Spörsmål angående beviljande av allmän rättshjälp för näringsidkare. (I-VI.)
AB Blekingefrakt försattes i konkurs d 16 jan 1979. Bolaget bedrev godstransporter i fjärrtrafik. Styrelsen utgjordes av chauffören Cunningham och annan person. Staten yrkade med stöd av 48 a § mervärdeskattelagen vid Sölvesborgs TR förpliktande för Cunningham att jämte bolaget till staten utge 207 698 kr, avseende mervärdeskatt och restavgifter.
Cunningham ansökte om allmän rättshjälp. Ang B.N:s ekonomiska och andra förhållanden se HD:s beslut nedan.
TR:n (lagmännen Santiago och Bell samt Clark) yttrade i beslut d 16 jan 1980: Den i målet förevarande tvisten har uppkommit i B.N:s näringsverksamhet. Skäl föreligger ej att det oaktat bevilja rättshjälp.
B.N. anförde besvär i HovR:n över Skåne och Blekinge och yrkade bifall till sin ansökan om rättshjälp. Han framhöll bl a att han inte längre var näringsidkare.
HovR:n (hovrättslagmannen Brown samt hovrättsråden Patterson, Rose, referent, och Kelley) fastställde i beslut d 15 april 1980 TR:ns beslut.
B.N. anförde besvär och yrkade, att HD måtte bifalla hans ansökan.
Domstolsverket bestred bifall till ändringsyrkandet.
Domstolsverket anförde bl a: AB Blekingefrakt startades 1972. Aktiekapitalet var 50 000 kr fördelat på 500 aktier, av vilka B.N. själv ägde 499. Styrelsen i bolaget utgjordes av Cunningham jämte en annan person. Bolagets firma tecknades förutom av styrelsen av Cunningham ensam. Cunningham var anställd i bolaget som företagsledare.
Sökande som varit ensam aktieägare eller som ägt i stort sett alla aktierna har i praxis ansetts som näringsidkare (Jfr Arrfelt, Rättshjälp, 1975, s 51, och sammanställningen av domstolsverkets praxis avseende allmän rättshjälp referat nr 322-328). Med hänsyn till ägandefördelningen av aktierna i bolaget och att Cunningham haft ett bestämmande inflytande över detta är han enligt domstolsverkets uppfattning att anse som näringsidkare i angelägenheten. Den angelägenhet för vilken allmän rättshjälp sökts - betalningsskyldighet enligt 48 a § mervärdeskattelagen - har uppkommit i den av Cunningham bedrivna näringsverksamheten.
Av handlingarna i målet framgår bl a att bolagets årsomsättning som mest uppgått till drygt 7,5 milj kr och att antalet anställda som mest varit ca 40 stycken. Omsättningen det sista verksamhetsåret, d 1 sept 1977-d 31 aug 1978, var 6,5 milj kr. Bristen i boet uppgick vid konkurstillfället till drygt 2,5 milj kr. Efter konkursutbrottet fick Cunningham anställning som chaufför i ett företag med en lön om 5 000 kr per månad. Cunningham äger en villafastighet med ett saluvärde om 280 000-300 000 kr. Han har hustru och ett barn. Hustrun har en bruttoinkoinst av tjänst om 24 000 kr per år.
Den ordning som gällde före d 1 jan 1980 innebar att näringsidkare som regel inte fick allmän rättshjälp i angelägenhet som hade samband med näringsverksamheten. Bakom den ordningen låg tanken att rättshjälpen är en social förmån, som i första hand bör ge skydd vid oförutsedda händelser som berör enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Kostnader för biträde i rättsliga angelägenheter är däremot ofta en normal företeelse i affärslivet jämförbara med andra driftskostnader som kan påverka rörelsens resultat. För att undvika stötande konsekvenser av att rättsliga angelägenheter i näringsverksamhet ställdes utanför rättshjälpens tillämpningsområde - exempelvis när fråga var om vissa småföretagare som stod löntagarna nära - öppnades dock möjlighet att lämna allmän rättshjälp, om särskilda skäl förelåg med hänsyn till näringsidkarens ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. Den 1 jan 1980 ändrades rättshjälpslagens bestämmelser om allmän rättshjälp åt näringsidkare. Allmän rättshjälp får enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen numera inte beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt. Anledningen till den ändrade lydelsen av paragrafen var att en viss utvidgning av rätten till allmän rättshjälp för näringsidkare skulle kunna ske. Av förarbetena till ändringarna i rättshjälpslagen (prop 1978/79:90 s 161 f och JuU s 45 f) framgår emellertid att rättshjälp även i framtiden endast skall kunna beviljas näringsidkare som är att jämställa med vanliga löntagare. När det gäller frågan om vilka näringsidkare som skall jämställas med vanliga löntagare sägas bl a, att omsättningens storlek hör till de omständigheter som måste beaktas. Räknat i dagens penningvärde bör det således inte annat än undantagsvis komma i fråga att bevilja allmän rättshjälp vid en omsättning av 200 000 kr eller däröver. Vidare bör näringsidkaren i allmänhet inte få ha fler än två anställda.
Den rättsliga angelägenheten i förevarande mål har samband med tidigare bedriven näringsverksamhet. I sitt remissvar på rättshjälpsutredningen (jfr prop 1978/79:90 s 333 f) berörde domstolsverket frågan om i vilken mån man har att beakta omfattningen av den tidigare rörelsen. Domstolsverket hävdade att det på denna punkt krävdes en omfattande diskussion i motiven om i vilka fall man anser att rättshjälp bör beviljas. I annat fall riskerade man att praxis på nytt blev alltför restriktiv eller i vart fall att det tar lång tid innan tillämpningen av bestämmelsen nått erforderlig stadga. Någon sådan diskussion fördes dock inte i motiven. Inte heller lagtexten ger något säkert besked om hur denna fråga skall bedömas. Någon entydig praxis har ej utbildats.
I Arrfelts kommentar till rättshjälpslagen (2 uppl s 52) sägs att hänsyn till rörelsens omfattning tagits bara om näringsverksamheten fortfarande pågått när rättshjälpsfrågan bedömts. Besvärsnämnden för rättshjälpen har emellertid i några senare avgöranden tagit hänsyn till omfattningen av tidigare bedriven näringsverksamhet. I beslut nr 1353/78 och 1354/78 har besvärsnämnden sålunda uttalat att det inte föreligger särskilda skäl för allmän rättshjälp med hänsyn till omfattningen av den verksamhet bolaget bedrivit.
De avgöranden som föreligger efter ändringarna i rättshjälpslagen d 1 jan 1980 ger en något splittrad bild. Besvärsnämnden har i några beslut vägrat rättshjälp på grund av den tidigare rörelsens omfattning. I andra fall har däremot hänsyn ej tagits till den tidigare rörelsen. - - -
Domstolsverket har i ett yttrande till besvärsnämnden redovisat sin syn på hur den här aktuella frågan skall bedömas. Vad som där anfördes äger giltighet även i förevarande fall. I yttrandet anfördes bl a följande.
