Edgångsskyldighet enligt 6 kap. 3 och 5 §§ konkurslagen för gäldenären och annan omfattar bara bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial med tillägg och ändringar. Skyldigheten kan inte användas i utredningssyfte.
Den 20 april 2018 höll Solna tingsrätt edgångssammanträde i T.B.V:s konkurs. I protokollet antecknades bl.a. följande.
Förvaltaren yrkar med åberopande av 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen att M.A.V. ska avlägga bouppteckningsed. Grunden för yrkandet är att det kan antas vara av betydelse för boutredningen. Konkursgäldenärens mor gick bort 2015 och efterlämnade ett större arv som skulle tillkomma konkursgäldenären. Det upprättades en bouppteckning. I bouppteckningen fanns det ingen uppgift om arvsavstående. Det har i konkursutredningen framkommit att begravningsbyrån fick i uppdrag att upprätta ett arvsavstående, men det finns även en handling avseende arvsavstående där det står att konkursgäldenären överlåter sin arvsrätt till sönerna L.A.V. och M.A.V., med ett datum i högra hörnet där det står 2013-12-28 vilket är före konkursgäldenärens mor gick bort. Det är av betydelse för boutredningen hur man ska se på arvsavståendet, om det eventuellt kan föreligga en återvinningssi-tuation.
M.A.V. bestrider förvaltarens yrkande att avlägga bouppteckningsed.
Som grund för sitt bestridande anför M.A.V. i huvudsak följande. Grunden för en edgång är tillgångar och skulder i konkursen. Ett edgångssammanträde är inte en bevisupptagning. Frågorna som det begärs att M.A.V. ska svara på faller utanför edgångens syfte. Ett återvinningsanspråk är inte en tillgång gäldenären hade på konkursdagen.
Tingsrätten (tingsnotarien Richards) anförde följande i beslut samma dag.
Då det kan antas att edgången är av betydelse för boutredningen bifaller tingsrätten förvaltarens yrkande och förklarar med tillämpning av 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen att M.A.V. är skyldig att avlägga bouppteckningsed.
Tingsrätten meddelade att M.A.V. skulle kallas till ett nytt sammanträde på tid som senare skulle meddelas för att avlägga boupp-tecknings­ed i enlighet med tingsrättens beslut därom.
M.A.V. överklagade i Svea hovrätt.
Hovrätten (hovrättsråden Lambert, referent, och Farmer samt tf. hovrättsassessorn Rowe) beslöt den 16 maj 2018 att inte ge prövningstillstånd. Tingsrättens avgörande stod därför fast.
M.A.V. överklagade och yrkade att HD skulle meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Konkursförvaltaren motsatte sig att yrkandet bifölls.
HD meddelade den 1 oktober 2018 prövningstillstånd. Med stöd av 54 kap. 12 a § RB beslutade HD att pröva frågan om s.k. fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen (1987:672) kunde användas i syfte att utreda ett eventuellt anspråk på grund av återvinning i konkurs. I avvaktan på denna prövning skulle frågan om meddelande av prövningstillstånd i hovrätten vila.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Mcgee, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-7 överensstämmer i huvudsak med punkterna 1-7 i HD:s skäl.
Inom ramen för konkursförvaltningen åligger det konkursförvaltaren att upprätta en bouppteckning. Bouppteckningen har flera funktioner. Den ska bland annat ge de förvaltande organen kännedom om boets ställning och ligga till grund för förvaltarens beslut angående hur boet ska förvaltas, liksom för konkursdomstolens handläggning. Bouppteckningen ska även ligga till grund för gäldenärens, eller annans, edgång. För borgenärerna utgör bouppteckningen ett underlag för deras bedömning om utdelning kan förväntas eller inte.
