Förvaltarskap enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken. Frågor om upphörande och rätt för förvaltare att bli entledigad.
Alingsås tingsrätt beslutade att anordna förvaltarskap för B.T. och förordnade L.K. som B.T:s förvaltare.
L.K. begärde härefter i en ansökan till Göteborgs stad, Överförmyndarförvaltningen, att han skulle entledigas som förvaltare för B.T. Som skäl för sin begäran angav han i huvudsak följande. Han hade blivit utsatt för dödshot av B.T. Till följd av detta hade han tvingats att anlita bevakningsföretag för bevakning av sin bostad. B.T. hade sedan dess dömts för brott mot knivlagen, hot mot tjänsteman, våld mot tjänsteman och narkotikabrott.
Göteborgs stad, Överförmyndarförvaltningen, ansökte vid Göteborgs tingsrätt om att förvaltarskapet för B.T. skulle upphöra och anförde i huvudsak följande.
En förvaltare har rätt att på egen begäran bli entledigad från sitt uppdrag. Sedan L.K. har begärt sitt entledigande, har en förfrågan gått ut till samtliga de 90 personer som till Överförmyndarförvaltningen har anmält sitt intresse att åta sig förvaltaruppdrag. Ingen av de tillfrågade har velat åta sig uppdraget som B.T:s förvaltare. Inte heller någon av tjänstemännen hos Göteborgs stads förvaltarenhet - vilkas arbetsuppgifter består i att åta sig uppdrag som har bedömts olämpliga för lekmannaställföreträdare - har accepterat att åta sig detta uppdrag. Förvaltarskapet för B.T. bör således upphöra, eftersom det inte finns någon som vill åta sig uppdraget som hans förvaltare.
B.T. bereddes tillfälle att yttra sig, men hördes inte av.
Tingsrätten (rådmannen Christensen) anförde följande i beslut den 1 september 2011.
Enligt 11 kap. 19 § första stycket FB ska ett förvaltarskap upphöra om en förvaltare inte längre behövs. Utredningen i ärendet ger vid handen att B.T:s behov av förvaltare kvarstår. Det är inte möjligt att på anförda skäl låta förvaltarskapet för honom upphöra.
Av 11 kap. 19 § andra stycket FB följer att en förvaltare har rätt att på egen begäran entledigas från sitt uppdrag. Ska förvaltarskapet fortsätta är dock förvaltaren skyldig att kvarstå till dess att annan förvaltare har förordnats. Det ankommer på Överförmyndarförvaltningen att ta ställning till frågan om byte av förvaltare för B.T.
Tingsrätten lämnade Överförmyndarförvaltningens ansökan om att förvaltarskapet för B.T. skulle upphöra utan bifall.
Överförmyndarförvaltningen överklagade i Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att hovrätten skulle besluta att förvaltarskapet för B.T. skulle upphöra samt att förvaltaren L.K. därvid skulle entledigas.
Till grund för sin talan anförde Överförmyndarförvaltningen följande.
En förvaltare har enligt 11 kap. 21 § FB en ovillkorlig rätt att bli entledigad från sitt uppdrag. Denna rätt, vilken L.K. utnyttjat, kan inte generellt anses vara villkorad av att en ny ställföreträdare kan rekryteras till uppdraget, i vart fall inte om sådana omständigheter som nu aktualiseras föreligger.
Förvaltningen har efter vidtagna försök konstaterat att det - mot bakgrund av B.T:s dokumenterade farlighet - inte finns någon som är beredd att åta sig uppdraget. Mot denna bakgrund finns det inte längre förutsättningar att låta förvaltarskapet bestå. Detta ska därför upphöra oavsett om B.T. i och för sig kan anses ha ett behov av förvaltare.
L.K. biträdde Överförmyndarförvaltningens begäran om att förvaltarskapet skulle upphöra.
B.T. bereddes tillfälle att yttra sig men hördes inte av.
Hovrätten (hovrättslagmannen Johnson, lagmannen Herring och hovrättsassessorn Watkins, referent) anförde följande i beslut den 14 december 2011.
Hovrätten meddelar prövningstillstånd.
