Begäran av S.W. att få ut allmän handling.
Den 14:e. 28.             (Ö 2520-11) Begäran av S.W. att få ut allmän handling.
S.W. begärde vid                 Stockholms tingsrätt             att få ut vissa uppgifter rörande hemlig teleavlyssning och hemlig rumsavlyssning från tingsrätten. I                 beslut             den 27 april 2011 avslog                 tingsrätten             framställningen.
Sedan S.W. överklagat beslutet i                 Svea hovrätt             avslog                 hovrätten             i                 beslut             den 17 maj 2011 överklagandet.
S.W. yrkade att HD med ändring av hovrättens beslut skulle bifalla hans begäran, sådan den framställdes i hovrätten, om att få ut allmänna handlingar.
Riksåklagaren yttrade sig i ärendet och bestred ändring.
HD             (justitieråden                 Frederick, Thompson Toijer             och                 Nixon Moore             ):                 beslut. Skäl.
1. S.W. begärde vid tingsrätten att i första hand få del av uppgifter om antalet fattade beslut under år 2010 om att godkänna dels begäran om hemlig teleavlyssning enligt 27 kap. 18 § RB, dels begäran om hemlig rumsavlyssning enligt lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning. Framställningen var begränsad till de fall då misstanken avsåg terroristbrott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott inklusive försök, förberedelse, stämpling, anstiftan eller medverkan till sådant brott. I andra hand ville S.W. få ta del av allmänna handlingar i form av tingsrättens beslut att godkänna hemlig teleavlyssning och hemlig rumsavlyssning grundade på nämnda misstankar om brott med de begränsningar som följer av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) avseende samtliga faktiska och polisiära omständigheter som rör det misstänkta brottet och den misstänkte samt datum för beslutet.
2. Tingsrätten avslog S.W:s begäran. Som skäl för beslutet angavs att det förelåg risk för att syftet med beslutade hemliga tvångsmedel motverkas eller att den framtida verksamheten skadas om de begärda uppgifterna röjdes. S.W. överklagade tingsrättens beslut. I sitt överklagande frånföll han sitt förstahandsyrkande. Hovrätten, som angav att den gjorde samma bedömning som tingsrätten, har avslagit överklagandet.
3. S.W. har i HD gjort gällande att domvilla förekommit eller att målets utgång i vart fall grundar sig på ett grovt förbiseende eller misstag eftersom domstolarna felaktigt lagt 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen till grund för avslagsbeslutet. Den bestämmelse domstolarna skulle ha tillämpat är i stället 43 kap. 8 § och enligt den bestämmelsen finns det ingen grund för att förordna om sekretess för själva slutet i beslutet; för ett sådant förordnande krävs att rikets säkerhet eller annat intresse av synnerlig vikt oundgängligen påkallar det och några sådana extraordinära omständigheter föreligger inte och har heller inte gjorts gällande av vare sig tingsrätten eller hovrätten.
4. Enligt 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess bl.a. för uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål eller till angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet som avser förebyggande av brott, om det kan antas att syftet med beslutade åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Sekretessen följer med uppgiften när den lämnas vidare till en annan myndighet och gäller hos alla myndigheter som tar befattning med tvångsåtgärder, t.ex. en domstol som beslutar om hemlig teleavlyssning (Campbell m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen. En kommentar, 2010, s. 18:1:4). Diarier över ärenden om bl.a. hemlig teleavlyssning och hemlig rumsavlyssning är inte tillgängliga för allmänheten. Det framgår av 5 kap.2 och 4 §§offentlighets- och sekretesslagen jämförda med 3 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). En begäran om att få del av uppgifter ur ett sådant diarium ska alltså prövas med tillämpning av 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. (Se NJA 1993 s. 26.)
5. En sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål eller ett ärende i en domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör enligt 43 kap. 8 § 1 st. offentlighets- och sekretesslagen att vara tillämplig om uppgiften tas in i en dom eller ett annat beslut i samma mål eller ärende. Domstolen kan enligt andra stycket förordna att sekretessbestämmelsen ska vara tillämplig även i fortsättningen. Ett sådant sekretessförordnande får dock enligt tredje stycket inte omfatta själva domslutet eller motsvarande del av ett annat beslut, såvida inte rikets säkerhet eller annat intresse av synnerlig vikt oundgängligen påkallar det. Föreskriften i styckets sista mening om att detta, för vissa mål och ärenden, endast gäller om riket befinner sig i krig eller motsvarande är inte tillämplig på förfaranden rörande hemlig teleavlyssning eller andra hemliga tvångsmedel; sådana förfaranden omfattas inte av uttrycket ”anklagelse mot någon för brott” (jfr prop. 2003/04:93 s. 66 f. med hänvisningar).
