Rättshjälp. När ett besked har lämnats om att rättsskydd begärts, får tidpunkten för beskedet läggas till grund för prövning av rättshjälpsbiträdets ersättning för arbete före ansökan, om ansökan har gjorts utan dröjsmål efter försäkringsbolagets avböjande.
Nacka tingsrätt (rådmannen Jefferson) meddelade dom den 20 augusti 2014 i ett mål rörande vårdnad om barn m.m. Advokaten Kim var ombud och biträde enligt rättshjälpslagen för svaranden, P.M. I domen fastställde tingsrätten ersättning enligt rättshjälpslagen till Kim till 67 210 kr., varav 48 488 kr. för arbete. I domskälen anförde tingsrätten följande angående ersättningen till Kim
Kim har begärt ersättning för sitt uppdrag som rättshjälpsbiträde åt P.M. för bl.a. 60 timmars arbete. Ansökan om rättshjälp kom in till tingsrätten den 16 augusti 2013. Av K.E:s arbetsredogörelse framgår att 28 timmars arbete har utförts före den tidpunkten. Av 27 § tredje stycket rättshjälpslagen framgår att ersättning för arbete som har utförts före ansökan endast kan avse arbete av mindre omfattning eller av brådskande art. Med arbete av mindre omfattning avses som huvudregel arbete som motsvarar vad en advokat debiterar under en arbetsdag, dvs. sex timmar (se prop. 1978/79:90 s. 209 och rättsfallet NJA 1985 s. 106). Det arbete som har utförts kan inte anses ha varit av sådan brådskande art att det finns anledning att frångå denna huvudregel. Kim kan därför inte erhålla ersättning för mer än 38 timmars arbete.
Kim överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten, med ändring av tingsrättens beslut, skulle fastställa ersättning till honom för arbete med ett belopp motsvarande sammanlagt 60 timmars arbete. Till stöd för överklagandet anförde han sammanfattningsvis följande. Hans huvudman ansökte i juli 2014 hos sitt försäkringsbolag om rättsskydd. Den 8 augusti 2014 fick han besked att rättskydd inte beviljades. Så snart det var möjligt därefter lämnades ansökan om rättshjälp in till tingsrätten. P.M. hade innan det stod klart att han inte skulle få rättsskydd delgetts stämning och kallelse till en muntlig förberedelse i tingsrätten. Det var nödvändigt för honom att förbereda och utföra sin talan med hjälp av ombudet. Åtgärderna var brådskande.
Hovrätten (hovrättspresidenten Johnson, hovrättslagmannen Smith och hovrättsrådet Mahoney) anförde följande i beslut den 10 oktober 2014.
Av utredningen framgår att P.M. med anledning av den mot honom väckta talan i juni 2014 delgavs stämning med kallelse till en muntlig förberedelse den 8 augusti 2014.
Kim har i målet gjort gällande att det arbete som han utfört i avvaktan på besked om P.M. varit berättigad till rättsskydd varit av sådan brådskande art att han ska tillerkännas ytterligare ersättning. Av den till tingsrätten ingivna kostnadsräkningen framgår att Kim hade lagt ned 28 timmar på ärendet före rättshjälpsansökan, som kom in till tingsrätten den 16 augusti 2014.
I målet aktualiseras frågan om hur bestämmelsen i 9 § första stycket rättshjälpslagen (1996:1619) om att rättshjälpen är subsidiär i förhållande till rättsskyddet förhåller sig till bestämmelsen om retroaktiv ersättning i 27 § tredje stycket samma lag. Enligt den sist nämnda bestämmelsen kan rättshjälpsbiträdets ersättning för arbete före ansökan om rättshjälp endast avse arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art.
När det gäller den närmare tolkningen av innebörden av vad som ska anses vara av mindre omfattning eller av brådskande art framgår av förarbetena och rättspraxis att ersättning för arbete som ett biträde utfört före det att rättshjälpsansökan getts in normalt bör begränsas till att avse tid motsvarande vad en advokat debiterar under en arbetsdag. Det framgår vidare att ett biträde dock i vissa fall kan vara berättigad till ytterligare ersättning, exempelvis då uppdraget avser en svårbedömd fråga om kvarstad, där fara är i dröjsmål, eller om det annars föreligger extraordinära omständigheter (se prop. 1978/79:90 s. 208 f. och NJA 1985 s. 106).
