En verkställande direktör i aktiebolag, som också var ensam firmatecknare, har ansett inte inneha sådan ställning eller ha fått sådant uppdrag av styrelsen att han haft befogenhet att sluta visst avtal. Har medkontrahenten bort inse detta?
Merchant G. & Partners Holding AB (Mckenzie) är moderbolag i en koncern som huvudsakligen bedriver fondkommissionsverksamhet. Mckenzie innehade tidigare aktier i Utvecklings AB Optimum som var moderbolag i Optimumkoncernen. Innehavet motsvarade 49 % av aktiernas röstvärde och 19 % av bolagets kapital.
G.G. var verkställande direktör och ensam firmatecknare i Mckenzie och kontrollerade 45 % av röstvärdet för bolagets aktier. Han var också styrelseledamot i Optimum.
Miller och det av honom helägda AB Styrbord förvärvade en större aktiepost i Optimum när det bolaget bildades. Miller blev då också verkställande direktör i Optimum och sedermera styrelseledamot i flertalet av de dotterbolag som ingick i Optimumkoncernen.
H.S. och Styrbord väckte vid Stockholms TR talan mot Mckenzie och yrkade att Mckenzie skulle till dem utge närmare angivna belopp jämte ränta. Som grund för yrkandena åberopade de att Mckenzie vägrat att betala köpeskillingen enligt ett mellan parterna d 20 sept 1990 träffat avtal om förvärv av aktier m m i Optimum.
Mckenzie bestred käromålen.
TR:n förordnade med stöd av 17 kap 5 § RB att särskild dom (mellandom) skulle ges över frågan om avtal enligt H.S:s och Styrbords påstående hade kommit till stånd.
H.S. och Styrbord yrkade att TR:n skulle genom mellandomen fastställa att det genom en muntlig överenskommelse d 20 sept 1990 mellan G.G. och Miller hade slutits ett ovillkorat avtal mellan parterna enligt vilket Mckenzie skulle förvärva aktier, konvertibla skuldebrev och optionsrätter till de belopp som framgick av en till mellandomen fogad "Överenskommelse".
Överenskommelsen, som inte var undertecknad, innefattade i huvudsak dels att Miller skulle lämna sin befattning som verkställande direktör i Optimum och sina uppdrag som styrelseledamot i Optimum och dess dotter- och intressebolag, dels att Mckenzie "i och med undertecknaridet av detta avtal" förvärvade aktier, konvertibla skuldebrev och optionsrätter i Optimum från Miller och Styrbord. Förvärvet från Miller omfattade 12 971 aktier, 7 000 optionsrätter och ett konvertibelt skuldebrev på 2 150 000 kr. Förvärvet från Styrbord omfattade 8 050 aktier, 200 optionsrätter och ett konvertibelt skuldebrev på 100 000 kr. Köpeskillingen angavs till 500 kr per aktie, 363 kr per optionsrätt och 417% på konvertibelt skuldebrevs nominella värde, varjämte föreskrevs om tilläggsköpeskilling för den händelse Mckenzie senare under år 1990 skulle rikta ett uppköpserbjudande på förmånligare villkor till övriga aktieägare eller innehavare av optionsrätter eller konvertibla skuldebrev i Optimum.
Mckenzie bestred H.S:s och Styrbords yrkanden. Som grund för bestridandet åberopade Mckenzie att något avtal inte hade slutits mellan parterna eller, om TR:n skulle finna att ett avtal hade slutits, att detta varit beroende av villkor. Enligt Mckenzie var ett avtal mellan parterna beroende av att den muntliga överenskommelse som träffades mellan Miller och G.G. d 20 sept 1990 bekräftades skriftligen av avtalsparterna, att Mckenzie lämnade ett bud på hela Optimurnkoncernen, att avtalet godkändes av Merchants styrelse samt att avtalet godkändes av bankinspektionen.
Till utveckling av sin talan anförde parterna bl a följande.
Miller och Johnston: Planerna på att Mckenzie skulle förvärva Optimumkoncernen presenterades för Miller av G.G. vid ett möte mellan dem d 14 aug 1990. Miller kände dock till planerna sedan tidigare. Vid mötet gjorde G.G. klart för Miller att denne inte längre kunde räkna med att få någon betydelsefull position i den nya organisationen.