6. Rekvisitet ”såvida inte [Ö] annat intresse av synnerlig vikt oundgängligen påkallar det” i 43 kap. 8 § 3 st. offentlighets- och sekretesslagen är i allmänhet uppfyllt när det gäller beslut om hemliga tvångsmedel (jfr Richards och Shea, Sekretess m.m. hos allmän domstol. En handbok, 3 uppl., 2010, s. 59 och Hill, Sekretess inom rättsväsendet, 2003, s. 219).
7. Ett förordnande som avses i 43 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen om att en sekretessbestämmelse, t.ex. den i 18 kap. 1 §, ska vara tillämplig även i fortsättningen ska tas in i själva beslutet att bifalla, eller avslå, en begäran om hemliga tvångsmedel; annars blir uppgifterna i beslutet offentliga. Av ordalydelsen framgår att sekretessförordnandet inte innebär något ställningstagande i förväg till att en viss uppgift är sekretessbelagd. Innebörden av sekretessförordnandet är i stället att sekretessregleringen kvarstår, dvs. att en primär eller sekundär sekretessbestämmelse fortfarande kan tillämpas på uppgiften (Campbell m.fl., a.a. s. 43:8:2). Vid en efterföljande prövning av om handlingen med beslutet kan lämnas ut ska sekretessprövningen alltså inte ske med tillämpning av 43 kap. 8 § utan, som tingsrätten och hovrätten gjort, med tillämpning av bestämmelsen i 18 kap. 1 §.
8. På grund av det sagda och då det inte heller i övrigt har framkommit något som ger anledning att ändra hovrättens beslut ska överklagandet avslås.
Avgörande.             HD avslår överklagandet.
Justitieråden                 Franklin             och                 Ryan             var skiljaktiga och anförde: Vid ett avslag på en framställning om att få del av beslut om tillstånd till hemligt tvångsmedel som innebär att ett sådant inte ens i delvis maskerat skick lämnas ut, saknar den som framställt begäran möjlighet att själv kontrollera att förordnanden har meddelats med stöd av 43 kap. 8 § 2 och 3 st. offentlighets- och sekretesslagen om fortsatt tillämplighet av en sekretessbestämmelse. Med hänsyn till den brist på insyn i domstolens verksamhet som blir följden av ett sådant avslagsbeslut anser vi att det måste framgå av avslagsbeslutet att en sådan kontroll har skett. Detta bör kunna redovisas utan att domstolen behöver avslöja eventuell förekomst av beslut.
Det framgår inte att tingsrätten eller hovrätten har gjort en kontroll av sekretessförordnandena i eventuellt förekommande beslut av det slag som S.W. har begärt att få del av. Ärendet bör därför lämpligen återförvisas till tingsrätten för fortsatt handläggning.
Den 1:a. 29.             (B1910-11) S.Y. mot I.J., B.P. och P.Z. angående enskilt åtal.
S.Y. väckte åtal vid                 Hovrätten för Västra Sverige             mot tingsnotarien I.J. och rådmännen B.P. och P.Z. för grovt tjänstefel.
I dom den 16 mars 2011 anförde                 hovrätten: Hovrättens domskäl.             Hovrätt ska enligt 2 kap. 2 § 1 st. RB som första domstol ta upp mål om ansvar på grund av brott som i utövningen av tjänsten har begåtts av domare i allmän underrätt. Åtalet mot I.J. avser inte dömande uppgifter och kan därför inte tas upp av hovrätt som första domstol. Åtalet mot henne ska alltså avvisas.
Hovrätten finner det uppenbart att åtalet mot B.P. och P.Z. är ogrundat. Åtalet mot dem ska därför ogillas och dom i målet meddelas utan att stämning utfärdas.
Hovrättens domslut.             Hovrätten avvisar åtalet mot I.J.
Hovrätten ogillar åtalet mot B.P. och P.Z.
S.Y. yrkade att HD skulle bifalla hans i hovrätten förda talan. Han yrkade alternativt såvitt avsåg åtalet mot I.J. ansvar för medverkan till B.P:s brott.
HD: dom. Domskäl.             S.Y:s överklagande är vad gäller åtalen mot B.P. och P.Z. uppenbart ogrundat.
Hovrättens beslut att avvisa åtalet mot I.J. är riktigt.
Dom ska omedelbart meddelas (jfr NJA 1986 s. 117).
Domslut.             HD fastställer hovrättens domslut.