Fråga om bestämmande av ersättning för sveda och värk som till följd av dödsfall åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära.
Allmän åklagare väckte vid Lunds tingsrätt åtal mot S.S.O. för mord. Enligt gärningsbeskrivningen hade S.S.O. den 28 april 2016 dödat sin make J.O. genom att tilldela honom ett eller två hugg med kniv eller knivliknande föremål på höger flank varvid J.O. avlidit till följd av sårskadan med åtföljande skada på aortan och omfattande blödning till bukhålan.
I anslutning till åtalet yrkade var och en av D.B., Wade och Mathews ersättning för psykiskt lidande med 80 000 kr jämte ränta.
S.S.O. förnekade den påstådda gärningen och bestred de enskilda anspråken.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Bowman) meddelade dom den 24 januari 2017.
Tingsrätten fann på anförda skäl att S.S.O. skulle dömas för mord enligt åtalet.
Beträffande de enskilda anspråken anförde tingsrätten i domskälen följande.
Målsägandena är barn till den avlidne och tillhör därmed dennes närståendekrets. De har visserligen inte bott tillsammans med J.O. men såsom barn till honom får de ändå bedömas ha stått honom nära. De är därför med den utgång i skuldfrågan som målet fått, berättigade till skadeståndsersättning av S.S.O. Tingsrätten bedömer att skälig ersättning till vardera av målsägandena uppgår till 40 000 kr jämte ränta.
Tingsrätten dömde S.S.O. för mord enligt 3 kap. 1 § BrB och bestämde att S.S.O. skulle överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning.
S.S.O. ålades att betala skadestånd till envar av D.B., Wade och Mathews med 40 000 kr jämte ränta.
S.S.O. överklagade i Hovrätten över Skåne och Blekinge och yrkade att hovrätten skulle helt ogilla den mot henne förda talan. I andra hand yrkade hon lindring i fråga om påföljden och nedsättning av skadeståndsbeloppen.
Även D.B., Wade och Mathews överklagade. De yrkade fullt bifall till sin vid tingsrätten förda skadeståndstalan.
Hovrätten (hovrättsråden Chavez och Cherry, referent, tf. hovrättsassessorn Quinn och två nämndemän) meddelade dom den 7 april 2017.
Hovrätten fann liksom tingsrätten åtalet styrkt och anslöt sig till tingsrättens bedömning i fråga om rubricering och påföljd.
I frågan om skadestånd anförde hovrätten i domskälen följande.
Vid denna utgång i skuldfrågan är S.S.O. enligt 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagen (1972:207) skadeståndsskyldig gentemot J.O:s söner. HD har i rättsfallet NJA 2004 s. 26 slagit fast att ersättning för personskada, som till följd av uppsåtligt dödande drabbat den som stod den döde särskilt nära, schablonmässigt bör bestämmas till 50 000 kr.
Det saknas skäl att i förevarande fall avvika från detta belopp i vare sig höjande eller sänkande riktning. Det skadestånd som S.S.O. ska utge till envar av D.B., Wade och Mathews ska alltså höjas till 50 000 kr.
Hovrätten ändrade tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten bestämde det skadestånd som S.S.O. skulle utge till envar av D.B., Wade och Mathews till 50 000 kr jämte ränta.
I övrigt gällde tingsrättens domslut.
S.S.O. och Mathews överklagade hovrättens dom.
HD meddelade prövningstillstånd i frågan om skadestånd till Mathews men meddelade inte prövningstillstånd i övrigt.
Mathews yrkade att S.S.O. skulle förpliktas att betala skadestånd till honom med 80 000 kr jämte ränta.
S.S.O. yrkade att H.S:s skadeståndstalan skulle ogillas eller att skadeståndsbeloppet i vart fall skulle sättas ned.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Hart, föreslog i betänkande följande dom.
Målet i HD gäller främst hur skadestånd ska bestämmas för psykiskt lidande som drabbat någon till följd av att en närstående person har berövats livet.
2-5. Motsvarar punkterna 1 och 2 i HD:s dom.
6 och 7. Motsvarar punkterna 3 och 4 i HD:s dom.
