Fråga om utvisning på grund av narkotikabrott när den dömde har familj i Sverige.
(Jfr 1996 s 365)
Allmän åklagare väckte vid Stockholms TR åtal mot M.C, född 1971 och medborgare i Gambia, för narkotikabrott och våldsamt motstånd enligt följande gärningsbeskrivningar: Narkotikabrott. M.C och --- har gemensamt och i samråd d 23 sept 1996 på T-centralen i Stockholm olovligen överlåtit en kapsel innehållande 0,18 g heroin. Våldsamt motstånd. M.C har d 23 sept 1996 på T-centralen i Stockholm, sedan han på förekommen anledning gripits av tjänstgörande polismannen Perry satt sig till motvärn genom att knuffa honom och slå med armen mot honom, vilket haft till följd att polismannen tappat greppet om M.C och M.C sprungit från platsen.
Åklagaren yrkade vidare att M.C skulle utvisas ur riket.
TR:n meddelade dom i målet d 16 okt 1996. I ansvarsfrågan och påföljdsfrågan var rättens ledamöter (tingsfiskalen Lindstam och tre nämndemån) eniga och fann åtalet styrkt i vad gällde såväl narkotikabrott som våldsamt motstånd och dömde M.C enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64) och 17 kap 4 § BrB för narkotikabrott och våldsamt motstånd till fängelse två månader.
I fråga om utvisning dikterades TR:ns dom av tingsfiskalen Adams och nämndemannen Garner, som i domskälen anförde: M.C skall dömas för narkotikabrott bestående i överlåtelse av heroin. Han dömdes så sent som d 10 juni 1996 av Svea HovR för narkotikabrott till en månads fängelse. På grund av gärningens beskaffenhet samt då M.C har återfallit i likartad brottslighet kan det enligt TR:ns bedömning antas att han kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet. Vid övervägandet av om M.C bör utvisas ur landet skall emellertid hänsyn även tas till hans anknytning till det svenska samhället. M.C kom till Sverige i september 1993. För att försörja sig har han ägnat sig åt försäljning av afrikanska masker och kläder, men han söker också efter arbete. Han har varit hos arbetsförmedlingen och börjat "stämpla". Han bor tillsammans med sin svenska sambo och deras gemensamma dotter på ett år och nio månader. De har nyligen flyttat till en egen lägenhet. Med hänsyn främst till att det har rört sig om en relativt liten mängd narkotika samt att M.C genom sin dotter och sambo har en fast anknytning till det svenska samhället finner TR:n vid en samlad bedömning att omständigheterna trots återfallet i likartad brottslighet inte är sådana att han bör utvisas ur landet. Utvisningsyrkandet skall därför lämnas utan bifall.
I domslutet angavs att åklagarens utvisningsyrkande lämnades utan bifall.
Nämndemännen Clark och Hickman var skiljaktiga vad gäller utvisningsyrkandet mot M.C och anförde: På grund av gärningens beskaffenhet samt M.C:s återfall i likartad brottslighet kan det antas att han kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet. Han skall därför, även om hänsyn tas till att han genom sin sambo och deras gemensamma barn har en viss anknytning till det svenska samhället, utvisas ur Sverige. Beslutet skall förenas med ett förbud att återvända till Sverige. Återreseförbudet skall med hänsyn till att han har barn i Sverige begränsas till att gälla i fem år.
Åklagaren överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle utvisa M.C ur riket på fem år.
M.C bestred ändring.
HovR:n (hovrättsråden Peterson, referent, och Davis samt tf hovrättsassessorn Hubbard) anförde i dom d 25 nov 1996: HovR:ns domskäl. I enlighet med TR:ns i skuldfrågan inte överklagade dom skall M.C dömas för de åtalade gärningarna. Dessa skall bedömas på sätt TR:n gjort.
