En ansökan om bygglov har avslagits eftersom byggnadsåtgärden medförde skada på en grannfastighet.
Länsstyrelsen i Dalarnas län
Miljö- och byggnadsnämnden i Smedjebackens kommun beviljade P.S. bygglov i efterhand med stöd av 9 kap. 30 § plan- och bygglagen (2010:900) för höjning av ett garagetak på fastigheten Söderbärke kyrkby 8:68.
Grannarna U.B. och U.J. överklagade beslutet till Länsstyrelsen i Dalarnas län och yrkade att länsstyrelsen skulle upphäva beslutet. De anförde bl.a. följande. På grund av grannens takbygge kunde de inte komma åt längsgående takfotsbrädor på deras vänstra sida av fastigheten. Vindskivan på deras fastighet hade kapats för att taket skulle få plats.
Länsstyrelsen avslog överklagandet med följande motivering.
Den aktuella fastigheten ligger inom område som omfattas av detaljplan. Av detaljplanen framgår att uthus eller annan gårdsbyggnad inte får uppföras till högre höjd än 3,0 meter.
Bygglov för en åtgärd inom ett område med detaljplan ska ges bl.a. om den fastighet och det byggnadsverk som åtgärden avser överensstämmer med gällande detaljplan och om åtgärden uppfyller vissa krav som följer av 2 och 8 kap.plan- och bygglagen (2010:900), PBL (se 9 kap. 30 § PBL).
Ett av kraven som måste vara uppfyllda är att bl.a. lokaliseringen och placeringen av ett byggnadsverk ska ske så att inte den avsedda användningen eller byggnadsverket kan medföra en betydande olägenhet på något sätt (2 kap. 9 § PBL).
Länsstyrelsen gör följande bedömning.
Inledningsvis förtydligar länsstyrelsen att denna prövning endast omfattar det överklagade beslutet om bygglov. Frågor som har med sökandens eller klagandenas civilrättsliga förhållande t. ex. upprätthållandet av fastighetsgränser eller intrång eller skadegörelse på annans egendom kan inte prövas inom ramen för detta beslut.
Av handlingarna i ärendet följer att den sökta byggnationen är förenlig med gällande detaljplan. Utrymmet för att begränsa den byggrätt som följer av en detaljplan är mycket litet. De olägenheter som klagandena framhåller i sina skrivelser är enligt länsstyrelsens bedömning inte sådana att de kan anses betydande i plan- och bygglagens mening. Av den anledningen ska överklagandet avslås. Vad klagandena har anfört i övrigt medför ingen annan bedömning.
U.B. och U.J. överklagade vid Nacka tingsrätt, mark- och miljödomstolen, och yrkade att nämndens beslut om bygglov skulle upphävas.
Miljö- och byggnadsnämnden i Smedjebackens kommun motsatte sig ändring. Nämnden anförde att åtgärden fick anses förenlig med detaljplanen och att den uppfyllde tillämpliga bestämmelser i 2 och 8 kap.plan- och bygglagen.
Även P.S. motsatte sig ändring. Han anförde bl.a. följande. Garagebyggnaderna i området är delvis integrerade med huvudbyggnaderna på närmaste grannes fastighet. Ombyggnaden av garagetaket är en 49 cm hög påbyggnad som gjordes för att skapa ett större fall, eftersom taket saknade lutning. Med ett lutande tak kan vatten och snö rinna från U.B:s och U.J:s byggnad bättre än tidigare.
Mark- och miljödomstolen (rådmannen Mccoy och tekniska rådet Lynch) anförde följande i dom den 18 december 2019.
Tillämpliga bestämmelser framgår av länsstyrelsens beslut samt nedan.
Mark- och miljödomstolen bedömer, i likhet med länsstyrelsen, att den sökta åtgärden inte strider mot detaljplanen. För att bygglov ska kunna ges krävs dock även att tillämpliga bestämmelser i bl.a. 2 kap. PBL är uppfyllda. Domstolen har således att ta ställning till om det sökta lovet är förenligt med dessa bestämmelser.