I sakfrågan gör hovrätten följande bedömning.
Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning att B.T:s behov av förvaltare kvarstår. Fråga är om förvaltarskapet på av Överförmyndarförvaltningen anförda skäl trots detta kan upphöra.
Rätten ska besluta att ett godmanskap eller förvaltarskap ska upphöra, om det inte längre behövs. Detta framgår av bestämmelsen i 11 kap. 19 § första stycket FB. Bestämmelsen, vars utformning närmast syftar till att ta till vara den enskildes intresse av att en tvångsåtgärd inte pågår längre än nödvändigt, är alltså klart utformad. Någon annan situation där förvaltarskapet kan upphöra nämns inte och framstår därför inte som möjlig. Inte heller motiven till bestämmelsen tyder på att det skulle vara möjligt att på någon annan grund låta ett förvaltarskap upphöra, se NJA II 1988 s. 473 f. Att det skulle vara möjligt att göra en sådan intresseavvägning som Överförmyndarförvaltningen förespråkat har uppenbarligen inte ansetts aktuellt. Enligt hovrättens mening kan motivens utformning snarare ges innebörden att överförmyndaren har behörighet att ansöka om upphörande av ett förvaltarskap endast under förutsättning att det finns anledning att anta att förvaltarskapet inte längre behövs.
En förvaltare har visserligen rätt att på begäran bli entledigad. Om förvaltarskapet ska fortsätta är han eller hon emellertid skyldig att stå kvar till dess en ny förvaltare har utsetts. Detta framgår av 11 kap 19 § andra stycket FB. Rätten att bli entledigad kan således inte tolkas på något annat sätt än att den är villkorad av att en ny förvaltare träder in, om inte förvaltarskapet ska upphöra. Även i denna bestämmelse är det alltså den enskildes, inte förvaltarens, intresse som sätts i förgrunden.
Även om L.K. har skäl att vilja avträda som förvaltare för B.T. kan den uppkomna situationen inte anses vara extraordinär då det ofta är just personer med psykiska funktionshinder eller avancerat missbruk som är i behov av förvaltare. Det bör åligga Överförmyndarförvaltningen att även i fall som det aktuella ha en beredskap för hur den enskildes rätt ska kunna tas tillvara. Under rådande omständigheter finns det enligt hovrätten ingen möjlighet att besluta att förvaltarskapet för B.T. ska upphöra (jfr hovrättens avgörande den 4 augusti 2011 i mål ÖÄ 229311). I konsekvens därmed kan för närvarande inte heller L.K. entledigas från uppdraget som förvaltare. Överförmyndarförvaltningens överklagande kan därför inte vinna bifall.
Hovrätten avslår överklagandet.
Göteborgs stad, Överförmyndarförvaltningen, överklagade och yrkade att HD skulle besluta att förvaltarskapet för B.T. skulle upphöra samt att L.K. skulle entledigas från uppdraget som B.T:s förvaltare.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Burch, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Tingsrätten har anordnat förvaltarskap för B.T. och förordnat L.K. till dennes förvaltare. Göteborgs överförmyndarförvaltning (Överförmyndarförvaltningen) har därefter ansökt vid tingsrätten om att förvaltarskapet för B.T. ska upphöra och att L.K. entledigas från uppdraget som förvaltare. Som grund för sin ansökan har Överförmyndarförvaltningen gjort gällande i huvudsak följande. L.K. har hos Överförmyndarförvaltningen begärt sitt entledigande. Överförmyndarförvaltningen har frågat samtliga 90 personer som anmält intresse att åta sig förvaltaruppdrag. Ingen har velat åta sig uppdraget som förvaltare för B.T. Inte heller någon av de tjänstemän vid Göteborgs stad, vilkas arbetsuppgifter består i att åta sig uppdrag som är olämpliga för lekmannaförvaltare, har accepterat uppdraget. Då det inte finns någon som vill åta sig uppdraget som B.T:s förvaltare bör förvaltarskapet för denne upphöra.