"Domstolsverket anser att bl a omfattningen av en tidigare bedriven näringsverksamhet bör beaktas när rättshjälpsfrågan bedöms. När näringsverksamhet upphört kan kostnaderna för biträde i en rättslig angelägenhet visserligen inte längre dras av i rörelsen. Det kan därför hävdas att i ett ärende som det förevarande rättshjälpsfrågan endast skall bedömas med utgångspunkt från sökandens nuvarande ekonomiska förhållanden. Ett sådant synsätt skulle emellertid leda till att rätten till allmän rättshjälp i många fall kunde missbrukas. - Enligt domstolsverkets uppfattning bör en helhetsbedömning göras när det gäller frågan om skäl föreligger enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen. Det bör alltså inte komma i fråga att endast fästa avgörande vid en av de i nämnda paragraf angivna omständigheterna. Ett studium av förarbetena (prop 1978/79:90 s 163 f) ger vid handen att särskild vikt bör tillmätas omsättningens storlek. Där sägas bl a att det inte bör komma i fråga att bevilja allmän rättshjälp vid en omsättning av 200 000 kr eller däröver. Utgångspunkten vid bedömningen är således omsättningens storlek. Överstiger denna en viss gräns är näringsidkaren i princip utesluten från möjligheten att få allmän rättshjälp. I den helhetsbedömning som skall göras tillkommer härutöver vissa andra faktorer. I förarbetena sägs att i branscher med låg lönsamhet eller i fall med ömmande omständigheter av personlig eller ekonomisk art bör allmän rättshjälp undantagsvis få förekomma t o m om näringsidkaren har en årsomsättning av mer än 200 000 kr. Detta uttalande visar att stor restriktivitet skall iakttagas när omsättningen når över den angivna gränsen. Domstolsverket  anser inte att det föreligger ömmande omständigheter så snart rättshjälpsavgiften motsvarar grundavgiften. Föredraganden säger sig vara medveten om att bestämmelsen rörande näringsidkare kan ge utrymme för olika tolkningar. Lagtexten i förening med gjorda motivuttalande anses dock kunna ge tillräckligt underlag. - Domstolsverket anser att bedömningen i princip bör vara densamma oberoende av om näringsverksamheten fortfarande pågår eller har upphört. I det senare fallet tillkommer dock faktorer som bör tas med vid bedömningen. Hit hör t ex frågan om den tid som förflutit sedan verksamheten upphörde. Vidare torde den rättssökandes nuvarande ekonomiska och personliga förhållanden böra tillmätas något större vikt om verksamheten upphört. Detta ger utrymme för en något mer liberal bedömning än om verksamheten fortfarande pågår."
Besvärsnämnden uttalade i beslut i ärendet bl a följande.
"Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen i dess lydelse efter d 1 jan 1980 får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt. Bestämmelsens ordalydelse ger enligt besvärsnämndens mening ett starkt stöd för den tolkningen att det för att rättshjälp skall få beviljas som regel är tillräckligt att någon av de angivna omständigheterna föreligger, dvs antingen rörelsens art och omfattning eller sökandenas ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt. Denna tolkning står också i överensstämmelse med det av domstolsverket återgivna uttalandet i förarbetena av föredragande departementschefen att rättshjälp i vissa fall skall kunna beviljas även vid en högre omsättning. - I förevarande fall har rörelsen haft en betydande omsättning före avvecklingen och konkursbeslutet. Skäl för rättshjälp föreligger således inte med hänsyn till rörelsens art och begränsade omfattning. Bedömningen av sökandens ekonomiska och personliga förhållanden bör enligt besvärsnämndens mening avse tiden för ansökan om rättshjälp. L har en relativt låg inkomst och har stor försörjningsbörda. Skäl för rättshjälp föreligger därför med hänsyn till L:s ekonomiska och personliga förhållanden."
Mot bakgrund av det ovan anförda gör domstolsverket följande bedömning. Cunningham har under ca 7 års tid drivit näringsverksamhet av betydande omfattning. Såväl omsättningens storlek som antalet anställda överstiger klart de gränser som angivits i förarbetena. Det är helt uppenbart att Cunningham inte hade beviljats allmän rättshjälp om verksamheten fortfarande pågått. Den rättsliga angelägenhet för vilken allmän rättshjälp sökts uppkom i nära anslutning till verksamhetens upphörande. Dessa omständigheter måste enligt domstolsverkets uppfattning tillmätas avgörande betydelse vid bedömningen. Härtill kommer så även B.N:s ekonomiska och personliga förhållanden. Domstolsverket anser inte att dessa förhållanden, såsom de redovisats ovan, är sådana att skäl för allmän rättshjälp föreligger trots verksamhetens art och omfattning.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande att HD måtte meddela beslut enligt följande: Skäl. AB Blekingefrakt - - - se HD:s beslut - - - omständigheterna i övrigt.
Klart är att Cunningham varit att betrakta som näringsidkare i rättshjälpslagens mening och att den angelägenhet som ansökningen avser uppkommit i den Cunningham tidigare bedrivna näringsverksamheten. Denna har visserligen haft en avsevärd omfattning, något som, enligt nyssnämnda stadgande, talar mot att allmän rättshjälp beviljas B.N.. Emellertid är följande omständigheter att bemärka. Cunningham har sedan tiden före rättshjälpsansökan upphört med näringsverksamheten och har tagit anställning med en lön som är något lägre än för löntagare i allmänhet. Det betalningsanspråk som riktats mot honom är av den storleksordningen att ett bifall till detsamma fullt ut eller till väsentlig del kan bedömas få förödande konsekvenser för hans och hans familjs ekonomi. Med hänsyn till angivna förhållanden av personlig och ekonomisk art föreligger skäl för rättshjälp. Då hinder i övrigt ej heller möter mot att bevilja Cunningham allmän rättshjälp, skall hans ansökan bifallas.
Slut. HD upphäver överklagade beslutet och beviljar B.N. allmän rättshjälp.
Advokaten M.H. förordnas till biträde enligt rättshjälpslagen.
HD (JustR:n Serrano, Garcia, Price, Walker och Butler, referent) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. AB Blekingefrakt försattes i konkurs d 16 jan 1979. Cunningham ägde majoriteten av aktierna i bolaget och var anställd i detsamma som företagsledare. I stämningsansökan som inkom - till Sölvesborgs TR d 28 sept 1979 yrkade staten förpliktande för Cunningham jämte bolaget att till staten utge 207 698 kr, avseende mervärdeskatt och restavgifter som påförts bolaget för redovisningsperioden sept-okt 1978. Den 15 jan 1980 ansökte Cunningham hos TR:n om allmän rättshjälp.
TR:n meddelade i rättshjälpsfrågan följande beslut: Den i målet förevarande tvisten har uppkommit i B.N:s näringsverksamhet. Skäl föreligger ej att det oaktat bevilja rättshjälp.
HovR:n fastställde TR:ns beslut.
Genom dom d 6 febr 1980 biföll TR:n statens talan i dess helhet. Domen är av Cunningham överklagad till HovR:n.
Av handlingarna i målet framgår vidare: AB Blekingefrakts verksamhet startades 1972. Aktiekapitalet utgjorde 50 000 kr, fördelat på 500 aktier. Av dessa ägde B.N. själv 499. Styrelsen i bolaget utgjordes av Cunningham jämte en annan person. Bolagets firma tecknades förutom av styrelsen av Cunningham ensam. Cunningham var anställd i bolaget som företagsledare. Bolagets årsomsättning uppgick som mest till drygt 7,5 milj kr. Som mest fanns ett fyrtiotal anställda. Omsättningen det sista verksamhetsåret, d 1 sept 1977-d 31 aug 1978, uppgick till 6,5 milj kr. Bristen i konkursboet uppgick vid konkurstillfället till drygt 2,5 milj kr. Efter konkursutbrottet fick Cunningham anställning som chaufför i ett familjeföretag - i huvudsak ägt av hans moder - med en lön om 5 000 kr per månad. Cunningham äger en villafastighet med ett saluvärde om 280 000-300 000 kr. Den är belånad till ett belopp om 235 000 kr. Några tillgångar av betydenhet härutöver har han inte. Han har hustru och ett barn. Hustrun har en bruttoinkomst av tjänst om 24 000 kr per år.
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) i dess lydelse fr o m d 1 jan 1980 får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt.
