra medlemsstater i enlighet med artikel 4.1. 3. allvarligt brott : något av följande: a) Ett brott som avses i artikel 2.2 i rådets rambeslut 2002/584/RIF ( 28 ) . b) Ett brott som avses i artikel 3.1 eller 3.2 i förordning (EU) 2016/794. 4. information : innehåll som avser en eller flera fysiska eller juridiska personer, ett eller flera sakförhållanden eller en eller flera omständigheter av relevans för behöriga brottsbekämpande myndigheter för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt nationell rätt i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott, inbegripet kriminalunderrättelsearbete. 5. tillgänglig information : direkt tillgänglig information och indirekt tillgänglig information. 6. direkt tillgänglig information : information i en databas som är direkt tillgänglig för den enda kontaktpunkten eller en behörig brottsbekämpande myndighet i den medlemsstat från vilken information begärs. 7. indirekt tillgänglig information : information som en enda kontaktpunkt eller en behörig brottsbekämpande myndighet i den anmodade medlemsstat kan erhålla från andra myndigheter eller privata aktörer som är etablerade i den medlemsstaten, när detta är tillåtet enligt och överensstämmer med nationell rätt, utan tvångsåtgärder. 8. personuppgifter : personuppgifter enligt definitionen i artikel 3.1 i direktiv (EU) 2016/680. Artikel 3 Principer för informationsutbyte I samband med informationsutbyten enligt detta direktiv ska varje medlemsstat säkerställa att a) tillgänglig information kan tillhandahållas den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater ( principen om tillgänglighet ), b) villkoren för att begära information från de enda kontaktpunkterna och de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater och för att tillhandahålla denna information är likvärdiga med de villkor som tillämpas för att begära och tillhandahålla liknande information i den medlemsstaten ( principen om likvärdig tillgång ), c) den skyddar information som tillhandahållits deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter märkt som konfidentiell i enlighet med kraven i nationell rätt som medför en konfidentialitetsnivå jämförbar med nationell rätt i den medlemsstat som tillhandahållit informationen ( principen om konfidentialitet ), d) begärd information som ursprungligen erhölls från en annan medlemsstat eller ett tredjeland endast tillhandahålls en annan medlemsstat eller Europol med samtycke från, och i enlighet med de villkor som fastställts för dess användning av, den medlemsstat eller det tredjeland som ursprungligen tillhandahållit informationen ( principen om äganderätt till uppgifter ), e) personuppgifter som utbyts enligt detta direktiv och som befinns vara felaktiga, ofullständiga eller inte längre aktuella raderas eller rättas eller att uppgiftsbehandlingen begränsas, beroende på vad som är lämpligt, och att varje mottagare meddelas utan dröjsmål ( principen om uppgifternas tillförlitlighet ). KAPITEL II INFORMATIONSUTBYTEN GENOM ENDA KONTAKTPUNKTER Artikel 4 Framställningar om information till enda kontaktpunkter 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att framställningar om information som deras enda kontaktpunkt och, när deras nationella rätt så föreskriver, utnämnda brottsbekämpande myndigheter översänder till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat följer kraven i punkterna 2–6. Medlemsstaterna ska till kommissionen översända en förteckning över sina utnämnda brottsbekämpande myndigheter. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen ifall den förteckningen ändras. Kommissionen ska offentliggöra en sammanställning av dessa förteckningar online och hålla den uppdaterad. Medlemsstaterna ska, när deras utnämnda brottsbekämpande myndigheter översänder en framställan om information till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat, säkerställa att de samtidigt skickar en kopia på den framställan till sin enda kontaktpunkt. 2. Medlemsstaterna får tillåta att deras utnämnda brottsbekämpande myndigheter i enskilda fall inte skickar en kopia av en framställan om information till sin enda kontaktpunkt samtidigt som de översänder den till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat i enlighet med punkt 1 om det skulle äventyra något eller flera av följande: a) En pågående, mycket känslig utredning för vilken informationsbehandlingen kräver en lämplig konfidentialitetsnivå. b) Terrorismärenden som inte inbegriper nöd- eller krishanteringssituationer. c) En enskild persons säkerhet. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa att framställningar om information översänds till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat endast om det föreligger objektiva skäl att anta att a) den begärda informationen är nödvändig och proportionerlig för att uppnå ändamålet i artikel 1.1 första stycket, och b) den begärda informationen finns tillgänglig för den andra medlemsstaten. 