Tingsrätten - som fann att B.T. alltjämt hade behov av en förvaltare och att förvaltaren var skyldig att kvarstå till dess att en annan förvaltare hade förordnats - lämnade Överförmyndarförvaltningens ansökan utan bifall. Tingsrätten uppgav även att Överförmyndarförvaltningen hade att pröva fråga om eventuellt byte av förvaltare för B.T. Överförmyndarförvaltningen överklagade. Hovrätten meddelade prövningstillstånd och avslog överklagandet.
HD har meddelat prövningstillstånd.
Av 11 kap. 19 § första stycket FB framgår att om en god man eller förvaltare inte längre behövs ska godmanskapet eller förvaltarskapet upphöra. Beslut om att ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB, eller ett förvaltarskap ska upphöra fattas av rätten. I övriga fall fattas beslutet av överförmyndaren. Vidare framgår av 11 kap. 19 § andra stycket FB att en god man eller förvaltare har rätt att på egen begäran bli entledigad från sitt uppdrag. Beslut om entledigande fattas av överförmyndaren. Ska godmanskapet eller förvaltarskapet fortsätta är den gode mannen eller förvaltaren dock skyldig att kvarstå till dess en ny god man eller förvaltare har utsetts.
Grunden för Överförmyndarförvaltningens talan är att L.K. har begärt att få bli entledigad från uppdraget som förvaltare och att Överförmyndarförvaltningen inte hittat någon annan som är villig att åta sig uppdraget som förvaltare.
Av 11 kap. 7 § FB framgår att när ett förvaltarskap anordnas ska en förvaltare samtidigt förordnas att utföra uppdraget. Av 11 kap. 9 § FB framgår att förvaltaren, inom ramen för sitt förvaltaruppdrag, har ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget. Då reglerna om förvaltarskap syftar till att ge den enskilde ett tillfredsställande skydd, (se prop. 1987/88:124 s. 132 f.), skulle det strida mot lagstiftningens grunder om någon hade ett förvaltarskap utan att ha en förvaltare.
Av handlingarna i målet framgår inte annat än att B.T. alltjämt har behov av ett förvaltarskap. Vid sådant förhållande är L.K. enligt 11 kap. 19 § andra stycket FB skyldig att kvarstå till dess att en ny förvaltare har utsetts. Av 2 kap. 19 § RF framgår emellertid att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vidare framgår av 11 kap. 14 § RF att om domstol finner att en föreskrift strider mot 2 kap. 19 § RF, så får föreskriften inte tillämpas. I sammanhanget aktualiseras artikel 4 Europakonventionen, som enligt lag (1994:1219) gäller som lag här i landet. Enligt artikel 4 får ingen tvingas att utföra tvångsarbete eller annat påtvingat arbete. Vid bedömning av om det är fråga om tvångsarbete eller påtvingat arbete har Europadomstolen uttalat att utgångspunkten för vad som ska anses utgöra tvångsarbete eller påtvingat arbete är ”all work or service which is extracted from any person under the menace of any penalty and for which the said person has not offered himself voluntarily” (se Case of Barker). Vidare framgår av Europadomstolens praxis att man bl.a. ska beakta om det är fråga om en oproportionell börda för den enskilde (se Case of Van Der Mussele v. Belgium samt Thomas). En förvaltares skyldighet att kvarstå enligt 11 kap. 19 § andra stycket FB begränsas således i tiden av artikel 4 Europakonventionen.
När det gäller frågan om L.K. ska entledigas eller inte framgår emellertid av 11 kap. 19 § andra stycket FB att det är överförmyndaren som har att ta ställning till frågan. Överförmyndarens beslut överklagas till tingsrätten. Hovrättens beslut får inte överklagas. (Se 20 kap. 6 § samt 20 kap. 12 § tredje stycket FB). Rättens möjlighet att självmant ta upp en fråga om entledigande av förvaltare enligt 11 kap. 21 § FB begränsar sig till de frågor rätten har primär beslutanderätt i (se NJA II 1995 s. 27). HD har således inte möjlighet att pröva frågan om L.K. ska entledigas eller inte.
