Felparkeringsavgift. Skyldigheten att betala parkeringsavgift på det sätt som anges på platsen har, i avsaknad av närmare anvisningar, ansetts fullgjord när ett utländskt registreringsnummer vid betalning i en elektronisk tjänst har angetts med bindestreck där det på registreringsskylten fanns mellanrum.
I beslut den 17 oktober 2018 lämnade Polismyndigheten ett bestridande från S.M. av en parkeringsanmärkning utan bifall. Som grund för beslutet angavs följande.
Enligt parkeringsanmärkningen har fordonet varit uppställt utan att avgift eller motsvarande är betald.
Enligt Traf ikförordningen 3 kap. 49 a § ska avgift betalas på det sätt som anges på platsen och enligt angiven taxa.
Avgift har betalats för fordon ST-AP-2288. Det har således inte varit möjligt för parkeringsvakten att kontrollera att avgift erlagts för aktuellt fordon (STAP2288). Enligt rättspraxis har den som parkerar ett fordon ett långtgående ansvar för att försäkra sig om att alla villkor som gäller för parkering på platsen är uppfyllda som exempelvis att betalning sker för rätt fordon (se bl.a. RH 2010:58 och RH 2016:42).
Polismyndigheten f inner att anmärkningen utfärdats enligt gällande bestämmelser och lämnar anmält bestridande utan bifall.
S.M. överklagade beslutet vid Stockholms tingsrätt. Som grund för sitt överklagande angav hon att hon korrekt hade betalat parkeringsav­giften och därvid angett fordonets registreringsnummer med bindestreck på det sätt som är vanligt i Tyskland och att automaten inte borde ha accepterat bindestreck, om det var betydelsefullt.
Polismyndigheten bestred ändring.
Tingsrätten (tingsnotarien Davidson) anförde följande i beslut den 10 januari 2019.
Av utredningen i ärendet framgår bl.a. följande. Den 30 juli 2018 parkerade S.M. sin bil på Hovslagargatan i Stockholm. På platsen får enligt lokal traf ikföreskrift fordon parkeras mot avgift enligt taxa 2. En parkeringsanmärkning utfärdades samma dag. Av anmärkningen kan utläsas att bilen, med registreringsnumret STAP2288, parkerats på avgiftsbelagd plats kl. 14.26–14.33 utan att visa att avgift erlagts. Det kan konstateras att S.M. har betalat enligt angiven taxa för parkering av bilen med registreringsnummer ST-AP-2288 kl. 13.55–17.53.
Den som överträder föreskrifter om parkering är enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift skyldig att erlägga felparkeringsavgift. Enligt 3 kap. 49 a § första punkten traf ikförordningen (1998:1276) ska parkeringsavgift betalas på det sätt som anges på platsen. Lagen bygger på en avvägning mellan kraven på rättssäkerhet och intresset av ett snabbt och smidigt förfarande. Det har ansetts nödvändigt med ett enkelt system och rationella rutiner samtidigt som det måste tillgodose den enskildes intresse av rättssäkerhet.
biljett endast angett de tre första tecknen i registreringsnumret inte hade betalat på sätt som angetts på platsen. Hovrätten tog då fasta på att det i målet fanns utredning som visade att det fanns instruktioner om att och hur betalning skulle ske med SMS på platsen (se RH 2016:42).
Tingsrätten konstaterar att det i målet inte f inns någon utredning avseende de anvisningar som fanns på platsen om hur betalning av avgiften skulle ske. Tingsrätten bedömer inte heller att situationen kan likställas med den i rättsfallet RH 2016:42 där registreringsnumret som angetts inte var fullständigt och det kunde konstateras att de anvisningar för betalning som fanns på platsen inte hade följts. Inte heller rättsfallet RH 2010:58 bedömer tingsrätten vara av direkt relevans för bedömningen då S.M. faktiskt har erlagt betalning för parkeringen. Mot bakgrund av den bristande utredning om vad som angavs på platsen avseende betalning bedömer tingsrätten att S.M. inte kan anses ha parkerat i strid med lokala traf ikföreskrifter. Parkeringsanmärkningen ska därför undanröjas.