Enligt 2 kap. 9 § PBL ska byggnader placeras och utformas så att de eller deras avsedda användning inte medför fara eller betydande olägenheter för omgivningen. Bestämmelsen syftar till att tydligt ange att hänsyn till omgivningen ska tas vid lokalisering, placering och utformning av bebyggelse. U.B:s och U.J:s bostadshus är sammanbyggt med grannens garage. Det beviljade bygglovet innebär att garagetakets lutning har ändrats från ett plant tak till ett pulpettak samt att hela konstruktionen har höjts i en sådan omfattning att takstolarna på bostadshuset har sågats av. Ombyggnaden har lett till att avståndet mellan det nya garagetaket och bostadshusets tak blivit så litet att det uppstår en risk för att snöfickor bildas, där snö kan ligga kvar länge och smälta sakta. Detta kan orsaka allvarliga fuktskador. Den nya utformningen av garaget hindrar även U.B. och U.J. från att vidta nödvändiga underhållsåtgärder på vindbrädor och fasad samt att kontrollera hängrännor m.m. Mark- och miljödomstolen bedömer mot den bakgrunden att utformningen av garagetaket är olämplig och utgör en betydande olägenhet i plan- och bygglagstiftningens mening och att bygglov därmed inte kan ges. Med ändring av länsstyrelsens beslut ska nämndens beslut upphävas och ansökan om bygglov avslås.
Med ändring av Länsstyrelsen i Dalarnas läns beslut den 29 maj 2019 upphäver mark- och miljödomstolen Miljö- och byggnadsnämndens i Smedjebackens kommun beslut den 13 november 2018 att bevilja bygglov i efterhand på fastigheten Söderbärke kyrkby 8:68, och avslår ansökan om bygglov.
P.S. överklagade i Svea hovrätt, Mark- och miljööverdomstolen. Han yrkade att Mark- och miljööverdomstolen skulle fastställa bygglovsbeslutet.
U.B. och U.J. motsatte sig att mark- och miljödomstolens dom ändrades.
Miljö- och byggnadsnämnden i Smedjebackens kommun medgav P.S:s yrkande.
P.S. åberopade ett utlåtande av en besiktningsman, där det angavs bl.a. att tillbyggnaden var fackmässigt utförd och att det inte skulle komma att bli några problem med att utföra underhåll.
Mark- och miljööverdomstolen (hovrättsråden Wang och Williams, referent) anförde följande i dom den 26 februari 2021.
Utredningen i målet ger inte stöd för att några takstolar har sågats av i samband med höjningen av garagetaket. Däremot är det klarlagt att en bit av en vindskiva på U.B:s och U.J:s bostadshus har kapats och att detta varit en förutsättning för att den lovsökta åtgärden skulle kunna utföras. Om det står klart att en lovsökt åtgärd inte kan utföras utan förstörande ingrepp på annans egendom får åtgärden som utgångspunkt anses innebära en betydande olägenhet. Mot denna bakgrund och då Mark- och miljööverdomstolen, i likhet med mark- och miljödomstolen, bedömer att höjningen av garaget avsevärt försvårar nödvändiga underhållsåtgärder på angränsande bostadshus får åtgärden anses medföra en betydande olägenhet för U.B. och U.J. Det besiktningsutlåtande som P.S. har åberopat förändrar inte denna bedömning. Bygglov kan därmed inte beviljas för åtgärden. Överklagandet ska därför avslås.
Det får anses vara av vikt för ledning av rättstillämpningen att frågan om vilka omständigheter som kan beaktas vid en olägenhetsprövning enligt 2 kap. 9 § PBL prövas av HD. Med stöd av 5 kap. 5 § lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar tillåter därför Mark- och miljööverdomstolen att domen överklagas.
Mark- och miljööverdomstolen avslår överklagandet.