Den 6 sept 1990 träffades Miller och G.G. på nytt. Miller förklarade då att han såg det som oundvikligt att lämna Optimum och att han därför krävde en "totaluppgörelse" beträffande såväl sitt arbetsmässiga som ekonomiska engagemang i bolaget. Vid mötet blev Miller och G.G. överens om att följande punkter skulle ingå i en totaluppgörelse: H.S:s och Styrbords värdepappersinnehav i Optimum skulle avvecklas genom att Mckenzie förvärvade värdepappren. H.S:s anställning som verkställande direktör i Optimum skulle upphöra. Hans styrelseuppdrag inom Optimumkoncernen skulle övervägas ytterligare. Hans fordran på Optimum om 158 000 kr jämte tantiem skulle slutregleras.
Vid mötet d 6 sept krävde Miller ersättning för sina och Styrbords aktier i Optimum med 550 kr per aktie. Han begärde också ersättning för optioner och konvertibla skuldebrev. Efter ett senare sammanträffande på Grand Hötel med J.S., styrelseordförande i Mckenzie, fick emellertid Miller beskedet att han inte kunde räkna med att få ut en högre ersättning för aktierna än andra aktieägare, om Mckenzie skulle lämna ett bud på Optimumkoncernen. Mckenzie var beredd att ge 500 kr per aktie jämte en tilläggsköpeskilling som syftade till att Miller skulle bli jämställd med övriga aktieägare. Miller höll dock fast vid sitt krav på 550 kr per aktie.
H.S. och G.G. träffades också d 12, 14, 17 och 18 sept för att diskutera uppgörelsen. Den 20 sept 1990 träffades de på nytt. Som en kompromiss föreslog Miller då att priset på aktierna skulle bestämmas till 525 kr/st. G.G. förklarade dock att Mckenzie inte kunde betala mer än 500 kr per aktie jämte tilläggsköpeskilling i enlighet med vad som tidigare sagts. Enligt G.G. var detta pris förankrat hos J.S. och det skulle ses som ett definitivt slutbud. Miller accepterade då detta pris. Man blev också överens om att likvid skulle erläggas d 20 jan 1991. Därefter gick man noga igenom de villkor som skulle gälla för avtalet i övrigt och G.G. förde anteckningar om dessa. Man konstaterade härefter att man var överens och bekräftade detta med handslag. Eftersom man tidigare varit oense, skulle emellertid på G.G:s förslag en skriftlig bekräftelse på avtalet upprättas. Denna skulle skrivas under vid en resa till Sundsvall d 25 sept. Avtalet skulle hemlighållas till dess att ett senare styrelsemöte hade hållits.
Vid Sundsvallsresan fick Miller beskedet att det skriftliga avtalet inte var klart. Därefter kontaktade han G.G. per telefon d 27 sept, varvid bl a berördes den hastigt uppkomna oron på finansmarknaden. Vid detta telefonsamtal förklarade G.G. att han och J.S. kommit överens om att köpeskillingen för H.S:s och Styrbords aktier borde bestämmas med utgångspunkt från substansvärdet enligt årsredovisningen per d 31 aug 1990. G.G. föreslog därför att priset skulle bestämmas till 400 kr per aktie jämte en tilläggsköpeskilling upp till 500 kr, om substansvärdet uppgick till detta belopp eller högre. Miller förklarade dock att det tidigare avtalet skulle fullföljas.
Den 29 nov 1990 påminde Young om avtalet. Han fick då svaret att avtalet varit villkorat av att Mckenzie lämnade ett bud på Optimumkoncernen. Eftersom denna fråga nu hade fallit, så var Mckenzie enligt G.G. befriat från avtalet.
Merchant: På sommaren 1990 umgicks Mckenzie med planer på att lämna ett bud på Optimumkoncernen. G.G. informerade Miller om detta d 14 aug 1990. Vid det tillfället fördes också diskussioner om förvärv av H.S:s och Styrbords aktier i Optimum och om H.S:s framtida ställning inom koncernen. Mckenzie var intresserad av att förvärva H.S:s och Styrbords aktier endast under förutsättning att Mckenzie lade ett bud på samtliga aktier i koncernen.