Med ändring av Polismyndighetens beslut undanröjde tingsrätten betalningsansvaret för parkeringsanmärkningen.
Polismyndigheten överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle fastställa myndighetens beslut. Som grund för sitt överklagande anförde Polismyndigheten i huvudsak följande.
S.M. har varit skyldig att dels betala avgiften, dels visa att betalning skett för att uppfylla de åligganden som regleras i 3 kap. 49 a § traf ikförordningen. Den överträdelse som anmärkningen tar sikte på avser underlåtenhet att visa på erlagd betalning. S.M. har angett ett registreringsnummer som innehåller bindestreck trots att det framgår av parkeringsvaktens fotograf ier att registreringsnumret saknar bindestreck. Vissa utländska registreringsnummer innehåller bindestreck. Bindestreck är därmed ett tecken som kan ingå i ett registreringsnummer. Den som ställer upp ett fordon har ett långtgående ansvar att se till att fordonet är uppställt i enlighet med de parkeringsbestämmelser som gäller på platsen. Vid det aktuella tillfället var det inte möjligt för parkeringsvakten att kontrollera om avgiften betalats. En parkeringsbiljett eller motsvarande kan inte anses vara synlig och läsbar om den parkerande lägger till eller tar bort tecken i registreringsnumret. Inte heller kan den parkerande vid ett sådant förfarande anses ha betalat avgift på det sätt som anges på platsen och enligt angiven taxa.
Hovrätten (hovrättslagmannen Knight, f.d. hovrättslagmannen Mckay och tf. hovrättsassessorn Powell, referent) avslog överklagandet i beslut den 26 mars 2019.
I Stockholms kommuns villkor avseende mobil betaltjänst för parkering anges att ett giltigt fordonsregistreringsnummer ska anges vid betalning och att kunden ansvarar för att fordonets registreringsnummer alltid är korrekt registrerat i betaltjänstsystemet.
Det är ostridigt att S.M. har erlagt avgift enligt angiven taxa för den i målet aktuella parkeringen. Hon har vid betalningen angett fullständigt registreringsnummer för det tyskregistrerade fordonet. Det förhållandet att S.M. därvid angett bindestreck, vilket hovrätten godtar är brukligt i Tyskland, medför inte att registreringsnumret inte kan anses korrekt registrerat. S.M. har därmed fullgjort sina skyldigheter och betalat på det sätt som anges på platsen i enlighet med 3 kap. 49 a § andra stycket 1 traf ikförordningen (1998:1276) samt Stockholms kommuns villkor avseende mobil betaltjänst för parkering. Överklagandet ska därför avslås.
Polismyndigheten överklagade och yrkade att HD, med ändring av hovrättens beslut, skulle fastställa myndighetens beslut.
S.M. motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Macias, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
S.M. parkerade sin bil på en plats där avgiftsplikt gällde enligt lokala traf ikföreskrifter. Hon betalade avgiften med en mobil betaltjänst. Vid betalningen angav hon registreringsnumret med bindestreck där det enligt den tyska registreringsskylten fanns mellanslag.
En parkeringsanmärkning utfärdades, i vilken angavs att det inte visats att avgift eller motsvarande var betald.
S.M. bestred parkeringsanmärkningen och angav att hon hade betalat avgiften men Polismyndigheten lämnade bestridandet utan bifall. Myndigheten anförde att hennes sätt att ange registreringsnumret hade medfört att det inte varit möjligt för parkeringsvakten att kontrollera att avgiften hade betalats.
S.M. överklagade till tingsrätten som undanröjde parkeringsanmärkningen. Polismyndigheten överklagade beslutet men hovrätten har avslagit överklagandet.
Frågan i målet är om parkering har skett utan att avgift har betalats på det sätt som anges på platsen och om det i så fall f inns förutsättningar att undanröja betalningsskyldigheten för den meddelade parkeringsanmärkningen.
När det enligt lokala traf ikföreskrifter gäller särskilda villkor för parkering, ska avgift betalas på det sätt som anges på platsen och enligt angiven taxa (3 kap. 49 a § andra stycket 1 traf ikförordningen, 1998:1276). Den som överträder bestämmelsen är skyldig att betala felparkeringsavgift enligt 1 och 2 §§ lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Det är fordonets ägare som ansvarar för att felparkeringsavgiften betalas (4 §).