M.C har här hörts ånyo. Hans sambo L.L har hörts i frågan om utvisning, varvid hon bekräftat de uppgifter som redovisas i TR:ns dom angående hennes och M.C:s familjeförhållanden. Hon har tillagt att M.C hittills i stor utsträckning tagit hand om deras dotter medan hon arbetat, att han och dottern har en mycket nära och förtrolig kontakt med varandra samt att hon och M.C planerar att ingå äktenskap.
På de av TR:n anförde skälen finner HovR:n, vid en samlad bedömning och lika med TR:n, att M.C inte bör utvisas ur landet. TR:ns dom skall stå fast.
HovR:ns domslut. HovR:n fastställer TR:ns dom.
Nämndemännen Rodgers och Moran var skiljaktiga i frågan om utvisning och anförde: På de av TR:ns minoritet anförda skälen anser vi att M.C skall utvisas ur Sverige. Beslutet skall förenas med ett förbud att återvända till Sverige. Återreseförbudet skall begränsas till att gälla i fem år.
Riksåklagaren överklagade och yrkade att HD med ändring av HovR:ns dom skulle utvisa M.C ur riket.
M.C (offentlig försvarare advokaten L.G) bestred ändring.
Målet avgjordes efter huvudförhandling (Riksåklagaren genom byråchefen A.E).
HD (JustR:n Miller, Solerud, Olson, Cline och Mitchell, referent) beslöt följande dom: Domskäl. Av 4 kap 7 § utlänningslagen följer att en utlänning får utvisas ur Sverige om han döms till fängelse. Utvisning får dock ske endast om det på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan antas att utlänningen kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller om brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han inte bör få stanna kvar.
De brott som M.C befunnits skyldig till har inte så högt straffvärde att utvisning får ske oberoende av om det föreligger någon återfallsrisk.
M.C dömdes d 10 juni 1996 av Svea HovR till fängelse en månad för narkotikabrott bestående i att han d 4 april 1996 överlåtit heroin, 0,15 respektive 0,13 g, till två olika personer. M.C har kort tid efter denna dom på nytt gjort sig skyldig till det narkotikabrott som avses i den överklagade domen. Det kan på grund härav antas att han även i fortsättningen kommer att göra sig skyldig till sådant brott.
När det gäller frågan om utvisning skall enligt 4 kap 10 § utlänningslagen även vägas in utlänningens anknytning till det svenska samhället, varvid särskilt skall beaktas utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt längden av hans vistelse i Sverige.
M.C har vistats i landet sedan september 1993, alltså i tre och ett halvt år. Sedan februari 1994 lever han i en fast relation med en svensk kvinna, L.L, och har med henne en dotter, född i januari 1995.
Såvitt utredningen i målet ger vid handen har M.C inte haft något fast arbete i Sverige. Sitt uppehälle synes familjen ha fått genom L.L:s inkomst av ett halvtidsarbete samt genom socialbidrag. Varken när det gäller arbetsförhållanden eller social anpassning synes M.C således ha skaffat sig någon beaktansvärd anknytning till Sverige.
När det gäller de närmare familjeförhållandena har M.C och L.L, som hörts även i HD, uppgivit att M.C alltsedan L.L i september 1995 började sitt halvtidsarbete varit den av föräldrarna som mest har haft hand om den praktiska vårdnaden om dottern och att han härigenom fått en särskilt nära relation till henne. Detta har bl a medfört att dottern och han samtalar på hans modersmål, Nguyen. I samband med att M.C var berövad friheten i detta och i det tidigare målet reagerade dottern på hans frånvaro med sömnsvårigheter och matvägran.
På grund av vad som sålunda blivit upplyst om familjens förhållanden kan det befaras att en utvisning av M.C skulle medföra att familjen splittrades och att detta allvarligt skulle skada dotterns hälsa och utveckling. Detta förhållande måste tillmätas en sådan betydelse att M.C inte bör utvisas ur landet med anledning av den här aktuella brottsligheten (jfr NJA 1996 s 365 och numera även 1 kap 1 § 2 st utlänningslagen).
Domslut. HD fastställer HovR:ns domslut.
HD:s dom meddelades d 21 mars 1997 (mål nr B 5776/96).