Det är riktigt att diskussionerna med Miller fortsatte bl a d 6 och d 20 sept i enlighet med vad Miller anfört. Det är också riktigt att Miller och G.G. d 20 sept 1990 träffade en muntlig överenskommelse av innebörd att Miller och Styrbord skulle erhålla 500 kr per aktie jämte eventuell tilläggsköpeskilling, om ett bud från Mckenzie till andra aktieägare skulle överstiga detta belopp. G.G. gjorde klart för Miller att han inte kunde få ett högre pris än övriga aktieägare. Ett förslag till skriftligt avtal skulle upprättas och G.G. uppdrog senare åt T:s advokatbyrå att göra detta. Det är däremot inte riktigt att avtalet skulle undertecknas vid resan till Sundsvall d 25 sept. Troligen d 27 sept frågade Miller efter avtalet. G.G. svarade då att det inte var så bråttom, eftersom avtalet förutsatte ett beslut från Merchants styrelse. Miller lät sig nöja med detta besked.
Det var en självklarhet att avtalet var beroende av styrelsens godkännande och att G.G. inte hade befogenhet att själv ingå avtalet. Miller måste ha förstått detta.
Den 31 okt 1990 bestämde sig Merchants styrelse för att inte lägga något bud på aktierna i Optimum. Miller kände till att Mckenzie inte tänkte gå vidare med sina planer.
TR:n (chefsrådmannen Miller, rådmannen Fuller och tingsfiskalen Smith) anförde i mellandom d 22 okt 1992: Domskäl. Miller har under sanningsförsäkran bekräftat de uppgifter som lämnats till utveckling av käromålet och därutöver anfört bl a följande: Han kan inte erinra sig att G.G. vid samtalet d 27 sept sagt att det inte var så bråttom med avtalet eftersom det skulle godkännas av Mckenzie. Den 8 okt fick han efter egen begäran del av avtalet från T:s advokatbyrå per telefax. Eftersom avtal tidigare hade träffats gjorde han inga invändningar mot innehållet och vidtog inte heller några andra åtgärder med anledning av utskriften. - Den 29 nov stod det definitivt klart för Miller att G.G. inte längre stod fast vid avtalet. Troligen redan d 15 nov fick han dock klart för sig att Mckenzie inte skulle lämna något bud på Optimumkoncernen. - Den 10 dec 1990 skulle han enligt avtalet lämna sin anställning som verkställande direktör i Optimum. Detta skedde dock inte förrän d 5 febr 1991 eftersom han ombads att stanna kvar. - Vid ett möte inför Merchants styrelse d 22 april 1991 då Miller, G.G., J.S. - - - var närvarande, fick Miller tillfälle att lägga fram sin syn på det avtal som han ansåg hade träffats d 20 sept 1990. Av de anteckningar som Miller förde direkt efter detta möte framgår att G.G. inte vid något tillfälle under tiden 14 aug-20 sept 1990 nämnde att avtalet skulle vara villkorat av styrelsebeslut i Mckenzie, av att Mckenzie skulle lägga ett bud på Optimum eller av att bankinspektionen skulle godkänna avtalet.
G.G. har under sanningsförsäkran bl a anfört: Det var på initiativ av J.S. som diskussionerna om att Mckenzie skulle förvärva Optimumkoncernen kom upp och i juni 1990 fick G.G. i uppdrag att utreda förutsättningarna för ett sådant förvärv. Tanken var att utredningen skulle vara klar d 20 aug samma år. Den blev dock inte klar förrän d 31 okt 1990. Merchants styrelse beslutade då att något bud inte skulle lämnas på Optimum. - H.S. informerades om utredningen d 14 aug 1990. Vad som anförts om sammanträffandena då och d 6 och 20 sept är riktigt. Det är också riktigt att Miller och G.G. d 20 sept träffade en muntlig överenskommelse som innehöll de punkter som Miller och Styrbord redovisat. Överenskommelsen var emellertid beroende av att Mckenzie skulle förvärva Optimum. G.G. tyckte att det var angeläget med ett skriftligt avtal. Han föreslog därför att ett sådant skulle upprättas. På grundval av de anteckningar han förde vid mötet d 20 sept uppdrog ban åt T:s advokatbyrå att upprätta förslaget. Det var vidare nödvändigt att Merchants styrelse fick del av avtalet. Även om Miller och G.G. var överens, var det styrelsen som skulle fastställa villkoren. Det var en självklarhet och G.G. sade nog inte detta uttryckligen till Miller vid mötet d 20 sept. - Miller fick inte del av avtalsutkastet från G.G. eftersom styrelsen skulle ta upp frågan d 31 okt och J.S. först skulle få del av förslaget. - Den 15 nov 1990 sammanträffade G.G., Miller och J.S.. Det gjordes då klart för Miller att Mckenzie inte avsåg att lämna något bud på Optimum. H.S. utredde därefter olika handlingsalternativ för Mckenzie och Optimum med anledning av finanskrisen, bl a att Brown skulle förvärva Optimum, vilket också skedde sedermera för 120 kr per aktie. - Vid det styrelsemöte som förekom d 22 april 1991 anförde G.G. att det avtal som Miller hävdade ha kommit till stånd endast var preliminärt. - Det är riktigt att G.G. inte uttryckligen för Miller angett att deras överenskommelse var beroende av villkor.
