Gäldenär har via bankgiro betalat skatt, som innehållits genom skatteavdrag, och arbetsgivaravgifter genom insättning på skattepostgiro hos länsskattemyndigheten. Riksbankens clearing mellan bankgiro och postgiro av beloppet har ägt rum vid viss tidpunkt. Fråga om när, med hänsyn till betalningssystemet, betalarens rådighet över beloppet och därmed hans möjlighet att återkalla betalningen har upphört.
(Jmf 1982 s 366 och 1988 s 312)
Nordbanken förde efter stämning å Staten genom vid Stockholms TR den talan som framgår av TR:ns dom.
TR:n (chefsrådmannen Hernandez samt rådmännen Figueroa och Wyatt) anförde i dom d 6 maj 1992:
Bakgrund.
Riksskatteverket lokalkontor i Storuman. Den 12 aug 1987 gav Stensele banken i uppdrag att inbetala källskatt och arbetsgivaravgifter, tillhopa 852 389 kr, som skulle betalas senast d 18 aug 1987. Då uppdraget lämnades fanns inte täckning på Stenseles konto i banken men Stensele uppgav att man väntade en inbetalning som skulle täcka skatteinbetalningen. Den 19 aug på morgonen överfördes beloppet via bankgirot till skattepostgirot för LSt:n i Norrbottens län. På förmiddagen samma dag fick banken besked från Stensele, att skatteinbetalningen inte skulle ske eftersom Stensele inte hade medel till betalningen. Chefen för bankkontoret ringde på eftermiddagen d 19 aug till en tjänsteman på LSt:ns uppbördsenhet och meddelade att betalningen återkallades. Stensele inställde betalningarna d 19 aug 1987 och försattes i konkurs d 27 aug 1987.
Yrkanden och grunder.
Nordbanken har yrkat att staten skall återbetala det av banken inbetalade beloppet 852 389 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från d 19 aug 1987 till dess betalning sker.
Staten har genom Riksskatteverket bestridit yrkandet. Det yrkade kapitalbeloppet och räntan har vitsordats som skäliga i och för sig. Som grunder för sitt yrkande har Nordbanken anfört: Betalning - även betalning av skatt - är en rättshandling, som kan återkallas enligt civilrättsliga regler. Genom telefonmeddelandet till LSt:ns uppbördsenhet har banken återkallat betalningen. Betalningen har pga detta inte kommit till stånd. I första hand hävdas att en betalning alltid kan återkallas innan den är fullgjord och att Nordbanken återkallat betalningen innan den fullbordades. Enligt Christensen mening är betalningen fullgjord först när postgirot avslutat sina bokföringsåtgärder för dagen. - För det fall TR:n skulle finna att återkallelsen skett efter det att betalningen blivit fullgjord, hävdas i andra hand att Nordbankens betalning är att se som en "fristående rättshandling" eftersom betalningen skett med bankens egna medel och äganderätten till pengarna sålunda har övergått direkt från banken till staten. Jämlikt 7 § avtalslagen kan rättshandlingen återkallas av Nordbanken i fall återkallelsen sker innan uppbördsenheten "tagit del av" rättshandlingen, dvs får kännedom om att betalningen skett. Eftersom uppbördsenheten inte får kännedom om betalning omedelbart när den är fullgjord har återkallelsen i detta fall skett före det att enheten fick kännedom om betalningen.
Som grunder för bestridandet har staten anfört:
Nordbanken har inte någon rätt till det inbetalade beloppet eftersom betalningen skedde för Jenkins räkning. Staten ifrågasätter dock inte att banken erlagt betalningen med egna medel.