Hovrättsrådet Schultz och det tekniska rådet Young var av skiljaktig mening beträffande domskälen, som enligt deras mening borde ha följande lydelse.
Som utgångspunkt kan noteras att plan- och bygglagen (2010:900), PBL, är i huvudsak en lagstiftning med offentligrättslig karaktär även om civilrättsliga inslag också finns, se t.ex. 6 och 14 kap. PBL (Smith m.fl., Plan- och bygglagen, den 31 december 2020, Parker, kommentaren till 2 kap. 9 § PBL). Mark- och miljööverdomstolen menar därför att frågan om ingrepp på annans egendom inte prövas inom ramen för denna lagstiftning.
Utredningen i målet ger inte stöd för att några takstolar har sågats av i samband med höjningen av garagetaket. Mark- och miljööverdomstolen bedömer, i likhet med mark- och miljödomstolen, att höjningen av garaget avsevärt försvårar nödvändiga underhållsåtgärder på angränsande bostadshus. Åtgärden får därför anses medföra en betydande olägenhet för U.B. och U.J. Det besiktningsutlåtande som P.S. har åberopat förändrar inte denna bedömning. Bygglov kan därmed inte beviljas för åtgärden. Överklagandet ska därför avslås.
P.S. överklagade och yrkade att HD skulle bifalla hans talan i Mark- och miljööverdomstolen och med ändring av mark- och miljödomstolens dom fastställa beslutet av Miljö- och byggnadsnämnden i Smedjebackens kommun att bevilja hans ansökan om bygglov.
Miljö- och byggnadsnämnden medgav yrkandet.
U.B. och U.J. motsatte sig yrkandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Jackson, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom.
Punkterna 1–5 överensstämmer i huvudsak med punkterna 1–8 i HD:s skäl.
Frågan i målet är om det vid en prövning av en ansökan om bygglov är möjligt att såsom ett enskilt intresse beakta att den aktuella åtgärden kommer att orsaka skada på annans egendom, eller, då ansökan avser en redan utförd åtgärd, att den har orsakat sådan skada. I målet aktualiseras även frågan hur den plan- och byggrättsliga prövningen bör förhålla sig till egendomsskyddet.
Ett centralt moment i plan- och byggrätten är principen om att de intressen – både allmänna och enskilda – som aktuliseras i ett ärende ska vägas mot varandra. Enligt 1947 års byggnadslag gällde detta endast vid planläggning. Syftet var främst att de enskilda markägarnas intressen skulle beaktas i rimlig utsträckning (se SOU 1945:15 s. 269 och prop. 1947:131 s. 160). Enligt den äldre plan- och bygglagen (1987:10) gällde principen emellertid vid all prövning enligt lagen, om inte något annat föreskrivits (se 1 kap. 5 §).
Bestämmelser om allmänna och enkilda intressen finns numera i 2 kap.plan- och bygglagen (2010:900). Tanken med bestämmelserna är att de ska vara generellt utformade och allmängiltiga (se prop. 2009/10:170 s. 160). Den inledande bestämmelsen i kapitlet föreskriver att vid prövningen av frågor enligt lagen ska hänsyn tas till både allmänna och enskilda intressen (se 1 §).
De allmänna intressen som avses är bl.a. de som anges i de övriga paragraferna i kapitlet (se prop. 1985/86:1 s. 464). Dessa ger uttryck för de ramar som lagstiftaren har ställt upp för den kommunala planeringen av samhälls- och bebyggelseutvecklingen (jfr 1 kap. 1 §). Som exempel kan ges att mark ska användas på det sätt den är mest lämpad för (2 §). Planläggning ska främja en god livsmiljö för alla samhällsgrupper samt en långsiktig god hushållning med mark, vatten, energi och råvaror (3 §). Byggnader ska lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till människors hälsa och säkerhet (5 §) samt placeras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- och landskapsbilden, brandsäkerhet och trafikförsörjningen (6 §). Dessutom ska miljökvalitetsnormerna enligt 5 kap. MB följas (10 §).