Av förhör med J.S. framgår bl a att en utredning beslutades i juni 1990 om förutsättningarna för att slå ihop Mckenzie och Optimum, att denna utredning var klar i slutet av okt 1990, att J.S. var informerad om de samtal som fördes mellan G.G. och Miller och om diskussionen om priset på aktierna, att Miller och G.G. var oense om innebörden av den överenskommelse som träffades d 20 sept 1990, att det enligt J.S. var fullständigt uteslutet med ett förvärv av aktierna i Optimum samt att Merchants styrelse inte godkänt något avtal om H.S:s och Styrbords aktier i Optimum.
TR:n gör följande bedömning.
Det är i målet utrett att de förhandlingar som fördes mellan Miller och G.G. resulterade i att en muntlig överenskommelse träffades dem sinsemellan d 20 sept 1990. Överenskommelsen innebar bl a att H.S:s arbetsmässiga och ekonomiska engagemang i Optimumkoncernen skulle avvecklas. Vid bedömningen av om denna överenskommelse utgör ett juridiskt bindande avtal mellan parterna i målet, beaktar TR:n följande förhållanden.
Överenskommelsen innebar att Mckenzie skulle förvärva H.S:s och Styrbords aktier i Optimum samt även konvertibler och optioner. Överenskommelsen avsåg betydande belopp. Både förvärvet och de villkor på vilka detta skedde måste haft stor betydelse för Mckenzie. Betydelsen av förvärvet förstärks av att Mckenzie ostridigt planerade att lämna ett bud på hela Optimumkoncernen. Även med avseende på den framtida ledningsfunktionen inom Optimum måste överenskominelsen haft stor betydelse för Mckenzie.
Enligt TR:ns mening har G.G. i sin egenskap av verkställande direktör i Mckenzie inte haft behörighet att med bindande verkan för bolaget ingå en sådan överenskommelse varom fråga är i målet (jfr 8 kap6 och 12 §§aktiebolagslagen). G.G. kan inte heller i sin egenskap av firmatecknare anses ha haft befogenhet att, utan styrelsens godkännande, ingå den aktuella överenskommelsen. Mot den nu angivna bakgrunden finner TR:n att Mckenzie hatfog för sin inställning att G.G:s överenskommelse med Miller varit beroende av godkännande från Merchants styrelse. Miller, som var verkställande direktör och styrelseledamot inom Optimumkoncernen, måste enligt TR:ns mening ha insett att sådant godkännande krävdes. Den omständigheten att priset på aktierna var förankrat hos styrelseordföranden i Mckenzie och att G.G. inte uttryckligen uppgett för Miller att styrelsens godkännande krävdes, ändrar inte denna bedömning.
TR:n, som med denna bedömning saknar anledning att gå in på om ett avtal mellan parterna varit beroende av skriftlig bekräftelse, bankinspektionens godkännande eller att Mckenzie lade ett bud på hela Optimumkoncernen, finner alltså att den överenskommelse som träffades mellan Miller och G.G. d 20 sept 1990 varit beroende av godkännande av Merchants styrelse. Eftersom styrelsen inte godkänt överenskommelsen har något bindande avtal mellan parterna i målet inte kommit till stånd.
Domslut. TR:n förklarar att den muntliga överenskommelse om aktieförvärv m m som träffades mellan Miller och G.G. d 20 sept 1990 inte utgör något bindande avtal mellan parterna i målet.
H.S. och Styrbord överklagade i Svea HovR och yrkade bifall till sin vid TR:n förda talan.
