Till A har upplåtits rätt att utöva jakt på andras marker. Upplåtelserna har ej varit förenade med begränsningar i avseende å jakttid, villebrådsslag eller eljest. A har i strid mot jaktstadgan bedrivit jakt på älg under otillåten tid och med otillåtet vapen. Innefattar förfarandet även olovlig jakt?
Allmän åklagare yrkade vid Luleå TR ansvar å svetsaren L-E.S. för grov olovlig och olaga jakt med följande påstående: "L-E.S. har d 29 dec 1979 mitt på dagen i terrängen ca 500 m väster om byn Alviksträsk inom Luleå kommun uppsåtligen på annans jaktområde olovligen jagat och fällt en älg som var fridlyst. - Brotten är att anse som grova enär de avsett värdefullt villebråd. – L-E.S. har vid jakten använt hagelgevär oaktat sådant vapen ej fått användas för jakt efter älg."
Ansvar yrkades även för olaga vapeninnehav för det L-E.S. de två senaste åren i sin bostad uppsåtligen utan att vara berättigad till det innehaft en grytrevolver.
Åklagaren yrkade vidare förverkande av i beslag tagna hagelgevär, revolver, patroner och 36 kg älgkött samt förpliktande för L-E.S. att utge älgavgift.
TR:n (ordf rådmannen Sanchez} anförde i dom d 30 maj 1980:
och medgivit de särskilda yrkandena.
Han har bestritt att gärningen innefattar olovlig jakt.
L-E.S. har berättat: Han sammanbor med K.S. Hennes far är medlem i en frivilligt bildad jaktklubb, ibland kallad licensområde. Varje hemman som ingår däri får delta i jakt med två jägare. L-E.S. jagar enligt sedvana med stöd av svärfaderns jakträtt. Den aktuella dagen var han ute i skogen på skidor. Då mötte han plötsligt en liten älg på kort avstånd. Han tog hagelgeväret, som han hade med sig och som han brukar använda för rävjakt, och sköt älgen. Han hämtade skoter och annan utrustning hos svärfadern och grovstyckade sedan älgen på platsen. Han åkte sedan hem till sin bostad och styckade och paketerade köttet i köket. Han tycker det är underligt att köttet benfritt vägde bara 36 kg, men han har inte gjort sig av med något kött.
På grund av L-E.S:s erkännande och egna uppgifter är utrett att han fällt älg på olaga tid och därvid använt otillåtet vapen. Han skall därför dömas för olaga jakt. Brottet är såsom åklagaren angivit att anse som grovt.
Vad gäller ansvar för olovlig jakt framgår av L-E.S:s oemotsagda uppgift att han har rätt att jaga älg på ifrågavarande område. Han kan därför inte dömas för olovlig jakt.
De särskilda yrkandena skall, såsom L-E.S. medgivit bifallas.
I fråga om åtalet för olaga vapeninnehav anförde TR:n: L-E.S. har erkänt att han innehaft en uppborrad ollonrevolver under angiven tid men ifrågasatt om den är att anse som skjutvapen enligt vapenlagen. Han har medgivit förverkandeyrkandet med anmärkningen att salongsgevärspatronerna ej har något samband med revolvern.
L-E.S. har uppgivit: Revolvern var ursprungligen en startpistol. Pipan har sågats bort och ersatts av ett rör. Han använde revolvern som barn till att skjuta stenar och skräp med. Han skulle inte våga skjuta salongsskott med den.
TR:n bedömer att ollonrevolvern är att hänföra till skjutvapen enligt vapenlagen. L-E.S. skall därför dömas för olaga vapeninnehav. Brottet är ringa.
TR:n fann att hänsynen till allmän laglydnad krävde fängelse för L-E.S:s brott.
Domslut. TR:n dömde L-E.S. jämlikt 5 § 3 mom, 28 § 1 mom och 29 § 2 mom jaktstadgan (1938:279) samt 29 a § 2 st lagen (1938:274) om rätt till jakt för olaga jakt
till fängelse 1 mån.
L-E. förpliktades utge älgavgift med 200 kr.
Ett hagelgevär, en ollonrevolver, gevärspatroner och 36 kg älgkött förklarades förverkade.