När det gäller enskilda intressen är perspektivet ett annat. Redan på byggnadslagens tid synes lagstiftaren ha varit öppen för att de synpunkter som enskilda sakägare framförde kunde vara av allehanda slag och att dessa borde beaktas i rimlig utsträckning. Vilka enskilda intressen det kunde röra sig om angavs inte i författning och preciserades inte heller i förarbetena. Något behov av att i detta avseende begränsa vad en enskild skulle kunna tillföra ett ärende verkar inte ha förelegat. (Jfr SOU 1945:15 s. 269 och prop. 1947:131 s. 160, prop. 1985/86:1 s. 464; se även prop. 2009/10:170 s. 159 f.)
I förarbetena till den äldre plan- och bygglagen angavs kort att enskilda som berörs skulle få sina intressen beaktade på ett rimligt sätt (se prop. 1985/86:1 s. 464). Regeringen gjorde inte någon annan bedömning under arbetet med den nuvarande lagen. I propositionen understryks, utan närmare precisering, att hänsyn alltid ska tas till berörda enskilda intressen samt att det är viktigt att en avvägning görs i det enskilda ärendet och att beslut som går enskilda intressen emot har en tillräcklig motivering. (Se prop. 2009/10:170 s. 160.)
Mot denna bakgrund bör 2 kap. 1 § förstås på så sätt att hänsyn ska tas till samtliga enskilda intressen som tillförs ett ärende, och dessa ska sedan vägas mot vad som i övrigt framkommit. En sådan tolkning är väl förenlig med bestämmelsens ordalydelse och lagstiftarens motiv. Således kan det beaktas i bygglovsprövningen att en åtgärd kommer att skada, eller har skadat, annans egendom. Detta innebär emellertid inte att någon prövning av t.ex. ansvarsfrågan ska ske, eftersom den typen av frågor prövas i annan ordning.
I en detaljplan får kommunen reglera bl.a. högsta tillåtna byggnadsyta och byggnadshöjd för en fastighet inom planområdet. När detaljplanen har vunnit laga kraft innebär en sådan reglering att den enskilde fastighetsägaren ges en rätt att uppföra byggnadsverk i enlighet med det som föreskrivs – fastighetsägaren ges en s.k. byggrätt (se prop. 2009/10:170 s. 194). Om hela byggrätten för en fastighet inte har uttnyttjats innebär detaljplanens reglering även en rätt att vid en senare tidpunkt ta i anspråk återstående del.
En viktig del av bygglovsprövningen är bedömningen av den aktuella åtgärdens påverkan på omgivningen. I 2 kap. 9 § plan- och bygglagen föreskrivs, såvitt nu är av intresse, att utformning av byggnadsverk inte får ske så att byggnadsverket kan medföra en sådan påverkan på omgivningen som innebär fara för människors hälsa och säkerhet, eller betydande olägenhet på annat sätt. I detta ligger bl.a. att krav kan ställas på att byggnader utformas så att spridning av brand förhindras. Bland de övriga förhållanden som ska beaktas är t.ex. olägenheter för grannar i form av skymd sikt eller sämre ljusförhållanden. (Se prop. 1985/86:1 s. 483 f. samt prop. 2009/10:170 s. 168 och 417.)
Bestämmelserna i 2 kap. 9 § kan i vissa avseenden begränsa en byggrätt. Om det går att placera en byggnad på olika sätt inom en byggrätt, måste valet av plats ske med beaktande av t.ex. en grannes intresse av att byggnaden inte i väsentlig utsträckning begränsar utsikten. Har åtgärdens omgivningspåverkan i detta avseende redan prövats i detaljplanen ska dock en ny prövning inte ske vid handläggningen av en ansökan om bygglov. Eftersom byggnadsyta och byggnadshöjd är av väsentlig betydelse för den som avser att förvärva en fastighet och för bedömningen av fastighetens värde finns det inte någon möjlighet att med stöd av 2 kap. 9 § begränsa en byggrätts omfattning i dessa avseenden. (Se RÅ 1991 ref. 46.)