Det arbete som Kim utfört före ansökan om rättshjälp har såvitt framgått utgjorts av sedvanliga åtgärder i syfte att driva rättsprocessen framåt. Även om åtgärderna varit nödvändiga för att ta tillvara huvudmannens rätt har de inte varit av sådan brådskande art att det inte fanns utrymme att ge in rättshjälpsansökan. Skälet för att avvakta med att ge in rättshjälpsansökan har istället varit att huvudmannen väntade på besked från försäkringsbolaget om rättsskydd skulle beviljas. När, i en situation som denna, beskedet om rättsskydd dröjer och ombudet behöver vidta sedvanliga åtgärder för att föra huvudmannens talan finns det inget hinder för ombudet att ge in rättshjälpsansökan och ange i den att huvudmannen väntar på besked om rättsskydd. Det är tvärtom önskvärt eftersom prövningen av ansökan - om rättsskydd inte beviljas - ska ske utifrån förhållandena när ansökan gavs in och dessa förhållanden kan vara svåra att återskapa i efterhand. Någon konflikt mellan bestämmelsen i 9 § första stycket rättshjälpslagen om rättsskydd och bestämmelsen om retroaktiv ersättning i 27 § tredje stycket samma lag föreligger alltså inte. Det finns därmed inget stöd för att gå utöver lagens ordalydelse i 27 § tredje stycket om att rättshjälpsbiträdets ersättning för arbete före ansökan om rättshjälp endast kan avse arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art.
K.E:s överklagande ska därför avslås.
Hovrätten anser att målet rymmer frågor där det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att ett överklagande prövas av HD. Hovrätten tillåter därför att beslutet överklagas (se 43 § andra stycket rättshjälpslagen).
Hovrätten avslår överklagandet.
Kim överklagade och yrkade att HD skulle fastställa ersättning enligt rättshjälpslagen för det arbete han utfört i tingsrätten till 102 300 kr, varav 76 560 kr för arbete, 4 680 kr för tidsspillan, 600 kr för utlägg och 20 460 kr för mervärdesskatt.
Justitiekanslern överlämnade till HD att pröva om Kim kunde tillerkännas ytterligare ersättning.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Hansen, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
I ett ärende om vårdnad förordnades Kim som rättshjälpsbiträde åt svaranden i målet, P.M. Stämning i målet utfärdades i början av juni 2013. Efter viss handläggning och skriftväxling hölls sammanträde för muntlig förberedelse i början av augusti 2013. Drygt en vecka efter det gav Kim för P.M:s räkning in en ansökan om rättshjälp som bifölls samma dag. Dom i målet meddelades sedan i augusti 2014. Kim gavs endast i begränsad utsträckning ersättning för det arbete han utfört innan ansökan gavs in, sex timmar mot yrkade 28 timmar.
Kim överklagade ersättningsbeslutet och yrkade att han skulle få full ersättning för det arbete han utfört innan ansökan om rättshjälp gavs in till tingsrätten. Han anförde bl.a. att sedan försäkringsbolaget gett besked att P.M. inte kunde ta i anspråk rättsskyddet i sin försäkring gavs ansökan in så snart det kunde ske.
Hovrätten konstaterade att om ett besked i frågan om rättsskydd kan tas i anspråk dröjer finns inget hinder att ombudet ger in en ansökan om rättshjälp ändå. Där kan ombudet uppge att besked i rättsskyddsfrågan avvaktas. Det saknas därför skäl att gå utöver ordalydelsen av 27 § tredje stycket rättshjälpslagen om att ersättning för arbete innan rättshjälp getts in endast kan omfatta arbete av mindre omfattning eller av brådskande art.
Den nuvarande rättshjälpslagen trädde i kraft 1997 och ersatte då en motsvarande lag från 1972. Den mest framträdande förändringen är att rättshjälp gjordes subsidiärt till det rättsskydd som kan fås genom en försäkring. Enligt 9 § rättshjälpslagen ska rättshjälp inte beviljas om den rättssökande har en försäkring som kan tas i anspråk. Rättshjälp ska heller inte beviljas om försäkring saknas men den rättssökande borde ha haft en sådan försäkring.
En ansökan om rättshjälp prövas av domstol om den rättsliga angelägenheten pågår där och i annat fall av rättshjälpsmyndigheten, 39 § rättshjälpslagen. Även om ansökan om rättshjälp är ofullständig i något avseende eller behöver kompletteras så anses den som ingiven (se NJA 2004 s. 826).