Mckenzie bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Hayes, hovrättsråden Mcintosh och Harris, referent, samt tf hovrättsassessorn Jackson) anförde i dom d 24 juni 1993: Domskäl. Parterna har i HovR:n åberopat i huvudsak samma omständigheter som i TR:n. Till förtydligande av sin talan har Mckenzie uppgett följande. Merchant bestrider Styrbords och H.S:s yrkande på den grunden att avtal inte har träffats. Om avtal anses ingånget d 20 sept 1990, har detta emellertid varit beroende av följande villkor: a) att ?Mckenzie förvärvade hela Optimumkoncernen, b) att Merchants styrelse godkände avtalet, c) att avtalet bekräftades skriftligen och d) att Bankinspektionen gav sitt godkännande till övertagandet av Optimumkoncernen. Mckenzie har till stöd för den i andra hand åberopade grunden för bestridande gjort gällande att G.G. inte hade befogenhet att med bindande verkan för bolaget ingå ett avtal av denna storleksordning och att Miller, som var en erfaren företagsledare, måste ha insett detta. Styrbord och Miller har å sin sida gjort gällande att denna uppgörelse var en separat affär, som inte hade samband med ett eventuellt övertagande av hela Optimumkoncernen, samt att det enligt H.S:s uppfattning inte rådde någon tvekan om att G.G., som var ensam firmatecknare för Mckenzie, också hade befogenhet att träffa ett avtal med den innebörd som nu är i fråga.
HovR:n har hållit huvudförhandling i målet, varvid förnyat förhör hållits med Miller, G.G. och J.S.. - - - H.S. och G.G. har avgett berättelser som i stort överensstämmer med vad som anges i TR:ns dom.,J.S. har utöver vad som finns antecknat i TR:ns dom uppgett bl a följande. Från april 1986 ägnar han sig åt styrelseuppdrag och han har varit ledamot i ca 100 styrelser, varav ca 20 för börsnoterade bolag. Oavsett vilken styrelse han suttit i, har det inte förekommit investeringar om 20 milj kr utan att styrelsen har fattat beslut härom. Som exempel kan nämnas LKAB, där verkställande direktören får besluta om investeringar om 5 milj kr inom en ram av 20 milj kr. LKAB gör årligen investeringar på 1-2 miljarder kr. Det är inte så vanligt med instruktioner för firmatecknare. I detta fall handlade det om en investering om ca 20 milj kr och det är självklart att styrelsen skulle besluta i frågan.
HovR:n gör följande bedömning.
Genom parternas samstämmiga uppgifter finner HovR:n visat att Merchants styrelse under sommaren 1990 beslutat undersöka möjligheterna till en fusion mellan Mckenzie och Optimumkoncernen, att G.G. informerade Miller om detta, att Miller - till följd av att han inte skulle komma att få någon ledande befattning inom koncernen efter samgåendet - tillkännagav att han inte ville vara kvar i bolaget, att han och G.G. inledde diskussioner om villkoren för att avveckla Styrbords och H.S:s värdepappersinnehav i Optimumkoncernen samt att de d 20 sept 1990 kommit överens om en prisnivå för dessa.
Vidare framgår att G.G. fått styrelsens uppdrag att utreda möjligheterna till en fusion och att uppdraget skulle redovisas för styrelsen d 31 okt 1990. Detta ledde till att Miller gjorde en framställan att bli utlöst från Optimumkoncernen.
Fråga är i målet huruvida G.G. - i egenskap av verkställande direktör och firmatecknare i Mckenzie - kunnat träffa ett för Mckenzie bindande, villkorslöst avtal av det innehåll H.S. och Styrbord gjort gällande.
En ensam firmatecknare i ett aktiebolag har en obegränsad fullmakt - behörighet - att företräda bolaget. Avtal som firmatecknaren träffat med tredje man med stöd av en sådan fullmakt binder därvid i princip bolaget på samma sätt som om bolagets styrelse själv träffat avtalet (8 kap 11 § 1 och 2 st aktiebolagslagen, 1975:1385, jfr 10 § 1 st lagen, 1915:218, om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område, avtalslagen). Denna grundsats inskränks dock i den mån firmatecknaren kan anses ha överskridit det uppdrag att handla på bolagets vägnar - befogenheten - som bolaget gett honom och tredje man insåg eller borde ha insett detta (8 kap 14 § första meningen aktiebolagslagen, jfr 11 § 1 st avtalslagen).
