Rätten att parkera bil på parkeringsplats som reserverats för rörelsehindrade med särskilt parkeringstillstånd förutsätter, förutom erforderligt tillstånd, att tillståndet används på det sätt som framgår av Vägverkets föreskrifter.
Polismyndigheten i Skåne
P.H. anmälde hos Polismyndigheten i Skåne bestridande av en parkeringsanmärkning som hade meddelats beträffande hans bil den 13 november 2001.
Polismyndigheten (Mosley) lämnade i beslut den 26 mars 2002 anmälan om bestridande utan bifall med följande motivering:
Polismyndighetens utredning visar att parkeringsanmärkningen meddelats i enlighet med gällande författningar och att fordonet uppställts i strid mot följande lagrum.
Lokala trafikföreskrifter (LFT) 8 § Parkeringsplatser; 1 mom. Rörelsehindrad, som meddelats med stöd av trafikförordningen (TrF) 10 kap. 1 §: På parkeringsplats med symbol reserverad för rörelsehindrad får endast rörelsehindrad person som av kommun erhållit parkeringstillstånd parkera fordon för vilket tillståndet gäller. Andra fordon får stannas endast för på- eller avstigning.
P.H. överklagade i Malmö tingsrätt och yrkade att tingsrätten skulle undanröja betalningsansvaret för ålagd parkeringsavgift.
Polismyndigheten bestred yrkandet.
Tingsrätten (tingsnotarien Reed) anförde i beslut den 14 oktober 2002:
P.H. har som grund för sin talan anfört i huvudsak följande: Det är riktigt att bilen var parkerad på det sätt som framgår av parkeringsanmärkningen. Hans far hade emellertid ett giltigt handikapparkeringstillstånd som tillät honom att parkera bilen på den aktuella platsen. Tillståndet låg ovanpå instrumentbrädan i bilens framruta. Handikapptillståndet låg tydligen så att parkeringsvakten inte kunde läsa det tydligt. Tillståndet är giltigt till och med den 6 mars 2003.
P.H. har som skriftlig bevisning åberopat en kopia av ett för hans far E.H. giltigt handikapptillstånd.
Av lokal trafikföreskrift för Malmö kommun 8 § 1 mom., som utfärdats med stöd av 10 kap. 1 § trafikförordningen (1998:1276), framgår att på parkeringsplats med symbol reserverad för rörelsehindrad får endast rörelsehindrad person som av kommunen erhållit parkeringstillstånd parkera fordon för vilket tillståndet gäller. Andra fordon får stannas endast för av- eller påstigning. Av de lokala trafikföreskrifterna för Malmö kommun framgår vidare att det på Baltzarsgatans norra sida vid kvarteret Ellenbogen finns två markerade parkeringsplatser reserverade för rörelsehindrade personer.
Det är i ärendet ostridigt att P.H:s bil, med registreringsnummer HLF 087, stått parkerad på den plats och vid den tidpunkt som framgår av parkeringsanmärkningen. Det är vidare ostridigt att E.H. vid denna tidpunkt var innehavare av ett giltigt handikapparkeringstillstånd. I ärendet är också ostridigt att handikapptillståndet synts i bilens framruta men att parkeringsvakten inte kunnat avläsa detta.
Såvitt framgår av handlingarna har P.H., samma dag som han blev varse parkeringsanmärkningen, infunnit sig på polisstationen i Malmö och visat upp handikapptillståndet för polisen. Mot bakgrund härav finner tingsrätten sådana särskilda omständigheter föreligga i detta fall att P.H. bör befrias från betalningsansvaret för den honom ålagda felparkeringsavgiften (jfr RH 1999:71). Det saknar därmed betydelse huruvida handikapptillståndet har legat väl synligt i bilens framruta eller ej. P.H:s överklagande bör således bifallas. Betalningsansvaret för parkeringsanmärkningen skall undanröjas.
Tingsrätten undanröjer betalningsansvaret för utfärdad parkeringsanmärkning.
Polismyndigheten överklagade i Hovrätten över Skåne och Blekinge med yrkande att hovrätten skulle undanröja tingsrättens beslut och förplikta P.H. att utge felparkeringsavgift med 700 kr.
P.H. bestred ändring.
Hovrätten (hovrättsrådet Williams och tf. hovrättsassessorn Williams, referent) anförde i beslut den 28 februari 2003:
Av utredningen framgår att P.H:s bil med registreringsnummer HLF 087 den 13 november 2001 under tiden 16.06-16.08 stod uppställd på en parkeringsplats på Baltzarsgatan i Malmö, på vilken enligt lokala trafikföreskrifter endast fordon som används för befordran av rörelsehindrad person med särskilt parkeringstillstånd får parkeras. Vidare framgår att Linköpings kommun utfärdat ett parkeringstillstånd för P.H:s far E.H., vilket är giltigt till och med den 6 mars 2003. P.H. har uppgett att han vid den aktuella tidpunkten transporterat sin far och därefter hjälpt denne att förflytta sig från bilen.