Ett rättshjälpsbiträde har rätt till ersättning för det arbete som har utförts. Utgångspunkten är att endast arbete som utförts efter ansökan ersätts. Enligt ordalydelsen av 27 § tredje stycket rättshjälpslagen finns två undantag. Biträdet kan genom detta få ersättning för arbete innan ansökan dels för arbete som varit av brådskande art och dels för arbete av mindre omfattning. Det är alltså situationer där biträdet måste utföra arbete som inte kan anstå innan en ansökan om rättshjälp överhuvudtaget kan ges in. Domstolen ska tillämpa bestämmelsen i 27 § tredje stycket rättshjälpslagen med restriktivitet. Tillämpningen ska förbehållas sådant arbete som utförts där biträdet genom ett annat agerande inte kan försäkra sig om att få ersättning.
För den som söker rättsligt bistånd kan det under en tid vara oklart om denne omfattas av rättsskydd i försäkring. Att en ansökan om rättshjälp ges in först sedan slutgiltigt besked getts från försäkringsbolaget framstår därför i sig inte som anmärkningsvärt. Tvärtom kan detta vara naturligt då en förutsättning för att rättshjälp ska beviljas är att en försäkring inte kan tas i anspråk. För det fall rättshjälp sedan beviljas är det då inte klart om det arbete som ett biträde utfört i avvaktan på att besked om rättsskyddet kan ersättas enligt 27 § tredje stycket rättshjälpslagen. För det fall sådant arbete inte är av brådskande art eller av mindre omfattning kan sådant arbete inte ersättas enligt bestämmelsens ordalydelse.
Att det finns ovisshet om rättsskyddet i en försäkring gäller kan endast undantagsvis antas bestå under en längre tid. Om en sådan situation uppstår får det krävas att sökanden ger in en ansökan om rättshjälp och anger att besked i frågan om rättsskydd avvaktas. Detta följer av att enligt 8 § rättshjälpsförordningen (1997:404) ska det i rättshjälpsansökan anges om rättsskyddsförsäkring finns. En ansökan ska vidare anses ha inkommit till rätten då den inges även om den i något avseende är ofullständig och således måste kompletteras (jfr p. 5). Detta innebär att om rättsskyddet i försäkringen inte visar sig kunna tas i anspråk och under förutsättning att övriga villkor är uppfyllda kan rättshjälp därefter beviljas och biträdet kan ersättas för det arbete som utförts.
Det sagda innebär att även om det under en period kan vara oklart om rättshjälp kan beviljas finns inte förutsättningar att gå utöver ordalydelsen i 27 § tredje stycket rättshjälpslagen som innebär att endast brådskande arbete eller arbete av mindre omfattning kan ersättas.
Av det arbete som Kim utfört innan rättshjälpsansökan getts in har tingsrätten fastställt ersättning för sex timmar. Detta avser arbete som varit av mindre omfattning. Det arbete som han i övrigt utfört innan ansökan har inte varit av brådskande art. Enligt 27 § tredje stycket rättshjälpslagen har han därför inte rätt att få fastställt ersättning för arbete utöver vad tingsrätten redan beslutat. Hovrättens beslut ska därför fastställas.
HD fastställer hovrättens beslut.
HD (justitieråden Bell, Silva, Hartman, referent, Smith och Reynolds) meddelade den 9 juni 2015 följande beslut.
I ett mål om vårdnad m.m. företrädde Kim svaranden. Sedan svarandens försäkringsbolag drygt två månader efter det att talan hade väckts vid tingsrätten lämnat besked att svaranden inte omfattades av något rättsskydd gav Kim in sökandens ansökan om rättshjälp. När målet avslutades tillerkändes Kim ersättning för arbete nedlagt före ansökan med sex timmar mot yrkade 28 timmar.
Kim yrkade i hovrätten ersättning för också det arbete under 22 timmar som han hade utfört före ansökan om rättshjälp. Han anförde bl.a. att ansökan gavs in så snart det kunde ske efter försäkringsbolagets avböjande besked beträffande rättsskyddet. Hovrätten, som fann att det arbete K.E. utfört inte var av brådskande art, fastställde tingsrättens beslut.
Rättshjälpslagen trädde i kraft år 1997. Den mest framträdande förändringen mot den tidigare lagen från år 1972 är att rättshjälpen är subsidiär till den rättssökandes rättsskydd genom försäkring. Enligt 9 § första stycket rättshjälpslagen får rättshjälp inte beviljas, om den rättssökande har en rättsskyddsförsäkring eller något annat liknande rättsskydd som omfattar angelägenheten.
I 7-11 §§rättshjälpsförordningen (1997:404) finns föreskrifter om ansökan om rättshjälp. I 8 § föreskrivs att det i ansökan ska anges om den sökande har eller har haft en rättsskyddsförsäkring eller liknande rättsskydd som omfattar angelägenheten.