Betalningsåterkallelsen har skett för sent. Staten vitsordar att staten blev underrättad om Christensen önskan att återfå betalningen genom telefonsamtalet med vederbörande uppbördsmyndighet d 19 aug 1987. Staten vitsordar också att betalningen i och för sig kan med rättsverkan återkallas på detta sätt. Återkallelsen skall dock ske innan betalningen fullbordats. - Enligt statens mening infaller tidpunkten för betalningen då såväl Stensele som Nordbanken fullgjort vad på dem ankommer för att betalning skall komma till stånd. Betalningsvillkoren för bankernas skattegiro innehåller bestämmelser om avstängning från deltagande i skattegirot och om makulering av betalningsuppdrag. Avstängning skall företagas senast kl 12 den sista betalningsdagen, vilket i förevarande fall blir d 18 aug 1987. Staten gör i frågan om möjligheten till återkallelse av betalningen i första hand gällande att sådan återkallelse inte har kunnat ske efter kl 12 d 18 aug eller åtminstone inte efter bankernas stängning denna dag. I andra hand hävdar staten att återkallelse inte kunnat ske senare än under förmiddagen d 19 aug då clearingen gjordes mellan bankgirot och postgirot. Postgirot mottager nämligen skattemedlen för statens räkning och betalningarna är därför fullgjorda när de kommer postgirot tillhanda. Eftersom telefonsamtalet med återkallelsebegäran ringdes på eftermiddagen denna dag, har begäran under alla förhållanden framställts för sent för att betalningen skall bli återkallad. - Tidpunkten då betalningstransaktionen bokfördes saknar däremot betydelse. Skall betydelse tillmätas denna tidpunkt, är det tidpunkten för just den ifrågavarande transaktionen som skall vara avgörande. Det ankommer då på banken att visa att telefonsamtalet till uppbördsenheten ägde rum före sagda tidpunkt.
En gäldenär kan inte - vare sig med stöd av allmänna rättsgrundsatser eller av en analogisk tillämpning av 7 § avtalslagen - återkalla en betalning som han var skyldig att göra. Eftersom Nordbanken har gjort inbetalningen för Jenkins räkning, har banken inte större rätt än Stensele att återkalla betalningen.
Nordbanken har i frågan, om återkallelsen kan ha skett före bokföringen av just den aktuella betalningen, genmält att det i varje fall föreligger stor sannolikhet för att telefonsamtalet ägde rum före bokföringstransaktionen eftersom det företogs tidigt på eftermiddagen och att det bör ankomma på staten att visa att ordningsföljden mellan händelserna är den omvända.
Domskäl.
Parterna har förklarat sig vara i huvudsak ense om att den omtvistade betalningen skett enligt följande betalningsrutin.
a. Kunden fyller i uppdragsblanketten "BG 60, januari 1987, Bankernas skattegiro, Betalningsuppdrag". Samtidigt fyller kunden i ett inbetalningskort och lämnar dessa handlingar till banken.
b. Banken översänder blad 1 av BG 60 till bankgirocentralen senast fyra dagar före förfallodagen (numera senast två dagar före). Med dagar menas bankdagar.
c. Dagen efter förfallodagen dvs d 19 före kl 09.00 överlämnar bankgirot till postgirot kundens avi.
d. Den 19 betalar bankgirot via clearing till postgirot.
e. Den 19 bokför postgirot betalningen. Bokföringen av betalningarna sker fortlöpande under dagen och på grund av de många betalningarna torde även bokföring ske den 20.
f. Den 19 överför bankgirot till banken via data uppgifterna om betalningen för att banken skall kunna belasta kundens konto. Bokföringen hos banken sker normalt natten mellan d 19 och d 20.
g. Slutligen sker en avräkning mellan banken och bankgirot. Nordbankens talan grundas på att någon rättsligen giltig betalning inte kommit till stånd pga att banken återkallat densamma. Det av banken som återkallelse åberopade tillvägagångssättet är en återkallelseförklaring riktad till motparten. I första hand har banken hävdat att återkallelsen har erhållit rättsverkan eftersom den måste ha nått motparten före den tidpunkt då betalningen enligt andra rättsregler skall anses fullbordad och i andra hand har banken åberopat att den fått rättsverkan eftersom den i vart fall ägt rum vid tidpunkt som sägs i 7 § avtalslagen.