I förevarande fall är ostridigt att G.G. såsom firmatecknare haft behörighet att träffa det ifrågavarande avtalet. Däremot råder tvist om dennes befogenhet att utan bolagsstyrelsens godkännande företa en sådan rättshandling.
Frågan om inlösen av Styrbords och H.S:s värdepapper är att anse som en investeringsfråga kopplad till ett beslut om fusion mellan Mckenzie och Optimumkoncernen. Genom de uppgifter som lämnats av G.G. och J.S. finner HovR:n visat att det föreligger handelsbruk av innehåll att det ligger utanför en firmatecknares befogenhet att med för huvudmannen/bolaget omedelbart bindande verkan träffa ett avtal av den storleksordning som det nu är fråga om. Styrbord och Miller har inte visat att G.G:s befogenhet varit större än vad som sålunda annars gällde inom näringslivet. På grund av H.S:s mångåriga verksamhet inom olika företag måste han enligt HovR:ns mening ha förstått att det avtal som G.G. träffade för Merchants räkning förutsatte godkännande av Merchants styrelse.
Med hänsyn till det sagda finner HovR:n att i målet inte är utrett att det träffades ett sådant ovillkorligt avtal som Styrbord och Miller påstått.
TR:ns domslut skall således fastställas.
Domslut. HovR:n fastställer TR:ns domslut.
H.S. och Styrbord (ombud advokaten Pierce) överklagade och yrkade bifall till sin i HovR:n förda talan.
Mckenzie (ombud advokaten B.S.) bestred ändring. HD meddelade prövningstillstånd i frågan huruvida G.G. haft befogenhet att ingå det ifrågavarande avtalet samt huruvida, för det fall att han saknat sådan befogenhet, Miller insett eller bort inse detta. Frågan om prövningstillstånd i målet i övrigt förklarades vilande.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Marshall, Solerud och Soto) beslöt följande dom: Domskäl. H.S. och Styrbord har gjort gällande att G.G. kunnat med bindande verkan för Mckenzie ingå det i målet omtvistade avtalet eftersom han var verkställande direktör i Mckenzie och hade rätt att ensam teckna bolagets firma. Mckenzie har hävdat att G.G. saknat befogenhet härtill och att Miller insett eller bort inse detta.
Den muntliga överenskommelsen mellan G.G. och Miller innebar bl a att Mckenzie skulle av Miller och Styrbord förvärva aktier, optionsrätter och konvertibla skuldebrev i Utvecklings AB Optimum till ett värde av sammanlagt nära 22 500 000 kr. Genom ett sådant förvärv skulle Mckenzie, som redan ägde en avsevärd andel i Optimum, öka sitt innehav i detta bolag - efter full konvertering och utnyttjande av optionsrätter - från 31 till 38% av kapitalet och från 49 till 54 % av rösterna. Vid detta förhållande skulle ett så nära samband anses uppkomma mellan de båda bolagen att de, om dispens inte kunde fås av bankinspektionen, skulle underkastas vissa i fondkommissionslagen föreskrivna restriktioner i sin verksamhet. Optimum skulle vidare inte längre ha ställning som ett intressebolag utan som ett dotterbolag med följder bl a för Merchants koncernredovisning. Det kan nämnas att Mckenzie för att undgå nu nämnda effekter vid tidigare förvärv av aktier i Optimum utnyttjat ett särskilt bolag, Capitans, och där, med den brukade termen, parkerat 24 000 aktier med ett röstvärde på drygt 2 %.
Enligt 8 kap 6 § aktiebolagslagen (ABL) svarar ett aktiebolags styrelse för bolagets förvaltning i stort och den verkställande direktören för den löpande förvaltningen i enlighet med de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Verkställande direktören äger enligt 8 kap 12 § ABL alltid företräda bolaget och teckna dess firma beträffande åtgärd som enligt 6 § ankommer på honom.
Det förvärv av aktier och andra värdepapper i Optimum som det omtvistade avtalet innefattar kan inte anses ha fallit inom den löpande förvaltningen av Mckenzie, och Miller måste ha insett detta.
Frågan är då vilken befogenhet som med avseende på det omtvistade avtalet kan ha tillkommit G.G. som ensam firmatecknare i Mckenzie.
