Fråga om god man har rätt till arvode och ersättning avseende arbete och utgifter hänförliga till tiden före förordnandet som god man. Hovrätten fann att bedömningen av vilket arvode och vilken ersättning som ska utgå enligt ordalydelsen i 12 kap. 16 § föräldrabalken enbart ska göras utifrån arvodets skälighet och att det varit fråga om utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande, utan någon tidsmässig begränsning. Även fråga om uppgifter utförda av god man ålegat det HVB-hem där barnet bodde och gode mannen därför inte haft rätt till ersättning för dessa.
B.H. förordnades den 29 december 2015 som god man för A.A. enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn, efter att A.A:s tidigare gode man hade entledigats.
I beslut den 29 mars 2016 avslog Överförmyndare i samverkan i övre Dalarna dels B.H:s begäran om arvode och ersättning avseende arbete och utgifter hänförliga till den 13 december och 17 december 2015, eftersom B.H. vid dessa tillfällen inte var förordnad som god man, dels B.H:s begäran om arvode och ersättning för utgifter den 13 januari 2016, eftersom det ålegat det HVB-hem där A.A. bodde att sköta de uppgifter för vilka B.H. begärt ersättning.
B.H. överklagade Överförmyndarens beslut till tingsrätten.
Överförmyndaren motsatte sig ändring av besluten.
Tingsrätten (rådmannen Thornton) anförde i slutligt beslut bl.a. följande.
Ersättning till god man för ensamkommande barn regleras i 12 § lagen om god man för ensamkommande barn jämförd med 12 kap. 16 § föräldrabalken. Enligt den nämnda bestämmelsen i föräldrabalken har förordnade gode män rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande.
Genom den lagändring som trädde ikraft den 1 juli 1995 (prop. 1993/94:251) togs bestämmelsen om att arvode till förmyndare ska bestämmas med ledning av grunder som fastställs av kommunen bort. Av förarbetena framgår att det torde vara självklart att överförmyndaren ska sträva efter en rättvis och likformig bedömning och att riktlinjer och rekommendationer utfärdade av exempelvis Svenska kommunförbundet kan vara ett stöd vid tillämpningen, även om överförmyndarna inte formellt är bundna av dem (prop. 1993/94:251 s. 220-221).
I cirkulär (07:74) från Sveriges Kommuner och Landsting finns förslag till ersättningsregler för förordnade förmyndare, förvaltare och gode män. Av punkten 4 som gäller ersättning till god man för ensamkommande barn framgår att överförmyndaren beslutar om storleken på arvodet och ersättning för kostnader på samma grunder som övriga ställföreträdare, att det inte är alltid som den gode mannen ska följa med barnet vid olika tillfällen, att den gode mannen ska se till att barnet får en kontaktperson utsedd för att barnet ska få sällskap till läkare, idrottsevenemang o.s.v. och att gode mannen har rätt att och alltid bör närvara vid möten hos Migrationsverket, socialtjänsten och polisen.
Vare sig bestämmelsen i 12 kap. 16 § föräldrabalken eller ovan angivna rekommendationer i cirkulär 07:74 innehåller någon regel om ersättning för arbete innan förordnande givits. Frågan om i vilken omfattning en god man kan få ersättning för arbete före förordnandet har inte heller närmare berörts i förarbetena till aktuell bestämmelse i föräldrabalken.
Tingsrätten anser att ledning får sökas bl. a. i den praxis som har uppkommit när det gäller motsvarande regler om ersättning av allmänna medel till biträden såsom rättshjälpsbiträden, offentliga biträden, offentliga försvarare, målsägandebiträden och särskilda företrädare.
Således föreskriver 27 § tredje stycket rättshjälpslagen (1996:1619) att ersättning till rättshjälpsbiträde för arbete före ansökan kan avse arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art. I praxis torde därmed avses arbete motsvarande en arbetsdag som utförts inom ungefär en månad före det att ansökan om rättshjälp gjordes (se Renfors och Harris: Rättshjälpslagen s. 128 f., jfr Högsta domstolens uttalanden i beslut den 11 oktober 2004 i mål Ö 920-04 respektive Ö 941-04). I 5 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde, 5 § lagen (1996:1620) om offentligt biträde och 11 § lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn hänvisas till 27 § rättshjälpslagen, varför nyssnämnda praxis är tillämplig även på dessa typer av uppdrag. Vid tillkomsten av lagen om målsägandebiträde diskuterades frågan om på vilket stadium sådant biträde skulle förordnas. Departementschefen uttalade därvid följande (prop. 1987/88:107 s. 29): Om det i något fall skulle vara så att det finns ett oundgängligt behov av biträde redan innan förundersökning har inletts, torde det finnas möjlighet för det tänkta biträdet att - efter mönster av reglerna för rättshjälpsbiträden och offentliga försvarare - påbörja sitt arbete redan före det formella förordnandet och ändå få ersättning för detta. Uttalandet, som inte väckte någon gensaga vid riksdagsbehandlingen av lagförslaget, torde ge uttryck för att lagstiftaren utgått från att även en offentlig försvarare kan få ersättning för visst arbete före förordnandet. Offentliga försvarare har i senare praxis också tillerkänts ersättning för arbete före förordnandet (jfr RH 2004:85).
