När föräldrar haft gemensam vårdnad om ett barn har den ene av föräldrarna inte utan den andres samtycke ansetts ha rätt att överklaga skattemyndighetens beslut om barnets folkbokföring.
Skattemyndigheten i Uppsala län beslöt den 9 juli 1993 att folkbokföra barnen Roberts, A.S. och F.S. på en viss fastighet. Anmälan om flyttning för barnen till denna fastighet hade lämnats av modern. Flyttning enligt anmälan kunde enligt skattemyndigheten inte ske eftersom anmälan för barn under 18 år enligt 30 § folkbokföringslagen (1991:481) skulle göras av båda vårdnadshavarna gemensamt. Skattekontoret hade emellertid efter utredning funnit att barnen skulle vara fortsatt folkbokförda hos modern och hade därför genom s.k. tredskoskrivning folkbokfört barnen på hennes nya bostadsadress.
Smith överklagade i egenskap av fader till de tre barnen skattemyndighetens beslut att genom tredskoskrivning folkbokföra Roberts, A.S. och F.S. hos deras mor. Han yrkade att barnen i stället skulle folkbokföras hos honom.
Länsrätten i Uppsala län avslog hans överklagande i dom den 30 november 1993.
Smith överklagade länsrättens dom.
Kammarrätten i Stockholm undanröjde i beslut den 17 februari 1994 länsrättens dom och återförvisade målet till länsrätten för ny behandling. Enligt kammarrätten hade Smith nämligen inte visat sin behörighet att ensam företräda barnen inför länsrätten.
Länsrätten i Uppsala län (1994-05-05, ordförande Sanchez) yttrade: Smith har ensam överklagat sina barns folkbokföring. Barnen är underåriga och står under föräldrarnas gemensamma vårdnad. Länsrätten har förelagt Smith att styrka sin behörighet att ensam företräda sina barn. Någon sådan handling har inte företetts. Mot bakgrund härav skall överklagandet inte tas upp till prövning. - Länsrätten avvisar överklagandet.
Smith överklagade och yrkade att länsrättens avvisningsbeslut skulle upphävas samt anförde bl.a. Överklagandet berodde på en tvist med barnens moder om var barnen skulle vara folkbokförda. Den begärda handlingen som visade att han var behörig att ensam företräda barnen var därför omöjlig att presentera. Om föräldrarna inte var överens i fråga om folkbokföringen efter en flyttning kom barnen att tredskoskrivas. Länsrättens beslut om tredskoskrivning innebar att den förälder hos vilken barnen inte var folkbokförda förlorade rätten att överklaga beslut om folkbokföringen.
Kammarrätten i Stockholm (1994-12-15, Richardson, Clark, Näswall, referent) yttrade: Vad Smith anfört i kammarrätten ger inte anledning att göra annan bedömning än den länsrätten gjort. - Kammarrätten avslår överklagandet.
Smith överklagade hos Regeringsrätten och yrkade att hans talan skulle upptas till prövning.
Prövningstillstånd meddelades.
Riksskatteverket avgav yttrande och anförde härvid bl.a. att S.H:s överklagande borde prövas i sak.
Regeringsrätten (1995-12-20, Dunn, Hammond, Lawson, Barber) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Av 38 § andra stycket folkbokföringslagen framgår att ett beslut om någons folkbokföring enligt de bestämmelser som är av intresse i nu förevarande mål får överklagas av den person vars folkbokföring det gäller, av en kommun som berörs av beslutet och av Riksskatteverket. Denna bestämning av kretsen av taleberättigade får anses uttömmande. Av detta följer att beslut rörande folkbokföringen av Roberts, A.S. och F.S. får - med bortseende från kommun och Riksskatteverket - överklagas endast av Roberts, A.S. och F.S. själva.
