Bedömningen av särskilda skäl för att medge anstånd med gravsättning har inte ansetts kunna vila enbart på den avlidnes önskan om när gravsättning ska ske.
B.E., vars hustru G.E. hade avlidit den 6 januari 2003, hemställde hos Kyrkogårdsnämnden i Nässjö församling om dispens från regeln i 5 kap. 11 § andra stycket begravningslagen (1990:1144) om att askan efter en avliden som har kremerats i Sverige skall gravsättas inom ett år från kremeringen. Som skäl hänvisade B.E. till hans och hans hustrus gemensamma önskan att askan efter dem skulle spridas gemensamt vid den efterlevandes bortgång i minneslunden på Skogskyrkogården i Nässjö. - Kyrkogårdsnämnden avslog den 25 november 2003 B.E:s begäran med motivering att det inte förelåg särskilda skäl enligt 5 kap. 11 § begravningslagen.
I överklagande hos länsstyrelsen hemställde B.E. att kyrkogårdsnämndens beslut skulle undanröjas.
Länsstyrelsen i Jönköpings län avslog överklagandet i beslut den 27 januari 2004. I frågan om anstånd med gravsättning anförde länsstyrelsen följande. Askan efter en avliden som har kremerats i Sverige skall enligt 5 kap. 11 § begravningslagen gravsättas inom ett år efter kremeringen. Huvudmannen för begravningsverksamheten eller innehavaren av det krematorium som förvarar askan får, enligt samma bestämmelse, dock medge anstånd med gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det. - Bestämmelsen att gravsättning ska ske inom ett år har tillkommit med hänsyn till möjligheterna att förvara askan och önskemålet om att inom rimlig tid få till stånd en definitiv gravsättning. I förarbetena till begravningslagen (prop. 1990/91:10 s. 99) anges som exempel när behov av anstånd kan uppstå, den inte helt ovanliga situationen att det råder osäkerhet om var gravsättning ska ske. I sådana fall kan det anses föreligga särskilda skäl för anstånd. Genom att ge anstånd kan man undvika att det senare uppkommer önskemål om att få flytta en gravsatt aska. - B.E:s maka avled den 6 januari 2003 och kremering skedde den 30 januari samma år. Av B.E:s hemställan till kyrkogårdsnämnden och B.E:s överklagande framgår att platsen för gravsättningen är bestämd. B.E:s önskan om en gemensam gravsättning är fullt förståelig men utgör enligt länsstyrelsens uppfattning inte sådana särskilda skäl att anstånd med gravsättningen kan beviljas. Länsstyrelsen anser därför att kyrkogårdsnämnden fattat ett korrekt beslut.
B.E. överklagade länsstyrelsens beslut hos länsrätten och yrkade att han skulle beviljas sökt dispens. Han anförde bl.a. följande. Kyrkogårdsnämndens och länsstyrelsens beslut ger uttryck för betydande svårigheter hos beslutsfattarna att ta till sig innebörd av tankar och problem som följer av att livskamraten ryckts bort genom dödsfall. Lagstiftaren har i förarbetena inte kunnat eller kanske velat ta med alla de särskilda skäl som kan uppkomma eller åberopas. Det är tidpunkten för en gemensam gravsättning som diskuteras och ingenting annat. - Kyrkogårdsnämnden bestred bifall till överklagandet.
Länsrätten i Jönköpings län (2004-09-14, ordförande Taylor) yttrade: Länsrätten instämmer i länsstyrelsens bedömning och ändrar därför inte det överklagade beslutet.
B.E. överklagade länsrättens dom hos kammarrätten och yrkade att anstånd skulle beviljas med gravsättningen. Han anförde i huvudsak följande. Innan hans hustru avled framförde hon en önskan om att de skulle gravsättas gemensamt. Han instämmer helt i denna önskan. En avlidens önskan skall om möjligt uppfyllas. Förarbetenas beskrivning av när anstånd med gravsättning kan medges är inte uttömmande. Deras gemensamma önskan orsakar varken negativa konsekvenser för annan part eller ekonomiska åtaganden. Anståndet medför inte heller anledning till några etiska frågeställningar eller religiösa problem. Deras gemensamma önskan är att efter att ha levt ett långt angenämt liv tillsammans också få lämna jordelivet bakom sig gemensamt.
