Avvisat överklagande-----Efter anmälan om samråd beträffande en skidanläggning beslutade länsstyrelsen att godta utförandet. Miljödomstolen avvisade överklaganden från ett antal närboende, som ville att skidanläggningen inte skulle få byggas. Miljööverdomstolen uppmärksammade att fyra av klagandena ägde fastigheter som enligt antagen och laga kraftvunnen detaljplan skulle komma att ingå i den planerade skidanläggningen och meddelade prövningstillstånd för dessa. Miljööverdomstolen konstaterade sedan att ett beslut efter en anmälan enligt 12 kap. 6 § miljöbalken inte i sig skapar några rättigheter för anmälaren och därmed inte har någon faktisk effekt gentemot klagandena. Miljööverdomstolen avslog därför överklagandena.
RÄTTEN
Hovrättslagmannen Torres, miljörådet Gutierrez, hovrättsrådet King och tf. hovrättsassessorn Clayton, referent
1. Martin
2. T.A.
3. E.S.
4. L.S.
Målet föredras och följande antecknas.
Martin m.fl. (klagandena) har yrkat att Miljööverdomstolen skall ändra miljödomstolens avvisningsbeslut samt att Miljööverdomstolen skall inhämta yttrande från Naturvårdsverket. De har som grund för sitt yrkande anfört att de uppfyller kraven för talerätt enligt miljöbalken.
Miljööverdomstolen har i beslut den 17 augusti 2006 meddelat prövningstillstånd.
UHSK Umeå SK (skidklubben) har anfört att klagandena inte kan anses ha rätt att överklaga länsstyrelsens beslut angående samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken eftersom ändamålet med bestämmelsen inte är att skydda enskilda intressen.
Länsstyrelsen i Västerbottens län har anfört att en prövning enligt 12 kap. 6 § miljöbalken endast avser de allmänna intressena, att länsstyrelsen därför inte har tagit ställning till vilka som är sakägare samt att länsstyrelsen vanligtvis förutsätter att överenskommelse har skett med berörda markägare i denna typ av ärenden.
Av 12 kap. 6 § miljöbalken följer att anmälan för samråd skall göras hos länsstyrelsen för verksamheter eller åtgärder som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt balkens bestämmelser, om åtgärden kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Genom denna bestämmelse skyddas allmänna intressen.
Av utredningen i målet framgår att Martin och T.A. är ägare till fastigheten X 5:1 och L.S. och E.S. är ägare till X 1:26. Dessa fastigheter ingår, enligt antagen och lagakraftvunnen detaljplan, i det område som har planlagts för den skidanläggning som avses med samrådet.
Ett beslut efter anmälan enligt 12 kap. 6 § miljöbalken skapar inte i sig några rättigheter för anmälaren. Länsstyrelsens beslut enligt denna bestämmelse innebär inte att skidklubben kan påbörja de åtgärder som avses med samrådet på klagandenas mark utan att först ha fått rätt att förfoga över marken.
Eftersom länsstyrelsens beslut i samrådsärendet inte har någon faktisk effekt gentemot klagandena äger de inte rätt att föra talan mot beslutet. Överklagandena skall därför lämnas utan bifall.
Miljööverdomstolen lämnar överklagandena utan bifall. Miljödomstolens beslut står därför fast.
Beslutet får enligt 23 kap. 8 § miljöbalken inte överklagas.
Miljödomstolen avvisar överklagandena.
Kommunfullmäktige i Umeå kommun beslutade den 26 mars 2002 att anta ”detaljplan för del av Vallberget, Långviksvallen” i syfte att möjliggöra byggandet av en skidsportanläggning på Vallbergets östra sluttning. Beslutet överklagades ända till regeringen, som avslog samtliga överklaganden.
UHSK Umeå skidklubb (Skidklubben) gjorde den 13 oktober 2003 en anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § miljöbalken till Länsstyrelsen i Västerbottens län för planerat uppförande av en skidanläggning vid Vallberget, Umeå kommun. Skidklubben inkom samtidigt med en miljökonsekvensbeskrivning (MKB) vilken på begäran av länsstyrelsen kompletterades i mars 2004. Länsstyrelsen beslutade den 31 oktober 2005 att godta att skidbacken byggdes i enlighet med det som beskrivits i anmälan och i övrigt i ärendet. Länsstyrelsen förelade Skidklubben att vidta vissa åtgärder före byggstart.
YRKANDEN M. M.
O.B m.fl. får i sina inlagor anses ha yrkat att miljödomstolen med ändring av länsstyrelsens beslut förbjuder byggandet av skidanläggningen vid Vallberget. Förelagda att precisera sina yrkanden har de yrkat att ”planen ej bör godtas och att detaljplanen således upphävs”.
