Fråga om separationsrätt i konkurs avseende spannmål som lämnats för lagring hos gäldenären och av denne sammanblandats dels med spannmål tillhörig andra inlagrare, dels med gäldenärens egen spannmål.
Swedcorn AB drev fram till det att bolaget d 27 juni 1990 försattes i konkurs kvarnrörelse i Vallåkra. Förutom att bolaget köpte in spannmål för malning och vidareförsäljning kunde jordbrukare få sin spannmål lagrad hos bolaget. Vid tiden för konkursutbrottet hade C-G.R. 16 734 kg korn och 1311 kg havre lagrat hos bolaget.
C-G.R. väckte vid Landskrona TR talan mot bolagets konkursbo och yrkade, under påstående att han hade separationsrätt till den av honom för lagring inlämnade spannmålen, förpliktande för konkursboet att till honom utge ersättning för spannmålens värde med 32 000 kr.
Konkursboet bestred Norman talan men vitsordade det yrkade beloppets skälighet.
Till utveckling av sin talan anförde C-G.R. bl a: Han lagrade spannmål hos bolaget för framtida malning till djurfoder. Det var praktiskt och bekvämt för honom att lämna spannmålen till kvarnen, eftersom den låg nära hans arbete och han inte hade några lagringsmöjligheter hemma på gården. Om kvarnen inte tagit emot spannmålen, hade han fått sälja den och fortlöpande köpa djurfoder. Spannmålen levererades till kvarnen efter tröskningen och torkades varefter den lagrades i silor eller träfickor. Han fick varje månad lagringsnotor från kvarnen som en bekräftelse på hur mycket av hans spannmål som vid varje tidpunkt fanns lagrat. En lagringsnota innehöll besked om sort och kvantitet. I ett brev från bolaget till kunderna dagtecknat d 1 nov 1988 angavs att deras innestående lager var skyddat och alltid deras vad som än hände. - C-G.R. gör gällande att han har separationsrätt till den spannmål som vid konkursutbrottet för hans räkning förvarades i kvarnen. Separationsrätt föreligger trots att spannmålen har sammanblandats med såväl andra jordbrukares spannmål som med bolagets egen. Det är inte fråga om att total sammanblandning skett med konkursgäldenärens egendom. Eftersom den totala mängden inlagrad spannmål fanns i behåll vid konkursutbrottet, missgynnas inte heller övriga konkursborgenärer om separation får ske.
Konkursboet genmälde: Det har aldrig varit meningen att äganderätten till inlagrad spannmål skulle övergå till bolaget. Eftersom allmän sammanblandning skett med konkursgäldenärens egen spannmål, vilken också lagrats i kvarnen, föreligger emellertid inte någon separationsrätt för ägarna till den inlagrade spannmålen. I kvarnen fanns vid konkursutbrottet 249 ton korn, varav 106 ton av bolagets spannmål förvarades utomhus avskilt för sig, samt 118 ton havre. Inlagrad spannmål utgjordes av 83 587 kg korn och 20 367 kg havre. Denna förvarades i träfickor med en rymd av 40-50 ton. I en sådan ficka blandades spannmål oavsett vem som ägde den. Vid konkursutbrottet fanns all inlagrad spannmål kvar i kvarnen.
TR:n (lagmannen Clarke, rådmannen Hawkins och hovrättsassessorn Töllborn, referent) anförde i dom d 27 jan 1992: C-G.R. har hörts i fritt partsförhör. Han har därvid bekräftat vad han anfört sakframställningsvis.
På konkursboets begäran har förhör under sanningsförsäkran ägt rum med J-E.A. som tillsammans med brodern Moran ägde bolaget. J-E.A. har uppgett följande: Han deltog inte i den dagliga driften av kvarnen men hade viss insyn i verksamheten. Kvarnen sköttes av en kvarnföreståndare. Bolaget köpte in, malde och sålde spannmål men hade även viss service med torkning, förvaring och malning av spannmål som kunderna behöll äganderätten till. När spannmålen skulle lagras hos bolaget, vägdes den först in och torkades, varefter den placerades i en lagringsficka. I fickorna förvarades spannmål av samma sort tillhörig olika ägare. Inlämnare kunde begära att få ha sin spannmål i en separat ficka, skild från övriga ägares spannmål, men då krävdes det stora kvantiteter. Det skulle vara praktiskt omöjligt att hålla olika ägares spannmål avskild bl a av den anledningen att det var nödvändigt att flytta och lufta spannmålen under lagringstiden. Bolagets brev till kunderna om att de var skyddade vid en konkurs hade föregåtts av konsultationer med en advokat som uppgett att det förhöll sig på det sättet.