Reglerna om felparkeringsavgift är utformade för att – med tillgodoseende av rättssäkerhetsintresset – skapa ett enkelt system med rationella rutiner och en hög betalningsfrekvens (se prop. 1975/76:106 s. 34).
Den som parkerar sitt fordon på en plats där avgiftsplikt gäller har ett långtgående ansvar för att uppfylla sina förpliktelser. Det f inns ingen möjlighet för en domstol att undanröja betalningsansvaret för en meddelad parkeringsanmärkning på den grunden att det framstår som oskäligt att betalningsansvaret kvarstår. Däremot erinras det i 5 § sista stycket lagen om felparkeringsavgift om att en polis enligt vad som framgår av polislagen (1984:387) under vissa förutsättningar får avstå från att meddela en parkeringsanmärkning. Det anges också att en parkeringsvakt får låta bli att meddela en parkeringsanmärkning om överträdelsen med hänsyn till omständigheterna i fallet framstår som obetydlig.
Vidare får det anses följa av allmänna rättsgrundsatser att en domstol, liksom Polismyndigheten, kan undanröja betalningsansvaret i vissa undantagsfall då det inte funnits faktisk möjlighet att följa parkeringsbestämmelserna eller hinder mot detta har uppstått på grund av nöd eller någon jämförbar intressekollision (se NJA 2005 s. 17).
Vid användning av en parkeringsbiljett eller en parkeringsskiva – som enligt särskilda bestämmelser i 3 kap. 49 a § andra stycket 2 och 3 traf ikförordningen ska placeras på visst sätt i eller på fordonet – står det klart vilket fordon som betalningen avser. När betalningen i stället ska kopplas till fordonet genom att registreringsnumret anges, krävs det att registreringsnumret är korrekt och fullständigt angivet för att betalningen ska kunna härledas till fordonet. Om registreringsnumret inte har fyllts i korrekt kan betalning därför normalt sett inte anses ha skett på det sätt som anges på platsen.
För att betalningsansvaret för parkeringsanmärkningen ska undanröjas trots att registreringsnumret inte har angetts korrekt måste särskilda omständigheter föreligga, så som att det inte har funnits faktiska möjligheter att genomföra betalningen på ett korrekt sätt (se p. 9). Vid tveksamhet kring hur registreringsnumret ska anges åligger det den som parkerar fordonet att ta reda på hur han eller hon kan göra för att betala avgiften, exempelvis genom att kontakta den som ansvarar för parkeringen.
S.M:s fordon har parkerats på en plats där det enligt lokala traf ikföreskrifter gäller särskilda villkor för parkering. Det har därmed funnits en skyldighet att betala avgift på det sätt som angetts på platsen och enligt angiven taxa (3 kap. 49 a § andra stycket 1 traf ikförordningen).
S.M. har använt sig av en betalningsform som bygger på att fordonets registreringsnummer anges på ett korrekt och fullständigt sätt. Hon har lagt till bindestreck vid angivande av registreringsnumret, vilket har lett till att betalningen inte har kunnat härledas till fordonet. Hon kan därmed inte anses ha betalat på det sätt som anges på platsen (se p. 10). Det har inte framkommit annat än att hon har haft möjlighet att ange ett korrekt registreringsnummer eller att ta reda på hur hon annars kunnat betala avgiften. Mot den bakgrunden f inns det inte förutsättningar att undanröja betalningsansvaret för parkeringsanmärkningen (se p. 11).
Hovrättens beslut ska därmed ändras och S.M. ska åläggas betalningsansvar för den meddelade parkeringsanmärkningen.
HD ändrar hovrättens beslut och ålägger S.M. betalningsskyldighet för parkeringsanmärkningen.
HD ( justitieråden Howard, Oliver, Wright, Thompson och Hunter, referent) meddelade den 8 oktober 2020 följande beslut.