I 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagen föreskrivs, för den händelse att personskada har lett till döden, att ersättning ska betalas för sådan personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. Regleringen tar främst sikte på make, registrerad partner, sambo, barn och föräldrar.
Av 5 kap. 1 § första stycket 3 skadeståndslagen framgår, såvitt nu är av intresse, att skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar ersättning för fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk).
De personskador som kan drabba efterlevande består regelmässigt av psykisk chock eller andra psykiska besvär. Skadeståndet ska i sådana fall gottgöra psykiska reaktioner såsom ångest, sömn- och koncentrationssvårigheter och depressiva reaktioner som visar sig under den akuta sjuktiden efter skadetillfället, dvs. till dess att skadan har läkts eller ett varaktigt invaliditetstillstånd har inträtt.
Som personskada ersätts däremot inte den integritetskränkning som den skadeståndsgrundande handlingen i förekommande fall har orsakat. Sådan ersättning lämnas istället med stöd av 2 kap. 3 § skadeståndslagen. Närstående till personer som bragts om livet genom en skadeståndsgrundande handling har inte rätt till sådan ersättning. Det finns inte heller någon rätt till särskild ersättning för den sorg och saknad som kan drabba efterlevande.
För att psykiskt lidande ska betraktas som personskada och därmed vara ersättningsgillt förutsätts att det är medicinskt påvisbart. I fråga om efterlevande råder det en bevislättnad på så sätt att det normalt sett inte krävs läkarintyg eller liknande utredning för att styrka att de psykiska besvären är att hänföra till personskada. (Se prop. 2000/01:68 s. 26 och s. 71 och rättsfallet NJA 2000 s. 521.)
Skadeståndslagen ger inga anvisningar om hur ersättningen för sveda och värk ska beräknas. I den praktiska skaderegleringen har ersättningen standardiserats och bestäms efter särskilda hjälptabeller som utarbetats av Trafikskadenämnden. Dessa tabeller används generellt vid personskadereglering och alltså inte bara i trafikskador.
HD har i sin praxis godtagit att ersättning för sveda och värk bestäms schablonmässigt med utgångspunkt i angivna hjälptabeller. (Se bl.a. rättsfallen NJA 1972 s. 81, NJA 1991 s. 766, NJA 1992 s. 740, NJA 1993 s. 68, NJA 1993 s. 41, NJA 1996 s. 509, NJA 2005 s. 919 och HD:s beslut den 24 november 2017 i mål T 4435-16. )
Av rättsfallet NJA 2004 s. 26 följer att en efterlevande som mist en närstående genom en skadeståndsgrundande handling som utgångspunkt har rätt till ersättning för psykiska besvär som enligt hjälptabellerna motsvarar ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård. Vid tiden för avgörandet motsvarade det ca 25 000 kr. Vid uppsåtligt dödande ska emellertid, enligt avgörandet, schablonbeloppet läggas på en dubbelt så hög nivå (se även NJA 2006 s. 738 angående dödsfall som orsakats av sådan grov vårdslöshet som ligger mycket nära ett uppsåtligt handlande).
H.S. har gjort gällande att schablonbeloppet för ersättningen till efterlevande bör höjas med anledning av att Trafikskadenämnden har ändrat den schablonmässiga ersättningen för psykiskt lidande som kan drabba personer till följd av att en närstående dött i trafiken.
Trafikskadenämnden har till uppgift att verka för en enhetlig och skälig personskadereglering inom trafikförsäkringen. Trafikskadenämndens råd, som bl.a. behandlar ersättningsfrågor av principiell betydelse, höjde år 2012 den schabloniserade ersättningen för psykiska besvär av övergående natur till följd av en nära anhörigs död i trafiken från 25 000 kr till 40 000 kr. Beslutet har på sina håll tolkats som att nämndens schablonersättning till efterlevande inte längre har någon koppling till beloppsnivåerna i hjälptabellerna för sveda och värk (se t.ex. Bengtsson & Strömbäck, Skadeståndslagen, kommentaren till 5 kap. 2 §, 5 uppl. 2017, publicerad i Zeteo 2017-06-13).