HD kan mot bakgrund härav inte upphäva förvaltarskapet på den grund Överförmyndarförvaltningen gjort gällande. Då det av handlingarna i målet inte framgår annat än att B.T. alltjämt har behov av förvaltare föreligger inte heller på någon annan grund förutsättningar att upphäva förvaltarskapet. Överförmyndarförvaltningens överklagande ska således lämnas utan bifall. HD erinrar om att Överförmyndarförvaltningen har att ta ställning till frågan om L.K. ska entledigas.
HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (justitieråden Martinez, Oconnor och Lee, referent) meddelande den 9 november 2012 följande beslut.
L.K. är sedan den 21 juli 2008 förvaltare för B.T. Den 14 februari 2011 begärde L.K. hos Överförmyndarförvaltningen att bli entledigad från uppdraget. Som skäl för det anförde han att B.T. i januari 2009 hotade att döda honom och att han därför under en period anlitade ett bevakningsföretag för skydd, att B.T. år 2010 dömdes för bl.a. brott mot knivlagen, våld mot tjänsteman, hot mot tjänsteman och narkotikabrott och att B.T. tidigare hade dömts för liknande brottslighet, att B.T. i trängt läge kunde bli aggressiv och gå till attack, att B.T. var föremål för avhysning från sin bostad på grund av skadegörelse och saneringsbehov samt att ärendet tidvis hade varit betungande.
Utredningen visar att B.T. är i behov av en förvaltare. Överförmyndarförvaltningen har emellertid förklarat att förvaltningen inte har funnit någon som är beredd att träda i L.K:s ställe. Förvaltningen har därför ansökt om att förvaltarskapet ska upphöra.
Ett förvaltarskap begränsar den enskildes rådighet över hans förmögenhet (se 11 kap. 7 § andra stycket och 8 § FB). Det kräver att någon annan tar över den rådigheten. När rätten meddelar ett beslut om förvaltarskap ska därför en förvaltare samtidigt utses (jfr 11 kap. 7 § fjärde stycket). Om det inte finns någon som är beredd att ta på sig uppdraget innebär kravet således att ett förvaltarskap inte kan komma till stånd fastän det behövs.
Det kan inträffa att man måste godta att ett förvaltarskap fortsätter någon tid utan förvaltare. En sådan situation uppkommer t.ex. när en förvaltare avlider (jfr 11 kap. 22 § FB) och när en olämplig förvaltare entledigas med stöd av 11 kap. 20 § FB. För att rättsförluster inte ska uppstå därför att det inte finns någon som har rådighet över den egendom som omfattas av förvaltarskapet, men också av andra skäl, ska en förvaltare utses så skyndsamt som möjligt.
På samma sätt som när ett behövt förvaltarskap inte kan komma till stånd därför att det inte finns någon som är beredd att åta sig uppdraget (se p. 3) kan det för ett redan beslutat förvaltarskap undantagsvis inträffa att någon ny förvaltare inte står att finna när den tidigare förvaltaren inte längre bör, kan eller vill utföra uppdraget. Det kan i ett sådant fall inte komma i fråga att utan någon tidsbegränsning låta ett förvaltarskap fortgå utan förvaltare. I stället kan det bli nödvändigt att avsluta förvaltarskapet. Bestämmelsen i 11 kap. 19 § första stycket första meningen FB, enligt vilken förvaltarskapet ska upphöra om något behov av en förvaltare inte finns, bör alltså inte genom ett motsatsslut förstås så, att ett upphörande av förvaltarskapet undantagslöst förutsätter att ett sådant behov saknas.
Av det anförda följer att om förvaltare av någon anledning saknas beträffande ett pågående förvaltarskap och någon ny förvaltare inte kan utses, måste förvaltarskapet upphöra fastän ett behov av ett fortsatt förvaltarskap föreligger.
I det aktuella fallet har B.T. alltjämt L.K. som förvaltare. Endast om L.K. har rätt att bli entledigad kan därför den situationen inträffa att förvaltarskapet står utan förvaltare. Frågan blir därför om L.K. har rätt att nu avgå som han önskar och som Överförmyndarförvaltningen anser att han bör få.
I 11 kap. 19 § andra stycket första meningen FB föreskrivs det att en förvaltare har rätt att på begäran bli Johnson. Enligt tredje meningen är förvaltaren skyldig att kvarstå till dess en ny förvaltare har utsetts.