Enligt TR:ns mening går det inte att - som Christensen argumentering synes förutsätta - ställa upp några för alla rättshandlingar giltiga regler för hur en återkallelse av rättshandling skall åstadkommas. Återkallelsemöjligheten blir vid den enskilda rättshandlingen beroende av de rekvisit som avgör när rättshandlingen skall anses fullbordad. Det av banken åberopade stadgandet i 7 § avtalslagen gäller återkallelse av anbud och accept. I den mån lagrummet skall kunna vinna analog tillämpning i fråga om andra rättshandlingar, måste även dessa vara av den arten att de för sin fullbordan kräver att ena parten mottagit en viljeförklaring från motparten. Den rättshandling som avses i detta mål - en betalning genom insättning på mottagarens konto - är inte av nyssnämnda slag. En sådan betalning är under alla förhållanden fullbordad i och med att betalningsgången rent faktiskt har fortskridit bortom den punkt där den kunnat hejdas av avsändaren. Däremot krävs inte för betalningens fullbordan att betalningsmottagaren erhållit en förklaring om avsändarens betalningsavsikt. Den omtvistade betalningen från Nordbanken har uppenbarligen kommit fram till staten och har alltså också nått fullbordanspunkten. Bankens återkallelsemeddelande har inte haft någon inverkan på detta förhållande och det saknar därför betydelse under vilket skede av betalningsgången som meddelandet hade framförts till staten.
Emellertid har staten medgivit att återkallelsemeddelandet tillerkänns verkan som hinder för betalningens fullbordan om det blott har framförts inom viss tid. Medgivandet kan inte givas vidare utsträckning än vad staten själv velat tillerkänna det. Staten får anses ha begränsat tidsfristen för återkallelseverkan till den tidpunkt då betalningen enligt statens mening skall anses fullbordad, vilket är senast då clearingen mellan bankgirot och postgirot företogs. Detta har enligt statens påstående i målet inträffat på förmiddagen d 19 aug. Eftersom återkallelsemeddelandet från banken ostridigt framfördes först på eftermiddagen, erhåller det sålunda inte verkan ens med stöd av statens medgivande.
Nordbankens talan, som grundas på att betalningen inte blivit fullbordad, skall därför lämnas utan bifall.
Domslut. Käromålet lämnas utan bifall.
Nordbanken överklagade domen i Svea HovR och yrkade att käromålet skulle bifallas.
Riksskatteverket bestred ändring.
HovR:n (hovrättsråden Wood och Ayers samt tf hovrättsassessorn Hoffman) anförde i dom d 31 mars 1993:
HovR:ns domskäl.
Parterna har i HovR:n åberopat samma grunder för talan som vid TR:n.
Nordbanken har här vid utveckling av sin talan anfört bl a följande. Då Stensele Mekaniska Verkstad AB (i fortsättningen kallat Stensele) d 12 aug 1987 gav Nordbanken i uppdrag att inbetala källskatt och arbetsgivaravgifter uppgavs det uttryckligen från Jenkins sida att det saknades täckning på bolagets konto i banken. Vid uppdragets lämnande uppgav Stensele dock att bolaget väntade en inbetalning som skulle täcka det sammanlagda beloppet för källskatt och arbetsgivaravgift. Kl 10.30 d 19 aug ringde Stensele till Nordbanken och meddelade att Stensele inte fått den väntade inbetalningen och inte kunde betala beloppet till staten. Kl 13 samma dag ringde kontorschefen vid bankens lokalkontor, P.Å., till LSt:ns uppbördsenhet och återkallade betalningen.
Parterna är i HovR:n ense om att clearingen av det aktuella beloppet skedde d 19 aug och att clearingen var avslutad kl 12 den dagen. Vidare råder här enighet mellan parterna om att det inte går att fastställa exakt när på dagen en bokföring på ett postgirokonto är gjord, att bokföringen på postgirot d 19 aug var för dagen avslutad kl 16 och att det aktuella beloppet måste ha bokförts vid postgirot d 19 aug mellan kl 13 och 16.