4. Medlemsstaterna ska säkerställa att det av en framställan om information som översänds till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat framgår huruvida framställan är brådskande och, om så är fallet, skälen till att den är brådskande. Sådana framställningar om information ska anses brådskande när det, med hänsyn till alla relevanta sakförhållanden och omständigheter i det aktuella fallet, föreligger objektiva skäl att anta att den begärda informationen uppfyller ett eller flera av följande: a) Den är avgörande för att avvärja ett omedelbart och allvarligt hot mot den allmänna säkerheten i en medlemsstat. b) Den är nödvändig för att avvärja ett omedelbart hot mot en persons liv eller fysiska integritet. c) Den är nödvändig för att fatta ett beslut som kan inbegripa bibehållande av inskränkande åtgärder som innebär frihetsberövande. d) Den löper överhängande risk att förlora betydelse om den inte tillhandahålls omgående och den anses vara viktig för att förebygga, upptäcka eller utreda brott. 5. Medlemsstaterna ska säkerställa att framställningar om information som översänds till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat innehåller alla nödvändiga detaljer för att de ska kunna behandlas på ett lämpligt och snabbt sätt enligt detta direktiv, och de ska inkludera åtminstone följande: a) En specifikation av den begärda informationen som är så utförlig som rimligen är möjligt utifrån rådande omständigheter. b) En beskrivning av i vilket syfte informationen begärs, inbegripet en beskrivning av sakförhållanden och uppgift om det bakomliggande brottet. c) Objektiva skäl till att det antas att den begärda informationen finns tillgänglig för den anmodade medlemsstaten. d) En förklaring till sambandet mellan syftet för vilket informationen begärs och den eller de fysiska eller juridiska personer eller entiteter som informationen avser, i tillämpliga fall. e) Skälen till att framställan anses vara brådskande, i tillämpliga fall, i enlighet med punkt 4. f) Begränsningar för att använda informationen i framställan i andra syften än de för vilka den har översänds. 6. Medlemsstaterna ska säkerställa att framställan om information översänds till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat på ett av de språk som finns uppförda på den förteckning som upprättats av den andra medlemsstaten i enlighet med artikel 11. Artikel 5 Tillhandahållande av information enligt framställan till enda kontaktpunkter 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt tillhandahåller den information som begärs i enlighet med artikel 4 så snart som möjligt och under alla omständigheter inom följande tidsfrister, i enlighet med vad som är tillämpligt: a) Åtta timmar vid brådskande framställningar som rör direkt tillgänglig information. b) Tre kalenderdagar vid brådskande framställningar som rör indirekt tillgänglig information. c) Sju kalenderdagar vid alla andra framställningar. De tidsfrister som anges i första stycket ska börja löpa så snart framställan om information har mottagits. 2. Om en medlemsstat enligt nationell rätt i enlighet med artikel 9 endast kan tillhandahålla den begärda informationen efter erhållande av ett rättsligt tillstånd får den medlemsstaten avvika från de tidsfrister som anges i punkt 1 i den här artikeln i den mån det är nödvändigt för att erhålla ett sådant tillstånd. I sådana fall ska medlemsstaterna säkerställa att deras enda kontaktpunkt a) omedelbart meddelar den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten om det förväntade dröjsmålet, med angivelse av längden på det förväntade dröjsmålet och skälen till det, och b) därefter håller den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten uppdaterad och tillhandahåller den begärda informationen så snart som möjligt efter erhållandet av det rättsliga tillståndet. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt tillhandahåller den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten den information som begärs i enlighet med artikel 4 på det språk som framställan om information har översänts på i enlighet med artikel 4.6. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt skickar en kopia av den begärda informationen till den enda kontaktpunkten i den begärande medlemsstaten samtidigt som den begärda informationen tillhandahålls den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den medlemsstaten. Medlemsstaterna får tillåta att deras enda kontaktpunkt inte skickar, samtidigt som den tillhandahåller utnämnda brottsbekämpande myndigheter i en annan medlemsstat information i enlighet med denna artikel, en kopia av den informationen till den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten när det skulle äventyra något eller flera av följande: a) En pågående, mycket känslig utredning för vilken informationsbehandlingen kräver en lämplig konfidentialitetsnivå. b) Terrorismärenden som inte inbegriper nöd- eller krishanteringssituationer. c) En enskild persons säkerhet. Artikel 6 Avslag på framställningar om information 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt endast avslår att tillhandahålla den information som begärs i enlighet med artikel 4 i den mån något av följande skäl föreligger: a) Den begärda informationen är inte tillgänglig för den enda kontaktpunkten och de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i den anmodade medlemsstaten. b) Framställan om information