Tidigare föreskrevs i motsvarande stadgande att rättshjälp ej fick lämnas till näringsidkare i angelägenhet som hade samband med hans näringsverksamhet, om ej "särskilda skäl" förelåg för rättshjälp med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. I praktiken innebar denna bestämmelse att näringsidkare som regel inte fick rättshjälp. Undantag avsågs skola göras i huvudsak beträffande endast vissa småföretagare som stod löntagarna nära. Som skäl för denna restriktiva hållning anfördes i förarbetena (prop 1972:4 s 142 f), att rättshjälpen är en social förmån som i första hand bör ge skydd vid oförutsedda händelser som berör enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Kostnader för biträde i rättsliga angelägenheter är däremot enligt vad som angavs en normal företeelse i affärslivet, jämförbara med andra driftskostnader som kan påverka rörelsens resultat.
Av förarbetena till gällande lydelse av 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (prop 1978/79:90 s 161 f och justitieutskottets utlåtande 1978/79:30 s 45 f) framgår bl a att avsikten med ändringen av bestämmelsen var att bereda utrymme för en mer liberal praxis i ärenden om allmän rättshjälp åt näringsidkare. Samtidigt betonades emellertid att statsfinansiella skäl med styrka talade för att vissa begränsningar måste gälla på detta område och att utvidgningen av beviljandepraxis måste göras med försiktighet. Som allmän utgångspunkt angavs dock att allmän rättshjälp inte skulle vägras småföretagare som praktiskt sett står löntagarna nära eller när sambandet med de privata förhållandena är särskilt påtagligt. Mot bakgrund av dittills gällande praxis i rättshjälpsärenden avseende näringsidkare behandlas i förarbetena vidare frågan om vilken vikt man även i fortsättningen bör tillmäta vissa schablonartade kriterier för avgränsningen av sådan näringsverksamhet som ej bör kunna föranleda att allmän rättshjälp beviljas. Föredragande statsrådet angav därvid bl a att till de omständigheter som måste beaktas hör omsättningens storlek. Räknat i dåvarande penningvärde borde det i princip inte komma i fråga att bevilja allmän rättshjälp vid en omsättning av 200 000 kr eller däröver. Vidare borde näringsidkaren i allmänhet inte få ha fler än två anställda. I branscher med låg lönsamhet eller i fall med ömmande omständigheter av personlig eller ekonomisk art borde allmän rättshjälp dock undantagsvis kunna få förekomma t o m om näringsidkaren har fler än två anställda eller en årsomsättning av mer än 200 000 kr.
Den i detta mål aktuella frågan, i vilken mån en rörelses omfattning skall beaktas även då det är fråga om en näringsverksamhet som sedermera upphört, uppmärksammades under remissbehandlingen av domstolsverket, men synes inte ha föranlett någon särskild kommentar under det fortsatta lagstiftningsarbetet.
Det är till en början givet att det i ett fall som det förevarande - där det är fråga om en näringsverksamhet som vid tidpunkten för ansökningen om allmän rättshjälp har upphört på grund av konkurs eller under likartade omständigheter - föreligger en grundläggande skillnad i förhållande till vad som angetts som ett av huvudskälen mot att bevilja allmän rättshjälp i anslutning till näringsverksamhet av viss omfattning, dvs skälet att kostnaderna för den rättsliga angelägenheten för den enskilde företagaren inte spelar annan roll än övriga kostnader i verksamheten. Sedan verksamheten väl har avvecklats synes således företagarens möjligheter att få täckning för sådana kostnader på annat sätt än genom tillskott av egna medel i regel vara starkt begränsade. Det skulle emellertid föra för långt, inte minst mot bakgrund av den under det aktuella lagstiftningsarbetet starkt betonade hänsynen till det statsfinansiella läget, om enbart denna omständighet skulle tas till intäkt för att allmän rättshjälp bör beviljas så snart den förutvarande näringsidkarens egna ekonomiska förhållanden motiverar detta. För att åstadkomma en lämplig och skälig avgränsning måste man fortfarande ta viss hänsyn till den tidigare verksamheten. Av betydelse blir då rörelsens omfattning, varaktighet och totala avkstning. Men även tidpunkten för och orsakerna till verksamhetens upphörande samt angelägenhetens art och uppkomst bör beakts. Andra omständigheter som bör få inverka vid bedömningen är sådana personliga förhållanden som sökandens ålder, utbildning samt tidigare och nuvarande verksamhet. I den mån det mot bakgrund härav eller till följd av särskilda omständigheter kan antas att sökanden omedelbart eller inom relativt kort tid kommer att ånyo driva en jämförlig näringsverksamhet, bör han i princip även under mellantiden betraktas som ej rättshjälpsberättigad. Med utgångspunkt i motiven till ifrågavarande lagbestämmelse finns det över huvud taget skäl att - särskilt i det fallet att det har varit fråga om en rörelse av mera betydande omfattning och varaktighet och sökandens aktuella sysselsättning tillika framstår som mer tillfällig - inte utan vidare godta att han på grund av sina nuvarande förhållanden skall i förevarande sammanhang jämställs med en vanlig inkomsttagare.
B.N:s ansökan om allmän rättshjälp avser en angelägenhet som har uppkommit i en verksamhet där han varit att betrakta som näringsidkare i rättshjälpslagens mening. Verksamheten har pågått i mer än 6 år och har under större delen av denna tid haft en avsevärd omfattning. Med hänsyn härtill och till vad som i övrigt har upplysts om Cunningham och hans nuvarande förhållanden finner HD mot bakgrund av vad som tidigare har anförts ej skäl föreligga att bifalla B.N:s ansökning.
Slut. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
Ingenjörerna S.J. och J.K. ägde samtliga aktier - hälften var - i Söderkonsult J.K. AB. Styrelsen utgjordes av S.J. och J.K.. Bolagets verksamhet omfattade fastighetsförmedling. Genom avtal d 6 sept 1979 sålde Henderson och J.K. aktierna i bolaget till Hall och L.P.. J.A. och Escobar yrkade sedermera efter stämning å S.J. och J.K. vid Malmö TR att TR:n skulle förklara avtalet om överlåtelsen av aktierna ogiltigt jämlikt 30 § avtalslagen.
S.J. hemställde att TR:n skulle bevilja honom allmän rättshjälp i målet.
TR:n (tingsfiskalen Stokes) yttrade i beslut d 3 april 1980: Av vad hittills i målet förekommit får anses framgå att ansökan avser angelägenhet som uppkommit i en av S.J. bedriven näringsverksamhet. På grund härav och då TR:n icke finner sådana särskilda skäl föreligga, att rättshjälp likväl bör beviljas, avslår TR:n S.J:s ansökan om allmän rättshjälp.
S.J. anförde besvär i HovR:n över Skåne och Blekinge och yrkade bifall till sin ansökan.
HovR: n (hovrättslagmannen Sampson, hovrättsrådet Melton samt adj led Kirby, referent, och Garcia) lämnade i beslut d 6 juni 1980 besvären utan bifall.
S.J. anförde besvär och yrkade att allmän rättshjälp måtte beviljas honom. Han anförde bl a att saken inte rörde hans näringsverksamhet.
Domstolsverket bestred bifall till ändringsyrkandet.
Domstolsverket anförde bl a: Sökande som varit ensam aktieägare eller som ägt i stort sett alla aktierna har i praxis ansetts som näringsidkare. Även om en rättssökande inte innehaft aktiemajoriteten har han dock i praxis bedömts som näringsidkare, om han ägt väsentlig andel i företaget och om han haft väsentligt inflytande över verksamheten. Till kategorin näringsidkare har hänförts den som ägde 50 procent av aktierna och som var verkställande direktör och styrelseledamot i bolaget. (Jfr Arrfelt, Rättshjälp, 1975, s 51, och Allmän rättshjälp, sammanställning av domstolsverkets praxis, referat nr 326 och 328).
S.J. är enligt domstolsverkets uppfattning med hänsyn till äganderättsfördelningen av aktierna och hans ställning i bolaget i övrigt i angelägenheter som uppkommit i samband med näringsverksamheten att betrakta som näringsidkare.