Av 13 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276) framgår bl.a. att parkeringstillstånd kan utfärdas för rörelsehindrade personer samt att sådana tillstånd gäller i hela landet och ger rätt att parkera på parkeringsplatser, som genom lokala trafikföreskrifter reserverats för rörelsehindrade med parkeringstillstånd.
Polismyndigheten i Skåne har, så som myndighetens talan måste förstås, gjort gällande att den rätt att parkera på vissa platser, som ett parkeringstillstånd i enlighet med regleringen i 13 kap. 8 § trafikförordningen ger, är villkorad av att en handling utvisande att tillstånd meddelats förvaras i bilen på visst sätt i samband med att denna rätt utnyttjas. Myndigheten har därvid särskilt hänvisat till den bestämmelse i 13 kap. 5 § andra stycket trafikförordningen vari stadgas att undantag från bestämmelser i förordningen eller lokala trafikföreskrifter får förenas med särskilda villkor.
Placeringen av bestämmelsen om dispensvillkor, efter övriga bestämmelser om undantag men före den särskilda regleringen av parkeringstillstånd för rörelsehindrade, gör att det framstår som tveksamt om regleringen av dispensvillkor över huvud taget är tillämplig beträffande parkeringstillstånd. För sådan tveksamhet talar även att den rätt att parkera på platser vilka reserverats för rörelsehindrade som tillkommer dem som fått parkeringstillstånd utfärdade inte kan anses utgöra något undantag från bestämmelser i trafikförordningen eller lokala trafikföreskrifter. Oavsett hur det förhåller sig därmed har det emellertid inte framkommit något som tyder på att Linköpings kommun beslutat om att särskilda inskränkande villkor skulle vara förenade med E.H:s parkeringstillstånd.
Enligt 13 kap. 9 § trafikförordningen får emellertid Vägverket meddela föreskrifter om bl.a. utformningen av parkeringstillstånd och om hur parkeringstillstånd skall användas. Sådana föreskrifter har utfärdats i Vägverkets föreskrifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade (VVFS 1999:176). I 3 kap. 1 § däri anges att, när ett parkeringstillstånd för rörelsehindrad används, tillståndet skall placeras i fordonets främre del så att tillståndets framsida är klart synlig för kontroll.
Den fråga som därmed uppkommer är huruvida den rätt att parkera på vissa platser som ett parkeringstillstånd innebär kan anses vara generellt villkorad av att en tillståndshandling förvaras synlig i bilen.
Ordalydelsen av 13 kap. 8 § trafikförordningen talar mot att utövandet av den rätt att parkera på vissa platser som ett parkeringstillstånd innebär skulle vara förbunden med inskränkningar eller villkor, utöver vad som i tredje punkten stadgats om längsta uppställningstid. Författningstexten innehåller nämligen inte någon antydan om att sådana villkor skulle kunna förekomma. Inte heller det bemyndigande att utfärda föreskrifter som enligt 13 kap. 9 § trafikförordningen tillkommer Vägverket antyder att de föreskrifter som Vägverket kan komma att utfärda skulle kunna begränsa den rätt som enligt föregående paragraf tillkommer innehavare av parkeringstillstånd.
Bestämmelsen i 3 kap. 1 § i Vägverkets föreskrifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade, vilken trätt i kraft sju månader efter trafikförordningen, är utformad som en ordningsföreskrift riktad till den som är innehavare av ett tillstånd, inte som ett villkor för den rätt att parkera som enligt den ovan angivna bestämmelsen i trafikförordningen tillkommer den för vilken ett parkeringstillstånd utfärdats. Överträdelser av föreskriften är inte sanktionerade.
Slutsatsen blir att rätten att parkera på vissa platser som tillkommer den för vilken ett parkeringstillstånd utfärdats inte kan anses vara på ett tydligt sätt villkorad av att en tillståndshandling förvaras i bilen.
Eftersom annat inte är visat i ärendet än att P.H. vid aktuell tidpunkt använde sin bil för att transportera sin far och att det utfärdats ett parkeringstillstånd för fadern, måste P.H. anses ha haft rätt att utan iakttagande av ytterligare villkor parkera på den aktuella parkeringsplatsen. Överklagandet skall därmed ogillas.
Hovrätten lämnar överklagandet utan bifall.
Hovrättslagmannen Zamora var skiljaktig och anförde:
Enligt lokal trafikföreskrift råder parkeringsförbud inom ifrågavarande område. Undantag gäller för rörelsehindrad, som innehar parkeringstillstånd enligt 13 kap. 8 § trafikförordningen.