Domskäl. C-G.R. (deponenten) har tillsammans med andra jordbrukare lagrat (deponerat) spannmål i bolagets (depositariens) kvarn. Sammanblandning har skett av de olika deponenternas egendom men också med egendom tillhörig depositarien.
Det råder i svensk rätt enighet om att den som lämnat egendom i en annans besittning utan att därvid ha sålt, bytt eller givit bort egendomen i allmänhet bör ha separationsrätt till egendomen ifall besittaren blir utsatt för exekution. En grundförutsättning för att separationsrätt skall föreligga till något som lämnats i annans besittning med begränsad rätt är i allmänhet att föremålet är på något sätt bestämt. Man brukar här tala om specialitetsprincipen. Det skall vidare vara möjligt att identifiera den aktuella egendomen. Dock kan även s k fungibel egendom omfattas av separationsrätt under förutsättning att den inte sammanblandas med konkursgäldenärens egendom (Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, 4 uppl).
Ingen av deponenterna har kunnat resa anspråk på att återfå just den spannmål han inlagrat. De anses emellertid inte ha förlorat äganderätten till spannmålen utan har i stället fått en samäganderätt till den spannmål som fanns i kvarnen/fickan. Huvudprincipen härvidlag torde vara att samäganderätt uppstår vid sammanblandning med andra deponenters egendom och möjligen också vid sammanblandning med viss del av depositariens egendom (Håstad, a a s 132 ff, se även Lindskog, Preskription, 1990 s 90).
I kvarnen har depositariens och deponenternas spannmål blandats och samlagrats. Det har inte varit parternas mening att äganderätten till spannmålen härigenom skulle övergå till bolaget, utan ramlagringen har varit ett sätt att förvara spannmål som är gängse i vart fall för mindre jordbruk. Dessa har i praktiken ingen annan möjlighet att lagra sin spannmål. Bolaget har inte heller ägt förfoga över den del av den samlagade spannmålen som motsvarades av deponenternas andelar.
Någon allmän sammanblandning med bolagets egendom har däremot inte ägt rum. Varje sädesslag har förvarats för sig. För C-G.R. rörde det sig endast om korn och havre. Av de 249 ton korn som fanns i kvarnen vid konkursutbrottet förvarades 106 ton av bolagets egen korn avskild för sig. Av det korn som var sammanblandat utgjorde 58 % deponenternas egendom.
Mot bakgrund härav finner TR:n att C-G.R. skall anses ha separationsrätt till den spannmål som han deponerat hos bolaget. Käromålet skall därför bifallas. Om yrkat belopp råder inte tvist.
Domslut. TR:n förpliktar Swedcorn AB:s konkursbo att till C-G.R. betala 32 000 kr.
Konkursboet fullföljde talan i HovR:n över Skåne och Blekinge och yrkade ogillande av Norman talan.
C-G.R. bestred ändring.
HovR:n (hovrättsråden Gutierrez och Miller, referent, hovrättsassessorn Crawford samt adj led advokaten Smith) anförde i dom d 17 juni 1993: Domskäl. Parterna har i HovR:n å ömse sidor anfört samma skäl för sin talan som vid TR:n.
Konkursboet har tillfogat att de Swedcorn tillhöriga 106 ton korn som förvarats för sig varit av särskild sort.
Parterna är ense om hur bolaget förvarat och hanterat egen och andras spannmål och om de övriga uppgifter angående förhållandena som framgår av TR:ns dom.
Det är vidare på sätt TR:n anfört ostridigt att det aldrig varit meningen att äganderätten till inlagrad spannmål skulle övergå till Swedcorn samt att all inlagrad spannmål funnits kvar vid konkursutbrottet.
Swedcorn har vid sin förvaring och hantering blandat olika inlagrares spannmål. Bolaget har också blandat egen spannmål med sådan som tillhört inlagrarna.