E.S och L.S har förutom de gemensamma yttrandena gett in egna yttranden och yrkat avslag, dvs. att skidanläggningen ej får byggas. De har uppgett att de är sakägare i egenskap av delägare i fastigheten X 1:26 i direkt anslutning till den tilltänkta skidanläggningen.
Till stöd för sin talan har O.B m.fl. anfört i huvudsak följande. Det beslutsunderlag som förelåg vid länsstyrelsens godtagande av uppförandet av en skidanläggning på Vallberget var inte tillräckligt. Frågor kring buller, sedimentationsanläggningens utformning och placering samt åtgärder i våtmarken Vallraningsmyran är fortfarande inte besvarade. Den reviderade MKB som legat till grund för länsstyrelsens beslut innehåller viktiga detaljer som ännu inte fått en tillfredsställande lösning, eller inte har kommenterats. De detaljer som avses berör ytvattenhantering, naturmiljö, buller och ljus, vattenskyddsområde, åtgärder för våtmark utanför planområdet, ansvarsfördelning samt vissa allmänna synpunkter. Tillräcklig hänsyn har inte tagits till de närboende när det gäller påverkan från verksamheten inom planområdet.
J.P har i sin överklagandeskrift inte framställt något yrkande. Han har förelagts att dels ange på vilket sätt han har rätt att överklaga länsstyrelsens beslut och dels ange ett preciserat yrkande. Han har inte besvarat föreläggandet.
Enligt 16 kap. 12 § första stycket 1 miljöbalken får överklagbara domar eller beslut överklagas av den som domen eller beslutet angår, om avgörandet har gått honom eller henne emot.
I förarbetena till miljöbalken kan utläsas följande angående sakägarbegreppet. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att ge en entydig definition av sakägarbegreppet. Ibland uttrycks det på det enkla sättet att sakägare är den som saken angår. Klart är dock att en person på ett mer konkret sätt måste vara berörd av ett beslut för att anses som sakägare. Ett annat ibland använt uttryckssätt är att beslutet antingen måste påverka vederbörandes rättsställning eller beröra ett intresse som på något sätt är erkänt av rättsordningen. Exempel på ett sådant erkännande är att det i en författning eller dess förarbeten anges att myndighetens prövning skall föregås av samråd med vissa intressenter eller att i annat fall vissa intressenter skall beaktas vid prövningen. Reglernas ändamål blir alltså styrande för vilka som anses som sakägare (prop. 1997/98:45, del 1, s 483).
Av 12 kap. 6 § miljöbalken framgår att om en verksamhet eller en åtgärd, som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i balken, kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, skall anmälan för samråd göras hos tillsynsmyndigheten, som får utfärda förelägganden eller förbud till skydd för naturmiljön. Syftet med bestämmelsen är således att skydda naturmiljön, ett allmänt intresse. Varken lagtexten, rättspraxis eller förarbeten eller andra rättskällor ger stöd för att samrådsförfarandet till någon del syftar till att skydda enskildas intressen. Rätt att föra talan mot en dom med åberopande av ett allmänt intresse tillkommer normalt inte en enskild klagande (jfr bl.a. Miljööverdomstolens beslut den 27 juni 2001 i mål M 3550-00). Däremot har den som äger en fastighet som berörs av ett beslut enligt miljöbalken ansetts ha rätt att överklaga beslutet om det negativt påverkar hans eller hennes rättsställning, exempelvis genom att det inskränker möjligheten att nyttja den egna fastigheten eller rättigheten (jfr RÅ 83 2:85).
O.B m.fl. äger fastigheter belägna i mer eller mindre direkt anslutning till den planerade skidanläggningen vid Vallberget och har åberopat att denna skidanläggning skulle få ett antal negativa effekter på naturmiljön. Det allmänna intresset företräds emellertid av Naturvårdsverket, som enligt 13 § förordningen (1998:904) om täkter och anmälan för samråd har rätt att överklaga beslut om anmälan för samråd. Det är visserligen tillåtet för enskilda att efter överklagande åberopa även allmänna intressen men en förutsättning är att den som överklagar på ett eller annat sätt är berörd av beslutet. O.B m.fl. har inte anfört några omständigheter som medför att de berörs av länsstyrelsens beslut på ett sådant sätt som grundar talerätt.
J.P har inte anfört någon omständighet som utvisar att hans rättsställning på något sätt påverkas eller någon av honom ägd fastighet eller tillkommande rättighet berörs av det överklagade beslutet.
På grund av det anförda finner miljödomstolen att ingen av de klagande berörs av samrådsbeslutet på ett sådant sätt att de har rätt att överklaga beslutet. Överklagandena skall därför avvisas.
Överklagande skall ges in till Umeå tingsrätt, Miljödomstolen, senast den 13 april 2006. Det skall vara ställt till Svea hovrätt, Miljööverdomstolen. Prövningstillstånd krävs.
I domstolens avgörande har deltagit rådmannen Lawson och miljörådet Reyes. Föredragande har varit beredningsjuristen Henderson.