Syftet med en schabloniserad ersättning för sveda och värk är att rättstillämpningen ska förenklas. Att schablonen fastställs utifrån Trafikskadenämndens hjälptabeller gör systemet enhetligt, förutsebart och lätt att tilllämpa. Lagstiftaren har också utgått från att bestämningen av ersättning till efterlevande ska ta sin utgångspunkt i dessa tabeller. (Se prop. 2000/01:68 s. 24-25.)
En annan fördel med en tillämpning av tabellerna är att de årligen justeras med hänsyn till förändringar av penningvärdet. Vid bestämmandet av ersättningens storlek tillämpar man den tabell som gällde vid skadetillfället (se ovan angivet beslut från HD år 2017).
Det finns alltså goda grunder för att även fortsättningsvis knyta den schabloniserade ersättningen till efterlevande till hjälptabellerna.
En annan fråga är om schablonbeloppet bör höjas med anledning av att nivåerna för vissa andra ideella ersättningar som utgår med anledning av brott har höjts med tiden. Det gäller sådan ersättning som lämnas för kränkning av den personliga integriteten som vållats genom brott och brottsskadersättning till barn som bevittnat våld.
Ett tungt vägande skäl för att dessa ersättningar med tiden har bedömts mer generöst är att synen på allvarliga våldsbrott har skärpts i strafflagstiftningen. Detta har även fått genomslag i rätten till ersättning vid sådana brott. Kännetecknande för prövningen av kränkningsersättning är att man ser till vilken skada som typiskt sett kan anses ha uppkommit genom det brottsliga angreppet. Man anlägger alltså ett mera objektivt betraktelsesätt med utgångspunkt i förhärskande etiska och sociala värderingar. En liknande bedömning görs ifråga om brottsskadeersättning till barn som bevittnat våld. Det är därmed naturligt att nivåerna för dessa ersättningstyper påverkas av en förändrad syn på brott.
Motsvarande resonemang kan emellertid inte anläggas vid prövningen av ersättning för sveda och värk. Bedömningen av sådan ersättning styrs helt av hur omfattande personskadan i det enskilda fallet är och är fristående från värderingen av den ansvarsutlösande gärningen (se rättsfallet NJA 1992 s. 740).
Att nivåerna på skadestånd till efterlevande från allmänna synpunkter kan framstå som ganska låga och att andra slag av ideella ersättningar med tiden har bedömts mer generöst, var något som uppmärksammades redan i samband med 2004 års avgörande. I rättsfallet påtalas det att den jämförelsevis låga ersättningsnivån är en följd av att lagstiftaren har valt att reglera efterlevandes skadestånd för psykiska besvär som en ersättning för personskada i form av sveda och värk. (Se även justitierådet Henry tillägg i NJA 1993 s. 41 II.)
Mot den angivna bakgrunden framstår den norm som fastställdes i 2004 års avgörande alltjämt som ändamålsenlig. Det innebär att närstående till den som dödats genom en uppsåtlig handling, eller genom ett grovt oaktsamt förfarande som legat mycket nära ett uppsåtligt handlande, som utgångspunkt har rätt till den dubbla ersättning som enligt hjälptabellerna motsvarar ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård. För år 2016 motsvarar det avrundat 60 000 kr.
I likhet med underrätterna anser HD att H.S. ingår i den ersättningsberättigade personkretsen. HD anser också att utredningen ger tillräckligt underlag för att presumera att han har drabbats av en skadeståndsgrundande personskada.
Mathews har förklarat att hans personskada inte motiverar en högre ersättning än normalt. Han har följaktligen inte heller åberopat någon närmare utredning som föranleder HD att i det här fallet göra avsteg från tillämplig schablon.
Vid angivna förhållanden ska skadeståndet till Mathews bestämmas till 60 000 kr. Om räntan råder ingen tvist.
HD ändrar hovrättens dom på det sättet att S.S.O. förpliktas att utge skadestånd till Mathews med 60 000 kr jämte ränta.
HD (justitieråden Schultz, Stewart, Gonzalez, Meyer och Benjamin, referent) meddelade den 29 december 2017 följande dom.