S.M. parkerade sin tyskregistrerade bil i Stockholm på en plats där avgiftsplikt gällde enligt lokala traf ikföreskrifter. Hon betalade avgiften med en mobil betaltjänst. På den tyska registreringsskylten fanns två bokstäver följda av ett mellanrum, därefter två bokstäver också följda av ett mellanrum och slutligen fyra siffror. Vid registreringen av betalningen angav hon sitt registreringsnummer med bindestreck där det på registreringsskylten fanns mellanrum.
En parkeringsanmärkning utfärdades. I den angavs att det inte hade visats att avgift eller motsvarande var betald.
S.M. bestred betalningsansvar för parkeringsanmärkningen. Polismyndigheten lämnade bestridandet utan bifall med hänvisning till att hennes sätt att ange registreringsnumret hade medfört att det inte varit möjligt för parkeringsvakten att kontrollera att avgiften hade betalats.
S.M. överklagade till tingsrätten som undanröjde betalningsansvaret för parkeringsanmärkningen. Polismyndigheten överklagade tingsrättens beslut men hovrätten har avslagit överklagandet.
När det enligt lokala traf ikföreskrifter gäller särskilda villkor för parkering ska avgift betalas på det sätt som anges på platsen och enligt angiven taxa (se 3 kap. 49  a  § andra stycket 1 traf ikförordningen, 1998:1276). Den som överträder bestämmelsen är skyldig att betala felparkeringsavgift.
Ägaren av ett fordon, för vilket en parkeringsanmärkning har meddelats, får hos Polismyndigheten skriftligen anmäla att han eller hon bestrider betalningsansvar. F inner myndigheten att parkeringsanmärkning inte borde ha meddelats eller att den som bestritt betalningsansvar av någon annan anledning inte är betalningsansvarig, ska myndigheten undanröja betalningsansvaret. (Se 9 § lagen, 1976:206, om felparkeringsavgift.)
Reglerna om felparkeringsavgift är utformade för att skapa ett enkelt system med rationella rutiner och en hög betalningsfrekvens samtidigt som rättssäkerhetsintresset tillgodoses (se prop. 1975/76:106 s. 34).
Det f inns ingen bestämmelse i lagen om felparkeringsavgift eller de författningar som knyter an till lagen som ger en domstol någon möjlighet att undanröja betalningsansvaret för en meddelad parkeringsanmärkning på den grunden att betalningsansvaret framstår som oskäligt ( jfr 10 § lagen, 1984:318, om kontrollavgift vid olovlig parkering, som är tillämplig vid parkering på privat mark).
Av allmänna rättsgrundsatser följer emellertid att en domstol kan undanröja betalningsansvaret i vissa undantagsfall. I rättsfallet ”Månadsmärket i vindrutan” NJA 2005 s. 17 har HD uttalat att betalningsansvaret kan undanröjas med stöd av sådana rättsgrundsatser i situationer då det inte har funnits någon faktisk möjlighet att följa parkeringsbestämmelserna eller hinder mot detta har uppstått på grund av nöd eller någon jämförbar intressekollision. Att en tillämpning av bestämmelserna i ett enskilt fall leder till ett mindre rimligt resultat är däremot inte i sig grund för undanröjande av betalningsansvar ( jfr ”Det felparkerade fordonsvraket” NJA 2015 s. 98 p. 12).
Vid användning av en parkeringsbiljett eller motsvarande ska denna placeras på visst sätt så att tidsangivelser eller andra uppgifter om att villkoren för parkeringen är uppfyllda är väl synliga och läsbara utifrån (se 3 kap. 49 a § andra stycket 2 traf ikförordningen). När parkeringen i stället registreras i en parkeringsautomat eller en mobil betaltjänst, får det på motsvarande sätt krävas att registreringen görs på ett sådant sätt att betalningen i det elektroniska systemet utan svårighet kan härledas till fordonet vid en efterföljande kontroll. Den som parkerar måste anses ha ett långtgående ansvar i detta avseende.
En förutsättning för upprätthållandet av detta ansvar är att de system som tillhandahålls för betalning och registrering utformas så att den enskilde utan alltför stora svårigheter kan fullgöra sina skyldigheter. I första hand kan detta åstadkommas genom tydliga instruktioner och genom tekniska system som är enkla att använda. Vid utformningen av sådana system och vid fastställande av rutiner för efterföljande kontroller kan också, i rimlig och begränsad utsträckning, hänsyn behöva tas till vissa variationer när det gäller hur registreringsnummer anges. Om det inte ges någon tydlig anvisning f inns det anledning att räkna med att olika alternativ kan förekomma, främst när det gäller om och i så fall hur avstånd mellan olika led i en teckenkombination markeras.