uppfyller inte kraven i artikel 4. c) Det rättsliga tillstånd som krävs enligt nationell rätt i den anmodade medlemsstaten i enlighet med artikel 9 har avslagits. d) Den begärda informationen utgörs av andra personuppgifter än de som ingår i de kategorier av personuppgifter som avses i artikel 10 b. e) Den begärda informationen har befunnits vara felaktig, ofullständig eller inte längre aktuell och inte kan inte tillhandahållas i enlighet med artikel 7.2 i direktiv (EU) 2016/680. f) Det föreligger objektiva skäl till att anta att tillhandahållandet av den begärda informationen skulle i) strida mot eller skada den anmodade medlemsstatens väsentliga nationella säkerhetsintressen, ii) äventyra en positiv utgång av en pågående brottsutredning eller en enskild persons säkerhet, iii) i onödan skada en juridisk persons skyddade viktiga intressen. g) Framställan avser följande: i) ett brott där påföljden enligt rätten i den anmodade medlemsstaten är högst ett års fängelse, eller ii) ett ärende som inte utgör ett brott enligt rätten i den anmodade medlemsstaten. h) Den begärda informationen ursprungligen erhölls från en annan medlemsstat eller ett tredjeland och den medlemsstaten eller det tredjelandet har inte samtyckt till tillhandahållandet av informationen. Medlemsstaterna ska tillämpa tillbörlig aktsamhet när de bedömer huruvida en framställan om information översänds till deras enda kontaktpunkt i enlighet med kraven i artikel 4, särskilt i fråga om huruvida det föreligger en uppenbar kränkning av de grundläggande rättigheterna. Eventuella avslag på en framställan om information ska enbart påverka den del av den begärda informationen som de skäl som anges i första stycket avser och ska, i tillämpliga fall, inte påverka skyldigheten att tillhandahålla resterande delar av informationen i enlighet med detta direktiv. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt meddelar den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten om avslaget på framställan om information, med angivelse av skälen till avslaget, inom de tidsfrister som anges i artikel 5.1. 3. I förekommande fall ska medlemsstaterna säkerställa att deras enda kontaktpunkt, omedelbart begär klargörande eller specifikationer som krävs för att behandla en framställan om information som annars skulle behöva avslås från den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten. De tidsfrister som anges i artikel 5.1 ska upphöra att löpa från och med den tidpunkt då den enda kontaktpunkten eller, i tillämpliga fall, den utnämnda behöriga brottsbekämpande myndigheten i den begärande medlemsstaten tar emot framställan om klargörande eller specifikationer till den tidpunkt då det klargörande eller de specifikationer som begärts tillhandahålls. 4. Avslag på framställningar om information, skälen till sådana avslag, framställningar om klargörande eller specifikationer och klargörande eller specifikationer enligt punkt 3 i denna artikel, samt all övrig kommunikation som översänds till den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat som rör framställningar om information, ska överföras på det språk som den framställan har översänts på i enlighet med artikel 4.6. KAPITEL III ÖVRIGA INFORMATIONSUTBYTEN Artikel 7 Tillhandahållande av information på eget initiativ 1. Medlemsstaterna får på eget initiativ genom sin enda kontaktpunkt eller sina behöriga brottsbekämpande myndigheter överlämna information som finns tillgänglig för den eller dem till de enda kontaktpunkterna eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater om det föreligger objektiva skäl att anta att sådan information skulle kunna vara relevant för de andra medlemsstaterna i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda brott. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter på eget initiativ tillhandahåller information som finns tillgänglig för den eller dem till de enda kontaktpunkterna eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater om det föreligger objektiva skäl att anta att sådan information skulle kunna vara relevant för dessa andra medlemsstater i syfte att förebygga, upptäcka eller utreda allvarliga brott. Ingen sådan skyldighet ska dock föreligga i den mån de skäl som avses i artikel 6.1 led c) eller f) är tillämpliga på sådan information. 3. Medlemsstaterna ska, när deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter på eget initiativ tillhandahåller den enda kontaktpunkten i en annan medlemsstat information i enlighet med punkt 1 eller 2, säkerställa att de gör det på ett av de språk som finns uppförda på den förteckning som upprättats av den andra medlemsstaten i enlighet med artikel 11. Medlemsstaterna ska, när deras enda kontaktpunkt på eget initiativ tillhandahåller den behöriga brottsbekämpande myndigheten i en annan medlemsstat information, säkerställa att en kopia av den informationen samtidigt skickas till den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten. Medlemsstaterna ska, när deras behöriga brottsbekämpande myndigheter på eget initiativ tillhandahåller en annan medlemsstat information, säkerställa att en kopia av den informationen samtidigt skickas till den enda kontaktpunkten i deras