Som TR:n funnit kan separationsrätt mycket väl föreligga även i egendom, som i likhet med spannmål brukar bestämmas efter t ex mått, vikt eller antal och som kan ersättas med lika stor mängd av samma art och beskaffenhet, s k fungibel egendom. Det är heller inte någon allmän regel att egendomens identitet i sådana fall måste bevaras, så att just den egendom besittaren mottagit från ägaren finnes i behåll och kan ges ut. Likaså behöver inte heller sammanblandning med en del av en gäldenärs motsvarande egendom, även så att ett samäganderättsförhållande uppstår, utesluta separationsrätt beträffande viss del av det som blandats samman.
Det kan likväl hända att separationsrätt blir utesluten därför att sammanblandning skett med besittarens egendom. Detta är i synnerhet fallet, om egendomen sammanblandats med gäldenärens egendom i allmänhet, vilket beror på intresset av skydd för övriga borgenärer. Såsom TR:n funnit, är det emellertid inte här fråga om sådan allmän sammanblandning. Den egendotrsmassa som lagret utgjort, och vari Swedcorn haft del, har varit tydligt särskiljbar från Swedcorns övriga tillgångar.
Vid avsaknad av uttryckliga föreskrifter får frågor om separationsrätt i händelse av tvivel avgöras vid en vägning av skilda intressen mot varandra. Vid en sådan bedömning är det praktiska livets och den ekonomiska samfärdselns behov av väsentlig betydelse. Som TR:n varit inne på har inlagringen hos Swedcorn tillgodosett sådana intressen.
En eventuell risk att borgenärer missleds är å andra sidan något som kan föranleda att separationsrätt inte kan medges. Det skulle då närmast vara fråga om att någon borgenär genom iakttagelse av ett lager som det ifrågavarande kommit att missta sig om depositariens egna tillgångar.
Förekomsten av ett synligt varulager kan tänkas vara missledande. Å andra sidan torde en borgenär ofta ha anledning att räkna med möjligheten att sådana varor tillhör annan än innehavaren. Detta är i synnerhet fallet när gäldenärens verksamhet, som här, innefattar förvaring av annans egendom. Besiktning framstår emellertid över huvud taget knappast som ett rationellt medel för att bedöma kreditvärdighet. Kreditbedömningar torde i stället i allmänhet ske mot bakgrund av uppgifter från resultat- och balansräkningar och andra ekonomiska upplysningar. Frågan om separationsrätt för en deponent bör bedömas också med beaktande av hur depositariens räkenskaper är ordnade. Om det av bokföringen noga framgår vilken egendom som tillhör depositarien och vilken egendom som deponerats samt uppgifterna överensstämmer med faktiska förhållanden, får i allmänhet den deponerade egendomen anses specialiserad på ett sätt som tillgodoser intresset av att skydda depositariens borgenärer även om sådan sammanblandning skett som i detta fall.
I TR:n har C-G.R. uppgett att han varje månad fick en lag-ingsnota från Swedcorn som bekräftelse på hur mycket av hans spannmål som vid varje tillfälle fanns inlagrat. Uppgiften har lämnats oemotsagu; och det saknas anledning att ifrågasätta den. I bolagets räkenskaper näste sålunda antas ha varit väl dokumenterat hur mycket spannmål som tillhörde depositarien och hur mycket som tillhörde var och en av deponenters. a. Då har det hela tiden stått klart hur stor del av spannmålen som var och en haft anspråk på. På grund av det sagda och eftersom all inlagrad spannmål funnits i behåll, måste den inlagrade spannmålen anses specialiserad på sådant sätt att C-G.R. haft separationsrätt i konkursen för den spannmål han deponerat hos Swedcorn. TR:ns domslut skall därför fastställas.
Domslut. HovR:n fastställer TR:ns domslut.
Konkursboet (ställföreträdare konkursförvaltaren advokaten Gonzalez) sökte revision och yrkade ogillande av Norman talan.
C-G.R. (ombud advokaten A.P.) bestred ändring. Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Bergendal, föreslog i betänkande följande dom: HD fastställer HovR:n.; dom.