Även om det alltså kan ställas vissa krav på den som upplåter parkeringen när det gäller att skapa förutsättningar för fullgörandet av avgiftsskyldigheten så ansvarar den som parkerar alltid för sina egna förbiseenden och misstag i samband med betalning och registrering av parkeringsavgift. Det gäller även om ett sådant förbiseende eller misstag i det enskilda fallet i och för sig framstår som ursäktligt. Det innebär bl.a. att det förhållandet att någon, exempelvis på grund av stress eller trötthet, har kastat om eller angett felaktiga siffror eller bokstäver inte kan påverka betalningsansvaret.
Av det sagda följer att i den situationen att avgiften visserligen är betald men betalningen inte har kunnat härledas till rätt fordon så kan den som har parkerat inte anses ha fullgjort sin avgiftsskyldighet, om detta beror på något förbiseende eller misstag vid registreringen av betalningen.
Om en sådan situation uppkommer utan att det beror på förbiseende eller misstag, f inns det däremot utrymme för en mer nyanserad bedömning. En sådan bedömning får göras med utgångspunkt i det långtgående ansvar som den som parkerar har när det gäller att se till att skyldigheten fullgörs men också med beaktande av hur de objektiva förutsättningarna för detta har varit i det enskilda fallet ( jfr p. 11 och ”Månadsmärket i vindrutan”).
Om bedömningen leder till slutsatsen att den enskilde har gjort vad som objektivt sett rimligen kan krävas av honom eller henne för att betala på det sätt som anges på platsen, får avgiftsskyldigheten anses vara fullgjord. I så fall ska betalningsansvaret för en meddelad parkeringsanmärkning undanröjas.
S.M:s fordon har parkerats på en plats där det enligt lokala traf ik­föreskrifter gäller särskilda villkor för parkering. Det har därmed funnits en skyldighet att betala avgift på det sätt som har angetts på platsen och enligt angiven taxa. Det är klarlagt att hon har betalat enligt gällande taxa men parkeringsvakten har vid den efterföljande kontrollen inte kunnat härleda betalningen till fordonet på grund av att registreringsnumret har angetts med bindestreck där det på registreringsskylten fanns mellanrum.
Det är inte självklart hur ett registreringsnummer rätteligen ska anges i aktuellt hänseende. Det f inns inte någon enhetlig ordning när det gäller om eller på vilket sätt avstånd mellan olika led i teckenkombinationer markeras. Vid angivande av svenska bilregistreringsnummer skrivs alla tecken ofta i en följd trots att det på skylten f inns ett mellanrum efter de tre första bokstäverna. Olika varianter förekommer också när det gäller t.ex. personnummer, kontonummer och telefonnummer. Ibland skrivs alla siffror i en följd och ibland används mellanslag eller bindestreck.
Såvitt framkommit har det inte i anslutning till parkeringen eller i den mobila betaltjänst som användes funnits några närmare anvisningar om hur registreringsnumret skulle anges. Varken vid utformningen av systemet för registrering eller vid den efterföljande kontrollen har någon hänsyn tagits till de variationer som det, i avsaknad av närmare anvisningar, f inns anledning att räkna med när det gäller hur avstånd mellan olika led markeras vid angivande av i synnerhet utländska registreringsnummer. Förhållandena har heller inte varit sådana att det kan krävas att S.M. skulle ha vidtagit ytterligare åtgärder för att ta reda på hur registreringen rätteligen skulle göras.
Mot denna bakgrund har S.M. gjort vad som vid en objektiv bedömning rimligen kan begäras av henne för att betala avgift på det sätt som har angetts på platsen. Hon får därmed anses ha fullgjort sin avgiftsskyldighet enligt 3 kap. 49 a § andra stycket 1 traf ikförordningen ( jfr p. 14 och 15). Det f inns således förutsättningar att undanröja betalningsansvaret.
HD avslår överklagandet.