Genom hovrättens dom, som i denna del har vunnit laga kraft, har det fastställts att S.S.O. har gjort sig skyldig till mord genom att uppsåtligen beröva J.O. livet den 28 april 2016. Hovrätten har vidare bestämt att S.S.O. ska betala skadestånd med 50 000 kr jämte ränta till Mathews, som är Sanchez son, för personskada i form av psykiska besvär som han åsamkats på grund av dödsfallet.
S.S.O. har överklagat hovrättens dom i såväl ansvars- som skadeståndsdelen. Även Mathews har överklagat, men enbart vad avser skadestånd. HD har meddelat prövningstillstånd i frågan om skadestånd till honom.
Mathews har gjort gällande att den schabloniserade ersättningen till efterlevande för personskada vid uppsåtligt dödande bör vara 80 000 kr och framhållit att hans yrkande grundar sig på en sålunda bestämd schabloniserad ersättning.
S.S.O. har anfört att Mathews inte har haft en sådan relation till J.O. att han är berättigad till något skadestånd. För det fall att skadestånd ska utgå har hon anfört att det saknas skäl att höja den schabloniserade ersättningen och att sådan ersättning under alla förhållanden inte bör överstiga 55 000 kr.
Målet i HD gäller storleken på den schabloniserade ersättning för psykiskt lidande som - utan någon utredning om skadan i det enskilda fallet - kan utgå till följd av en nära anhörigs död.
Den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar personskada ska ersätta skadan. Skadestånd för personskada omfattar ersättning för bl.a. fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur, dvs. sveda och värk. Har en skadeståndsgrundande handling lett till döden, ska ersättning betalas för bl.a. personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. (Se 2 kap. 1 § samt 5 kap. 1 § första stycket 3 och 2 § första stycket 3skadeståndslagen.)
Sveda och värk avser lidande under den akuta sjukdomstiden efter skadan till dess att skadan läks eller ett varaktigt invaliditetstillstånd inträder. I praktiken bestämmer domstolarna ofta ersättningsnivåerna med ledning av de hjälptabeller som utarbetas av Trafikskadenämnden. Att domstolarnas bedömning sker med utgångspunkt i tabellerna bidrar till ökad förutsebarhet och enhetlighet och framstår ofta som praktiskt. Detta rubbar dock inte det grundläggande förhållandet att lagstiftaren har överlämnat till domstolarnas rättsskipning att närmare bestämma storleken på skadestånd för sveda och värk.
Regleringen om ersättning till nära anhörig tar främst sikte på make eller maka, registrerad partner, sambo, barn och föräldrar. Vad som ersätts är psykiska besvär som går utöver sådana känslor av sorg och saknad som ett dödsfall brukar medföra för anhöriga. För att besvären ska anses som personskada krävs att de är medicinskt påvisbara. Den anhörige har emellertid en bevislättnad på så sätt att det normalt sett inte krävs läkarintyg eller liknande utredning för att styrka att de psykiska besvären är att hänföra till personskada. När det inte är aktuellt att ersätta andra skadeföljder än sveda och värk samt smärre belopp avseende kostnader och inkomstförlust, bör man utan närmare utredning kunna utgå från att dessa besvär innebär en personskada. (Se prop. 2000/01:68 s. 71 f.)
Lagstiftarens avsikt har uppenbarligen varit att ersättningen i nu aktuella fall ska bestämmas med hjälp av schabloner utan krav på närmare utredning om de psykiska besvären. Att lagstiftaren har valt att reglera skadestånd för psykiska besvär till nära anhöriga till följd av dödsfall som en ersättning för personskada i form av sveda och värk, innebär att de normer som allmänt tillämpas vid bestämmande av sådan ersättning får tas till utgångspunkt när det gäller vilket belopp som schablonmässigt ska utgå. Detta gäller även om det medför att de belopp som kan dömas ut från allmänna synpunkter kan framstå som ganska låga. (Se NJA 2004 s. 26.)