7 kap. 13 § konkurslagen (hänvisningar i det följande avser den lagen, om inte annat anges) reglerar vilka uppgifter en konkursbouppteckning ska innehålla. Bland annat ska boets tillgångar tas upp till noggrant uppskattade värden och borgenärerna antecknas. I den utsträckning det behövs ska en förteckning över dels räkenskapsmaterial, dels andra handlingar som rör boet upptas. I regel anges även borgenärernas kända fordringsbelopp. I doktrin finns vidare en enighet om att även sådana tillgångar och skulder som är tvistiga bör förtecknas (se bl.a. Thompson, Konkursrätt, 1961, s. 341 och Smith, Specialprocess, Utsökning och konkurs, 7 uppl. 2014, s. 244).
Frågan om vad som ska upptas i bouppteckningen är kopplad till frågan om vad som ingår i konkursboet. Den sistnämnda frågan regleras i 3 kap. 3 §. Enligt bestämmelsens första stycke ingår, med vissa undantag som inte aktualiseras här, all utmätningsbar egendom som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller som tillfaller henne eller honom under konkursen. Vidare anges i andra stycket att till konkursboet också räknas den egendom som kan tillföras boet genom återvinning enligt lagens 4 kapitel.
I den juridiska litteraturen framkommer olika uppfattningar i fråga om eventuellt återvinningsbar egendom ska upptas i bouppteckningen. En uppfattning är att sådan egendom bör upptas eller anmärkas, även om någon mer ingående undersökning av återvinningsmöjligheterna i allmänhet inte lär kunna ske i detta sammanhang (se Montes, Konkursrätt, 1961, s. 342 och Smith, Specialprocess, Utsökning och konkurs, 7 uppl. 2014, s. 244). En annan uppfattning är att sådana anspråk som kan hänföras till talan om återvinning inte ska tas upp i bouppteckningen, då de normalt inte utgör en fordran som kan tillräknas gäldenären (se Bass, Konkurslag, 1987:672, Lexino 2017-09-19, kommentaren till 7 kap. 13 § under 2.2. Första stycket). Till den senare uppfattningen har även Kronofogdemyndigheten i sin egenskap av tillsynsmyndighet anslutit sig (se Kronofogdens Handbok Konkurstillsyn, 3 uppl., version 2, 2016, s. 60).
Av 3 kap. 3 § andra stycket följer att egendom som kan tillföras boet genom återvinning räknas till konkursboet oavsett att återvinningsrätten inte kan göras gällande av gäldenären själv och utan hinder av att det, vid tiden för konkursbeslutet, endast är fråga om en latent fordran. Med hänsyn till lagens lydelse och till den i punkten 8 nämnda funktion som bouppteckningen får anses ha för borgenärernas räkning fram-står det som ändamålsenligt att uppgift om sådan egendom, när den är känd, tas med i bouppteckningen.
I de fall det däremot, vid bouppteckningens upprättande, ännu är oklart om återvinningsbar egendom alls finns bör någon redogörelse för utredningen i den delen inte tas med. Detta hänger samman med att de i bouppteckningen upptagna uppgifterna måste vara tydliga och bestämda så att det vid en edgång klart framgår för den edgångspliktige vad eden omfattar.
En konkursgäldenär har, enligt 6 kap. 2 §, en mycket långtgående skyldighet att lämna upplysningar i fråga om sådant som rör konkursutredningen och gäldenärens obestånd. Upplysningsplikten är generell och inte begränsad till att avse endast uppgifter om egendom som hör till boet eller uppgifter som ska redovisas i en konkursbouppteckning. Enligt 6 kap. 3 § är en konkursgäldenär vidare skyldig att inför rätten avlägga en bouppteckningsed. Gäldenärens fullgörande av upplysnings- och edgångsplikten sanktioneras av möjligheten till hämtning eller häktning (6 kap. 9 §) och är även straffsanktionerad (se bl.a. 11 kap. 1 och 2 §§ samt 15 kap. 1 § BrB).