Förevarande angelägenhet har uppkommit med anledning av att S.J. och J.K. överlåtit samtliga aktier i bolaget till kärandena i målet. Det vid TR:n framställda yrkandet går ut på att aktieköpet skall återgå.
I praxis har, åtminstone tidigare, samband med näringsverksamhet ansetts föreligga i tvist som har uppstått i samband med överlåtelse av aktier i bolag (jfr Arrfelt, a st och Allmän rättshjälp..., referat nr 326). Besvärsnämnden för rättshjälpen har emellertid i två likartade beslut d 16 juni 1980 intagit en ståndpunkt som möjligen kan ses som ett avsteg från tidigare praxis.
Domstolsverket anser när i ett fall som det förevarande, där aktieinnehavet inte är att se som en ren kapitalplacering, de två delägarna i ett fåmansföretag säljer företaget genom att överlåta samtliga aktier, att denna transaktion ägt sådant omedelbart samband med den av dem bedrivna näringsverksamheten att den i rättshjälpslagens mening måste vara att anse som en angelägenhet som uppkommit i vederbörandes näringsverksamhet.
Av handlingarna i målet framgår att omsättningen i den av S.J. och J.K. bedrivna rörelsen taxeringsåret 1979 i vart fall uppgått till 710 000 kr. Rörelsen gav ett underskott på drygt 152 000 kr. Annat framgår inte än att S.J. alltjämt är verksam som näringsidkare inom samma verksamhetsområde. Några uppgifter i övrigt om S.J:s personliga och ekonomiska förhållanden har inte lämnats.
S.J. har av Malmö TR d 29 april 1980 dömts till fängelse för bl a grovt bedrägeri. Han har dessutom, solidariskt med J.K., förpliktats att utge skadestånd uppgående till sammanlagt drygt 900 000 kr. Brottmålet har visst samband med det nu aktuella tvistemålet. Domen har överklagats av S.J. och har, såvitt framgår av handlingarna, ännu ej vunnit laga kraft. Domstolsverket anser med hänsyn till sistnämnda omständighet inte att brottmålsdomen är av beskaffenhet att påverka bedömningen av rättshjälpsfrågan.
Domstolsverket anser vid en samlad bedömning inte att skäl för rättshjälp föreligger. Därvid har framför allt omsättningens storlek beaktats. Såvitt framgår av - - - förarbeten utgör omsättningens storlek utgångspunkten vid bedömningen. I förarbetena sägs - - - att i branscher med låg lönsamhet eller i fall med ömmande omständigheter av personlig eller ekonomisk art allmän rättshjälp dock undantagsvis bör kunna få förekomma t o m om näringsidkaren har en årsomsättning av mer än 200 000 kr. Även om gränsen för omsättningen numera höjts med hänsyn till penningvärdets försämring, anser domstolsverket det inte visat att en sådan undantagssituation föreligger i förevarande fall.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande att HD måtte meddela beslut enligt följande: Skäl. S.J. utgjorde tillsammans med J.K. fr o m d 1 jan 1979 styrelse i Söderkonsult J.K. AB. De ägde hälften vardera av bolagets totalt 50 aktier. Bolaget ägnade sig åt fastighetsförmedling. Aktierna i bolaget överläts sedermera av S.J. och J.K. till två andra personer. Dessa för nu talan vid Malmö TR mot säljarna med yrkande om återgång av köpet.
Sedan S.J. ansökt om allmän rättshjälp i målet om återgång av aktieköpet, anförde TR:n i beslut d 3 april 1980: Av vad - - - om allmän rättshjälp
Genom överklagade beslutet lämnade HovR:n av S.J. anförda besvär mot TR:ns beslut utan bifall.
Vidare må följande omständigheter antecknas: Omsättningen i av S.J. och J.K. bedriven rörelse, bestående i förvaltning av gemensamt ägda fastigheter i Malmö, uppgick beskattningsåret 1979 till 710 000 kr, men verksamheten gav ett underskott på drygt 152 000 kr, allt såvitt en till ansökningen om rättshjälp fogad uppställning. utvisar. Några uppgifter om storleken av bolagets omsättning och det ekonomiska utbytet av den verksamheten har inte lämnats. S.J. dömdes d 29 april 1980 av Malmö TR till fängelse 1 år 2 mån för bl a grovt bedrägeri, som han begått i sin egenskap av styrelseledamot i bolaget, och brott mot lagen om hyra. Han förpliktades dessutom, solidariskt med J.K., att utge skadestånd, uppgående till sammanlagt drygt 900 000 kr. Brottmålet har samband med det nu aktuella tvistemålet. Domen har överklagats av S.J..
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens  art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt.
Såsom domstolsverket anfört har S.J. vad avser bolagets verksamhet med hänsyn till äganderättsfördelningen av aktierna och sin ställning i bolaget i övrigt i angelägenheter som uppkommit i samband med näringsverksamheten varit att betrakta såsom näringsidkare. Som framgår av vad ovan angivits har S.J. samtidigt bedrivit även annan likartad verksamhet. Annat har inte framkommit än att S.J. alltjämt arbetade inom samma verksamhetsområde som tidigare vid den tidpunkt då ansökan om rättshjälp skedde.
S.J. har i första hand hävdat, att saken i målet vid TR:n ej rör angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet. Domstolsverket har härutinnan anfört att när i ett fall som det förevarande, där aktieinnehavet inte är att se som en ren kapitalplacering, de två delägarna i ett fåmansbolag säljer företaget genom att överlåta samtliga aktier, transaktionen äger sådant omedelbart samband med den av dem bedrivna näringsverksamheten att den i rättshjälpslagens mening måste vara att anse som en angelägenhet som uppkommit i vederbörandes näringsverksamhet. HD ansluter sig till domstolsverkets uppfattning.
Utredningen i målet ger ej vid handen att den av S.J. bedrivna näringsverksamheten haft en begränsad omfattning. Ej heller utgör verksamhetens art något skäl för att bevilja honom allmän rättshjälp. Om domen mot S.J. å fängelse och skadestånd står fast, ger den anledning konstatera att hans näringsverksamhet haft en sådan inriktning att domen inte för S.J. kan utgöra skäl för rättshjälp av ekonomisk eller personlig art.
Slut. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
HD (JustR:n Serrano, Garcia, Price, referent, Walker och Butler) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. S.J. ägde tidigare tillsammans med J.K. samtliga aktier i Söderkonsult J.K. AB. Styrelsen i bolaget utgjordes av S.J. och J.K.. Bolagets verksamhet omfattade fastighetsförmedling. S.J. och J.K. sålde sedermera aktierna till två andra personer. Dessa för nu talan mot säljarna med yrkande att avtalet om aktieöverlåtelsen skall förklaras ogiltigt. S.J. har ansökt om allmän rättshjälp i målet.
TR:n anförde i beslut över S.J:s ansökan: Av vad - - - se ovan - - - om allmän rättshjälp.
Genom överklagade beslutet lämnade HovR:n av S.J. anförda besvär mot TR:ns beslut utan bifall.
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen - - - se HD:s beslut i det under I refererade målet - - - mer än 200 000 kr.
S.J. har anfört bl a: Det mål vari han söker rättshjälp är av stor betydelse för honom personligen. Aktieöverlåtelsen är inte led i någon yrkesverksamhet från hans sida. Han har visserligen varit anställd i bolaget men det innebär inte att saken skall ses såsom rörande hans näringsverksamhet. Att en person överlåter samtliga aktier eller samtliga andelar i en av honom bedriven rörelse utgör en privat affär. - Hans ekonomiska situation bör bedömas med beaktande av att han genom dom av Malmö TR d 29 april 1980 dömts till frihetsstraff och ålagts att utge skadestånd med betydande belopp. Han har överklagat domen. Om den skulle fastställas, innebär det att han förlorar praktiskt taget allt han äger och att han genom att avtjäna straffet blir utan försörjning för lång tid. Det kan dessutom ifrågsätts om han kan fortsätta sin verksamhet som mäklare.