Kammarrätten i Jönköping (2006-08-07, Gårdmark, Arnold) yttrade: Kammarrätten beslutar följande. - Tillämpligt lagrum och förarbeten framgår av länsstyrelsens beslut. - Vidare stadgas i 5 kap. 1 § begravningslagen att när någon har avlidit, bör hans önskan om kremering och om gravsättning såvitt möjligt följas av den som i egenskap av anhörig eller närstående eller annars ordnar med gravsättningen. - Frågan i målet är om makars gemensamma önskan, att de skall gravsättas gemensamt, utgör sådana särskilda skäl som medför att anstånd med gravsättning kan beviljas. - B.E:s begäran skulle innebära att anstånd med gravsättningen av hustruns aska skulle beviljas på obestämd tid, dvs. till dess att gemensam gravsättning kan ske. Detta får, enligt kammarrättens mening, anses stå i strid med bestämmelsens syfte att inom rimlig tid få till stånd en definitiv gravsättning. Inte heller vad han anfört i övrigt ger anledning att frångå den i lagen angivna tiden inom vilken gravsättning skall ha skett. Kammarrätten finner därför, trots att makarnas önskan är förståelig, att det inte har framkommit sådana särskilda skäl som innebär att yrkat anstånd kan medges. Överklagandet bör därför avslås. - Kammarrätten avslår överklagandet.
Från domen var kammarrättsrådet Waller skiljaktig och anförde följande. Av utredningen i målet framgår att B.E:s hustru, före sin död, framförde sin önskan om att hennes aska skulle få gravsättas tillsammans med hennes makes aska i Minneslunden på Skogskyrkogården i Nässjö. Detta är också B.E:s önskan att så skall ske, när han avlidit. Han har därför ansökt om anstånd med gravsättningen av sin hustrus aska. - Enligt 5 kap. 11 § begravningslagen skall askan efter en avliden gravsättas inom ett år från kremeringen. Dock får anstånd medges om det finns särskilda skäl för det. - Målet gäller sålunda vad som är särskilda skäl för att medge anstånd med gravsättningen. I förarbetena till begravningslagen (prop. 1990/91:10 s. 48) uttalade departementschefen följande i fråga om anstånd med gravsättning av aska. - Vid bestämmande av tiden måste hänsyn tas till möjligheterna att förvara askan och önskemålet om att inom rimlig tid få till stånd en definitiv gravsättning. Hänsyn måste också tas till behovet för de efterlevande av att kunna få rådrum med beslut om särskilt platsen för gravsättningen. - Den nuvarande ettårsregeln synes vara lämpligt avvägd. Regeln bör emellertid i enlighet med arbetsgruppens förslag kompletteras med en möjlighet att ge anstånd med gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det. Härigenom kan man i enskilda fall ta hänsyn till de svårigheter som kan föreligga när det gäller att bestämma platsen för gravsättningen. Någon bestämmelse om en längsta tid för anstånd torde inte behövas. - Enligt 5 kap. 1 § begravningslagen bör emellertid den avlidnes önskan om kremering och om gravsättning om möjligt följas. De särskilda skäl som anges i regelsystemet torde därför ge utrymme för ett tillmötesgående av makarna E:s önskemål. Med hänsyn härtill får särskilda skäl anses föreligga, varför överklagandet skall bifallas. Länsrättens dom samt kyrkogårdsnämndens beslut skall upphävas och B.E. skall medges ytterligare anstånd.
B.E. överklagade kammarrättens dom och yrkade att Regeringsrätten skulle bifalla hans ansökan om anstånd med gravsättning av askan efter sin avlidna maka. Han anförde bl.a. följande. Deras önskan var att efter bådas bortgång få gravsättas gemensamt i en minneslund. Underinstanserna har inte tagit vederbörlig hänsyn till denna önskan. Förarbetena är varken entydiga eller uttömmande när det gäller begreppet ”särskilda skäl”. Som exempel på vad som kan utgöra särskilda skäl anges att det råder oenighet inom dödsboet om var gravsättning ska ske. Att ge detta förhållande högre prioritet än en avlidens önskan är horribelt och definitivt inte lagstiftarens uttryckliga mening. I förarbetena anförs även att någon bestämmelse om längsta tid för anstånd inte torde behövas. Detta uttalande bör beaktas. Ett bifall till hans ansökan skulle inte innebära några negativa konsekvenser för annan part. Det skulle inte medföra något ekonomiskt åtagande för det allmänna och det finns heller inga etiska eller religiösa problem.