Även annan än konkursgäldenären kan vara skyldig att avlägga bouppteckningsed eller beediga viss uppgift i bouppteckningen, om det kan antas att sådan edgång är av betydelse för boutredningen, s.k. fakultativ edgångsskyldighet (6 kap. 5 § andra stycket). Även i dessa fall kan tvångsmedel komma i fråga och även den fakultativa edgången sker under straffansvar för menedsbrott. Någon sådan generell skyldighet att medverka vid boutredningen som följer av 6 kap. 2 § kan dock inte åläggas annan än gäldenären (jfr prop. 1986/87:90 s. 243 f. där ett förslag om att utvidga upplysningsskyldigheten avfärdats av lagstiftaren).
Av 6 kap. 3 § framgår att den som ska avlägga eden först ska göra de tillägg till eller ändringar i bouppteckningen som han anser behövliga och därefter med ed betyga att bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial med gjorda tillägg eller ändringar är riktiga och att det enligt hans vetskap inte har oriktigt utelämnats eller tagits upp någon tillgång eller skuld. Av detta lagrum framgår alltså eds-temat.
Med beaktande av att edgången sker under straffansvar har lagstiftaren poängterat att det är av största vikt att edstemat är klart och tydligt avgränsat, så att det går att fastställa vad som omfattas av eden. I motiven till 6 kap. 3 § klargörs därför också att edgången har sin utgångspunkt i bouppteckningen men inte avser hela densamma utan att edstemat endast avser tre moment: tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial. Den som avlägger eden ska alltså bekräfta att bouppteckningen i dessa avseenden är, såvitt han vet, såväl riktiga som fullständiga. Utanför edstemat faller däremot bland annat frågan om tillgångarnas värdering och frågan om den bokföringsmässiga riktigheten av eventuellt räkenskapsmaterial, liksom en eventuell förteckning över andra handlingar som rör boet. (Se prop. 1994/95:189 s. 35 ff. och 56.)
Bouppteckningseden är, till skillnad från t.ex. vittneseden, en eftered som tar sikte på att bekräfta riktigheten av den vid edgångssammanträdet framlagda bouppteckningshandlingen. Det är av stor vikt att den edgångsskyldige före beedigandet ges tillfälle att göra de ändringar och tillägg som denne anser behövliga, liksom att dessa ändringar och tillägg noga antecknas i protokollet från edgångssammanträdet. I den mån denne vid sammanträdet lämnar uppgifter av annat slag omfattas dessa nämligen inte av edgången. Någon skyldighet att under ed lämna någon redovisning för tillgångar som upptagits i bouppteckningen föreligger inte. Inte heller innebär edgångsskyldigheten i sig någon skyldighet att svara på frågor rörande konkursboutredningen eller att genom upplysningar klargöra om viss egendom kan komma att tillföras boet genom återvinning. (Jfr NJA 1959 s. 639 och NJA 1977 s. 80.)
Edstemat följer följaktligen av lag och edgången avser inte annat än bouppteckningens riktighet. Edgången kan inte användas i syfte att utreda oklarheter i konkursboet i vidare mån än vad som följer av att den som avlägger eden ska bekräfta de uppgifter som finns och lägga till uppgifter som enligt hans vetskap saknas.
Det nu sagda gäller såväl beträffande den obligatoriska edgångsplikten som den fakultativa. Det bör dock noteras att det vid ett sammanträde för konkursgäldenärens edgång enligt 6 kap. 3 § måste finnas ett visst utrymme för förvaltaren att, i syfte att utreda frågor rörande boet, ställa frågor som faller utanför edstemat. Skyldigheten för gäldenären att besvara sådana frågor följer då av 6 kap. 2 § och är i sig straffsanktionerad, men uppgifterna omfattas inte av själva edgången. Som tidigare konstaterats finns inte någon sådan skyldighet för personer som ska avlägga ed enligt 6 kap. 5 § (se p. 15).
Mot bakgrund av det nu sagda är det av stor vikt att rätten, när den ska besluta om s.k. fakultativ edgång, förvissar sig om att de uppgifter som förvaltaren vill ha beedigade ryms inom edstemat.