Styrelsen kan enligt 8 kap 11 § 2 st ABL bemyndiga någon att företräda bolaget och teckna dess firma. En ensam firmatecknare kan sägas ha samma behörighet som styrelsen att företräda bolaget utåt. Behörigheten åtföljs dock inte automatiskt av någon motsvarande befogenhet. Först om firmatecknaren innehar en befattning som medför rätt att i vissa hänseenden handla med utomstående, tex som inköpschef, eller av styrelsen får uppdrag att företa en viss rättshandling eller vissa rättshandlingar får han företräda bolaget.
Att G.G. var verkställande direktör gör inte att han i sin egenskap av firmatecknare får företräda bolaget i vidare mån än vad som följer av bestämmelsen i 8 kap 6 § ABL. I frågan om han hade fått något uppdrag av Merchants styrelse att ingå det i målet omtvistade avtalet eller att förvärva aktier och andra värdepapper i Optimum i den omfattning som det här gäller föreligger uttalanden under sanningsförsäkran av G.G. själv och av Merchants styrelseordförande J.S.. Båda har förnekat att något uppdrag givits i berörda hänseenden. Med hänsyn härtill, och då utredningen i övrigt inte ger anledning till annat, får det anses utrett att något sådant uppdrag inte lämnats.
G.G. hade således inte någon rätt att med för Mckenzie bindande verkan träffa överenskommelsen med Daniels.. Emellertid kan denna ändock vara gällande mot Mckenzie till följd av bestämmelsen i 8 kap 14 § ABL, enligt vilken rättshandling som ställföreträdare med överskridande av sin befogenhet företar för bolaget inte gäller mot detta, om medkontrahenten insåg eller bort inse att befogenheten överskreds. Lagrummet har ny lydelse from d 1 jan 1995, men någon ändring i sak i här avsett hänseende har inte åsyftats. Bevisbördan för att medkontrahenten inte var i god tro åvilar bolaget.
Bevisbördans placering kan sägas vara ett uttryck för ståndpunkten att en medkontrahent i allmänhet skall kunna räkna med att firmatecknaren har erforderligt uppdrag från styrelsen.
I frågan om Miller insett eller bort inse att G.G. överskred sin befogenhet kan först konstateras att det är ostridigt att G.G. i samband med att överenskommelsen träffades inte upplyste Miller om att han inte handlade på uppdrag av Merchants styrelse. G.G. har vid förhör under sanningsförsäkran uppgivit att han ansett att det för Miller måste ha framstått som självklart att G.G. saknade sådant uppdrag. Miller har, likaledes under sanningsförsäkran, hävdat att han utgick från att G.G. handlade på uppdrag av sin styrelse.
Tanken att H.S:s aktier skulle förvärvas av Mckenzie väcktes av Miller i samband med att G.G. i aug 1990 för honom redovisade olika alternativ för koncernens framtida organisation. Det stod då klart för Miller att det i den nya organisationen inte skulle finnas någon för honom acceptabel befattning, och han informerade G.G. om att han ville lämna sin anställning i Optimum; han ville också att Mckenzie skulle förvärva hans och Styrbords innehav av värdepapper utgivna av Optimum. Det ifrågasatta förvärvet hade således samband med de planer på en fusion mellan Mckenzie och Optimum, varom Merchants styrelse hade inlett en utredning. Miller var medveten om att något beslut om ett sådant samgående inte hade fattats vid styrelsesammanträdet i aug utan hade uppskjutits till sammanträdet d 31 okt. Väl kan det förhålla sig så att Miller hade anledning förmoda att en överenskommelse med G.G. också skulle godtas av Merchants styrelse. Varken detta förhållande eller den omständigheten att G.G. vid förhandlingarna till Miller vidarebefordrade besked från J.S. och förklarade att det erbjudna priset var förankrat hos denne har emellertid givit Miller fog för antagandet att G.G. haft styrelsens uppdrag att träffa avtal om förvärvet.
Det anförda leder till slutsatsen att Miller borde ha insett att G.G. saknade uppdrag från Merchants styrelse att med Miller och Arnold träffa det omstridda avtalet.
Domslut. HD förklarar att G.G. har saknat befogenhet att med bindande verkan för Mckenzie ingå det ifrågavarande avtalet d 20 sept 1990 med Miller samt att Miller bort inse detta.
HD meddelar inte prövningstillstånd i målet i övrigt. HovR:ns dom skall alltså stå fast.