Enligt 27 § första stycket första meningen rättshjälpslagen har ett rättshjälpsbiträde rätt till skälig ersättning för bl.a. arbete med utgångspunkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av en timkostnadsnorm. Ersättning för arbete som biträdet har lagt ner före ansökan kan enligt tredje stycket första meningen endast avse arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art.
Bestämmelserna om ersättning är väsentligen oförändrade i förhållande till vad som gällde enligt 1972 års lag. Beträffande begränsningen till arbete som har varit av ”mindre omfattning” uttalas det i förarbetena att den längsta tid som bör kunna godtas utan att ansökan görs som huvudregel bör vara sex timmar (se prop. 1996/97:9 s. 218). När det gäller begränsningen till arbete av ”brådskande art” har som exempel hänvisats till en ”svårbedömd fråga om kvarstad, där fara är i dröjsmål” (se prop. 1978/79:90 s. 209).
Enligt 1972 års lag gällde som ytterligare begränsning utöver att arbetet endast fick vara av mindre omfattning eller av brådskande art att ansökningen om rättshjälp skulle ha gjorts utan väsentligt dröjsmål (om det inte förelåg synnerliga skäl). Det kravet har dock inte överförts till 1996 års lag (jfr NJA 2007 s. 323).
Det kan inträffa att den som är i behov av rättsligt bistånd ännu inte har fått besked om han eller hon har ett försäkringsskydd, samtidigt som ett ombud lägger ner arbete i mer än sex timmar utan att arbetet är av brådskande art. Anledningen kan vara t.ex. att huvudmannen har förelagts att ge in svaromål eller att inställa sig till förhandling.
I ett sådant fall kan den rättssökande inte följa föreskriften i 8 § rättshjälpsförordningen. Som bestämmelsen är utformad ska nämligen den sökande ange om han eller hon har ett försäkringsskydd, vilket i realiteten innebär att den sökande ska ge besked att försäkringsskydd inte finns eftersom det är en förutsättning för att rättshjälp ska kunna beviljas.
För att undvika att ett rättshjälpsbiträde lägger ner arbete som inte kan ersättas på grund av förhållandet mellan föreskrifterna i å ena sidan 27 § tredje stycket rättshjälpslagen samt å andra sidan 9 § i lagen och 8 § rättshjälpsförordningen är det i och för sig fullt möjligt att tillämpa de senare bestämmelserna på det sättet, att en formenlig ansökan ges in med besked att ansökan kommer att kompletteras med besked rörande försäkringsskydd. Ansökan får då vila i avvaktan på komplettering. Att en ansökan kompletteras i efterhand innebär ändå att ansökan anses gjord vid den tidpunkt då den först gavs in (jfr NJA 1989 s. 625).
I den aktuella situationen bör det emellertid vara tillräckligt att den sökande formlöst ger domstolen (om målet pågår där; i annat fall rättshjälpsmyndigheten, se 39 § rättshjälpslagen) ett besked om att sökanden har gjort en framställning om att få ta en rättsskyddsförsäkring i anspråk, men att försäkringsbolaget ännu inte har tagit ställning i frågan. Om sökanden får ett avböjande från försäkringsbolaget kan han eller hon därefter göra en ansökan enligt 8 § rättshjälpsförordningen. Tidpunkten för ett sådant besked till domstolen bör, för det fall en ansökan utan dröjsmål följer på försäkringsbolagets ställningstagande, kunna läggas till grund för prövning av rättshjälpsbiträdets ersättning för arbete före ansökan. Arbete som utförs efter beskedet till domstolen (rättshjälpsmyndigheten) bör då kunna ersättas utan de begränsningar som annars gäller för arbete före ansökan. Begränsningen av ersättning till arbete som har varit av mindre omfattning eller av brådskande art får alltså i stället avse arbete före beskedet.
Det arbete som Kim hade utfört innan ansökan gavs in har inte varit av brådskande art. Kim, som inte har informerat domstolen om att hans huvudman väntade på besked i frågan om rättsskydd, är därmed berättigad till ersättning för arbete i endast den begränsade omfattning som domstolarna har funnit, dvs. för sex timmar. Överklagandet ska därför avslås.
HD avslår överklagandet.
HD:s beslut meddelat: den 9 juni 2015.
Mål nr: Ö 5072-14.
Lagrum: 9 och 27 §§rättshjälpslagen (1996:1619) och 8 § rättshjälpsförordningen (1997:404).
Rättsfall: NJA 1989 s. 625, NJA 2007 s. 323 och NJA 2008 s. 1080.