En part som hade förlorat i tingsrätten överklagade men yrkade endast att hovrätten skulle återförvisa målet till tingsrätten på grund av rättegångsfel. Överklagandet har ansetts böra tillåtas. Även fråga om kommunicering med motparten i HD.
Järfälla kommun ansökte hos Kronofogdemyndigheten om avhysning av Miller från en lägenhet i Järfälla. Miller bestred ansökningen, varefter målet på begäran av kommunen överlämnades till tingsrätten.
Kommunen yrkade att tingsrätten skulle förplikta Miller att omgående flytta från lägenheten med tillhörande förråd.
Miller bestred avhysningsyrkandet.
Tingsrätten (rådmannen Powell) meddelade dom den 5 juni 2008. På anförda skäl fann tingsrätten att det förelåg förutsättningar att bifalla kommunens talan. I domslutet förpliktades Miller att omgående avflytta från lägenheten med tillhörande förråd.
Miller överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle återremittera målet till tingsrätten på grund av rättegångsfel.
Hovrätten (hovrättslagmannen Hayes, rådmannen Bell och tf. hovrättsassessorn Howe, referent) meddelade den 22 september 2008 följande beslut.
Av 51 kap. 4 § RB följer att ett överklagande bl.a. ska innehålla uppgift om den ändring i domen som yrkas. Miller har inte framställt något yrkande om ändring av tingsrättens dom till sin egen förmån utan endast yrkat att hovrätten ska återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning. Enbart ett yrkande om återförvisning kan som regel inte godtas såvida det inte föreligger särskilda skäl (Fitger, Rättegångsbalken, del 4 s. 50:36 f.). Några sådana särskilda skäl föreligger inte, särskilt som H.E:s påstående om rättegångsfel framstår som grundlöst.
Hovrätten avvisar därför H.E:s överklagande.
Miller överklagade hovrättens avvisningsbeslut.
Han yrkade vidare förpliktande för kommunen att anvisa honom en ersättningslägenhet under renoveringstid och att efter renoveringen låta honom återvända till den renoverade lägenheten eller att omedelbart anvisa honom ett annat fast boende som var lämpligt med hänsyn till hans funktionshinder.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Robinson, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Av allmänna rättsgrundsatser följer att en part har rätt att överklaga ett avgörande endast om parten har ett rättsligt intresse av att få ändring i det berörda avgörandet. Detta innebär bl.a. att endast yrkanden som på objektiva grunder bedöms vara till partens förmån kan tas upp till prövning. Dessa grundsatser kompletteras av en lagstadgad skyldighet för en klagande att ange vilket avgörande som överklagas och den ändring i avgörandet som yrkas. Såvitt avser talan mot en tingsrätts dom i tvistemål - varom är fråga här - återfinns de berörda bestämmelserna i 50 kap. 4 och 7 §§ RB.
Miller yrkade i sitt överklagande till hovrätten - såvitt nu är av betydelse - endast att målet skulle återförvisas till tingsrätten. Även om något uttryckligt ändringsyrkande i sak således inte framställdes måste överklagandet likväl förstås så att H.E:s inställning till den av kommunen förda avhysningstalan alltjämt var densamma som vid tingsrätten, nämligen att talan bestreds. Det får därvid förutsättas att hans syfte med återförvisningsyrkandet var att få till stånd en för honom förmånligare utgång i målet. Under angivna förhållanden har det inte funnits grund för att avvisa överklagandet på grund av bristande klagointresse (jfr NJA 1983 s. 581).
Nästa fråga är om bestämmelsen i 50 kap. 4 § första stycket 2 RB, enligt vilken klaganden bl.a. ska ange den ändring i tingsrättens dom som yrkas, utgör hinder mot att pröva ett yrkande om enbart återförvisning. Härvid ska beaktas att hovrätten enligt 50 kap. 26-29 §§ RB har möjlighet - och i vissa fall även skyldighet - att pröva frågor om undanröjande och återförvisning. I 26 § behandlas fall av domvilla, i 27 § jäv mot tingsrättsdomare och i 28 § andra former av rättegångsfel. Utom såvitt avser jävsfrågan ska eventuella grunder för undanröjande och återförvisning beaktas ex officio av hovrätten, vilket dock naturligtvis inte hindrar att en part självmant påpekar ett föregivet fel för rätten.