P.H. har ostridigt haft rätt att parkera på platsen med utnyttjande av det för hans far utfärdade parkeringstillståndet. Enligt Vägverkets föreskrifter skall emellertid parkeringstillståndet placeras i fordonets främre del så, att tillståndets framsida är klart synlig för kontroll. Denna föreskrift måste anses utgöra ett villkor för tillståndets användande. Genom att P.H. inte följt föreskriften, vilken finns tydligt återgiven på tillståndsbeviset, har han brutit mot villkoren för rätten till parkering. Han kan därför inte undgå betalningsansvar för felparkeringen.
Med ändring av tingsrättens beslut förpliktar jag således P.H. att utge felparkeringsavgift med 700 kr.
Polismyndigheten överklagade och yrkade att HD skulle fastställa polismyndighetens beslut.
P.H. avhördes inte.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Winters, föreslog i betänkande följande beslut:
P.H. erhöll den 13 november 2001 en parkeringsanmärkning när hans bil stod uppställd på en parkeringsplats på Baltzarsgatan i Malmö. Anmärkningen avsåg överträdelse av lokal trafikföreskrift då bilen parkerats på plats avsedd för rörelsehindrad person med särskilt parkeringstillstånd. P.H. transporterade vid tillfället sin far, E.H., som innehade ett giltigt parkeringstillstånd för rörelsehindrad som utfärdats av Linköpings kommun. Parkeringstillståndet låg vid bilens framruta men var i huvudsak dolt och inte läsbart för parkeringsvakten.
Fråga i målet är om redan innehavet av parkeringstillstånd för rörelsehindrade ger rätt att parkera på den aktuella platsen eller om, såsom polismyndigheten hävdat, rätten att parkera är villkorad av att tillståndshandlingen förvaras synligt i bilen.
Av lokal trafikföreskrift för Malmö kommun, som utfärdats med stöd av 10 kap. 1 § första och andra stycket 13 trafikförordningen (1998:1276), framgår att på den plats där P.H:s bil var uppställd endast sådana fordon får parkeras som används för befordran av rörelsehindrad person med särskilt parkeringstillstånd.
Enligt 13 kap. 8 § trafikförordningen kan ett särskilt parkeringstillstånd utfärdas för rörelsehindrade personer. Tillståndet kan utfärdas både till rörelsehindrade som själva kör motordrivna fordon och till andra rörelsehindrade som regelbundet behöver hjälp av föraren utanför fordonet. Vidare framgår att sådana tillstånd gäller i hela landet och ger rätt att parkera på parkeringsplatser som genom lokala trafikföreskrifter reserverats för rörelsehindrade med parkeringstillstånd.
Vägverket får enligt 13 kap. 9 § samma förordning meddela föreskrifter om utformningen av parkeringstillstånd för rörelsehindrade och om hur sådant parkeringstillstånd skall användas. Med stöd av nämnda bemyndigande har sådana föreskrifter utfärdats; Vägverkets föreskrifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade (VVFS 1999:176). I 3 kap. 1 § i dessa föreskrifter anges att, när ett parkeringstillstånd används, tillståndet skall placeras i fordonets främre del så att tillståndets framsida är klart synlig för kontroll. I bilaga till Vägverkets föreskrifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade föreskrivs att baksidans högra del av tillståndet skall innehålla följande text. ”Om detta tillstånd används, skall det anbringas på fordonets främre del så att framsidan är klart synlig för kontroll.” Föreskrifterna överensstämmer i nämnda delar med Europeiska unionens råds rekommendation 98/376/EG av den 4 juni 1998 om parkeringstillstånd för personer med funktionshinder.
Av det anförda måste anses följa att rätten att parkera på den aktuella parkeringsplatsen förutsätter, förutom erforderligt parkeringstillstånd, att tillståndet används på det sätt som framgår av Vägverkets föreskrifter. Eftersom parkeringstillståndet inte var placerat klart synligt för kontroll skall P.H. åläggas betalningsansvar för parkeringsanmärkningen. Någon möjlighet för domstol att undanröja betalningsansvaret för en meddelad parkeringsanmärkning på den grunden att överträdelsen kan anses som obetydlig finns inte (jfr HD:s beslut denna dag i mål Ö 2837-03).
Med ändring av hovrättens beslut ålägger HD P.H. betalningsansvar för parkeringsanmärkning utfärdad den 13 november 2001.
HD (justitieråden Williams, Spencer, Acosta, Best och Virdesten, referent) meddelade den 3 februari 2005 beslut i enlighet med betänkandet.
HD:s beslut meddelat: den 3 februari 2005.
Mål nr: Ö 1220-03.
Lagrum: 10 kap. 1 § och 13 kap.8-9 §§trafikförordningen (1998:1276).
Rättsfall: NJA 1973 s. 389 och NJA 2001 s. 889.
Samtidigt med det refererade målet och på motsvarande sätt avgjordes ett mål mellan T.L. och Polismyndigheten i Stockholms län (Ö 3978-03).