Staten har - utan att direkt vilja vitsorda att Christensen telefonsamtal till LSt:n ägde rum kl 13 d 19 aug - uppgett att det är sannolikt att bankens telefonsamtal skedde tidigt på eftermiddagen eller omkring kl 13 den dagen.
HovR:ns bedömning.
Det är inte ifrågasatt från statens sida att det aktuella beloppet betalats med Christensen egna medel. Vid sådant förhållande kan den av staten åberopade grunden, att banken inte har någon rätt till beloppet, inte vinna beaktande i målet.
Mellan parterna råder ingen tvist om att den ifrågavarande betalningen i och för sig kan återkallas genom att återkallelse sker direkt till vederbörlig uppbördsmyndighet. Parterna är emellertid oense om vid vilken tidpunkt som återkallelsen måste ske för att få rättsverkan.
Av betydelse i sammanhanget är när betalningen skall anses fullgjord. Efter den tidpunkten får nämligen möjligheten att återkalla betalningen anses ha gått förlorad (jfr NJA 1982 s 366).
I NJA 1988 s 312 har HD uttalat att en betalning, som med befriande verkan kan ske till borgenärens postgirokonto, bör anses fullgjord den dag då betalningen bokfördes av postgirot, om inte annat följer av särskilda föreskrifter såsom beträffande bl a skattebetalningar.
I förevarande mål är fråga om skattebetalning och betalning av arbetsgivaravgift. Det finns beträffande uppbörd av skatt särskilda föreskrifter i 52 § uppbördslagen i fråga om när skatten skall anses vara inbetald. Detta stadgande, som äger tillämpning också på arbetsgivaravgift, särreglerar dock inte det fallet att inbetalningen sker via bankgiro till uppbördsmyndighetens postgirokonto.
Mot bakgrund av det anförda finner HovR:n att en återkallelse av nu ifrågavarande slag, för att få rättsverkan, bör ha skett före postgirots bokföring av betalningen. Om det emellertid, som i detta fall, inte går att fastställa den exakta tidpunkten på dagen, då betalningen bokförts, får det i stället anses att betalningen blivit fullgjord först vid den tidpunkt när postgirot för dagen avslutat sina bokföringsåtgärder. En återkallelse som skett dessförinnan får därför rättsverkan.
Postgirots bokföringsåtgärder d 19 aug 1987 var avslutade kl 16. Nordbanken har påstått att återkallelsen skedde kl 13 den dagen och staten har häremot inte gjort någon invändning utan intagit den ståndpunkten att det är sannolikt att bankens telefonsamtal till LSt:n skedde tidigt på eftermiddagen eller omkring kl 13 d 19 aug. Mot denna bakgrund finner HovR:n det kunna hållas för visst att återkallelsen av betalningen skett omkring eller strax efter kl 13 den nämnda dagen. Bankens återkallelse har alltså skett innan postgirots bokföringsåtgärder den dagen var avslutade.
Vid angivna förhållanden skall Nordbankens återkallelse av betalningen äga rättsverkan. Käromålet skall därför bifallas.
HovR:ns domslut. Med ändring av TR:ns dom förpliktar HovR:n staten att till Nordbanken betala 852 389 kr jämte ränta på beloppet enligt 6 § räntelagen från d 19 aug 1987 till dess betalning sker.
Hovrättslagmannen Nash var skiljaktig och anförde: Jag anser att TR:ns domslut är riktigt och att den överklagade domen skall fastställas. Mina skäl, som skiljer sig från TR:ns, är följande.