Referenten, JustR Miller, med vilken Just R Lambe var ense, var av skiljaktlig mening och ansåg att HD skulle förklara att G.G. hade saknat befogenhet att med bindande verkan för Mckenzie ingå det ifrågavarande avtalet d 20 sept 1990 med Miller samt att Miller varken insett eller bort inse detta.
De ansåg vidare att domskälen borde ha följande lydelse efter det stycke som slutar med orden "på uppdrag av sin styrelse":
Av utredningen framgår att Optimum inte uppfyllde de lönsamhetskrav som Mckenzie ställde på bolaget och att G.G. var missnöjd med H.S:s sätt att leda detta. Enligt Miller hade G.G. tidigare försökt att manövrera bort honom från hans befattning som bolagets verkställande direktör. Det framgår vidare att det stod klart för Miller, när G.G. i aug 1990 för honom presenterade de olika alternativen till samgående mellan Mckenzie och Optimum, att i den nya organisationen inte skulle finnas någon för honom acceptabel befattning, varför han informerade G.G. om att han ville lämna sin anställning mot att Mckenzie köpte hans och Styrbords innehav av värdepapper i Optimum.
Överenskommelsen orm Merchants köp av H.S:s och Styrbords innehav av värdepapper i Optimum kan med hänsyn till nu anförda omständigheter inte ses isolerad, i vart fall inte ur H.S:s synvinkel, utan som ett led i avvecklingen av H.S:s anställning i bolaget.
Optimum var inte börsnoterat. Enligt vad som uppgivits förekom en viss, inofficiell handel med aktierna i bolaget. Det har inte gjorts gällande att denna handel varit av så liten omfattning att Miller och Styrbord skulle ha fått svårigheter att på marknaden avyttra sitt innehav av värdepapper i bolaget. Enligt vad H.S. under sanningsförsäkran uppgivit hade G.G. emellertid informerat honom om att Mckenzie, oberoende av det planerade samgåendet mellan bolagen, ville öka sitt innehav av aktier i Optimum och att bestämmelserna i fondkommissionslagen härvid inte skulle utgöra något hinder, eftersom det var förutskickat att lagen inom kort skulle upphävas och bankinspektionen i vart fall kunde förväntas ge dispens. Det har inte gjorts gällande annat än att det överenskomna priset var marknadsmässigt.
Mot bakgrund av den information som Miller sålunda uppgivit sig ha fått bör det för honom ha framstått som en fördel för Mckenzie att genom ett och samma köp kunna förvärva en så stor post värdepapper i Optimum som det här var fråga om. Affären bör vidare i H.S:s ögon inte ha framstått som så betydelsefull för Mckenzie att Miller av den anledningen borde ha insett att G.G. inte kunde ha fått sin styrelses uppdrag att genomföra den. Härtill kommer att Miller, enligt vad han uppgivit, under sin tid som anställd, först i Mckenzie och sedan i Optimum, fått en god inblick i hur verksamheten i Mckenzie bedrevs och därvid kommit att uppfatta G.G. som den drivande och bestämmande kraften i bolaget, som kunde antas av styrelsen ha fått vittgående befogenheter att ingå olika rättshandlingar för bolaget.
Bara en vecka efter det att G.G. och Miller hade träffat sin överenskommelse hamnade finansmarknaden d 27 sept 1990 i en allvarlig kris, som särskilt drabbade företag som likt Optimum sysslade med finansiering av handel med värdepapper och fastigheter. Det kan därför vara svårt att dra några bestämda slutsatser om H.S:s goda eller onda tro vid tiden för överenskommelsen med ledning av hur han agerade under denna tid. Anmärkningsvärt kan synas vara att Miller inte reagerade mot att den avtalstext som han ax, en slump fick i sin hand avvek från vad han och G.G. kommit överens om när det gällde tidpunkten för Merchants förvärv av hans och Styrbords värdepapper. Miller har emellertid förklarat sin passivitet med att han inte visste om G.G. alls sett eller godkänt texten samt att det viktiga för honom var att gentemot Mckenzie hävda det pris som överenskommits, eftersom G.G. gjort gällande att överenskommelsen inte var bindande för Mckenzie och ville diskutera fram ett lägre pris.
Det anförda leder till slutsatsen att det inte är visat att Miller insett eller bort inse att G.G. saknade uppdrag från Merchants styrelse att med Miller och Styrbord träffa det omstridda avtalet.
HD:s dom meddelades d 26 juli 1995 (nr DT 127).