Bakgrunden till regleringen är att det i 11 kap. 8 § FB, i dess lydelse fram till och med år 1975, föreskrevs en skyldighet för var och en att åta sig förmyndaruppdrag (numera förvaltarskap) om inte vissa särskilda skäl förelåg. När denna skyldighet slopades och förvaltarskapet kom att bli ett helt frivilligt uppdrag ansågs detta innebära att förvaltaren (då förmyndare) alltid skulle ha rätt att bli entledigad på egen begäran. Departementschefen uttalade dock att fastän en förvaltare har rätt att bli entledigad på egen begäran, så kunde ”givetvis entledigandet inte äga rum förrän en ny förmyndare förordnas” (se prop. 1974:142 s. 127). Vad som skulle gälla om någon ny förvaltare inte fanns att tillgå berörs inte i förarbetena.
Ett förvaltarskap är ett sysslomannaskap, låt vara att dess närmare innehåll på samma sätt som många andra typer av sysslomannaskap färgas av dess särskilda förutsättningar och ändamål. Det är en allmän sysslomannarättslig princip att ett uppdrag som gäller tills vidare av sysslomannen kan sägas upp när som helst och utan skäl. När ett uppdrag i stället gäller under en viss bestämd tid eller avser att sysslomannen ska driva en viss fråga till slut, kan sysslomannen normalt frånträda sitt uppdrag bara om han har skälig orsak att bringa sysslomannaförhållandet till upphörande. I båda fallen måste dock sysslomannen iaktta skälig uppsägningstid, där främst ska beaktas huvudmannens intresse av att inte stå utan det biträde som uppdraget går ut på (jfr 18 kap. 7 § HB beträffande uppdrag som gäller under en viss bestämd tid eller avser att sysslomannen ska driva en viss fråga till slut). I princip ansvarar dock inte sysslomannen för att huvudmannen kan finna en ersättare.
Regleringen i 11 kap. 19 § andra stycket första meningen FB ger uttryck för dessa sysslomannarättsliga principer och måste antas vila på liknande hänsynstaganden. Regleringen är dock något annorlunda på så sätt att en förvaltare enligt lagtexten är skyldig att stå kvar tills en ny förvaltare har förordnats. Det förklaras av att ett entledigande dessförinnan skulle kunna få menliga följder, bl.a. därför att ingen då skulle kunna råda över den egendom som omfattas av förvaltarskapet (jfr p. 3.). Det får antas att lagstiftaren har tänkt sig att när en förvaltare vill bli entledigad, så är det bara en tidsfråga innan någon annan utses i hans ställe, eftersom en reglering av situationen att en ny förvaltare inte kan utses saknas (jfr p. 9).
Den ordning som följer av 11 kap. 19 § andra stycket första meningen FB innebär att en förvaltare visserligen kan säga upp sig från sitt uppdrag. Men har han gjort det måste han ändå driva detta till ett visst slut, nämligen till dess förvaltarskapet upphör eller han ersatts av en annan förvaltare. Frågan är då om, när ett förvaltarskap behövs men någon ersättare inte utses, det betyder att förvaltaren har en ovillkorlig skyldighet att mot sin vilja fortsätta uppdraget.
Den princip om rätt till förtida upphörande på grund av skälig orsak som annars gäller för uppdrag som går ut på att driva en viss fråga till ett slut bör vara tillämplig också för förvaltare, eftersom det rör sig om en form av frivilligt sysslomannauppdrag (jfr p. 10), låt vara grundat på rättens beslut och särskilt lagreglerat. Principen får således anses komplettera bestämmelsen i 11 kap. 19 § andra stycket tredje meningen FB, eftersom den bestämmelsen inte reglerar situationen att förvaltaren har skälig orsak att avsluta uppdraget trots att någon ny förvaltare inte har utsetts.
Det sagda innebär att en förvaltare, trots att ett behov av förvaltarskap alltjämt föreligger och fastän någon ersättare inte har utsetts, har rätt att frånträda sitt uppdrag om han har skälig orsak att göra det.