Av utredningen framgår att verkstadsbolaget, Stensele, som kund och med eget konto i Nordbanken d 12 aug fyllt i uppdragsblanketten avseende Bankernas skattegiro och samtidigt lämnat banken ett ifyllt inbetalningskort. Betalningsuppdraget avsåg inbetalning av källskatt och arbetsgivaravgifter; en betalning som i fråga om bl a förfallodag m m följer bestämmelserna om uppbörd av skatt i 52 § uppbördslagen (1953:272). Utredningen visar också att när uppdraget lämnades täckning saknades för betalning av beloppet från Jenkins eget konto i banken. Fyra dagar före förfallodagen - d 18:e i månaden - sände banken, uppenbarligen för att förhindra betalningsdröjsmål, blad 1 av uppdragsblanketten till bankgirocentralen.
Jag anser att Nordbanken redan d 12 aug när betalningsuppdraget accepterades tog på sig en kreditrisk. Kreditrisken kvarstod när banken sände in blad 1 av uppdragsblanketten och risken ökades för var dag som
gick utan att täckning motsvarande det aktuella beloppet uppkom på Stenseles konto i banken. Och i varje fall på förfallodagen kunde banken ta slutlig ställning till om den ville vidbli det lämnade uppdraget eller om den skulle lämna uppdraget och låta Stensele, vid utebliven betalning, komma i dröjsmål med skatt och avgifter. Banken valde att fullfölja uppdraget och det omstämda beloppet noterat på gireringshandlingarna nådde postanstalten på morgonen d 19. Därmed hade, som jag ser det, banken beviljat Stensele en helt normal kredit, om än kortfristig, motsvarande storleken av de inbetalda medlen.
Stensele var skyldigt enligt lag att sist d 18 betala skatt och avgifter. Varken bolaget eller någon dess uppdragstagare kunde återkalla den betalningen. Rent faktiskt kunde inte betalningsingången hejdas efter lunch d 19; clearingförfarandet var ostridigt vid lunch avslutat mellan bankgiro och skattepostgiro. Stenseles betalning var fullbordad och skatten inbetald. Banken hade i detta läge till följd av den beviljade krediten och eget risktagande enbart en fordran mot Stensele, en fordran som fick göras gällande i vanlig ordning. När krediten väl beviljats och skatteinbetalningen alltså fullgjorts för Jenkins räkning, hade banken inga särskilda möjligheter att agera mot staten för att därigenom erhålla täckning för sin fordran.
Mot denna bakgrund anser jag att käromålet skall ogillas redan på den av staten i första hand angivna grunden för bestridande, nämligen att Nordbanken i förhållande till staten inte har någon rätt till det inbetalade beloppet.
Överröstad är jag i övrigt ense med majoriteten.
Riksskatteverket överklagade domen och yrkade i fråga om huvudsaken att HD skulle ogilla Christensen talan.
Nordbanken bestred ändring.
Bankgirocentralen BGC AB (Bankgirot), Postgirot Bank AB (Postgirot) och Riksbanken avgav yttranden i målet.
Bifogat tidsschema (här uteslutet, red:s anm) visar samma information som nedan på ett mer översiktligt sätt. Eftersom den vanligaste uppbördsdagen är den 18:e i månaden har detta tagits som exempel.
Bankkunden lämnar in underlag (betalningsuppdrag+skatteinbetalningskort) för skatteinbetalning på bankkontoret. Materialet skall vara bankstämplat senast 2 bankdagar (4 bankdagar 1987) före förfallodag/uppbördsdag.
Bankkontoret skickar underlaget med post till Bankgirot tillsammans med övrigt bankgiromaterial.
Bankgirot tar emot materialet. Blanketterna sorteras efter förfallodag. Samsortering sker med tidigare registrerat material. Uppgifterna inläses och registreras.
Skatteinbetalningskort som avser framtida skatteinbetalningar arkiveras tills vidare.
Makuleringar och ändringar som begärs av banken tas emot till kl 12.00 bankdagen före förfallodagen. Underlagen plockas bort ur materialet och återsänds till bankkontoret.
Sena makuleringar och ändringar som begärs av banken tas emot till kl 12.00 på förfallodagen, t ex vid konkurser.
Databearbetning, s k uppbördskörning, startar efter kl 17.00 på förfallodagen. Olika listor skapas för Postgirot och för Bankgirots avstämning.