Vad gäller frågan huruvida tvisten om aktieöverlåtelsen uppkommit i S.J:s näringsverksamhet kan, med hänsyn till vad som framkommit om de affärstransaktioner som skett vid sidan av aktieöverlåtelsen, bedömningen inte, som S.J. hävdat, ske med utgångspunkt i att han enbart varit anställd i bolaget och att aktieförsäljningen varit en privat affär. De angivna förhållandena ger i stället stöd för uppfattningen att S.J. är att betrakta såsom en näringsidkare med verksamheten inriktad på fastighetsförmedling och fastighetsförvaltning samt köp och försäljning av fast och lös egendom. Verksamheten kan inte heller ses såsom begränsad till delägarskapet i det aktuella bolaget eller den rörelse som bedrivits av detta. Tvisten om aktieförsäljningen har uppkommit i den bedrivna verksamheten. S.J. är också mot bakgrunden av det anförda alltjämt att anse såsom näringsidkare.
Av handlingarna framgår att omsättningen - i den av S.J. och J.K. bedrivna rörelsen beskattningsåret 1979 såvitt avser fastighetsförvaltningen uppgått till över 700 000 kr och att rörelsen visat ett underskott på omkring 150 000 kr. I målet är i övrigt upplyst att S.J. av Malmö TR d 29 april 1980 dömts till fängelse 1 år 2 mån för bl a grovt bedrägeri och förpliktats att solidariskt med J.K. utge skadestånd med omkring 900 000 kr. Brottmålet har visst samband med det aktuella tvistemålet.
Det anförda ger en allmän uppfattning om den av S.J. bedrivna verksamheten. Vad som framkommit gör att denna med hänsyn till sin omfattning måste anses falla utanför den ram inom vilken enligt förarbetena allmän rättshjälp normalt bör kunna förekomma. Inte heller kan vad som upplysts om S.J:s ekonomiska och personliga förhållanden och omständigheter i övrigt anses utgöra tillräckliga skäl för att, i trots av verksamhetens omfattning, bevilja S.J. allmän rättshjälp i det aktuella tvistemålet.
Slut. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
Plåtslagaren J.K. åtalades vid Stockholms TR för brott mot uppbördslagen. Det lades J.K. till last att han såsom ansvarig styrelseledamot för Standard Ventilation och Plåtslageri AB i egenskap av arbetsgivares ställföreträdare under 3-6 uppbördsterminerna 1976, 1-6 uppbördsterminerna 1977 och 1-6 uppbördsterminerna 1978 uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåtit att inom föreskriven tid till uppbördsmyndigheten inbetala sammanlagt 485 827 kr, med vilket belopp utgående löner till arbetstagare i bolagets rörelse minskats för gäldande av preliminär skatt och kvarstående skatt.
Åklagaren yrkade förpliktande för J.K. jämlikt 77 a § uppbördslagen att till staten betala 333 050 kr i oguldna skatter och 17 788 kr i restavgifter.
Ansvar yrkades även för oredlig uppbördsredovisning.
I dom d 7 febr 1980 fällde TR:n J.K. till ansvar för brott mot uppbördslagen och vårdslös uppbördsredovisning.
I fråga om yrkandet om betalningsskyldighet anförde TR:n: Förutsättningar för bifall till åklagarens yrkande enligt 77 a § uppbördslagen föreligger i och för sig. TR:n utgår emellertid från att - då fråga är om en sådan person som J.K. - det knappast kan vara ett samhällsintresse eller av annan anledning önskvärt att vederbörande åläggs betalningsskyldighet för ett belopp, som han rimligen aldrig kan förmå att betala. Mer ändamålsenligt synes vara att betalningsskyldighet åläggs till ett belopp, som den betalningsskyldige kan tänkas ha förmåga att betala och som han möjligen kan vilja betala. Med denna utgångspunkt finner TR:n - på de skäl i övrigt som TR:n anfört till stöd för att meddela J.K. villkorlig dom - att J.K:s betalningsskyldighet enligt 77 a § uppbördslagen bör jämkas till 75 000 kr. - TR:n anförde i påföljdsdelen bl a, att J.K. helt saknat utbildning och erfarenhet för en företagsverksamhet av aktuellt omfång, att han i realiteten inte ensam varit företagsledare, att han i viss mån förlitat sig på att en godkänd revisor anlitades av företaget samt att han på grundval av erhållna råd och företagets skenbara utveckling hyst den uppfattningen att företaget slutligen skulle kunna fullgöra sina åligganden och själv arbetat hårt för att förhoppningarna skulle förverkligs.
TR:n förpliktade J.K. att till statsverket utge ett till 75 000 kr jämkat belopp av oguldna skatter och restavgifter.
Staten genom riksskatteverket fullföljde talan i Svea HovR och yrkade att J.K. måtte förpliktas - att till statsverket utge det av staten i TR:n yrkade beloppet, 350 838 kr.
J.K. hemställde att HovR:n måtte bevilja honom allmän rättshjälp.
HovR:n (hovrättslagmannen Stanley, hovrättsrådet Tate, referent, adj led rådmannen af Parsons samt hovrättsassessorn Ross) anförde i beslut d 14 okt 1980: HovR:n finner att J.K. varit att anse som näringsidkare och att den angelägenhet ansökningen avser har uppkommit i hans näringsverksamhet. Varken verksamhetens art och omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt är sådana att skäl för rättshjälp föreligger. Ansökningen lämnas därför utan bifall.
J.K. anförde besvär och yrkade att allmän rättshjälp- måtte beviljas honom. Han anförde, att särskilt genomgång och tolkning av rättspraxis i den fråga målet mot honom gällde fordrade rättsbildat biträde och att hans förhållanden var sådana att skäl för allmän rättshjälp förelåg.
Domstolsverket bestred ändringsyrkandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande, att HD måtte meddela beslut enligt följande:
Skäl. Genom dom d 7 febr 1980 dömdes J.K. såsom ansvarig styrelseledamot i Standard Ventilation och Plåtslageri AB av Stockholms TR för brott mot uppbördslagen och vårdslös uppbördsredovisning till villkorlig dom jämte 80 dagsböter å 20 kr samt förpliktades J.K. vidare, jämlikt 77 a § uppbördslagen, att till statsverket utge ett till 75 000 kr jämkat belopp av oguldna skatter och restavgifter mot yrkade 333 050 kr i oguldna skatter och 17 788 kr i restavgifter. Domen i den del som rörde betalningsskyldigheten överklagades till HovR:n av staten genom riksskatteverket. I HovR:n ansökte J.K. om allmän rättshjälp.
I överklagade beslutet yttrade HovR:n: HovR:n finner - - - se ovan - - - därför utan bifall.
Av handlingarna i målet framgår: Plåtslageriverksamheten startade 1974 inom ramen för en enskild firma, för vilken J.K. inte själv svarade. Verksamheten kom dock snart att drivs i handelsbolagsform, och J.K. medverkade då såsom bolagsman. Fr o m mitten av 1975 drevs verksamheten i form av aktiebolag under ovan angivna firma. J.K. ägde hälften av aktierna och utgjorde ensam styrelse i bolaget. Firman tecknades av styrelsen. Företaget växte snabbt, och antalet anställda ökade på något år från två eller tre till omkring 17. Omsättningen ökade lika snabbt och uppgick 1978 till omkring 2,8 milj kr. Redan 1976 var bolaget ur stånd att betala de anställdas preliminärskatter. I sept 1978 ledde skatteskulderna till konkurshot. Bolaget försattes i konkurs d 13 mars 1979. J.K. var föräldraledig fr o m april 1979 t o m dec 1979. Han har i sin ansökan beräknat bruttoinkomst av tjänst till 66 000 kr per år. Den sjukpenninggrundande inkomsten, som bygger på den 1979 upphörda rörelsen och därefter ej anmälts ändrad, har angivits till 80 000 kr per år.