Kyrkogårdsnämnden i Nässjö församling bestred bifall till överklagandet.
Regeringsrätten (2008-11-11, Nord, Rodriguez, Ståhl) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Enligt 5 kap. 1 § begravningslagen bör en avlidens önskan om kremering och om gravsättningen såvitt möjligt följas av den som i egenskap av anhörig eller närstående eller annars ordnar med gravsättningen. I 5 kap. 11 § första stycket föreskrivs att askan efter en avliden som har kremerats i Sverige ska gravsättas inom ett år från kremeringen. Enligt andra stycket får den huvudman för begravningsverksamheten eller den innehavare av krematorium som förvarar askan dock medge anstånd med gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det.
Utgångspunkten i begravningslagen är således att det är den avlidnes önskan som ska vara vägledande i alla frågor som rör kremering och gravsättning. Möjligheten att fullt ut följa den avlidnes önskan inskränks dock bl.a. av huvudregeln om att gravsättning av aska ska ske inom ett år från kremeringen. Undantag från denna huvudregel kan medges, men för detta krävs särskilda skäl. Förarbetena till lagen ger föga vägledning i frågan om vad som kan utgöra sådana skäl. Den situation som bedöms vara den vanligaste är att det råder osäkerhet om var gravsättning ska ske. Genom möjligheten till anstånd kan ärenden om flyttning av gravsatt aska undvikas (prop. 1990/91:10 s. 99).
Av begravningslagens regler följer att prövningen av skälen för anstånd med gravsättning ska göras förhållandevis restriktivt. Mot bakgrund av det nu sagda finner Regeringsrätten att bedömningen av särskilda skäl inte kan vila enbart på den avlidnes önskan om när gravsättning ska ske.
B.E. har såsom särskilt skäl för anstånd angett att det är hans och hans hustrus önskan att gravsättas gemensamt efter båda makarnas bortgång. Något annat skäl för anstånd har inte anförts. Överklagandet ska därför avslås.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten avslår överklagandet.
Regeringsråden Velasquez och Vazquez var skiljaktiga. De ansåg att Regeringsrätten borde medge B.E. anstånd av följande skäl.
Enligt 5 kap. 1 § begravningslagen bör en avlidens önskan om kremering och om gravsättningen såvitt möjligt följas av den som i egenskap av anhörig eller närstående eller annars ordnar med gravsättningen. I 5 kap. 11 § första stycket föreskrivs att askan efter en avliden som har kremerats i Sverige ska gravsättas inom ett år från kremeringen. Enligt andra stycket får den huvudman för begravningsverksamheten eller den innehavare av krematorium som förvarar askan dock medge anstånd med gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det.
Utgångspunkten i begravningslagen är således att det är den avlidnes önskan som ska vara vägledande i alla frågor som rör kremering och gravsättning. Möjligheten att fullt ut följa den avlidnes önskan inskränks dock bl.a. av huvudregeln om att gravsättning av aska ska ske inom ett år från kremeringen. Undantag från denna huvudregel kan medges, men för detta krävs särskilda skäl. Förarbetena till lagen ger föga vägledning i frågan om vad som kan utgöra sådana skäl. Den situation som bedöms vara den vanligaste är att det råder osäkerhet om var gravsättning ska ske. Genom möjligheten till anstånd kan ärenden om flyttning av gravsatt aska undvikas (prop. 1990/91:10 s. 99).
Det finns således principiella skäl som talar för att Regeringsrätten inte bör medge anstånd. Vid sin bedömning bör Regeringsrätten dock också ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det är nu nästan sex år sedan G.E. dog. Ärendets långa handläggningstid har således rent faktiskt medfört ett anstånd med gravsättningen som vida överstiger ettårsgränsen. B.E. är nu 88 år gammal. Kyrkogårdsnämnden har inte utvecklat på vilket sätt det skulle innebära någon olägenhet att medge anstånd i detta fall. Dessa omständigheter är, tillsammans med makarnas tydliga önskemål om en gemensam gravsättning, särskilda skäl för att bifalla B.E:s talan.