En nämndeman var skiljaktig och anförde: Det förhållandet att L-E.S. ostridigt har rätt att jaga älg på jaktklubbens område innebär enligt min mening ej annat än att han får utöva denna rätt under tid då älgjakt är tillåten. Han skall därför dömas även för olovlig jakt. Brottet är grovt.
Åklagaren fullföljde talan i HovR:n för Övre Norrland och yrkade, att HovR:n måtte döma L-E.S. jämväl för grov olovlig jakt och bestämma påföljden till fängelse 2 mån.
L-E.S. bestred ändring.
HovR:n (hovrättspresidenten Sweeney, hovrättsrådet Davidson, adj led Ortiz, referent, samt nämndemännen Morrow och Henderson) anförde i dom d 4 dec 1980:
Domskäl. I HovR:n har L-E.S. hörts på nytt. På åklagarens begäran har i HovR:n även hörts Y.S. som är jaktledare för ett av två jaktlag i Alviksträsk.
Genom utredningen i HovR:n har framkommit att L-E.S. ingår i Y.S:s jaktlag. I jaktlaget ingår markägare och utomstående personer som hyr jaktmark. Jaktlaget har inga skrivna stadgar utan Y.S. leder jakten enligt jaktstadgan. L-E.S. jagar på jaktlagets område med stöd av sin svärfaders jakträtt. Han har emellertid också arrenderat mark som tillhör S.R. Avtalet med S.R. innebär rätt att jaga såväl älg som småvilt. Den nu aktuella jakten skedde på S.R:s mark.
I likhet med TR:n finner HovR:n att L-E.S. har gjort sig skyldig till olaga vapeninnehav och grov olaga jakt.
När det gäller ansvar för olovlig jakt framgår visserligen av utredningen i målet att L-E.S. genom särskild upplåtelse haft rätt att jaga på ifrågavarande jaktområde. Varken upplåtelsen från markägaren S.R. eller L-E.S:s medlemskap i jaktlaget har emellertid för honom medfört rätt att jaga älg på området under tid då sådan jakt inte är tillåten. L-E.S. har därför även gjort sig skyldig till olovlig jakt, vilken med hänsyn till att jakten avsett älg är att anse som grovt brott.
Påföljden för L-E.S:s brott bör bestämmas till fängelse 2 mån.
Domslut. HovR:n ändrar på det sätt TR:ns domslut, såvitt nu är i fråga, att HovR:n dömer L-E.S. förutom för de brott som TR:n upptagit, för grov olovlig jakt jämlikt 28 § lagen om rätt till jakt till fängelse 2 mån.
L-E.S. sökte revision och yrkade att åtalet för olovlig jakt måtte ogillas och att fängelsestraffet måtte nedsättas.
i annan mån än att av fängelsestraffet en dag - svarande mot tid under vilken L-E.S. varit berövad friheten som anhållen - skulle anses verkställt i anstalt.
Riksåklagaren åberopade ett av Svenska jägareförbundet till honom avgivet yttrande.
Jägareförbundet anförde i yttrandet bl a: I Norrbottens län nedanför lappmarkseränsen är all älgjakt reglerad. Detta innebär att länsstyrelsens tillstånd erfordras. Ett tillstånd avser visst registrerat älgjaktsområde. Jakten får bedrivas under den tid och i den omfattning som anges i tillståndet.
I och för sig kan det mycket väl tänkas att en muntlig upplåtelse av rätt till älgjakt bör tolkas som avseende endast jakt enligt meddelat tillstånd. Emellertid har L-E.S. själv uppgivit, att han haft sin svärfader A.S:s löfte att jaga såväl småvilt som älg på dennes mark. Han har vidare förklarat, att han av en person vid namn S.R. arrenderat såväl småvilt- som älgjakten. I fastighetsförteckningen till det älgjaktsområde där det jaktlag jagat, i vilket L-E.S. varit med, finns icke någon fastighet upptagen som tillhör S.R. men däremot två fastigheter som ägs av en person som kallas R.R. I förteckningen över älgjaktlagets medlemmar år 1979 är såväl L-E.S. som A.S. R.R. och S.R. upptagna. Utredningen rörande innehållet i L-E.S:s avtal med svärfadern och med S.R. är mycket knapphändig. Den ger inte anledning till annat antagande än att L-E.S. haft samma jaktutövningsrätt beträffande såväl småvilt som älg som de personer, vilka upplåtit jaktutövningsrätten till honom.