Vid bedömning av vad som är en skälig orsak får en avvägning göras mellan förvaltarens bevekelsegrunder för att avsluta uppdraget och behovet av att det kontinuerligt finns en förvaltare. I vissa fall kan omständigheterna vara sådana att förvaltaren ska anses ha en rätt att omedelbart frånträda sitt uppdrag, t.ex. när hans sjukdomstillstånd ger anledning till antagande av en begränsad återstående livstid. Det kan också förhålla sig så att det finns en sista tidpunkt efter vilken förvaltaren inte ska behöva stå kvar, såsom när han tillträder en tjänst som omöjliggör ett fortsatt uppdrag. Agerandet hos den som är satt under förvaltarskap kan i vissa fall också vara så allvarligt att en omedelbar rätt att frånträda uppdraget bör föreligga. I regel har dock förvaltaren att godta vissa och kanske inte helt obetydliga olägenheter för att behovet av förvaltarskap ska tillgodoses i avvaktan på att en ny förvaltare utses. Att beakta vid bedömningen av vad som skäligen kan begäras av förvaltaren är då bl.a. hur svårt det är för överförmyndaren att hitta en ersättare.
Av betydelse vid intresseavvägningen är också den tid det tar för överförmyndaren att finna en ersättare. Ju längre tid det tar att utse en ny förvaltare, desto lägre krav bör gälla för de skäl som ska anses vara tillräckliga för att förvaltaren ska ha rätt att bli entledigad.
De skäl som L.K. har åberopat är sådana att de sammantaget med tidsutdräkten gör att han nu har rätt att frånträda uppdraget trots att någon ny förvaltare inte har utsetts. Frågan blir då om omständigheterna i övrigt är sådana att förvaltarskapet för B.T. ska upphöra.
Det vilar ett tungt ansvar på överförmyndaren att se till att ett behov av förvaltarskap tillgodoses. För att ett förvaltarskap som behövs ska kunna upphöra av det skälet att det inte finns någon som är beredd att fullgöra uppdraget, måste överförmyndaren därför ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att finna någon som är lämplig och villig att ta på sig förvaltaruppdraget.
Överförmyndarförvaltningen har uppgett följande. Samtliga personer (ca 90) som har anmält intresse av förvaltaruppdrag har tillfrågats, men inte någon av dessa har velat ta uppdraget som förvaltare för B.T. Inte heller någon av de tjänstemän, vilkas arbetsuppgifter består i att åta sig uppdrag som är olämpliga för andra utanför förvaltningen stående personer, har önskat ta uppdraget. Det saknas anledning att ifrågasätta uppgifterna. Det finns inget stöd för antagandet att de uppgivna förhållandena kommer att ändras under överskådlig tid.
Överförmyndarförvaltningen får mot denna bakgrund anses ha gjort vad som kan begäras för att finna en ny förvaltare som ersättare för L.K. Förvaltarskapet ska därför upphöra trots att B.T. behöver en förvaltare. Överförmyndarförvaltningens överklagande ska alltså i det hänseendet bifallas.
Med förvaltarskapets upphörande faller L.K:s uppdrag som förvaltare för B.T. Något särskilt beslut om entledigande behövs därför inte.
HD beslutar att förvaltarskapet för B.T. ska upphöra.
Justitieråden Moore och King var skiljaktiga enligt följande.
Förvaltarskap anordnas när någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållanden är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Det sker i första hand för att skydda personen mot skador och förluster. Anordnande av förvaltarskap är inte obligatoriskt, utan rätten ”får” besluta om sådant anordnande när förutsättningarna är uppfyllda (11 kap. 7 § första stycket FB). Enligt 11 kap. 19 § första stycket första meningen ska förvaltarskapet upphöra när det inte längre behövs. I sådana fall blir det ofta aktuellt att i stället förordna god man, vilket enligt 11 kap. 4 § är obligatoriskt ”om det behövs”, om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person.
När rätten anordnar förvaltarskap för någon ska rätten samtidigt förordna en förvaltare att utföra uppdraget. Om en förvaltare i något annat fall ska förordnas på grund av ett beslut om förvaltarskap ska förordnandet meddelas av överförmyndaren (11 kap. 7 § FB).
