Dom den 3 maj 2016 i mål 2393-14
Bakgrund
I ett mål vid Förvaltningsrätten i Umeå om upphörande av vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga förordnades P.Z. – med verksamhet i Göteborg – som offentligt biträde för en person bosatt i Skellefteå. I samband med förordnandet lämnade förvaltningsrätten förhandsbesked enligt 27 § andra stycket rättshjälpslagen (1996:1619) om att det inte förelåg särskilda skäl att ersätta de merkostnader som kunde uppstå på grund av avståndet. P.Z. överklagade inte förhandsbeskedet.
I samband med målets slutliga avgörande i förvaltningsrätten yrkade P.Z. ersättning för tre timmars tidsspillan och angav att detta beräknats utifrån gällande praxis motsvarande en resa om tio mil. Förvaltningsrätten avslog hans yrkande.
P.Z. överklagade till Kammarrätten i Sundsvall som avslog hans överklagande. Kammarrätten ansåg att eftersom han inte överklagat förvaltningsrättens förhandsbesked och inte heller begärt sitt entledigande från uppdraget fick han anses ha accepterat uppdraget med den inskränkning rörande ersättning för tidsspillan som förvaltningsrätten angett i förhandsbeskedet.
Yrkanden m.m.
P.Z.             fullföljer sin talan och anför bl.a. att en ersättning för tre timmars tidsspillan ligger på en nivå som skulle kunna uppstå för ett lokalt verksamt biträde och kan därför inte betraktas som en merkostnad.
Justitiekanslern             medger bifall till överklagandet och anför bl.a. följande. Ett för den enskilde och det föreslagna biträdet negativt förhandsbesked är inte bindande vid den slutliga prövningen av ersättningsfrågan (jfr prop. 2008/09:232 s. 25). Ersättning för tidsspillan och utlägg i fall som det nu aktuella bör beräknas enligt de principer som Högsta domstolen har fastställt för s.k. distansförsvarare (NJA 2011 s. 291 och NJA 2012 s. 914).
Sveriges advokatsamfund             har yttrat sig och anför bl.a. följande. Ersättning för tidsspillan och utlägg som inte är att hänföra till merkostnader avseende distansförordnanden ska bestämmas utifrån en skälighetsbedömning i enlighet med ordalydelsen i 27 § rättshjälpslagen eftersom de faktiska kostnaderna för utlägg och den verkliga tidsspillan kan variera i betydande grad. Förvaltningsrättsreformen 2010 medförde att domkretsarna för förvaltningsrätterna blev betydligt större än de tidigare länsrätternas. Begreppet ”lokalt verksam” torde därför ha fått en ny innebörd. Det finns därför anledning att överväga om den av Högsta domstolen fastställda schablonen kan anses tillräcklig och skälig även inom förvaltningsrätternas område. Om en schablon ändå bör fastställas bör den av Högsta domstolen beslutade principen även tillämpas i fråga om de biträden som omfattas av regleringen i 27 § rättshjälpslagen. Ett negativt förhandsbesked avseende merkostnader för tidsspillan ska inte påverka bedömningen av vad som är skälig ersättning.
Rättslig reglering m.m.
Av 5 § lagen (1996:1620) om offentligt biträde framgår att bestämmelserna om ersättning till rättshjälpsbiträde i 27–29 §§rättshjälpslagen ska tillämpas även i fråga om ett offentligt biträde.
Enligt 27 § första stycket rättshjälpslagen har ett rättshjälpsbiträde rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. I andra stycket anges att endast om det finns särskilda skäl får ersättningen avse de merkostnader för tidsspillan och utlägg som uppstått på grund av att biträdet har sin verksamhet långt ifrån den ort där den rättsliga angelägenheten i huvudsak har hanterats. I samma stycke föreskrivs även att förhandsbesked ska lämnas i fråga om sådana merkostnader omfattas av rätten till ersättning om den rättssökande eller det föreslagna rättshjälpsbiträdet begär det.
Enligt 28 § rättshjälpslagen fastställs ersättning i samband med att den rättsliga angelägenheten avgörs genom dom eller beslut eller när rättshjälpsärendet avslutas på något annat sätt.