Vidare kan anföras att en part har möjlighet att föra en talan som till sitt ändamål i stora delar motsvarar en återförvisningstalan genom att klaga över domvilla eller ansöka om resning. Med hänsyn till hur det processuella systemet är uppbyggt - varvid kan framhållas att både domvilla och resningsgrund utgör synnerliga skäl för prövningstillstånd i såväl hovrätt som HD - framstår det inte som rimligt att göra möjligheterna att föra en återförvisningstalan mer begränsade i den ordinära processen än sedan det berörda avgörandet har vunnit laga kraft.
Under angivna förhållanden finner HD att 50 kap. 4 § första stycket 2 RB inte utgör hinder mot att en part begränsar sig till att i ett överklagande yrka enbart återförvisning. Det har således inte heller med stöd av denna bestämmelse funnits förutsättningar att avvisa H.E:s överklagande på av hovrätten angiven grund.
H.E:s talan ska bifallas såtillvida att hovrättens avvisningsbeslut undanröjs och målet återförvisas dit för fortsatt handläggning. H.E:s yrkanden i övrigt kan inte prövas av HD i detta sammanhang och ska därför avvisas.
HD undanröjer hovrättens beslut och återförvisar målet till hovrätten för fortsatt handläggning.
HD avvisar H.E:s i HD framställda yrkanden i själva saken.
HD (justitieråden Gonzales, Dodson, referent, Tucker, Payne och Jones) meddelade den 26 februari 2010 följande beslut.
I 50 kap. 4 § 2 RB föreskrivs att ett överklagande ska innehålla uppgift om bl.a. den ändring i domen som yrkas. I den juridiska litteraturen har diskuterats om ett yrkande som endast avser återförvisning uppfyller detta krav (se Fitger, Rättegångsbalken, med supplement t.o.m. november 2009, s. 50:36 f., Macias, Rättegång VI, 3 uppl. 1994, s. 34 f. samt Marks & Edelstam, Rättsmedlen, 12 uppl. 2008, s. 128).
När en part överklagar ett avgörande som har gått honom emot och begränsar sitt yrkande i den högre rätten till att avse undanröjande och återförvisning måste syftet antas vara att parten vill få till stånd en ändring i avgörandet till sin förmån. Normalt bör ett sådant överklagande anses uppfylla det nämnda kravet i 50 kap. 4 § RB. I rättsfallen NJA 1969 s. 453 och NJA 1983 s. 581 prövades också överklaganden med denna innebörd.
I sitt överklagande till hovrätten har Miller inte uttryckligen yrkat någon ändring i tingsrättens dom. En återförvisning från hovrätten förutsätter emellertid att domen undanröjs. Det fanns ingen anledning till annat antagande än att H.E:s inställning till kommunens talan var densamma som vid tingsrätten, nämligen att han bestred avhysning. Hans syfte med återförvisningsyrkandet - som grundas på ett påstående om att det har förekommit rättegångsfel vid tingsrätten - var uppenbarligen att få till stånd en ny prövning vid tingsrätten utifrån de ståndpunkter som parterna intagit där.
Under nu angivna förhållanden saknas skäl att inte tillåta H.E:s överklagande. Det har således inte funnits förutsättningar för att avvisa överklagandet på den grund hovrätten har angett.
Med hänsyn till det anförda ska H.E:s talan bifallas så till vida att hovrättens avvisningsbeslut undanröjs och målet återförvisas till hovrätten för fortsatt handläggning. H.E:s yrkanden i övrigt kan inte prövas av HD i detta sammanhang och ska därför avvisas.
Kommunen har inte fört talan i hovrätten. Hovrättens avgörande kan därför ändras utan att kommunen behöver höras angående överklagandet (jfr 56 kap. 7 § RB).
HD undanröjer hovrättens beslut och återförvisar målet till hovrätten för fortsatt handläggning.
HD avvisar H.E:s i HD framställda yrkanden i själva saken.
HD:s beslut meddelat: den 26 februari 2010.
Mål nr: Ö Miller.
Lagrum: 50 kap. 4 § och 56 kap. 7 § RB.
Rättsfall: NJA 1969 s. 453 och NJA 1983 s. 581.