Av det ovan anförda följer att en fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen inte kan användas i syfte att utreda ett eventuellt anspråk på grund av återvinning i konkurs.
Med hänsyn till hur frågan i målet har besvarats finns det anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till. Tillstånd till målets prövning i hovrätten bör därför meddelas.
HD förklarar att en fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen inte kan användas i syfte att utreda ett eventuellt anspråk på grund av återvinning i konkurs.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.
HD (justitieråden Mullen, Levy, Keith, Jones, referent, och Gomez) meddelade den 28 december 2018 följande beslut.
Solna tingsrätt beslutade den 9 januari 2018 att försätta T.V.B. i konkurs.
Inför edgångssammanträdet begärde konkursförvaltaren att bl.a. T.V.B:s son, M.A.V., skulle kallas att avlägga ed enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen. Grunden för förvaltarens begäran var att en sådan edgång kunde antas vara av betydelse för boutredningen. Förvaltaren anförde att det i konkursbouppteckningen anges att det kan föreligga en tillgång i form av en fordran mot någon person eller att egendom kan tillföras boet genom återvinning. Enligt förvaltaren hade det framkommit uppgift om att Powell avstått från ett arv till förmån för sina två söner. Förvaltaren ville därför att sönerna skulle beediga uppgifter av betydelse för bedömningen av denna potentiella tillgång.
Konkursbouppteckningen gavs därefter in till tingsrätten. På tillgångssidan upptogs en "Potentiell fordran" utan angivande av värde men med hänvisning till en bilaga. Av bilagan framgick bl.a. att det förekommit en uppgift om ett arvsavstående och att utredning fortfarande pågick för att klarlägga hur gäldenären förfogat över sitt arv. Konkursförvaltaren gav senare även in en hand-ling benämnd "Överlåtelse av arv", daterad den 28 december 2013 och undertecknad av Grant motsatte sig vid edgångssammanträde att avlägga bouppteckningsed. Tingsrätten beslutade att han var skyldig att avlägga eden. Någon ed avlades emellertid inte vid sammanträdet utan tingsrätten meddelade att nytt sammanträde skulle hållas i detta syfte.
M.A.V. överklagade tingsrättens beslut. Hovrätten har inte meddelat prövningstillstånd.
HD har beviljat prövningstillstånd här och med stöd av 54 kap. 12 a § RB beslutat att pröva frågan om s.k. fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen kan användas i syfte att utreda ett eventuellt anspråk på grund av återvinning i konkurs.
I HD har konkursförvaltaren anfört att det som M.A.V. ska beediga är att hans mor undertecknat dokumentet "Överlåtelse av arv", daterat den 28 december 2013, varefter dokumentet förvarats hos arvlåtaren.
En konkursgäldenär är skyldig att inför rätten avlägga bouppteckningsed. Gäldenären ska, efter att eventuella tillägg eller ändringar gjorts, beediga att "bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial med gjorda tillägg eller ändringar är riktiga och att det inte enligt hans vetskap har oriktigt utelämnats eller tagits upp någon tillgång eller skuld". (Se 6 kap. 3 § första stycket konkurslagen.)
Bouppteckningseden är, till skillnad från t.ex. vittneseden, en eftered som syftar till att bekräfta riktigheten av vissa uppgifter i den vid edgångssammanträdet framlagda bouppteckningen. Eftersom edgången är förenad med straffansvar (se 15 kap. 1 § BrB) är det viktigt att det är klart vad den avser.
Bestämmelsen i 6 kap. 3 § konkurslagen fick sin nuvarande utformning 1995. Fram till dess föreskrevs i lagtexten att gäldenären med ed skulle betyga "att bouppteckningen med gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld". Räkenskapsmaterial nämndes alltså inte i bestämmelsen och i det första ledet angavs endast att eden tog sikte på att "bouppteckningen", efter tillägg och ändringar, var riktig.