Bestämmelsen i 27 § andra stycket rättshjälpslagen infördes 2010 i samband med att rätten för den enskilde att välja rättshjälpsbiträde stärktes. Reformen innebar att kravet på att den enskildes val inte fick medföra avsevärt ökade kostnader slopades. För att inte statens kostnadsansvar skulle utvidgas infördes begränsningar i biträdets rätt till ersättning för merkostnader på grund av avståndet mellan dennes verksamhetsort och den plats där den rättsliga angelägenheten hanteras. Reformen omfattade, förutom biträden enligt rättshjälpslagen, offentliga försvarare, målsägandebiträden samt offentliga biträden.
I förarbetena anges ett avstånd på 5 till 10 mil i tätbebyggda områden och 20 mil i fråga om mindre tätbebyggda områden som ett riktmärke för vad som kan anses utgöra verksamhet på avstånd. Vidare framgår att ett förordnande av ett biträde inom den egna domkretsen inte bör anses utgöra ett distansförordnande (prop. 2008/09:232 s. 22 och 31). Det angivna riktmärket beträffande avstånd var hämtat från ett annat lagstiftningsärende – som syftade till att ge en förbättrad granskning av ersättningsbeslut – och avsåg att utgöra ett riktmärke för i vilka fall en domstol skulle ha skyldighet att underrätta Justitiekanslern om ett förordnande av en offentlig försvarare som var verksam långt ifrån domstolen (prop. 2004/05:41 s. 23).
Högsta domstolen fann i NJA 2011 s. 291 att en offentlig försvarare med verksamhet inom tio mil från domstolen inte ska anses ha sin verksamhet långt ifrån domstolsorten och att så heller aldrig är fallet om verksamhetsorten ligger inom domstolens domkrets. I NJA 2012 s. 914 fann Högsta domstolen att en offentlig försvarare verksam långt från domstolsorten har rätt till skälig ersättning för tidsspillan och utlägg, upp till en nivå som motsvarar vad en lokalt verksam försvarare är berättigad till.
Kammarrätten har avslagit P.Z:s yrkande om ersättning för tidsspillan med hänvisning till att han inte överklagat förvaltningsrättens förhandsbesked och inte heller begärt sitt entledigande från uppdraget och därför får anses ha accepterat uppdraget med den inskränkning rörande ersättning för tidsspillan som förvaltningsrätten angett i förhandsbeskedet.
Av bestämmelsen i 28 § rättshjälpslagen framgår uttryckligen att ersättningen ska bestämmas i samband med att den rättsliga angelägenheten avgörs genom dom eller beslut. Ett negativt förhandsbesked i fråga om ersättning för merkostnader är inte bindande vid den slutliga prövningen i ersättningsfrågan (prop. 2008/09:232 s. 25 och 32 samt NJA 2011 s. 291).
Oavsett hur det förhåller sig med rätten till ersättning för merkostnader har biträdet alltid rätt till skälig ersättning för tidsspillan och utlägg som inte är att hänföra till merkostnader (NJA 2012 s. 914). Kammarrätten har därför inte haft fog för att avslå P.Z:s yrkande på de av kammarrätten angivna skälen.
P.Z. har sin verksamhet i Göteborg. Hans förordnande som offentligt biträde utgör därmed ett sådant distansförordnande som avses i 27 § andra stycket rättshjälpslagen. I målet föreligger inte särskilda skäl att bevilja honom ersättning för de merkostnader som uppstått på grund av avståndet utan frågan är vad som kan anses utgöra skälig ersättning för tidsspillan enligt 27 § första stycket.
För offentliga försvarare har genom praxis etablerats en schabloniserad modell för att bestämma sådan ersättning som nu är ifråga.
I det ovan nämnda rättfallet NJA 2012 s. 914 fann Högsta domstolen således att en offentlig försvarare verksam långt ifrån domstolsorten har rätt till skälig ersättning för tidsspillan och utlägg som uppstår på grund av avståndet upp till en nivå som motsvarar vad en lokalt verksam försvarare är berättigad till utan att en sådan kostnad ska betraktas som en merkostnad. Högsta domstolen fann vidare att övervägande skäl talar för att denna typ av ersättning bör schabloniseras, bl.a. för att underlätta domstolarnas hantering. Enligt schablonen bör ersättning för tidsspillan och utlägg som är hänförlig till distansförsvararens resa utgå med samma belopp som en försvarare med verksamhet 10 mil från domstolsorten skulle ha tillerkänts när det är fråga om ett tätbebyggt område och 20 mil när det är fråga om mindre tätbebyggda områden. Detta ska dock inte gälla om det faktiska utlägget är lägre eller tidsspillan är mindre.