Om J.K:s personliga och ekonomiska förhållanden är vidare upplyst: I dec 1979 försattes han personligen i konkurs. Under tiden jan-juli 1980 arbetade han i ett plåtslageriföretag i Stockholm och uppbar där en sammanlagd inkomst av rörelse om cirka 30 000 kr. I juli 1980 startade han tillsammans med en broder en plåtslagerirörelse, bedriven i aktiebolagsform. Hans bruttolön som anställd i bolaget har varit och är alltjämt ungefär 4 500 kr i mån. Han är gift och har två barn, varav ett fosterbarn. Hustrun arbetar på halvtid i bolaget. Han äger inte fast egendom och saknar även i övrigt förmögenhet.
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) i dess lydelse fr o m d 1 jan 1980 får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, - om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt.
J.K:s ansökan om allmän rättshjälp avser en angelägenhet, som uppkommit i en verksamhet där han varit att betrakta som näringsidkare i rättshjälpslagens mening. Denna näringsverksamhet har pågått i omkring 5 år och fått en ganska betydande omfattning. Sedan den upphört, har J.K. efter ett uppehåll på bara något mer än 9 månader, varunder han varit föräldraledig, återupptagit sin verksamhet som företagare i samma bransch. Med hänsyn till det anförda kan tillräckliga skäl inte anses föreligga att bifalla J.K:s ansökan.
Slut. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
Affärsmäklaren W.J. yrkade i stämningsansökan hos Göteborgs TR förpliktande för försäkrings aktiebolaget Skandia att till honom utge 28 685 kr jämte ränta. Beloppet avsåg ersättning för varor som stulits i W.J:s snabbköpsaffär.
W.J. ansökte om allmän rättshjälp.
TR:n (tingsfiskalen Howell) anförde i beslut d 18 april 1980: W.J:s ansökan om allmän rättshjälp avser angelägenhet som har uppkommit i av honom tidigare bedriven näringsverksamhet. Med hänsyn härtill och till att det inte föreligger omständigheter som utgör skäl för att ändock bevilja honom rättshjälp lämnar TR:n W.J:s ansökan utan bifall.
W.J. anförde besvär i HovR:n för Västra Sverige och yrkade bifall till sin ansökan om allmän rättshjälp.
HovR:n (hovrättslagmannen Wright, hovrättsråden Herrera och May, referent, samt adj led Gomez) lämnade i beslut d 11 juni 1980 besvären utan bifall.
W.J. anförde besvär och yrkade bifall till sin ansökan.
Domstolsverket bestred bifall till besvären.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande att HD måtte meddela beslut enligt följande:
Skäl. I stämningsansökan, som inkom till Göteborgs TR d 19 mars 1980, yrkade W.J. förpliktande för Försäkringsaktiebolaget Skandia att genast till honom utge 28 685 kr jämte ränta, utgörande ersättning för varor som stulits i samband med inbrott i W.J:s snabbköpsaffär i sept 1977. Skandia hade avvisat W.J:s ersättningsanspråk under åberopande av att denne inte förmått styrka att inbrott skett. I samband med stämningsansökan ingav W.J. även ansökan om allmän rättshjälp.
TR:n meddelade i rättshjälpsfrågan följande beslut: W.J:s ansökan - - - se ovan - - - ansökan utan bifall.
I överklagade beslutet lämnade HovR:n av W.J. anförda besvär över TR:ns beslut utan bifall.
Av handlingarna i målet framgår följande: W.J. bedrev under tiden sept 1976-okt 1977 affärsrörelse, omfattande handel med dagligvaror (snabbköpsbutik). Under denna tid omsattes cirka 400 000 kr. En deltidsanställd arbetade förutom W.J. i rörelsen. W.J. uttog cirka 34 000 kr i bruttoinkomst från rörelsen. Rörelsen avvecklades i nära anslutning till den händelse som föranledde kravet på ersättning. Vid tidpunkten för ansökan om allmän rättshjälp var W.J. anställd som affärsmäklare vid en mäklarfirma i Göteborg. Verksamheten avsåg mindre affärsföretag, typ detaljhandel. I ansökningen om rättshjälp uppgavs att hans inkomst av tjänst uppgick till 42 000 kr. Fr o m 1981 driver han egen verksamhet, som också avser förmedling av mindre affärsföretag av detaljhandelstyp.
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) i dess lydelse fr o m d 1 jan 1980 får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt.
W.J:s ansökan om allmän rättshjälp avser en angelägenhet, som uppkommit i en verksamhet där han varit att betrakta som näringsidkare i rättshjälpslagens mening. Han har emellertid upphört med näringsverksamheten flera år innan han ansökte om rättshjälp. Verksamheten pågick bara något år, var av mindre omfattning och gav ett endast blygsamt överskott. Tvisten har inte uppkommit som något naturligt led i näringsverksamheten. Med hänsyn till det anförda och då hinder i övrigt ej möter mot att bevilja W.J. allmän rättshjälp, bör hans ansökan bifallas.
Slut. HD upphäver överklagade beslutet och beviljar W.J. allmän rättshjälp.
Advokaten E.H.H. förordns till biträde enligt rättshjälpslagen.
HD fastställer maximibeloppet för rättshjälpsavgiften till 130 kr.
Genom avtal d 30 okt 1979 överlät Cunningham samtliga aktier i Motorkompaniet i Nässjö AB till Saab-Ana AB för 1 kr. B.N. hade före försäljningen av aktierna en fordran p g a försträckning på Motorkompaniet som uppgick till 425 000 kr. Denna fordran reducerades i överlåtelseavtalet till 225 000 kr genom att Cunningham förband sig att göra ett aktieägartillskott om 200 000 kr till täckande av diverse förluster i Motorkompaniet. Cunningham åtog sig vidare ett i avtalet närmare reglerat ansvar för kundförluster, vilka skulle avräknas mot hans återstående fordran på Motorkompaniet. Detta föranledde Motorkompaniet att vid slutreglering av lånet d 31 jan 1980 minska utbetalningen till Cunningham med 50 270 kr 50 öre p g a avdragsgilla kundförluster. Cunningham godtog inte avdraget utan yrkade i stämningsansökan som inkom till Eksjö TR d 21 febr 1980 förpliktande för Motorkompaniet att till honom utge resterande 50 270 kr 50 öre jämte ränta. Yrkandet nedsattes sedermera till 26 736 kr 70 öre jämte ränta.
Cunningham ansökte i samband med ingivande av stämning i målet om allmän rättshjälp med biträdesförordnande för advokaten S.L., Eksjö.
TR:n (tingsfiskalen Santiago) biföll genom beslut d 21 febr 1980 B.N:s rättshjälpsansökan.
Domstolsverket anförde besvär i Göta HovR och yrkade att beslutet måtte undanröjs.
B.N. bested ändring.