Skatteinbetalningskorten packas i lådor för att lämnas till Postgirot. Klart ca kl 23.00.
Bankerna informeras via teleöverföring kl 23.30 om uttag från bankkundernas konton.
Lådorna körs av Bankgirots chaufförer till Postgirot och lämnas senast kl 7.30 dagen efter förfallodagen.
Skattebetalarens bankkonto belastas dagen efter förfallodagen.
Clearingavräkning mellan bankerna och Postgirot sker i Riksbanken kl 12.00 dagen efter förfallodagen.
Enligt Bankgirots instruktioner för bankkontoren skall uppgifter från bankerna angående eventuella makuleringar och ändringar i bankernas Skattegiro vara Bankgirot tillhanda senast kl 12.00 bankdagen före förfallodagen.
Vid brådskande ärenden, t ex konkurs, kan bankerna meddela Bankgirots Skattegrupp ändringar fram till kl 12.00 på förfallodagen. Begärda åtgärder skall därefter bekräftas skriftligen.
Sporadiskt förekommer, på bankens initiativ, att betalningar stoppas fram till dess att uppbördskörningen görs omkring kl 17.00 på förfallodagen, dvs efter kl 12.00.
Det har även hänt att en inbetalning på bankens initiativ stoppats tidigt på morgonen dagen efter förfallodagen, dvs ända fram till dess att leveransen av skatteinbetalningskort till Postgirot skickats iväg.
När lådorna med skatteinbetalningskort lämnat Bankgirot finns inte längre någon möjlighet att hos Bankgirot stoppa inbetalningen. Huruvida betalningen därefter kan stoppas hos Postgirot eller annan faller utanför ramen för detta yttrande.
Den aktuella betalningen gjordes 1987. Reglerna var desamma 1987 som idag med den skillnaden att Bankgirot 1987 krävde materialet från bankkontoret 4 dagar före förfallodagen istället för som idag 2 dagar före förfallodagen. Postgirot anförde i yttrande d 6 juni 1994 bl a:- - -
Vid den i målet aktuella tidpunkten gällde - såvitt Postgirot kunnat utröna - beträffande betalning av skatter via bankgirokonto till postgirokonto särskilda förutsättningar och rutiner. Dessa inbetalningar gjordes alltid på särskilda optiskt läsbara inbetalningskort (C- eller CK-inbetalningskort) som var mycket svåra att hejda. Detta beroende på den stora mängd inbetalningar med dessa inbetalningskort.
Dessa används även i andra fall än till skatteinbetalningar. Såvitt kunnat utrönas åtog sig därför Postverket/Postgirot inte att stoppa sådana betalningar. Det sagda leder till att i målet ifrågavarande betalning borde ha förts till skatteförvaltningens konto. Frågan om de kunnat återföras från det kontot är helt avhängig av de skäl som skulle ha förelegat för en sådan åtgärd.
I nutid och kanske mera riktigt i en snar framtid kommer betalningsavsändarens betalningsförpliktelse mot betalningsmottagaren att ha uppfyllts när mottagarens konto krediterats. Detta är inte vid bokföringsdagens slut.
Av allmänna rättsprinciper följer att den som lämnat ett uppdrag har rätt att återkalla detta så länge uppdragstagarna ännu inte utfört sitt uppdrag. Inom Postgirot har under åren 1992-93 införts systemet KGB (Korrekt GiroBokföring). Systemet är under utveckling. I och med KGB- systemet införs en automarisk täckningskontroll som sker fortlöpande under dagen. Detta innebär att om en betalning godkänts av KGB förs betalningen vidare till mottagande konto som i sin tur använder de inkomna medlen för andra, mötande, betalningar. Pengarna är med andra ord borta. Tidsperspektivet för dessa transaktioner är mycket kort eftersom allt sker på elektronisk väg.
Vad här anförts innebär att inom en snar framtid är alla möjligheter att återkalla/hejda en betalning uttömda då betalningen passerat KBG- kontrollen. Detta sker fortlöpande under bokföringsdagen.