Det finns enligt Högsta förvaltningsdomstolens mening starka skäl för att tillämpa en schabloniserad ersättningsmodell även för offentliga biträden. Den schabloniserade ersättningen bör med hänsyn till vikten av enhetlighet och enkelhet bestämmas på samma sätt inom domstolsväsendet oavsett om det rör sig om ett förordnande som offentligt biträde eller offentlig försvarare. Den omständigheten att förvaltningsrätternas domkretsar som regel är betydligt större än tingsrätternas föranleder ingen annan bedömning.
P.Z. har yrkat ersättning för tre timmars tidsspillan. Högsta förvaltningsdomstolen tillerkänner honom ersättning i enlighet med detta yrkande.
Eftersom yrkandet framställdes under 2013 ska ersättningen utgå i enlighet med den för det året tillämpliga timkostnadsnormen om 1 140 kr och därför bestämmas till 4 275 kr inklusive mervärdesskatt.
Högsta förvaltningsdomstolen förklarar med ändring av underinstansernas avgöranden att P.Z. har rätt till ersättning för tidsspillan i målet i Förvaltningsrätten i Umeå med 4 275 kr inklusive mervärdesskatt.
I avgörandet deltog justitieråden                 Jermsten             ,                 Atkins             ,                 Taylor             och                 Jones.             Föredragande var justitiesekreteraren Brown.
Justitierådet                 Rynning             var             av skiljaktig mening beträffande motiveringen och anförde.
I fråga om utformningen av den schabloniserade ersättningsmodell som bör användas vid de allmänna förvaltningsdomstolarnas tillämpning av merkostnadsregeln i 27 § andra stycket rättshjälpslagen, delar jag inte majoritetens uppfattning. Jag hänvisar i stället till vad jag anfört i skiljaktig mening till Högsta förvaltningsdomstolens avgörande denna dag i HFD 2016 ref. 30.
I övrigt ansluter jag mig till majoriteten avseende såväl avgörandet som skälen för detsamma.
Förvaltningsrätten i Umeå                 (2013-11-22, ordförande Bergsdorf)             :
P.Z. har sin advokatbyrå i Göteborg. Förvaltningsrätten har den 20 augusti 2013 som förhandsbesked meddelat att ersättning avseende merkostnader för tidsspillan och utlägg som uppstår på grund av att biträdet har sin verksamhet långt ifrån Umeå inte godtas. P.Z. yrkar nu ersättning för 25,5 timmars arbete samt 3 timmars tidsspillan, som enligt vad som anges i kostnadsräkningen är beräknad utifrån ”gällande praxis” på tio mils resa. Förvaltningsrätten finner att ett arbete om mer än 20 timmar inte är rimligt med hänsyn till uppdragets art och omfattning. Någon ersättning för schablonberäknad tidsspillan ska inte beviljas. Han ska därför beviljas ersättning med 31 050 kr för arbete. – Ersättning ska betalas till P.Z. som offentligt biträde med 31 050 kr för arbete, varav  6 210 kr avser mervärdesskatt.
P.Z. har i samband med att han begärde att bli förordnad som offentligt biträde i målet bl.a. anfört att han var beredd att åta sig uppdraget även om han inte skulle medges ersättning för tidsspillan. Förvaltningsrätten synes också ha förordnat honom med utgångspunkten att han inte skulle orsaka staten kostnader för tidsspillan.
Genom att inte överklaga förvaltningsrättens förhandsbesked och inte heller begära sitt entledigande från uppdraget får P.Z. anses ha accepterat sitt uppdrag med den inskränkning rörande ersättning för tidsspillan som förvaltningsrätten angav i sitt förhandsbesked.
Kammarrätten finner mot ovan angiven bakgrund att P.Z., i den föreliggande situationen i förvaltningsrätten, inte har rätt till ersättning för tidsspillan. Hans överklagande ska därför avslås.
Kammarrätten finner med stöd av 7 § andra stycket lagen om offentligt biträde att det finns särskilda skäl för att tillåta att kammarrättens avgörande överklagas.  – Kammarrätten avslår överklagandet.