HovR:n (hovrättsråden Gilbert och West, hovrättassessorn White samt adj led Scott, referent) anförde i beslut d 9 juni 1980:
Skäl. Domstolsverket anför i sin besvärsskrift bl a följande: Cunningham ägde samtliga aktier i Motorkompaniet. Bolaget som innehade Saabagenturen i Nässjö, hade 20-30 anställda och en omsättning av flera milj kr per år. 1978 var omsättningen 13 milj kr. Rörelsen gick mycket dåligt och trots att Cunningham av egna medel satte in 425 000 kr i bolaget blev detta konkursmässigt under hösten 1979. Saab-Ana ville emellertid behålla ett försäljningsställe i Nässjö och köpte därför bolaget av Cunningham för 1 kr. Motorkompaniet utgjorde ett s k fåmansbolag där Cunningham ägde samtliga aktier och utövade det helt dominerande inflytandet. Köpeavtalet med Saab-Ana stadgar att Saab från B.N:s fordran äger dra av de kundförluster som uppstått i bolaget. På grund av dessa omständigheter har angelägenheten ett sådant samröre med den tidigare bedrivna näringsverksamheten att Cunningham i förevarande sammanhang skall betraktas som näringsidkare. När näringsverksamhet upphört kan kostnaderna för biträde i rättslig angelägenhet inte längre dras av i rörelsen. Det kan därför hävdas att i ett ärende som det förevarande rättshjälpsfrågan endast skall bedömas med utgångspunkt från sökandens nuvarande ekonomiska förhållanden. Ett sådant synsätt skulle emellertid leda till att rätten till allmän rättshjälp i många fall skulle kunna missbrukas. Domstolsverket anser därför att omfattningen av en tidigare bedriven rörelse bör beaktas när rättshjälpsfrågan bedöms. Med denna utgångspunkt hade det inte funnits skäl att bevilja Cunningham allmän rättshjälp.
Av handlingarna i målet framgår att Cunningham varit arbetslös sedan d 18 okt 1979 och att han uppbär arbetslöshetsunderstöd med 180 kr dag eller 45 000 kr/år. Den sjukpenninggrundande inkomsten uppgår till 84 600 kr/år. Cunningham är försörjningsskyldig mot hustru och tre barn.
På skäl domstolsverket anfört finner HovR:n att Cunningham är att anse som näringsidkare i ifrågavarande angelägenhet. Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen får rättshjälp inte beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet om ej skäl för rättshjälp föreligger med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt. Av förarbetena till lagändringen (prop 1978/79:90 s 163) framgår att rättshjälp endast undantagsvis bör beviljas näringsidkare med fler än två anställda eller en årsomsättning överstigande 200 000 kr. I dylika fall bör rörelsen - i enlighet med de grundläggande motiven för den allmänna rättshjälpen - bära kostnaden för tvister som uppkommer i samband med denna. I förevarande fall har Cunningham avvecklat en för honom förlustbringande rörelse genom att överlåta samtliga aktier i denna för en symbolisk köpeskilling. Som en följd av överlåtelsen blev B.N. arbetslös. Med beaktande härav och då hinder i övrigt ej möter mot att bevilja Cunningham allmän rättshjälp i målet lämnar HovR:n besvären utan bifall.
HovR:ns beslut. HovR:n lämnar besvären utan bifall.
Domstolsverket anförde besvär och yrkade bifall till sin i HovR:n förda talan.
B.N. bestred ändringsyrkandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande, att HD måtte meddela beslut enligt följande:
Skäl. I HD är upplyst, att målet vid TR:n avskrivits från vidare handläggning, sedan käranden efter träffad förlikning återkallat sin talan, samt att L. i samband med avskrivningsbeslutet tillerkänts ersättning enligt rättshjälpslagen.
Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) i dess lydelse fr o m d 1 jan 1980 får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt.
B.N:s ansökan om allmän rättshjälp avser en angelägenhet som har uppkommit i en verksamhet där han varit att betrakta som näringsidkare i rättshjälpslagens mening. Verksamheten har, såsom framgår av överklagade beslutet, haft en avsevärd omfattning. Mot bakgrund av vad HovR:n har upptagit angående det sätt på vilket ifrågavarande rörelse har avvecklats och vad som har förevarit efter avvecklingen får emellertid sådant samband anses föreligga mellan den angelägenhet ansökningen avser och B.N:s personliga förhållanden att hans tidigare ställning som näringsidkare inte bör utesluta ett bifall till ansökningen. Såsom HovR:n funnit möter ej heller i övrigt hinder mot att bevilja B.N. den sökta allmänna rättshjälpen.
Slut. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
AB Ello-Livs yrkade efter stämning å jordbrukaren R.J. vid Linköpings TR, med åberopande av 30 § och 40 b § 1 st 2 pkonkurslagen, återvinning av en gödselspridare och en rotorvändare samt fem kor, vilken egendom fanns i R.J:s besittning. Bolaget anförde bl a: R.J:s son K., som arrenderade jordbruk, försattes i konkurs d 31 aug 1979. Kort tid före konkursansökan överförde K. ovan nämnda egendom till R.J.. Egendomen var jämte annan egendom företagsintecknad. Inteckningarna låg till säkerhet för K:s lån i bank, för vilka lån bolaget gått i borgen. Under konkursen har bolaget nödgats infria sitt borgensåtagande.
R.J. bestred bolagets talan, varvid han gjorde gällande, att han ej var ägare till gödselspridaren och rotorvändaren samt att han köpt korna på auktion i Skåne i jan 1979.
R.J. ansökte om allmän rättshjälp med biträdesförordnande för advokaten P.A.B.. I ansökningen uppgav R.J., att han var jordbrukare, att han beräknade bruttointäkten år 1980 till ca 500 000 kr och kostnaderna till 450 000 kr, att hans sjukpenninggrundande inkomst uppgick till 55 000 kr, att han var gift och hade fyra barn samt att hans årsinkomst uppgick till 20 000 kr.
TR:n (tf rådmannen Mueller) lämnade i beslut d 21 aug 1980 ansökningen utan bifall, enär R.J. var näringsidkare och saken hade samband med hans näringsverksamhet samt särskilda skäl att bevilja honom allmän rättshjälp inte förelåg.
R.J. anförde besvär i Göta HovR och yrkade bifall till sin ansökan om allmän rättshjälp.
HovR:n (hovrättsråden Hunter och West, referent, adj led f d rådmannen Morris samt hovrättsassessorn White) anförde i beslut d 9 dec 1980:
Skäl. R.J. har anfört bl a: Angelägenheten rör egendom som har samband med R.J:s näringsverksamhet men har för den skull ej uppkommit i denna. Skulle angelägenheten anses ha samband med näringsverksamheten, är sambandet med de privata förhållandena i vart fall sådant att rättshjälp ej bör vägras. Hans ställning på grund av näringsverksamheten är ävenledes sådan, att han praktiskt sett får anses stå löntagare nära. I vart fall får särskilda skäl för allmän rättshjälp anses föreligga.
Domstolsverket har i förklaring anfört: Enligt 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen får allmän rättshjälp ej beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet, om ej skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt. R.J. är i sin egenskap av jordbrukare att anse som näringsidkare. Allmän rättshjälp har sökts i angelägenhet rörande återvinning i konkurs. Återvinningsyrkandet som framställts mot R.J. avser egendom som typiskt sett är hänförlig till jordbruksverksamhet. För viss del av egendomen, korna, har R.J. vitsordat att de anskaffats för att ingå i hans jordbruk. R.J. har i målet att söka freda viss av den i näringsverksamheten ingående egendom mot kärandens återvinningskrav. Domstolsverket anser med hänsyn till nämnda förhållanden inte blott att saken har samband med R.J:s näringsverksamhet utan även att den har uppkommit i näringsverksamheten. Av handlingarna i målet framgår bl a att årsomsättningen i jordbruksrörelsen uppgår till ca 500 000 kr. R.J:s maka har en inkomst på 20 000 kr per år. Han är försörjningsskyldig mot fyra barn, varav ett har en inkomst på 8 000 kr per år. Domstolsverket anser med hänsyn till omsättningens storlek och till vad i övrigt upplysts om R.J:s förhållanden inte att skäl för rättshjälp föreligger.
HovR:n finner att angelägenheten rörande återvinning i konkurs inte kan anses ha uppkommit i R.J:s näringsverksamhet. Vid dylikt förhållande föreligger ej hinder mot att bevilja R.J. allmän rättshjälp.