Riksbankens slutsatser skall ses mot bakgrund av Riksbankens ansvar för betalningssystemet och arbete att reducera systemrisker.
Riksbanken anser det olämpligt att fastställa en indispositiv tidpunkt för när en betalning skall anses oåterkallelig, dvs slutgiltig ur betalningsavsändarens synpunkt. För att upprätthålla en nödvändig flexibilitet och för att inte kullkasta arbetet med att reducera systemriskerna på de finansiella marknaderna bör avtalsfrihet råda. Det bör därför i första hand åligga den som är ansvarig för betalningssystemet att lägga fast vid vilken tidpunkt en betalning skall anses vara slutgiltig.
I det fall inget har avtalats mellan parterna bör en dispositiv rättspraxis utbildas. En betalning bör enligt Riksbanken anses oåterkallelig i det ögonblick avsändaren förlorat rådigheten över medlen. Detta bör ur systemrisksynpunkt ske så tidigt som möjligt. En betalning bör enligt Riksbankens uppfattning därför anses vara oåterkallelig vid den tidpunkt då den ansvarige för betalningssystemet mottar betalningsorder, eller senast vid tidpunkten då det ej längre är tekniskt möjligt för den systemansvarige att vända betalningen. Detta synsätt överensstämmer med rekommendationer från UNCITRAL (United Nations Commission on International Trade Law; red:s anm) och det arbete som lär pågå inom EU-kommissionen. Enligt Riksbankens mening är det önskvärt om Sverige ansluter sig till den internationella utvecklingen på detta område.
De generella synpunkterna ovan bör kunna tillämpas på det aktuella målet. Ur systemrisksynpunkt bör betalningen anses vara oåterkallelig vid den tidpunkt bgc mottager betalningsordern från Banken, eller senast vid den tidpunkt Banken för över medlen till bgc:s konto i Riksbanken, dvs omkring kl 12.00. Efter denna tidpunkt bör inte betalningen vara möjlig att vända.
Riksbanken anser vidare att den ansvarige för betalningssystemet bör kontaktas för att en betalning skall kunna vändas. Detta för att inte onödiga systemrisker skall uppstå. Det bör rtr Riksbankens synpunkt inte anses tillräckligt att kontakta den slutlige mottagaren av medlen. - - -
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Gladh, föreslog att HD skulle meddela följande dom: Domskäl. Parterna har i HD till stöd för sin talan åberopat samma grunder som tidigare.
HD har i rättsfallen NJA 1982 s 366 och 1988 s 312 prövat frågan om betalning över postgiro fullgjorts i rätt tid. I båda fallen skedde betalning genom överföring av ett belopp från ett postgirokonto till ett annat. I 1982 års rättsfall uttalade domstolen att det för frågan om betalning skett i rätt tid är av betydelse att gäldenären förlorar möjligheten att återkalla betalningsuppdraget och därmed rådigheten över beloppet, när bokföring av en betalningstransaktion sker hos postgirot. I 1988 års rättsfall fann domstolen att en betalning som med befriande verkan kan ske till borgenärens postgirokonto har fullgjorts den dag då betalningen bokfördes av Postgirot, om inte annat följer av särskilda föreskrifter såsom i fråga om skattebetalningar och hyresbetalningar. I målet framkom att en betalare, enligt Postgirots uppfattning, kan förfoga över sin betalning under bokföringsdagen. Med hänsyn härtill gjorde domstolen bedömningen att, om det uppkommer fråga om vid vilken tidpunkt på dagen betalning skett, det får anses att den fullgjorts vid den tidpunkt då Postgirot avslutat sina bokföringsåtgärder. (Se även NJA 1992 s 782.)
Frågan i de berörda rättsfallen gällde således om en gäldenär vid betalning över postgiro fullgjort sin betalningsskyldighet i rätt tid. Prövningen i förevarande mål gäller inte denna fråga utan om en sådan betalning kan återkallas när gäldenären, med hänsyn till sin bristande betalningsförmåga, inte längre önskar fullfölja den.