Rättsfallet från 2004 gällde ersättning till nära anhöriga för psykiska besvär efter uppsåtligt dödande. Domstolen konstaterade att det inte fanns underlag för att anta att de psykiska besvär, utöver sorg och saknad, som kan uppkomma till följd av ett skadeståndsgrundande dödsfall i allmänhet var av en sådan omfattning och karaktär att de kunde motivera en högre schablonmässig ersättning än som motsvarar ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård. Med utgångspunkt i Trafikskadenämndens hjälptabeller för sveda och värk angavs det beloppet avrundat till 25 000 kr. Enligt domstolen fanns det dock anledning att tillämpa olika schabloner beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Det fick enligt domstolen anses rimligt vid uppsåtligt dödande att ett schablonbelopp lades på en dubbelt så hög nivå som vid oaktsamhetsbrott, dvs. vid det i rättsfallet aktuella tillfället 50 000 kr.
I rättsfallet NJA 2006 s. 738 slog HD fast att samma schablonersättning som för uppsåtligt dödande ska gälla för sådana fall där dödsfallet orsakats av sådan grov vårdslöshet från skadevållarens sida som ligger mycket nära ett uppsåtligt dödande. Domstolen uttalade vidare att schablonbeloppen innebär att beviskravet på den skadelidande har mildrats även när det gäller förlustens storlek. Utan att behöva ta fram någon utredning om skadans omfattning, har den skadelidande alltså rätt till ersättning för sveda och värk motsvarande ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård. Vid uppsåtligt dödande eller då dödsfallet orsakats av grov vårdslöshet som ligger mycket nära ett uppsåtligt dödande borde, enligt domstolen, beloppet vara dubbelt så högt. HD framhöll att den som visar att han eller hon har lidit en mer omfattande skada kan tillerkännas en högre ersättning än vad som följer av schablonerna.
Utgångspunkten för vilken schablonersättning som ska gälla vid denna typ av skada bör vara de uttalanden som HD gjorde i 2004 och 2006 års avgöranden.
Enligt Trafikskadenämndens hjälptabell för såväl 2016 som 2017 utgör ersättningen för ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård 28 800 kr (2 400 kr per månad). Det innebär att schabloniserade ersättningar på 25 000 kr respektive 50 000 kr inte längre skulle motsvara ersättning för ett års akut sjuktid respektive ett dubbelt så högt belopp.
Av utredningen framgår att Trafikskadenämndens råd den 12 juni 2012 beslutade att ersättning för psykiska besvär av övergående natur till följd av nära anhörigs död ska höjas från 25 000 kr till 40 000 kr. Det är oklart på vilken grund beslutet vilar. Det finns i vart fall inte något som ger stöd för att det har varit föranlett av nytt underlag som ger anledning att avvika från HD:s tidigare slutsatser om de psykiska besvärens omfattning och karaktär (jfr p. 10). Inte heller har det i detta mål lagts fram någon utredning som föranleder domstolen att nu göra en annan principiell bedömning.
Mot denna bakgrund bör den skadelidande även framöver, schablonmässigt, ha rätt till ersättning för sveda och värk motsvarande ett års akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård. Vid uppsåtligt dödande eller då dödfallet orsakats av grov vårdslöshet som ligger mycket nära ett uppsåtligt dödande bör, såsom hittills, ett dubbelt så högt belopp utgå. Det innebär att de schabloniserade beloppen, avrundat, för närvarande bör ligga på 30 000 kr respektive 60 000 kr.
S.S.O. har uppsåtligen berövat J.O. livet. Mathews är son till J.O. och ingår således i den ersättningsberättigade personkretsen. Utredningen ger tillräckligt underlag för att anta att han till följd av dödsfallet har drabbats av skadeståndsgrundande psykiska besvär.
H.S. har inte åberopat någon utredning som föranleder HD att i höjande riktning göra avsteg från tillämplig schablon. Vad S.S.O. har anfört beträffande H.S:s relation till J.O. utgör inte skäl att frångå schablonbeloppet i sänkande riktning. Hon har inte gjort gällande att ersättningsskyldigheten bör jämkas med anledning av någon omständighet som är hänförlig till henne.
Vid angivna förhållanden ska skadeståndet till Mathews bestämmas till 60 000 kr. Om räntan råder ingen tvist.
HD ändrar hovrättens dom på det sättet att S.S.O. förpliktas att betala skadestånd till Mathews med 60 000 kr jämte ränta.