medlemsstat och, när så är lämpligt, till den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten. 4. Medlemsstaterna får tillåta att deras brottsbekämpande myndigheter, samtidigt som information tillhandahålls den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i en annan medlemsstat i enlighet med denna artikel, inte skickar en kopia av den informationen till sin enda kontaktpunkt eller den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten när det skulle äventyra något eller flera av följande: a) En pågående, mycket känslig utredning för vilken informationsbehandlingen kräver en lämplig konfidentialitetsnivå. b) Terrorismärenden som inte inbegriper nöd- eller krishanteringssituationer. c) En enskild persons säkerhet. Artikel 8 Informationsutbyte i enlighet med framställningar som översänds direct till behöriga brottsbekämpande myndigheter 1. Medlemsstaterna ska, när deras enda kontaktpunkt översänder en framställan om information direkt till en behörig brottsbekämpande myndighet i en annan medlemsstat, säkerställa att den samtidigt skickar en kopia av den framställan till den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten. Medlemsstaterna ska, när en av deras behöriga brottsbekämpande myndigheter tillhandahåller information enligt en sådan framställan, säkerställa att en kopia av den informationen samtidigt skickas till den enda kontaktpunkten i sin egen medlemsstat. 2. Medlemsstaterna ska, när en av deras brottsbekämpande myndigheter översänder en framställan om information direkt till en brottsbekämpande myndighet i en annan medlemsstat eller tillhandahåller information enligt en sådan framställan, säkerställa att den samtidigt skickar en kopia av den framställan eller den informationen till den enda kontaktpunkten i sin egen medlemsstat och den enda kontaktpunkten i den andra medlemsstaten. 3. Medlemsstaterna får tillåta att deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter inte skickar kopior av framställningar eller information enligt punkt 1 eller 2 om det skulle äventyra något eller flera av följande: a) En pågående, mycket känslig utredning för vilken informationsbehandlingen kräver en lämplig konfidentialitetsnivå. b) Terrorismärenden som inte inbegriper nöd- eller krishanteringssituationer. c) En enskild persons säkerhet. KAPITEL IV YTTERLIGARE REGLER OM TILLHANDAHÅLLANDE AV INFORMATION I ENLIGHET MED KAPITLEN II OCH III Artikel 9 Rättsligt tillstånd 1. En medlemsstat ska inte kräva ett rättsligt tillstånd för att tillhandahålla den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater information i enlighet med kapitel II eller III när inget sådant rättsligt tillstånd krävs enligt dess nationella rätt för att tillhandahålla liknande information inom den medlemsstaten. 2. Medlemsstaterna ska, när ett rättsligt tillstånd krävs enligt deras nationella rätt för att tillhandahålla den enda kontaktpunkten eller de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater information i enlighet med kapitel II eller III, säkerställa att deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter omedelbart vidtar alla nödvändiga åtgärder, i enlighet med deras nationella rätt, för att snarast möjligt erhålla ett sådant rättsligt tillstånd. 3. Framställningar om rättsligt tillstånd enligt punkt 2 ska bedömas och beslutas om i enlighet med nationell rätt i den behöriga rättsliga myndighetens medlemsstat. Artikel 10 Ytterligare regler för information som utgörs av personuppgifter Medlemsstaterna ska, om deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter tillhandahåller information enligt kapitel II eller III, vilken utgörs av personuppgifter, säkerställa att a) personuppgifterna är korrekta, fullständiga och aktuella, i enlighet med artikel 7.2 i direktiv (EU) 2016/680, b) de kategorier av personuppgifter som tillhandahålls per personkategori fortsatt är begränsade till de kategorier som förtecknas i avsnitt B i bilaga II till förordning (EU) 2016/794 och är nödvändiga och proportionerliga för ändamålet med framställan, c) deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheterna, samtidigt och i den mån det är möjligt, även tillhandahåller det som krävs för att den enda kontaktpunkten eller den behöriga brottsbekämpande myndigheten i den andra medlemsstaten ska kunna bedöma personuppgifternas grad av korrekthet, fullständighet och tillförlitlighet, samt i vilken utsträckning personuppgifterna är uppdaterade. Artikel 11 Förteckning över språk 1. Medlemsstaterna ska upprätta och hålla uppdaterad en förteckning över ett eller flera av de språk på vilka deras enda kontaktpunkt kan utbyta information. Denna förteckning ska innefatta engelska. 2. Medlemsstaterna ska tillhandahålla kommissionen den förteckning som avses i punkt 1, samt eventuella uppdateringar. Kommissionen ska offentliggöra en sammanställning av dessa förteckningar online och hålla den uppdaterad. Artikel 12 Tillhandahållande av information till Europol 1. Medlemsstaterna ska, när deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter skickar framställningar om information, tillhandahåller information i enlighet med sådana framställningar eller tillhandahåller information på eget initiativ enligt kapitel II eller III i detta direktiv, säkerställa att personalen vid deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter i enskilda fall och enligt artikel 7.7 i förordning (EU) 2016/794 bedömer huruvida det är nödvändigt att skicka en kopia av framställan om information eller av den tillhandahållna informationen till Europol, i den mån den information som kommunikationen avser gäller brott som ingår i Europols mål enligt artikel 3 i förordning (EU) 2016/794. 