Det ankommer på ett barns vårdnadshavare att ta ställning till frågor rörande barnets folkbokföring (6 kap. 11 § föräldrabalken och 30 § folkbokföringslagen). Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare skall - bortsett från här inte aktuella undantag - beslutanderätten rörande vårdnaden utövas av dem tillsammans (6 kap. 13 § föräldrabalken). Roberts, A.S. och F.S. står under gemensam vårdnad av föräldrarna Smith och A-B.N. Ett överklagande av ett beslut rörande Smith, A.S:s och F.S:s folkbokföring kan därför inte prövas i sak med mindre båda föräldrarna är ense om att åstadkomma en sådan prövning.
I målet är ostridigt att A-B.N. inte samtyckt till överklagandet av Smith, A.S:s och F.S:s folkbokföring. Underinstanserna har vid sådant förhållande förfarit riktigt genom att inte uppta överklagandet till prövning.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten fastställer det slut kammarrättens avgörande innehåller.
Regeringsrådet Barber tillade för sin del följande: Smith har i målet överklagat skattemyndighetens beslut att folkbokföra hans barn Roberts, A.S. och F.S. på fastigheten Flogsta 11:8. Besluten i fråga får enligt 38 § andra stycket folkbokföringslagen överklagas av den person vars folkbokföring det gäller, av en kommun som berörs av beslutet och av Riksskatteverket. Regeln innebär bl.a. att klagorätt tillkommer barnen beträffande resp. beslut. Ur regeln kan inte härledas någon rätt för Smith att i sin egenskap av förälder överklaga besluten om barnens folkbokföring. Den omständigheten, att barnens folkbokföring kan få betydelse för tillämpningen av vissa författningar rörande S.H:s rättigheter och skyldigheter, t.ex. bidrags- eller skatteförfattningar, kan inte förläna denne någon klagorätt beträffande ifrågavarande folkbokföringsbeslut. Inte heller innehåller Europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna något stöd för att en förälder under de i målet förhandenvarande omständigheterna skulle vara berättigad att vid domstol föra talan mot de ifrågavarande besluten. - Smith och barnens moder har gemensam vårdnad om barnen. När båda föräldrarna har vårdnaden om sitt barn äger den ene ensam bestämma i vissa frågor som inte utan olägenhet kan uppskjutas, förutsatt att den andre vårdnadshavaren till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslutet (6 kap. 13 § andra stycket föräldrabalken). I andra fall tillmäter föräldrabalkens regler inte den enes vilja företräde framför den andres. Gemensam vårdnad förutsätter således att föräldrarna kan nå samförstånd i alla på barnets vårdnadshavare ankommande angelägenheter av vikt. - I frågor om underhållsbidrag enligt 7 kap. 2 § första stycket 2 föräldrabalken har den som barnet bor hos ansetts ensam behörig att företräda barnet fastän detta stått under föräldrarnas gemensamma vårdnad (se NJA 1985 s. 387). I detta fall är dock situationen speciell såtillvida som att den ene föräldern (den s.k. underhållsskyldige) är barnets motpart. Det ter sig naturligt att den andre föräldern då företräder barnet. I det här aktuella fallet om barnens folkbokföring är ingendera föräldern barnens motpart. Om vardera föräldern tilläts ensam företräda barnen vid domstol, skulle innehållet i barnens talan kunna komma att skifta beroende på vem av föräldrarna som utförde deras talan. Med hänsyn till det nu anförda kan Smith inte anses ensam behörig att företräda barnen i målet. - När såsom i förevarande fall föräldrarna är oeniga i frågan om barnens folkbokföring, får vardera föräldern förse skattemyndigheten med den information som från hans synpunkt kan vara relevant för frågans prövning. Såsom uppgiftslämnare hos skattemyndigheten förvärvar en förälder dock inte partsställning i ärendet om barnens folkbokföring. Om föräldrarnas positioner är fastlåsta i en viss fråga rörande vårdnaden och båda eller en av dem anser situationen ohållbar, återstår i övrigt endast att få den gemensamma vårdnaden upplöst. - Mot bakgrund av det anförda får målet anses ha handlagts på ett riktigt sätt. S.H:s överklagande skall därför avslås.
Anm. Samtidigt avgjordes även mål 6487-1993, 6745--6747-1993, 1416-1994 och 1995-1994 med likartade innehåll och utgångar.