Vid reformen 1995 ändrades lagstiftningen så att det i första ledet uttryckligen föreskrivs att edgången ska avse bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial. Av förarbetena framgår att lagstiftaren genom justeringen avsett att tydliggöra dels att också räkenskapsmaterial omfattas av edstemat, dels att edstemat omfattar de tre nämnda momenten men inget annat. I anslutning härtill underströks också vikten av att edstemat är klart och koncist avgränsat. (Se prop. 1994/95:189 s. 34 ff.)
Edstemat är alltså givet i lag, och det framgår dessutom av förarbetena att det varit ett medvetet val av lagstiftaren att begränsa edstemat till de uppgifter som nämns i lagtexten.
Det sagda innebär att gäldenärens edgång inte omfattar något annat än i bouppteckningen intagna uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial. Edgångsskyldigheten kan inte användas i syfte att utreda oklarheter i konkursboet i vidare mån än vad som följer av att gäldenären under ed ska bekräfta sådana konkreta uppgifter som faller under edstemat. Att en viss post tas upp i bouppteckningen (jfr p. 3) innebär alltså inte att svar på frågor med anknytning till denna post omfattas av edgången.
En annan sak är att det vid ett sammanträde för konkursgäldenärens edgång måste finnas ett visst utrymme för förvaltaren att, i syfte att utreda förhållanden i boet, ställa frågor som faller utanför edstemat. Gäldenärens skyldighet att besvara sådana frågor regleras särskilt i 6 kap. 2 § konkurslagen. Också i denna del kan straffansvar aktualiseras om gäldenären lämnar felaktiga uppgifter eller underlåter att lämna relevanta uppgifter (jfr 11 kap. 2 § BrB), men uppgifterna omfattas alltså inte av edgången.
Också annan än gäldenären är på yrkande av förvaltaren eller en borgenär skyldig att avlägga bouppteckningsed eller beediga viss uppgift i bouppteckningen, under förutsättning att det kan antas att sådan edgång är av betydelse för boutredningen. (Se 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen.)
Bestämmelsen måste så förstås att det edstema som anges i 6 kap. 3 § konkurslagen sätter ramen också för den fakultativa edgången. Det följer av hur lagtexten är formulerad och av hur förfarandet är uppbyggt i övrigt (jfr bl.a. det förhållandet att annan än gäldenären inte har någon allmän upplysningsskyldighet motsvarande den som följer av 6 kap. 2 §). Med andra ord kan annan än gäldenären antingen avge generell bouppteckningsed, varvid denne har att beediga bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial på samma sätt som gäldenären, eller beediga en viss sådan uppgift i bouppteckningen. Edgångsskyldighet föreligger alltså inte enbart på den grunden att det skulle vara av betydelse för boutredningen att personen beedigar en viss uppgift, utan sådan skyldighet förutsätter att uppgiften omfattas av edstemat.
Detta innebär att inte heller annan än gäldenären är skyldig att beediga annat än bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial (jfr p. 13).
Det är en särskild fråga om ett återvinningsanspråk kan ses som en tillgång i den mening som avses i 6 kap. 3 § konkurslagen. Mot bakgrund av det nyss anförda saknas det emellertid anledning att ta ställning till frågan om en i bouppteckningen intagen konkret uppgift om ett sådant anspråk skulle kunna omfattas av edstemat.
I detta fall avser den begärda edgången omständigheter kring en handling som har anknytning till en i bouppteckningen intagen uppgift om en potentiell återvinningsfordran. Av det föregående framgår att fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen inte på detta sätt kan användas i syfte att utreda ett eventuellt återvinningsanspråk.
Det finns anledning att betvivla riktigheten av det beslut som tingsrätten har fattat beträffande M.A.V. Tillstånd till målets prövning i hovrätten bör därför meddelas.
HD förklarar att M.A.V. inte kan åläggas fakultativ edgångsskyldighet enligt 6 kap. 5 § andra stycket konkurslagen i syfte att utreda ett eventuellt anspråk på grund av återvinning i konkurs.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.