2. Medlemsstaterna ska, när en kopia av en framställan om information eller en kopia av information skickas till Europol enligt punkt 1 i denna artikel, säkerställa att Europol vederbörligen underrättas om ändamålet med informationsbehandlingen och eventuella begränsningar av denna behandling enligt artikel 19 i förordning (EU) 2016/794. Medlemsstaterna ska säkerställa att information som ursprungligen erhållits från en annan medlemsstat eller ett tredjeland endast skickas till Europol enligt punkt 1 i den här artikeln om den andra medlemsstaten eller det tredjelandet har gett sitt samtycke. Artikel 13 En säker kommunikationskanal 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter använder Europols nätapplikation för säkert informationsutbyte (Siena) för att skicka framställningar om information, tillhandahålla information i enlighet med sådana framställningar eller tillhandahålla information på eget initiativ enligt kapitel II eller III eller enligt artikel 12. 2. Medlemsstaterna får tillåta att deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter inte använder Siena för att skicka framställningar om information, tillhandahålla information enligt sådana framställningar eller tillhandahålla information på eget initiativ enligt kapitel II eller III eller enligt artikel 12, i ett eller flera av följande fall: a) Informationsutbytet kräver att tredjeländer eller internationella organisationer deltar eller det finns objektiva skäl att anta att sådant deltagande kommer att bli nödvändigt i ett senare skede, inbegripet genom Interpols kommunikationskanal. b) Framställan om information är brådskande och kräver därför att en annan kommunikationskanal tillfälligt används. c) En oväntad teknisk eller driftsrelaterad incident hindrar deras enda kontaktpunkt eller behöriga brottsbekämpande myndigheter från att använda Siena för att utbyta informationen. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt, liksom alla deras behöriga brottsbekämpande myndigheter som kan tänkas delta i informationsutbyte enligt detta direktiv, är direkt anslutna till Siena, inbegripet, när så är lämpligt, genom mobila enheter. KAPITEL V ENDA KONTAKTPUNKTER FÖR INFORMATIONSUTBYTE MELLAN MEDLEMSSTATER Artikel 14 Inrättande eller utnämning av enda kontaktpunkter samt uppgifter och förmågor 1. Varje medlemsstat ska inrätta eller utse en enda kontaktpunkt. Den enda kontaktpunkten ska vara den centrala entitet som ansvarar för att samordna och underlätta informationsutbytet enligt detta direktiv. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt är utrustad och har befogenhet att fullgöra åtminstone alla följande uppgifter: a) Ta emot och bedöma framställningar om information som översänds i enlighet med artikel 4 på de språk som meddelats enligt artikel 11.2. b) Förmedla framställningar om information till relevanta behöriga brottsbekämpande myndigheter och, vid behov, samordna deras behandling av sådana framställningar och tillhandahållande av information enligt sådana framställningar. c) Samordna analysen och struktureringen av information som ska tillhandahållas de enda kontaktpunkterna och, i tillämpliga fall, de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater. d) På framställan eller på eget initiativ tillhandahålla andra medlemsstater information i enlighet med artiklarna 5 och 7. e) Avslå tillhandahållandet av information i enlighet med artikel 6 och, när så är nödvändigt, begära klargörande eller specifikationer i enlighet med artikel 6.3. f) Skicka framställningar om information till de enda kontaktpunkterna i andra medlemsstater i enlighet med artikel 4 och, när så är nödvändigt, tillhandahålla klargörande eller specifikationer i enlighet med artikel 6.3. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa följande: a) Att deras enda kontaktpunkt i) har tillgång till all information som finns tillgänglig för deras behöriga brottsbekämpande myndigheter, i den mån det är nödvändigt för att den ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv, ii) fullgör sina uppgifter dygnet runt sju dagar i veckan, iii) förses med kvalificerad personal, lämpliga operativa verktyg, tekniska och ekonomiska resurser, den infrastruktur och den förmåga, däribland för översättning, som behövs för att den ska kunna fullgöra sina uppgifter på ett adekvat, effektivt och snabbt sätt i enlighet med detta direktiv, inbegripet, i tillämpliga fall, inom de tidsfrister som anges i artikel 5.1. b) Att de rättsliga myndigheter med behörighet att bevilja de rättsliga tillstånd som krävs enligt nationell rätt i enlighet med artikel 9 har beredskap att vara tillgängliga för den enda kontaktpunkten dygnet runt sju dagar i veckan. 