I målet har emellertid fråga uppkommit om en byggrätt kan inskränkas även i fråga om byggnadsyta och byggnadshöjd när ett beslut om att bevilja bygglov för en åtgärd skulle hamna i konflikt med egendomsskyddet.
Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Ett ingrepp i egendomsskyddet ska vara proportionerligt. Även om det finns ett allmänt intresse som kan motivera ingreppet, måste en avvägning mellan det allmännas och den enskildes intresse ske, och åtgärden måste genomföras på ett sådant sätt att den inte innebär en oskälig börda för den enskilde. (Se NJA 2013 s. 350 p. 11.)
Det ankommer på de stater som har anslutit sig till konventionen att se till att konventionen efterlevs inom statens territorium. En konventionsstat är därför förpliktad, den har en negativ skyldighet, att avhålla sig från handlingar som inkräktar på en persons grundläggande rättigheter. Staten har även den positiva skyldigheten att se till att enskilda kan åtnjuta konventionsskyddade rättigheter i förhållande till andra enskilda. (Se NJA 2015 s. 899 p. 13 och 14.)
Europadomstolen har uttalat att det ankommer på staten, inom ramen för dess positiva skyldigheter, att vidta åtgärder för att den enskilde ska ha en reell möjlighet att använda sin egendom på det sätt denne önskar. Föreligger en skyldighet att agera kan en myndighet därför inte förhålla sig passiv om en åtgärd från en enskild har inkräktat på annan enskilds egendom. Inte heller kan myndigheten godkänna en åtgärd som har skadat eller kommer att skada annans egendom, om den vars rätt hotas inte har förklarat att intrånget godtas. (Jfr S.L. and J.L. v. Croatia, no. 13712/11, och Waters, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – En kommentar till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, 5 uppl., s. 610.)
Rätten att uppföra ett byggnadsverk med sådan yta eller höjd som följer av en byggrätt kan således inte tillämpas så att att den hamnar i konflikt med egendomsskyddet. En myndighet som prövar en ansökan om bygglov måste i ett sådant läge i första hand upprätthålla principerna för egendomsskyddet, bl.a. den enskildes rätt att använda sin egendom på det sätt denne önskar.
En konsekvens av detta är att byggnadsnämnden vid en bygglovsprövning måste ge den vars rätt till egendom hotas möjlighet att förklara om denne motsätter sig eller godkänner åtgärden. För att handläggningen ska vara förenlig med Europakonventionen måste detta ske oavsett om en sådan skyldighet följer av plan- och bygglagen eller ej (se NJA 2015 s. 323 p. 13).
Den ändring av garagets takkonstruktion som P.S. låtit utföra får visserligen anses vara förenlig med detaljplanen. Åtgärden har emellertid orsakat skada på U.J:s och U.B:s bostadshus. De har motsatt sig åtgärden. Något allmänt intresse som talar för att åtgärden bör tillåtas föreligger inte, och P.S:s intresse av att få utföra den får anses vara högst begränsat. Åtgärden har inte heller varit nödvändig.
Mot denna bakgrund kan det inte anses förenligt med egendomskyddet att ge bygglov för åtgärden. P.S:s överklagande ska därför avslås.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Johnson, Cruz, referent, Kennedy, Porter och Harrell) meddelade den 28 december 2021 följande beslut.
För norra delen av Urnäsudden i Söderbärke föreskrivs i den stadsplan (dvs. detaljplan) som gäller för området bl.a. att huvudbyggnader ska uppföras fristående eller sammanbyggas med högst en gårdsbyggnad samt att huvudbyggnader inte får uppföras till större höjd än 4,5 meter och gårdsbyggnader inte till större höjd än 3,0 meter.
