Påföljden har inte ansetts kunna stanna vid böter för djurplågeri som bestått i att en hund vid ett tillfälle utsatts för lidande genom misshandel i form av sparkar, knytnävsslag och slag med tillhygge. Påföljden bestämdes till villkorlig dom och dagsböter.
Åklagaren åtalade V.G. för djurplågeri enligt följande gärningsbeskrivning.
V.G. har utsatt sin hund B., av rasen Kavkazskaja ovtjarka, för lidande utan att det fanns godtagbara skäl. V.G. har härvid upprepade gånger sparkat och slagit mot i vart fall hundens huvud. V.G. har utdelat slagen med knuten hand samt med tillhygge i form av en flaska och en trädgren. Gärningen har orsakat hunden smärta. Det hände den 21 december 2015 på - - -, Lund, Lunds kommun.
V.G. begick gärningen med uppsåt eller av grov oaktsamhet.
Lagrum: 16 kap. 13 § brottsbalken.
I andra hand yrkades ansvar för brott mot djurskyddslagen enligt följande gärningsbeskrivning.
V.G. har på sätt som anges ovan utsatt sin hund för aga. Det hände den 21 december 2015 på - - -, Lund, Lunds kommun.
V.G. begick gärningen med uppsåt eller av oaktsamhet.
Lagrum: 36 § första stycket 1 djurskyddslagen (1988:534), jämförd med 5 § djurskyddslagen.
Lunds tingsrätt (rådmannen Grant samt nämndemännen Cooper, Pace och Hall) dömde V.G. för djurplågeri och anförde i huvudsak följande i dom den 21 september 2017.
Genom filmklippen samt de uppgifter B.B.L. och P.R. lämnat är det styrkt att följande ägt rum. V.G. har den 21 december 2015 intill en cykelstig vid - - - i Lund utdelat flera slag och sparkar mot sin hund B. som träffade hunden. V.G. slog därefter B. med en tjockare pinne och en stor Coca Cola-flaska. I vart fall några av slagen utdelades med knuten hand och träffade B. i huvudet. B. reagerade på slagen och sparkarna genom att lägga sig ner och skrika till. B. var fastbunden under i vart fall en del av händelseförloppet.
V.G. har uppgett att de av åklagaren åberopade filmklippen är manipulerade. Det finns ingenting som tyder på att filmklippen skulle vara manipulerade och tingsrätten bedömer därför filmklippen som riktiga.
Vittnet B.B.L. har på ett sammanhängande och trovärdigt sätt berättat om ovan nämnda händelseförlopp. B.B.L:s uppgifter får stöd av vad P.R. har berättat. Både B.B.L. och P.R. har på ett återhållsamt sätt berättat om sina iakttagelser. Uppgifterna stämmer även överens med vad som framgår av filmklippen. Det har inte framkommit några omständigheter som tyder på att de skulle ha misstagit sig eller som i övrigt ger anledning att ifrågasätta deras uppgifter. Det finns därför anledning att sätta större tilltro till deras uppgifter än vad V.G. har berättat. Vad gäller L.M.N:s uppgifter ska det beaktas att hon inte har avlagt ed och att hon är nära vän med V.G. Oavsett detta utesluter inte L.M.N:s uppgifter att V.G. misshandlat B. vid ett annat tillfälle än det hon berättat om. Tingsrätten finner därför att det är B.B.L:s och P.R:s uppgifter som ska ligga till grund för tingsrättens bedömning i målet.
Att händelsen inträffade just den 21 december 2015 stödjs av B.B.L:s brottsanmälan samt de stillbilder som tagits på filmklippen. Det är således styrkt att händelsen ägde rum den 21 december 2015.
De slag och sparkar som V.G. utdelat mot B. är att bedöma som misshandel. Det rör sig om ett någorlunda varaktigt händelseförlopp, gärningen innebar flertalet slag och sparkar, och åtminstone en del av våldet utövades mot B:s huvud. I samband med misshandeln skrek B. så pass mycket att det hördes inifrån bostäder på åttonde våningen. Detta styrker att B. i samband med misshandeln utsatts för lidande.
Den påtalade incidenten med en annan rottweiler innebär inte att V.G:s gärning var påkallad av legitima intressen. Tingsrätten ifrågasätter inte att ett möte med en rottweiler skedde i anslutning till den aktuella händelsen. När V.G. utdelade de slag och sparkar som bevittnats och filmats var någon rottweiler dock inte i närheten. B. var dessutom fastbunden. V.G:s agerande kan därför inte betraktas som ett ingripande. Även om det hade rört sig om ett ingripande hade flertalet slag och sparkar mot B. inte varit påkallade, vilket sakkunnige P.H. har förtydligat. V.G. har således otillbörligen utsatt B. för lidande.
V.G. har i vart fall förhållit sig likgiltig inför att han utsatte B. för lidande när han sparkade och slog hunden ett flertal gånger. V.G. har således handlat med uppsåt.
Eftersom djurplågeri är styrkt ska frågan om brott mot djurskyddslagen inte prövas.
Påföljd m.m.
Djurplågeri utgör inte något brott av sådant slag att det finns en presumtion för fängelse som påföljd. Det föreligger inga försvårande omständigheter, B. har inte visats få några fysiska men av misshandeln och V.G. är inte tidigare straffad för liknande brott. Påföljden kan stanna vid ett bötesstraff.
Tingsrätten dömer V.G. för djurplågeri till dagsböter 60 å 50 kr.
Åklagaren och V.G. överklagade. Åklagaren yrkade att hovrätten skulle bestämma påföljden till villkorlig dom i förening med dagsböter. V.G. yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet.
Parterna motsatte sig varandras ändringsyrkanden.
Hovrätten (hovrättsråden King och Hill, referent, samt hovrättsassessorn Parker) anförde i dom den 13 februari 2018 följande.
Hovrätten har tagit del av samma utredning som tingsrätten. Därutöver har V.G. i hovrätten åberopat veterinärjournal.
På de av tingsrätten anförda skälen är det utrett att V.G. slagit och sparkat sin hund på det sätt och med den effekt som framgår av åklagarens gärningsbeskrivning. V.G:s uppgift om att händelsen föregåtts av att hunden försökte bita honom och att han därför tillrättavisade hunden är i och för sig inte motbevisad. Hans agerande mot hunden ligger emellertid långt utöver vad som skulle kunna accepteras som en tillrättavisning. Både B.B.L. och P.R. har berättat att de hört hunden skälla eller vråla i samband med att den blev slagen. Med tanke på att det har varit fråga om upprepade slag kan enligt hovrättens mening inte dras någon annan slutsats än att V.G. haft för avsikt att utsätta hunden för ett lidande. V.G. ska alltså dömas för att uppsåtligen ha begått brottet. Gärningen ska, som tingsrätten funnit, rubriceras som djurplågeri.
Med hänsyn till att det våld som V.G. utövat mot hunden har pågått under en inte obetydlig tid, att det har bestått av såväl sparkar som knytnävsslag och att han även vid några slag använt tillhygge kan påföljden inte stanna vid böter. Påföljden bör i stället bestämmas till villkorlig dom i förening med ett bötesstraff.
Hovrätten ändrar tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten bestämmer påföljden till villkorlig dom och 40 dagsböter å 50 kr.
Hovrättens beslut meddelat: den 13 februari 2018.
Mål nr: B 2686-17.
Lagrum: 16 kap. 13 § brottsbalken.
Rättsfall: NJA 2006 s. 339.