4. Medlemsstaterna ska inom en månad meddela kommissionen inrättandet eller utnämningen av deras enda kontaktpunkt. De ska informera kommissionen om ändringar i fråga om deras enda kontaktpunkt. Kommissionen ska offentliggöra dessa meddelanden, samt eventuella uppdateringar, i Europeiska unionens officiella tidning . Artikel 15 Organisation, sammansättning och utbildning 1. Medlemsstaterna ska fastställa organisation och sammansättning för sin enda kontaktpunkt på ett sådant sätt att den kan fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt består av personal från deras behöriga nationella brottsbekämpande myndigheter vars deltagande är nödvändigt för lämpliga och snabba informationsutbyten enligt detta direktiv, inbegripet åtminstone följande, i den mån den berörda medlemsstaten är bunden enligt relevant rätt eller internationellt avtal att inrätta eller utse sådana enheter, kontor eller byråer: a) Den nationella Europolenhet som inrättas genom artikel 7 i förordning (EU) 2016/794. b) Det Sirenekontor som inrättas genom artikel 7.2 i förordning (EU) 2018/1862. c) Den nationella Interpolbyrå som inrättas genom artikel 32 i stadgarna för Internationella kriminalpolisorganisationen – Interpol. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa att personalen vid deras enda kontaktpunkt är tillräckligt kvalificerad för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv. För detta ändamål ska medlemsstaterna ge personalen vid deras enda kontaktpunkt tillgång till lämplig och regelbunden utbildning, särskilt när det gäller följande: a) Användning av de databehandlingsverktyg som används vid den enda kontaktpunkten, särskilt Siena och ärendehanteringssystemet. b) Tillämpning av unionsrätt och nationell rätt som är relevant för den verksamhet som den enda kontaktpunkten bedriver enligt detta direktiv, särskilt i fråga om personuppgiftsskydd, inbegripet direktiv (EU) 2016/680, i fråga om gränsöverskridande samarbete mellan brottsbekämpande myndigheter, inbegripet det här direktivet och förordning (EU) 2016/794, och i fråga om hantering av konfidentiell information. c) Användning av de språk som finns uppförda på den förteckning som upprättats av den berörda medlemsstaten enligt artikel 11. Artikel 16 Ärendehanteringssystem 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt utvecklar och driver ett enda elektroniskt ärendehanteringssystem som den databas som tillåter den enda kontaktpunkten att fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv. Ärendehanteringssystemet ska ha åtminstone alla följande funktioner och förmågor: a) Registrering av inkommande och utgående framställningar om information enligt artiklarna 5 och 8 och all övrig kommunikation med enda kontaktpunkter och, i tillämpliga fall, de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater som rör sådana framställningar, inbegripet information om avslag på framställningar om information och framställningar om och tillhandahållande av klargörande eller specifikationer enligt artikel 6.2 respektive 6.3. b) Registrering av kommunikation mellan den enda kontaktpunkten och de behöriga nationella brottsbekämpande myndigheterna, enligt artikel 14.2 b. c) Registrering av överföringar av information till den enda kontaktpunkten och, i tillämpliga fall, de behöriga brottsbekämpande myndigheterna i andra medlemsstater i enlighet med artiklarna 5, 7 och 8. d) Korskontroll av inkommande framställningar om information enligt artiklarna 5 och 8 mot information som finns tillgänglig för den enda kontaktpunkten, inbegripet information som tillhandahålls i enlighet med artikel 5.3 andra stycket och artikel 7.3 andra stycket, och annan relevant information som registreras i ärendehanteringssystemet. e) Säkerställande av adekvata och snabba uppföljningar av inkommande framställningar om information enligt artikel 4, i synnerhet för att respektera tidsfristerna för att tillhandahålla begärd information enligt artikel 5. f) Interoperabilitet med Siena, framför allt för att säkerställa att inkommande kommunikation genom Siena kan registreras direkt i, och att utgående kommunikation genom Siena kan skickas direkt från, ärendehanteringssystemet. g) Statistikgenerering om informationsutbyten enligt detta direktiv för bedömning och övervakning, särskilt för de ändamål som avses i artikel 18. h) Loggning av åtkomst och andra behandlingar av informationen i ärendehanteringssystemet, för ansvarsskyldighet och cybersäkerhet, i enlighet med artikel 25 i direktiv (EU) 2016/680. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att alla cybersäkerhetsrisker som rör ärendehanteringssystemet, särskilt i fråga om arkitektur, styrning och kontroll, hanteras och åtgärdas aktsamt och effektivt samt att det finns lämpliga skyddsåtgärder mot obehörig åtkomst och missbruk. 3. Medlemsstaterna ska säkerställa att ärendehanteringssystemet endast innehåller personuppgifter så länge som är nödvändigt och proportionerligt för att den enda kontaktpunkten ska kunna fullgöra de uppgifter som den tilldelas enligt detta direktiv och att de personuppgifter som lagras i detta därefter raderas utan att kunna återställas. 