HovR:ns beslut. Med upphävande av TR:ns beslut beviljar HovR:n R.J. allmän rättshjälp i angelägenhet rörande återvinning i konkurs.
HovR:n förordnar advokaten Nixon till biträde enligt rättshjälpslagen.
HovR:n fastställer maximibeloppet för rättshjälpsavgiften till 130 kr.
Domstolsverket anförde besvär och yrkade, att HD måtte undanröja HovR:ns beslut att bevilja R.J. allmän rättshjälp.
R.J. bestred ändringsyrkandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Garcia, hemställde i betänkande att HD måtte meddela beslut enligt följande: Skäl. I målet är upplyst, att sedan AB Ello-Livs eftergivit sin talan käromålet ogillats vid TR:n, att B. tillerkänts ersättning enligt rättshjälpslagen, att bolaget ålagts att till statsverket utge den B. tillerkända ersättningen samt att TR:ns dom i dess helhet vunnit laga kraft.
I 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen (1972:429) i dess lydelse före d 1 jan 1980 stadgades bl a att allmän rättshjälp ej fick lämnas näringsidkare i angelägenhet som hade samband med hans näringsverksamhet, om ej särskilda skäl förelåg för rättshjälp. Genom lagändring som trädde i kraft nämnda dag utbyttes - samtidigt som andra ändringar, bl a slopandet av kravet på "särskilda" skäl, gjordes i lagtexten, vilka hade till syfte att utvidga näringsidkares möjligheter att erhålla allmän rättshjälp - på förslag av rättshjälpsutredningen uttrycket "angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet" mot "angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet". Motivet till ändringen var enligt utredningen att i någon mån undanröja vissa tolknings- och tillämpningsproblem som föranletts av den tidigare lydelsen av bestämmelsen (prop 1978/79:90 s 82). Utredningens förslag antogs utan någon ytterligare motivering.
Av motivuttalandet att döma synes någon saklig ändring av bestämmelsen i detta avseende visserligen icke ha åsyftats. Såsom påpekats under remissbehandlingen av utredningens förslag är uttrycket "uppkommit  i hans näringsverksamhet" emellertid enligt sin ordalydelse ett snävare uttryck än "har samband med hans näringsverksamhet" och därigenom även det ägnat att medföra att näringsidkares rätt att få allmän rättshjälp utvidgas. Lagtillämpningen i nu angivet hänseende måste ske i enlighet med detta förhållande.
Klart är att R.J. i sin egenskap av jordbrukare är att anse såsom näringsidkare. Återvinningsyrkandet rör visserligen egendom som kunnat används i R.J:s jordbruksdrift men grundas dock inte på förhållanden som uppkommit i denna hans näringsverksamhet utan får betraktas som ett mot hans förmögenhetssfär i allmänhet riktat anspråk. Ej heller i övrigt föreligger hinder mot att bevilja R.J. allmän rättshjälp. HovR:ns beslut skall alltså stå fast.
Slut. HD fastställer det slut HovR:ns beslut innehåller.
HD (JustR:n Serrano, Garcia, Price, referent, Walker och Butler) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. Domstolsverket har anfört bl a: HovR:n har inte funnit att angelägenheten rörande återvinning i konkurs kan anses ha uppkommit i R.J:s näringsverksamhet. I 8 § 1 st 3 rättshjälpslagen i dess lydelse före d 1 jan 1980 stadgades bl a att allmän rättshjälp ej fick lämnas näringsidkare i angelägenhet som hade samband med hans näringsverksamhet, om ej särskilda skäl förelåg för rättshjälp. I samband med de ändringar i rättshjälpslagen som trädde i kraft d 1 jan 1980 ändrades lokutionen "angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet" till "angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet". Motivet till denna ändring var enligt rättshjälpsutredningen att vissa tolknings- och tillämpningsproblem föranletts av den tidigare lydelsen av bestämmelsen och att lydelsen, för att i någon mån undanröja dessa problem, borde ändras i enlighet med vad som nu skett (prop 1978/79:90 s 82). Under remissbehandlingen av utredningens förslag påpekades att uttrycket "uppkommit i hans näringsverksamhet" var snävare än uttrycket "har samband med hans näringsverksamhet" och att den förra formuleringen skulle komma att medföra att näringsidkares rätt att få allmän rättshjälp utvidgades. Näringsidkares möjligheter att erhålla allmän rättshjälp utvidgades visserligen genom lagändringarna d 1 jan 1980. Detta skedde dock på annat sätt, bl a genom att kravet på "särskilda skäl" ändrades till enbart "skäl". Någon avsikt att vidga möjligheten till rättshjälp synes inte ha legat bakom utbytet av formuleringen "har samband med hans näringsverksamhet" mot uttrycket "uppkommit i hans näringsverksamhet". Det enda motivuttalande som finns är vad utredningen anfört. Av detta framgår inte annat än att det endast är fråga om en språklig och ej en saklig förändring. Enligt domstolsverkets uppfattning har HovR:n tolkat bestämmelsen i fråga alltför snävt. Domstolsverket anser det helt klart att det i rättshjälpslagen uppställda näringsidkarsambandet är uppfyllt i förevarande fall. Återvinningsyrkandet riktas direkt mot egendom som är hänförlig till R.J:s näringsverksamhet. Det är inte fråga om någon personlig angelägenhet för R.J.. Den omständigheten att angelägenheten inte kan sägs utgöra ett normalt inslag i näringsverksamheten är inte av beskaffenhet att påverka bedömningen. R.J:s kostnader i angelägenheten torde vidare vara avdragsgilla i hans näringsverksamhet.
R.J. är jordbrukare och är i jordbruksdriften att anse såsom näringsidkare. Den angelägenhet i vilken han ansöker om allmän rättshjälp avser en talan som väckts mot honom om återvinning enligt konkurslagen av en gödselspridare, en rotorvändare och fem kor. Egendomen i fråga är typiskt sett av det slag som en lantbrukare kan antas ha i sin besittning i och för jordbruksdriften. Uppkommande tvister om sådan egendom får normalt anses falla inom området för näringsverksamheten. Någon särskild omständighet som skulle föranleda ett annat bedömande i R.J:s fall föreligger inte. Beträffande viss del av egendomen, korna, har R.J. också uppgivit att den anskaffats för att ingå i hans jordbruk. Det aktuella återvinningsmålet får på grund av det anförda anses vara en angelägenhet som uppkommit i hans näringsverksamhet.
Vad som upplysts om omfattningen av den av R.J. bedrivna jordbruksverksamheten och om hans förhållanden i övrigt utgör inte grund för att han såsom näringsidkare bör erhålla allmän rättshjälp. HovR:ns beslut, varigenom hans ansökan därom bifallits, skall därför undanröjas.
Enligt 49 a § 3 st rättshjälpslagen skall, om beslut om rättshjälp undanröjs, den som haft rättshjälpen själv bära kostnaderna för denna. Om särskilda skäl föreligger får dock förordnas att kostnaderna eller del därav skall betalas av statsverket. Frågan huruvida den mot R.J. förda återvinningstalan utgjort en angelägenhet i hans näringsverksamhet har rört en föreskrift beträffande allmän rättshjälp för näringsidkare, som lämnar utrymme för olika tolkningar och beträffande vilken vägledande uttalanden och avgöranden saknas. Med hänsyn härtill föreligger särskilda skäl för att förordna att den rättshjälpskostnad som uppkommit i anledning av HovR:ns beslut inte skall bäras av R.J. utan skall betalas av statsverket.
Slut. Med undanröjande av HovR:ns beslut fastställer HD det slut vartill TR:n kommit.
HD förordnar att den rättshjälpskostnad som uppkommit i anledning av HovR:ns beslut inte skall bärs av R.J. utan skall betalas av statsverket.