På envar av de nu aktuella fastigheterna finns ett bostadshus och ett garage med förråd. Varje bostadshus är sammanbyggt med garagebyggnaden på grannfastigheten och taket på bostadshuset, ett sadeltak, skjuter ut över garagetaket. I det ursprungliga utförandet var garagetaken platta och garagebyggnaderna cirka en halv meter lägre än takfoten på de anslutande bostadshusen. Avståndet mellan takfoten på bostadshusen och anslutande garagetak var då tillräckligt stort för att det skulle vara möjligt att vid behov utföra t.ex. underhållsåtgärder under den del av bostadshusets tak som skjuter ut över garagetaket.
P.S. lät göra en tillbyggnad av sitt garagetak genom att höja den sida av taket som sitter ihop med U.B:s och U.J:s bostadshus. Det huvudsakliga syftet med åtgärden var att underlätta avrinningen.
Garagets takhöjd vid anslutningen till U.B:s och U.J:s bostadshus är efter byggnadsåtgärden tre meter, dvs. den maximala höjden enligt detaljplanen. Avståndet till bostadshusets takfot är endast några centimeter. För att den nya takkonstruktionen skulle kunna genomföras behövde en vindskiva på U.B:s och U.J:s bostadshus kapas.
P.S. ansökte i efterhand om bygglov. U.B. och U.J. gavs tillfälle att yttra sig. De motsatte sig ansökan och framhöll bl.a. att åtgärden hade orsakat skada på deras hus. Miljö- och byggnadsnämnden ansåg att de olägenheter som hade gjorts gällande inte var betydande och beviljade bygglov.
Hos länsstyrelsen åberopade U.B. och U.J. även att det till följd av åtgärden inte var möjligt att utföra reparation och underhåll av delar av bostadshusets fasad. Länsstyrelsen angav i sitt beslut att frågor om intrång på annans egendom och skadeståndsrättsliga frågor inte kan prövas vid handläggningen av en ansökan om bygglov. Hänsyn kunde därför inte tas till skadan på vindskivan. Mot bakgrund av att åtgärden bedömdes vara förenlig med detaljplanen och att de olägenheter som i övrigt hade gjorts gällande inte var betydande avslogs överklagandet.
Mark- och miljödomstolen fann att takkonstruktionen kunde leda till allvarliga fuktskador och medföra svårigheter att utföra underhåll. Eftersom dessa olägenheter bedömdes vara betydande avslogs P.S:s ansökan.
P.S. överklagade till Mark- och miljööverdomstolen. Domstolen har angett att om det står klart att en åtgärd inte kan utföras utan förstörande ingrepp på annans egendom, så får åtgärden som utgångspunkt anses innebära en betydande olägenhet. Mot den bakgrunden och med hänvisning till att höjningen av garaget avsevärt försvårar nödvändiga underhållsåtgärder har Mark- och miljööverdomstolen avslagit överklagandet.
Målet gäller frågan om det vid prövningen av en bygglovsansökan kan beaktas att den sökta åtgärden kan medföra skada på en grannfastighet och vilken betydelse det förhållandet i så fall bör få.
Sedan gammalt är det en central princip i plan- och bygglagstiftningen att hänsyn ska tas till de allmänna och enskilda intressen som aktualiseras vid prövningen av plan- och byggärenden. Detta kommer numera till uttryck i 2 kap. 1 § plan- och bygglagen (2010:900). Regeln gäller både vid planläggning och vid prövning av en ansökan om bygglov.
Vid en prövning av bygglov ska det alltså göras en avvägning mellan de intressen som berörs av ärendet. Det ska dock ske endast i den utsträckning som intresseavvägningen inte redan har gjorts, exempelvis i ett ärende om antagande av detaljplan för det berörda området (jfr prop. 1985/86:1 s. 367).