Mot bakgrund av det ovan anförda, att annat inte har framkommit än att B.H. utförde arbetsuppgifterna enligt instruktioner från överförmyndaren, att B.H. - så som det får förstås - varit berättigad till ersättning efter att ha utfört motsvarande arbetsuppgifter i andra ärenden sedan han blivit förordnad som god man, att den gode man som var förordnad vid den tidpunkt då de aktuella arbetsuppgifterna utfördes av B.H. inte begärt och erhållit arvode för motsvarande arbete, framstår det som rimligt att beträffande ersättningen för det arbete som utfördes den 13 och 17 december 2015, d.v.s. före förordnandet, tillämpa bestämmelsen i 27 § tredje stycket rättshjälpslagen analogt. Arvode ska därför utgå till B.H. för detta arbete. Överförmyndarens beslut av den 29 mars 2016 i akt 891 Dnr 16 ska därför ändras i enlighet med B.H:s yrkande.
Utgångspunkten vid bedömningen av arvodets storlek är att uppdraget som god man präglas av ett betydande mått av ideell verksamhet. En skälighetsbedömning ska dock göras utifrån uppdragets art och omfattning (jfr RH 2010:87). Omfattningen av uppdraget beror på omständigheterna i det särskilda fallet och vilket annat stöd barnet har exempelvis från det boende där barnet vistas och övrig socialtjänst.
Annat har inte framgått av handlingarna än att B.H. blev ombedd av boendepersonalen att besöka A.A. den 13 januari 2016 och att det bara var B.H. och inte någon boendepersonal på plats på akuten och i sjuktransporten.
Det har inte framkommit något skäl för tingsrätten att ifrågasätta de uppgifter som B.H. har lämnat. Han får därmed anses ha lämnat en godtagbar motivering till varför den aktuella åtgärden den 13 januari 2016 varit skäligen påkallad. Han ska därför tillerkännas arvode för det i ärendet aktuella uppdraget den 13 januari 2016. Överförmyndarens beslut av den 29 mars 2016 i akt 891 Dnr 19 ska därför ändras i enlighet med B.H:s yrkande.
Med ändring av överförmyndarens beslut av den 29 mars 2016 i akt 891 Dnr 16 tillerkänner tingsrätten B.H. ersättning för uppdraget som god man för A.A. med 500 kr för arvode.
Med ändring av överförmyndarens beslut av den 29 mars 2016 i akt 891 Dnr 19 tillerkänner tingsrätten B.H. ytterligare ersättning för uppdraget som god man för A.A. med 1 140 kr varav 1 100 kr för arvode och 40 kr för utlägg för taxiresa.
Överförmyndare i samverkan i övre Dalarna överklagade tingsrättens beslut och yrkade att hovrätten skulle fastställa Överförmyndarens beslut.
B.H. bereddes tillfälle att yttra sig.
Hovrätten (hovrättslagmannen Thompson, hovrättsrådet Harper, referent, och tf. hovrättsassessorn Mann) anförde i beslut den 24 januari 2017 bl.a. följande.
Som tingsrätten har redogjort för har förordnade gode män rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande (12 § lagen, 2005:429, om god man för ensamkommande barn och 12 kap. 16 § föräldrabalken).
Bestämmelsen i 12 kap. 16 § föräldrabalken innehåller alltså inte någon tidsmässig begränsning för när arbete och utgifter ska ha utförts eller uppstått för att vara ersättningsgilla. Bedömningen av vilket arvode och vilken ersättning som ska utgå ska enligt ordalydelsen enbart göras utifrån arvodets skälighet och att det varit fråga om utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande.
B.H. har begärt ersättning dels med 500 kr, varav 200 kr avser ersättning för en timmes arvode den 13 december 2015 och 300 kr avser ersättning för en och en halv timmes arvode den 17 december 2015, och dels med 1 140 kr, varav 1 100 kr avser ersättning för fem och en halv timmes arvode den 13 januari 2016 och 40 kr utlägg för taxiresa samma dag. Av hans arvodesräkningar framgår att han den 13 december 2015 samtalade med sin företrädare, att han den 17 december 2015 besökte det hem där barnet bodde, samtalade med barnet och med personal på boendet samt att han den 13 januari 2016, sedan A.A. skadat sig själv, besökte barnet på sjukhus, följde med barnet tillbaka till boendet och i samband med detta pratat med barnet, vårdpersonal och boendet.
Överförmyndaren har inte haft någon synpunkt på de i december 2015 av B.H. vidtagna åtgärderna eller skäligheten av yrkat arvode i sig. Överförmyndarens enda invändning i denna del rör att åtgärderna vidtagits innan beslutet om förordnande. Enligt hovrättens mening ligger de åtgärder som B.H. har vidtagit inom ramen för vad som kan anses ingå i hans uppdrag. Det begärda arvodet framstår också som skäligt.
Enligt förarbetena till lagen om god man för ensamkommande barn ankommer det ytterst på den gode mannen att se till att barnet får omvårdnad, trygghet och en god fostran (se prop. 2004/05:136 s. 30). Mot bakgrund av detta och av de skäl tingsrätten anfört gör hovrätten ingen annan bedömning än den tingsrätten har gjort i fråga om det begärda arvodet för den 13 januari 2016. Det finns inte heller anledning att ifrågasätta att den begärda ersättningen för taxiresan varit skäligen påkallad för uppdragets fullgörande.
Tingsrättens beslut ska således inte ändras och överklagandet ska därför avslås.
Hovrätten avslår överklagandet.
Hovrättens beslut meddelat: den 24 januari 2017.
Mål nr: ÖÄ 8811-16.
Lagrum: 12 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn; 12 kap. 16 § föräldrabalken.