Enligt 11 kap. 19 § andra stycket första meningen FB har en förvaltare rätt att på begäran bli entledigad från sitt uppdrag. Han eller hon är emellertid enligt 19 § andra meningen skyldig att kvarstå - om förvaltarskapet ska fortsätta - till dess att en ny förvaltare har utsetts. Som har framgått i punkt 2 är det då överförmyndarens uppgift att förordna en ny förvaltare.
Utgångspunkten i lagen är att ett förvaltarskap ska bestå så länge det behövs. Först när förvaltarskapet inte längre behövs ska det upphöra (11 kap. 19 § FB). Den omständigheten att det exempelvis är svårt att hitta en ny förvaltare när en tidigare förvaltare vill bli entledigad från sitt uppdrag anges inte i lagen som ett skäl för att förvaltarskapet ska upphöra. Däremot måste det vara en förutsättning för anordnande av (ett nytt) förvaltarskap att det finns en person som kan förordnas som förvaltare.
Frågan är då vad som gäller i en situation där förvaltaren i ett pågående förvaltarskap, som bör bestå, vill avträda från sitt uppdrag och överförmyndaren uppger att det inte går att hitta någon ersättare.
Att det i lagen anges att förvaltaren har en skyldighet att kvarstå i sitt uppdrag till dess en ny förvaltare har förordnats kan inte gärna innebära att överförmyndaren kan tvinga förvaltaren att kvarstå hur länge som helst av det skälet att överförmyndaren underlåter att förordna en ersättare. Förvaltaren har alltså en rätt att frånträda sitt uppdrag efter en rimlig övergångstid oavsett om överförmyndaren har förordnat en ny förvaltare eller inte. Eftersom bestämmelserna om förvaltarskap är avsedda att skydda den enskilde måste emellertid utgångspunkten samtidigt vara att överförmyndaren är i princip skyldig att finna en ny förvaltare. Det betyder att det måste göras långtgående ansträngningar, som kan innebära exempelvis att förvaltare söks utanför den egna kommunen eller bland personer som man inte tidigare har tillfrågat rörande deras intresse av att vara förvaltare.
Om det för någon, för vilken det har anordnats ett förvaltarskap som ska bestå, inte längre finns en förvaltare och överförmyndaren underlåter att förordna en ny förvaltare, kan den situationen någon gång uppstå att rätten måste besluta att förvaltarskapet ska upphöra. Det är nämligen inte möjligt att ta ifrån någon rättshandlingsförmågan utan att man ser till att denna förmåga övertas av någon annan. I det här aktuella fallet är emellertid förvaltaren inte entledigad. Därmed har den nyss beskrivna situationen inte uppstått.
Mot den angivna bakgrunden innefattar Överförmyndarförvaltningens talan inte skäl för ett upphävande av förvaltarskapet. Förvaltningens överklagande ska därför lämnas utan bifall.
Justitierådet Moore tillade:
En person har med anledning av målet skrivit till HD och uppgett att han driver ett företag som åtar sig besvärliga förvaltarskap, även sådana som ingen annan vill ta på sig. Enligt vad han anför kan det därför numera inte över huvud taget hävdas att det skulle vara omöjligt att hitta personer som är beredda att åta sig ett visst förvaltarskap. Skrivelsen har hanterats i ett administrativt ärende i domstolen men redovisats vid föredragningen av målet och sänts till Överförmyndarförvaltningen för kännedom.
Med hänsyn till rättens skyldighet att i mål som detta se till att frågor av betydelse för avgörandet är tillbörligt utredda, har jag ansett mig vid bedömningen av om Överförmyndarförvaltningen uttömt möjligheterna att finna en förvaltare böra beakta den angivna skrivelsen och därvid inte kunnat underlåta att ta viss, om än begränsad, hänsyn till den.
HD:s beslut meddelat: den 9 november 2012.
Mål nr: Ö 91-12.
Lagrum: 11 kap. 7, 19, 20 och 22 §§ FB, 18 kap. 7 § HB.