Straffbestämmelsen i 28 § jaktlagen avser olovlig jakt på annans jaktområde. Det är intrånget i annans jakträtt som bestraffas. Den som genom nyttjanderättsavtal med jordägaren fått rätt att jaga på dennes fastighet gör inte något intrång, om han håller sig inom de gränser överenskommelsen anger. Detsamma gäller exempelvis en jordbruksarrendator. Varken i förarbeten till jaktlagstiftningen, i doktrin eller i rättspraxis kan man, såvitt jägareförbundet känner till, finna något stöd för att en s k jaktarrendator eller annan med liknande ställning skulle göra sig skyldig till olovlig jakt, om han bedriver jakten under förbjuden tid, på otillåtet sätt eller med förbjudet jaktmedel. Han är givetvis, liksom jordägaren, skyldig att vid sin jaktutövning iaktta gällande bestämmelser och föreskrifter men skall, om han bryter mot dessa, straffas enligt jaktstadgan och inte därjämte enligt jaktlagen.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Green, Simmons, referent, Miles, Griffin och Dunlap) beslöt följande dom:
Domskäl. Såsom domstolarna funnit har L-E.S. gjort sig skyldig till de med åtalet avsedda gärningarna i vad de innefattar överträdelser av jaktstadgan och vapenlagen.
Vad angår frågan huruvida även olovlig jakt föreligger är först att anteckna att den i HovR:ns dom omnämnda upplåtelsen från Reed rätteligen gjorts av dennes fader R.R. som äger den mark vara älgen fälldes.
L-E.S. har gjort gällande att hans rätt att utöva jakt på älg och småvilt på R.R:s mark - som hör till jaktlagets älgjaktsområde - har grund i såväl hans medlemskap i jaktlaget som upplåtelsen från R.R. Då hans jaktutövningsrätt inte var underkastad några begränsningar, anser L-E.S. att denna hans rätt var lika omfattande som markägarens och att han alltså, lika litet som en markägare i motsvarande situation, gjort sig förfallen till ansvar för olovlig jakt genom att bedriva olaga jakt.
Riksåklagaren har förklarat sig inte göra gällande att för L-E.S:s jaktutövningsrätt gällt några begränsningar, i jämförelse med den ställning som tillkommer markägare, och har därför biträtt L-E.S:s ståndpunkt att olovlig jakt inte föreligger.
HD finner med hänsyn till vad som framkommit angående omfattningen av Barajas jaktutövningsrätt att åtalet för olovlig jakt skall lämnas utan bifall.
Beträffande de närmare omständigheterna vid den olaga jakten har L-E.S, utöver vad som antecknats i TR:ns dom, uppgivit bl a följande. Älgen var säkerligen en årskalv, dvs född 1979, och den hade sannolikt skilts från moderdjuret. Han sköt den på ett avstånd av 7 à 8 m. Den stod då med sidan emot honom. Skottet tog i bakre delen av huvudet. Kalven föll genast, gjorde ett försök att resa sig men blev sedan liggande. På så kort avstånd har ett skott från hagelgevär så stor verkan att risk för endast skadskjutning är ringa.
Då jakten avsett älg och skett med otillåtet vapen, vars verkan är sådan att även under för jägaren gynnsamma förhållanden särskilda risker för skadskjutning av villebrådet föreligger, måste den olaga jakten anses som grovt brott. För detta brott och för förseelsen mot vapenlagen finner HD straffet böra bestämmas till fängelse 1 mån.
Såsom riksåklagaren påpekat skall av straffet en dag, svarande mot tid varunder L-E.S. varit anhållen, anses verkställt i anstalt.
Domslut. Med ändring av HovR:ns dom i ansvarsfrågan fastställer HD TR:ns domslut, dock med följande tillägg. De åberopade bestämmelserna i jaktstadgan tillämpas i den lydelse de hade vid tiden för den olaga jakten.
Av fängelsestraffet skall enligt 33 kap 5 § 1 st BrB l dag anses som tid under vilken påföljden verkställts i anstalt.