För att ett bygglov ska kunna ges för en fastighet som omfattas av en detaljplan krävs dels att åtgärden är förenlig med planen, dels att kraven enligt vissa bestämmelser i plan- och bygglagen är uppfyllda (se 9 kap. 30 §). Av 2 kap. 9 § följer att byggnadsverk inte får lokaliseras, placeras och utformas så att byggnadsverket kan medföra en påverkan på omgivningen som innebär fara för människors hälsa och säkerhet eller betydande olägenhet på annat sätt (det s.k. omgivningskravet). En betydande olägenhet för grannar kan exempelvis vara skymd sikt eller försämrade ljusförhållanden.
Prövningen av en bygglovsansökan är av offentligrättsligt slag. Ett bygglov ger inte sökanden någon obetingad rätt att vidta den sökta åtgärden. I princip är det enbart en förklaring att åtgärden inte möter hinder enligt vad en byggnadsnämnd har att bevaka. Det senare angavs som skäl till att skyldigheten som gällde för den som ansökte om bygglov att styrka sin äganderätt eller rätt att förfoga över marken togs bort genom 1959 års byggnadsstadga. Det anfördes i förarbetena till ändringen bl.a. att det inte var byggnadsnämndens uppgift att pröva huruvida den som äger marken är förhindrad att utnyttja den på det sätt som bygglovet avser med hänsyn till servitut eller privaträttsliga förpliktelser (jfr SOU 1957:21 s. 260; jfr även RÅ 1971 C 440 och RÅ 1975 ref. 99).
Utgångspunkten är mot denna bakgrund att civilrättsliga förhållanden inte ska prövas i ett bygglovsärende. Något absolut hinder mot att sådana förhållanden beaktas vid byggnadsnämndens prövning finns dock inte.
Så bör särskilt kunna ske när det – utan att byggnadsnämnden behöver göra några närmare överväganden i saken – står klart att den åtgärd som ansökan avser inte kan genomföras utan att det sker intrång i någon annans rätt och det vid tiden för ansökan inte föreligger något samtycke till åtgärden.
Om ett intrång i någon annans rätt i den situationen inte beaktades skulle ett bygglov kunna bidra till en försvagning av skyddet för den enskildes rättigheter. I det sammanhanget kan framhållas att det av egendomsskyddet i 2 kap. 15 § RF (jfr även artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen) får anses följa en skyldighet för det allmänna att se till att enskildas skydd för sin egendom upprätthålls i förhållande till andra enskilda (jfr t.ex. NJA 2015 s. 899 p. 14).
Det nu sagda får betydelse om det står klart att den åtgärd som ansökan avser kommer att leda till en fysisk skada på en grannfastighet och den fastighetens ägare har förklarat att han eller hon inte är beredd att tåla skadan. I den situationen bör den förutsedda skadan regelmässigt kunna bedömas som en betydande olägenhet i plan- och bygglagens mening och därmed kunna beaktas i bygglovsärendet (jfr 2 kap. 9 §).
Detta gäller även om ansökan avser en åtgärd som ligger inom ramen för sökandens byggrätt enligt gällande detaljplan, t.ex. avseende en byggnads höjd (jfr RÅ 1991 ref. 46).
Den ändring av garagets takkonstruktion som P.S. låtit utföra får visserligen anses vara förenlig med detaljplanen och har gjorts med utövande av byggrätten avseende byggnadens höjd.
En förutsättning för att genomföra byggnadsåtgärden har emellertid varit att vindskivan på U.B:s och U.J:s bostadshus kapas. Åtgärden, som de har motsatt sig, har inneburit ett intrång i deras rätt. Intrånget har utgjort en betydande olägenhet för dem och medför att bygglov inte kan beviljas (9 kap. 30 § första stycket 4 jämförd med 2 kap. 9 § plan- och bygglagen).
Det saknas vid denna bedömning skäl att pröva om även de andra förhållanden som U.B. och U.J. har åberopat utgör hinder för bygglov.
HD avslår överklagandet.