Vid tiden för Nordbankens betalning gällde enligt 52 § uppbördslagen (1953:272), såvitt nu är av intresse, att skatt som innehållits genom skatteavdrag skulle betalas genom insättning på skattepostgirokonto hos länsskattemyndigheten. Insättning kunde också ske genom inbetalning hos de banker med vilka regeringen träffat avtal därom (jfr RÅ 1992 ref 32). Vad som stadgades i 52 § uppbördslagen skulle enligt 9 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare tillämpas även i fråga om inbetalning av arbetsgivaravgifter. Enligt 57 § uppbördslagen skulle postverket redovisa inbetald skatt och arbetsgivaravgifter till länsskattemyndigheten.
Allmänt får anses gälla att en betalning kan återkallas så länge beloppet står under betalarens rådighet. När en gäldenär betalar ett belopp över ett betalningssystem påverkas möjligheten att återkalla betalningen av de villkor som gäller för betalningsförmedlingen i systemet. I fråga om förutsättningarna för återkallelse av den i målet aktuella betalningen måste även beaktas de särskilda bestämmelser som gäller för förfarandet vid inbetalning av skatt och arbetsgivaravgifter. Slutligen skall uppmärksammas att Riksskatteverket visserligen har vitsordat, att betalningen kunnat återkallas direkt hos uppbördsmyndigheten men att detta vitsordande inte kan ges någon vidare innebörd än att återkallelsen skulle ha skett hos myndigheten före den tidpunkt då betalningstransaktionen inte längre kunde avbrytas.
Bankgirocentralens och Postgirots yttranden ger vid handen att det knappast längre fanns några praktiska möjligheter att stoppa betalningen då Bankgirocentralen på morgonen d 19 aug 1987 transporterade de optiskt läsbara skatteinbetalningskorten till postgirot. Mycket talar alltså för att det redan vid den tidpunkten var för sent att återkalla betalningen.
Parterna är i målet ense om att clearing av det ifrågavarande beloppet var avslutad kl 12 d 19 aug 1987. Såsom framgår av Riksbankens yttrande innebär clearingen att överföringen av belopp mellan bankgirot och postgirot sker i flera led. Utmärkande för förfarandet är att överföringen avser nettobelopp, som är resultatet av utjämning mellan flera betalningsposter, och att den inte är primärt inriktad på den enskilda transaktionen. Detta innebär i förevarande fall att Nordbanken senast vid clearingen måste anses ha förlorat rådigheten över beloppet. Oavsett att Postgirots bokföring av beloppet skedde först senare under dagen hade banken i vart fall efter clearingen inte längre möjlighet att återkalla betalningen. Den återkallelse som ostridigt nådde LSt:ns uppbördsenhet ungefär kl 13 skedde således för sent. Nordbankens talan kan därför inte vinna bifall på den i första hand åberopade grunden.
Nordbanken har i andra hand åberopat att betalningen skall ses som en "fristående rättshandling" av banken och att återkallelsen skall ges rättsverkan med stöd av 7 och 39 §§avtalslagen. Av det ovan anförda framgår emellertid att Postgirot, som var i statens ställe, redan hade mottagit det överförda beloppet när återkallelsemeddelandet framfördes och att Stensele-bolagets skuld därmed var betald. Härav följer att Nordbanken redan före återkallelsen hade förlorat möjligheten att göra anspråk på beloppet. Vid detta förhållande saknas förutsättning att låta betalningen gå tillbaka på den i andra hand åberopade grunden.
På grund av det anförda skall Nordbankens talan i målet lämnas utan bifall.
Domslut. Med ändring av HovR:ns dom i huvudsaken lämnar HD Nordbankens talan utan bifall.
HD (JustR:n Vängby, Adams, Grant, Chen, referent, och Parsons) beslöt dom i enlighet med betänkandet.
HD:s dom meddelades d 3 febr 1995 (nr DT 10).