4. Medlemsstaterna ska säkerställa att deras enda kontaktpunkt senast sex månader efter det att ett informationsutbyte avslutats ser över överensstämmelsen med punkt 3 första gången och därefter regelbundet. Artikel 17 Samarbete mellan enda kontaktpunkter 1. Medlemsstaterna ska främja praktiskt samarbete mellan deras enda kontaktpunkter och behöriga brottsbekämpande myndigheter vid tillämpningen av detta direktiv. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att cheferna för de enda kontaktpunkterna sammanträder minst en gång om året för att bedöma kvaliteten på samarbetet mellan deras enheter, diskutera nödvändiga tekniska eller organisatoriska åtgärder i händelse av svårigheter och klargöra förfarandena, om så krävs. KAPITEL VI SLUTBESTÄMMELSER Artikel 18 Statistik 1. Senast den 1 mars varje år ska varje medlemsstat tillhandahålla kommissionen statistik över informationsutbyten med andra medlemsstater enligt detta direktiv under föregående kalenderår. 2. Varje medlemsstat ska säkerställa att statistiken enligt punkt 1 minst omfattar följande: a) Antalet framställningar om information som deras enda kontaktpunkt och, i förekommande fall, deras behöriga brottsbekämpande myndigheter har översänt. b) Antalet framställningar om information som deras enda kontaktpunkt och behöriga brottsbekämpande myndigheter har tagit emot och antalet framställningar om information som de har besvarat, uppdelade efter brådskande och icke-brådskande framställningar och efter begärande medlemsstat. c) Antalet framställningar om information som avslagits enligt artikel 6, uppdelade efter begärande medlemsstat och efter skäl för avslag. d) Antalet ärenden i vilka det förekom avvikelse från de tidsfrister som anges i artikel 5.1 eftersom det var nödvändigt att erhålla rättsliga tillstånd i enlighet med artikel 5.2, uppdelade efter de medlemsstater som översänt de berörda framställningarna om information. 3. Kommissionen ska sammanställa den statistik som medlemsstaterna minst tillhandahåller enligt punkt 2 och tillgängliggöra den för Europaparlamentet och rådet. Artikel 19 Rapportering 1. Kommissionen ska, senast den 12 juni 2026 och vart femte år efter den 12 juni 2027 översända en rapport till Europaparlamentet och rådet med bedömning av hur detta direktiv har genomförts och med detaljerad information om hur varje medlemsstat har genomfört detta direktiv. När kommissionen sammanställer den rapporten ska särskild uppmärksamhet ägnas åt hur ändamålsenligt behöriga brottsbekämpande myndigheter har utbytt information, skälen till att framställningar om information har avslagits, särskilt om framställningar inte omfattas av målen för detta direktiv samt överensstämmelse med bestämmelserna om uppgiftsskydd och överföringen av information till Europol. 2. Kommissionen ska, senast den 12 juni 2027 och därefter vart femte år, översända en rapport till Europaparlamentet och rådet med bedömning av direktivets effektivitet, särskilt dess inverkan på det brottsbekämpande samarbetet, de skyldigheter som fastställs i artikel 14.3 a iii och personuppgiftsskyddet. Kommissionen ska ta hänsyn till den information som tillhandahållits av medlemsstaterna och annan relevant information som rör införlivandet och genomförandet av detta direktiv, inbegripet, i tillämpliga fall, praktiska hinder som försvårar dess effektiva genomförande. På grundval av denna bedömning ska kommissionen besluta om lämpliga uppföljningsåtgärder, däribland, när så är lämpligt, ett lagstiftningsförslag. Artikel 20 Ändringar av konventionen om tillämpning av Schengenavtalet Från och med den 12 december 2024 ska de delar av artiklarna 39 och 46 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet som inte ersatts av rambeslut 2006/960/RIF ersättas av detta direktiv i den mån dessa artiklar avser sådant informationsutbyte som omfattas av detta direktivs tillämpningsområde. Artikel 21 Upphävande Rambeslut 2006/960/RIF upphör att gälla från och med den 12 december 2024. Hänvisningar till det upphävda rambeslutet ska anses som hänvisningar till detta direktiv och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilagan. Artikel 22 Införlivande 1. Medlemsstaterna ska senast den 12 december 2024 sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast underrätta kommissionen om detta. Genom undantag från första stycket ska medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artikel 13 senast den 12 juni 2027. De ska genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i första och andra styckena ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda. 2. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om texten till de centrala bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 23 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning . Artikel 24 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med fördragen. Utfärdat i Strasbourg den 10 maj 2023. På Europaparlamentets vägnar R. METSOLA Ordförande På rådets vägnar J. ROSWALL Ordförande ( 1 ) Europaparlamentets ståndpunkt av den 15 mars 2023 (ännu inte offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 24 april 2023. ( 2 ) Rådets rekommendation (EU) 2022/915 av den 9 juni 2022 om operativt brottsbekämpande samarbete ( EUT L 158, 13.6.2022, s. 53 ). ( 3 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1149 av den 7 juli 2021 om inrättande av Fonden för inre säkerhet ( EUT L 251, 15.7.2021, s. 94 ). ( 4 ) Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna ( EGT L 239, 22.9.2000, s. 19 ). ( 5 ) Rådets rambeslut 2006/960/RIF av den 18 december 2006 om förenklat informations- och underrättelseutbyte mellan de brottsbekämpande myndigheterna i Europeiska unionens medlemsstater ( EUT L 386, 29.12.2006, s. 89 ). ( 6 ) Rådets förordning (EU) nr 1053/2013 av den 7 oktober 2013 om inrättande av en utvärderings- och övervakningsmekanism för kontroll av tillämpningen av Schengenregelverket och om upphävande av verkställande kommitténs beslut av den 16 september 1998 om inrättande av Ständiga kommittén för genomförande av Schengenkonventionen ( EUT L 295, 6.11.2013, s. 27 ). ( 7 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794 av den 11 maj 2016 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF ( EUT L 135, 24.5.2016, s. 53 ). ( 8 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1860 av den 28 november 2018 om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna ( EUT L 312, 7.12.2018, s. 1 ). ( 9 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1861 av den 28 november 2018 om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området in- och utresekontroller, om ändring av konventionen om tillämpning av Schengenavtalet och om ändring och upphävande av förordning (EG) nr 1987/2006 ( EUT L 312, 7.12.2018, s. 14 ). ( 10 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1862 av den 28 november 2018 om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut 2007/533/RIF och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut 2010/261/EU ( EUT L 312, 7.12.2018, s. 56 ). ( 11 ) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/681 av den 27 april 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet ( EUT L 119, 4.5.2016, s. 132 ). ( 12 ) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1153 av den 20 juni 2019 om fastställande av bestämmelser för att underlätta användning av finansiell information och andra uppgifter för att förebygga, upptäcka, utreda eller lagföra vissa brott och om upphävande av rådets beslut 2000/642/RIF ( EUT L 186, 11.7.2019, s. 122 ). ( 13 ) Rådets beslut 2008/615/RIF av den 23 juni 2008 om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet ( EUT L 210, 6.8.2008, s. 1 ). ( 14 ) Rådets beslut 2008/616/RIF av den 23 juni 2008 om genomförande av beslut 2008/615/RIF om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet ( EUT L 210, 6.8.2008, s. 12 ). ( 15 ) EGT C 24, 23.1.1998, s. 2 . ( 16 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/41/EU av den 3 april 2014 om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området ( EUT L 130, 1.5.2014, s. 1 ). ( 17 ) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF ( EUT L 119, 4.5.2016, s. 89 ). ( 18 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2219 av den 25 november 2015 om Europeiska unionens byrå för utbildning av tjänstemän inom brottsbekämpning (Cepol) och om ersättning och upphävande av rådets beslut 2005/681/RIF ( EUT L 319, 4.12.2015, s. 1 ). ( 19 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/818 av den 20 maj 2019 om inrättande av en ram för interoperabilitet mellan EU-informationssystem på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, asyl och migration och om ändring av förordningarna (EU) 2018/1726, (EU) 2018/1862 och (EU) 2019/816 ( EUT L 135, 22.5.2019, s. 85 ). ( 20 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 av den 23 oktober 2018 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter som utförs av unionens institutioner, organ och byråer och om det fria flödet av sådana uppgifter samt om upphävande av förordning (EG) nr 45/2001 och beslut nr 1247/2002/EG ( EUT L 295, 21.11.2018, s. 39 ). ( 21 ) Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket ( EGT L 64, 7.3.2002, s. 20 ). ( 22 ) EGT L 176, 10.7.1999, s. 36 . ( 23 ) Rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtal som har ingåtts mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa båda staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ( EGT L 176, 10.7.1999, s. 31 ). ( 24 ) EUT L 53, 27.2.2008, s. 52 . ( 25 ) Rådets beslut 2008/149/RIF av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska unionens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ( EUT L 53, 27.2.2008, s. 50 ). ( 26 ) EUT L 160, 18.6.2011, s. 21 . ( 27 ) Rådets beslut 2011/349/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, särskilt om polissamarbete och straffrättsligt samarbete ( EUT L 160, 18.6.2011, s. 1 ). ( 28 ) Rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna ( EGT L 190, 18.7.2002, s. 1 ). BILAGA JÄMFÖRELSETABELL Rådets rambeslut 2006/960/RIF Detta direktiv Artikel 1 Artikel 1 Artikel 2 Artikel 2 Artikel 3 Artiklarna 3 och 9 Artikel 4 Artikel 5 Artikel 5 Artikel 4 Artikel 6 Artiklarna 11, 12 och 13 Artikel 7 Artiklarna 7 och 8 Artikel 8 Artikel 10 Artikel 9 Artikel 3 Artikel 10 Artikel 6 Artikel 11 Artikel 21 Artikel 12 Artikel 19 Artikel 13 Artikel 22