HD (JustR:n Luna, Carrillo, Chaney, Marshall och Payne, referent) beslöt följande dom: Domskäl. Frågan i målet gäller om C-G.R. har separationsrätt till den mängd spannmål han lämnat till inlagring, trots att den sammanblandats dels med andra inlämnares spannmål, dels med Swedcorns egen.
Ostridigt är, att en kvantitet spannmål motsvarande vad som inlagrats av de olika inlämnarna har funnits kvar vid konkursutbrottet. Det är vidare ostridigt, att sammanblandning skett av praktiska skäl.
Konkursboet har i HD tillagt, att Swedcorn inte förbundit sig att vid varje tidpunkt inneha samma mängd spannmål i lager som enligt lagringsnotorna lämnats till inlagring och att Swedcorn därmed varit oförhindrat att förfoga över den inlagrade spannmålen genom att överlåta eller bedriva handel med den. Swedcorn har också, enligt vad konkursboet påstått, från samma förvaringsutrymme gjort in- och uttag för egen handel och för avräkning med inlämnares spannmål.
C-G.R. har hävdat, att det vid varje tillfälle skulle finnas samma mängd spannmål i lager som angivits i lagringsnotorna. I samband därmed har C-G.R. framhållit bl a att meningen var, att den som lämnat in spannmål för lagring skulle behålla äganderätten till den.
Utredningen i målet ger inte vid handen att avtalet om lagring innefattat en sådan rätt för Swedcorn att för egen del förfoga över spannmålen att avtalet skall bedömas på annat sätt än som ett depositionsavtal.
För att separationsrätt i en konkurs skall föreligga till egendom som deponerats hos gäldenären krävs principiellt att egendomen kan identifieras. Såsom domstolarna uttalat hindrar detta inte att separationsrätt till fungibel egendom kan godtagas i vissa fall även då egendomen mist sin identitet genom sammanblandning med annan egendom och deponenten därför inte har anspråk på att återfå exakt samma föremål som han överlämnat.
Då en depositarie sammanblandat flera deponenters egendom anses sålunda de olika deponenterna ha samäganderätt till den sammanlagda förmögenhetsmassan, jfr tex 3 st lagen (1944:181) om redovisningsmedel. Det förhållandet att egendomen ingår som en del i en avgränsbar egendomsmassa anses här vara tillräckligt för identifiering.
Har sammanblandning skett med depositariens egen egendom har rättsläget ansetts mera osäkert. De förutsättningar för separationsrätt som uppställts i redovisningslagen, vilken är analogt tillämplig på annan fungibel egendom än pengar, är under sådana omständigheter inte uppfyllda. Även om redovisningslagens föreskrifter inte har iakttagits kan emellertid separationsrätt ändå i viss utsträckning föreligga. Redovisningslagen är sålunda inte avsedd att tillämpas e contrario. I förarbetena till lagen påpekas, att förhållandena - oberoende av redovisningslagen - stundom kan vara sådana, att den redovisningsberättigade och sysslomannen bör anses ha samäganderätt till ett belopp, som är avskilt från sysslomannens övriga förmögenhet (NJA II 1944 s 411, se även s 419). I litteraturen har man i enlighet härmed varit benägen att antaga, att det kar. föreligga samäganderätt mellan deponenten och depositarien, då sammanblandning skett med viss del av depositariens egendom. (Se till det sagda Bentley ex Hess, Handbok i sakrätt s 197, Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, 5 uppl s 142 ff, 149 ff, 165 ff, Rocha, Scparationsrätt s 88 ff, 154 ff, 196.)
Av det anförda följer att den omständigheten, att Swedcorn sammanblandat den spannmål C-G.R. lämnat för lagring med spannmål tillhörig andra inlämnare, inte medför att separationsrätten gått förlorad. Vad härefter beträffar den sammanblandning som skett med Swedcorns egen spannmål har den gjorts på sådant sätt att den spannmål C-G.R. inlagrat kommit att ingå i en tydligt särskiljbar egendomsmassa. Spannmålen får därför anses tillräckligt identifierad.
På grund härav har C-G.R. separationsrätt till den mängd spannmål han deponerat.
Domslut. HD fastställer HovR:ns domslut.
HD:s dom meddelades d 1 sept 1994 (nr DT 193).