Föreningsrättskränkning? En facklig förtroendeman utsågs till en befattning som medförde visst personalansvar, beordringsrätt och lönetillägg. Arbetsdomstolen har funnit bl.a. att arbetsgivarens senare beslut att inte låta arbetstagaren tillträda befattningen utgjorde en åtgärd i den mening begreppet har i 8 § medbestämmandelagen. Arbetsdomstolen har emellertid också funnit att arbetstagarsidan inte har lyckats styrka att arbetsgivaren uttalat att åtgärden berott på arbetstagarens fackliga arbete och därigenom inte heller gjort sannolikt att någon föreningsrättskränkning förekommit. Vidare har Arbetsdomstolen funnit bl.a. att arbetsgivaren har åsidosatt skyldighet enligt 5 § förtroendemannalagen att varsla den lokala arbetstagarorganisationen innan beslutet fattades.
Parter:
Allmänna IndustriGruppen och Plastal Aktiebolag i Göteborg.
Mellan Allmänna IndustriGruppen samt Industrifacket (hädanefter förbundet) gäller varandra i allmänhet avlösande kollektivavtal för allokemisk industri. Det i målet aktuella kollektivavtalet gällde under tiden den 1 februari 2001 t.o.m. i första hand den 31 mars 2004. Avtalet innehåller bl.a. följande.
Med iakttagande av avtalets bestämmelser i övrigt har arbetsgivaren rätt att leda och fördela arbetet och att använda arbetstagare, oavsett om dessa är organiserade eller inte.
Föreningsrätten ska på ömse sidor lämnas okränkt.
Plastal AB bedriver verksamhet med tillverkning av ytbehandlade formgjutna plastdetaljer till fordonsindustrin och har ca 300 anställda på fabriken i Göteborg. Bolaget är medlem i Allmänna IndustriGruppen och är därigenom bundet av kollektivavtalet.
M.M.J. är anställd hos bolaget. Hon är medlem i förbundet och är även ledamot i klubbstyrelsen vid bolaget.
Mellan parterna har uppkommit tvist huruvida bolaget har omplacerat M.M.J. och i samband därmed kränkt hennes föreningsrätt och åsidosatt bestämmelser i medbestämmandelagen, förtroendemannalagen och kollektivavtalet. Tvisten gäller även frågan om bolaget har åsidosatt medbestämmandelagen eller förtroendemannalagen genom att omplacera M.M.J. utan att dessförinnan ha påkallat förhandling eller lämnat varsel.
Tvisten har varit föremål för såväl lokal som central förhandling utan att parterna har kunnat enas.
1. att till Industrifacket utge allmänt skadestånd med 100 000 kr för brott mot bestämmelser om föreningsrätt i medbestämmandelagen och kollektivavtalet,
2. att till Industrifacket utge allmänt skadestånd med 50 000 kr för åsidosättande av förhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen, alternativt åsidosättande av skyldighet att varsla enligt förtroendemannalagen,
4. att till M.M.J. utge allmänt skadestånd med 100 000 kr för brott mot bestämmelser om föreningsrätt i medbestämmandelagen och kollektivavtalet,
7. att till M.M.J. utge ekonomiskt skadestånd med 750 kr per månad från och med den 1 oktober 2002 till och med den 31 januari 2003, med 1 500 kr per månad från och med den 1 februari 2003 till och med den 31 mars 2004 samt med 1 050 kr från och med den 1 april 2004 till dagen för huvudförhandling i målet, den 21 april 2004,
8. att till M.M.J. utge lön med 1 500 kr, varav 750 kr avser augusti 2002 och 750 kr september 2002.
Vidare har förbundet yrkat ränta dels på de allmänna skadestånden enligt 4 och 6 §§räntelagen från dagen för delgivning av stämning, den 22 september 2003, och dels på det ekonomiska skadeståndet och på lönebeloppen enligt 3 och 6 §§räntelagen fr.o.m. den 25:e respektive månad till dess full betalning sker.
Slutligen har förbundet yrkat att M.M.J. skall förbehållas rätten att framdeles ställa krav på ekonomiskt skadestånd avseende tid efter dagen för huvudförhandlingen i målet.
Arbetsgivarparterna har bestritt käromålet i sin helhet. De yrkade lönebeloppen och ränteberäkningen har vitsordats som i och för sig korrekta.
Parterna har yrkat ersättning för rättegångskostnader.
Till utveckling av sin talan har parterna anfört i huvudsak följande.
M.M.J. arbetar på en produktionsavdelning i bolaget, på den s.k. lacken. Det är den avdelning som ytbehandlar färdiggjutna plastdetaljer. Arbetet på lacken bedrivs på två plattformar, den nedre och den övre, med i stort sett likartade arbetsuppgifter. Arbetet bedrivs i två skift, dag och kväll. Lacken har två produktionsledare, en för vardera skiftet. Tidigare fanns också en lagledare, som utsetts av respektive produktionsledare, på varje plattform.
Våren 2002 planerade bolaget att införa utvecklingsprogrammet Miller, PGT. Avsikten med PGT är att få all personal att ta större ansvar för bolagets målsättningar. Genom PGT styrs arbetet med att sätta upp och genomföra mål till mindre enheter. Varje produktionsledare får hjälp av team som består av 8-12 personer och som har en s.k. teamledare. För lackens del innebar detta att fem teamledare per skift ersatte de tidigare två lagledarna. Liksom lagledare utses teamledare av produktionsledaren. Det rör sig om fem team, varav fyra på den övre plattformen och ett på den nedre plattformen. En teamledare har en gruppsamordnande funktion. Teamledaren utbildar sina arbetskamrater, har en viss beordringsrätt, ansvar för utrustning och har ett utökat ansvar för att arbetet fungerar. De tidigare lagledarna hade lönetillägg. Avsikten var att även teamledare skulle få detta. Vem som utses till teamledare är en viktigare förändring av verksamheten och frågan skall enligt fackklubbens uppfattning vara föremål för förhandling enligt medbestämmandelagen. Förhandling har förekommit i vissa fall, dock inte alltid.
Under våren 2002 arbetade H.A. som produktionsledare på Dudley skift, dvs. dagskiftet. Han ersattes sedan av skiftchefen J.J. till dess att A-C.R. tillträdde befattningen den 16 september 2002.
H.A. var biträdd av två lagledare och en ställföreträdande lagledare, vilka fungerade väl. Han uppmanades under våren 2002 att utse fem teamledare i enlighet med det nya utvecklingsprogrammet. Eftersom H.A. avsåg att byta till ett annat arbete inom bolaget efter sommaren tyckte han att det inte var lämpligt att han skulle utse de nya teamledarna. Han menade att det var bättre att de utsågs av hans efterträdare. Det var emellertid viktigt för bolaget att komma igång med PGT, som skulle inledas med ledar- och medarbetarseminarier. Teamledarna skulle delta i ledarseminarierna. Bolagsledningen måste därför i god tid få veta vilka som utsetts till teamledare. Dessutom ansåg J.J., som gick in som tillförordnad produktionsledare, att det var H.A. som hade bäst kännedom om personalens kompetens.
Under våren 2002 hade M.M.J. ansvar för ett projekt, P 28. Projektet innebar att införa en process för att tillverka stötfångare till en ny Volvomodell. M.M.J. deltog i hela utvecklingsprocessen och utförde detta arbete mycket bra. Hon visade sig ha en pedagogisk ådra. H.A. ansåg att hon var ett ledarämne och utsåg henne till en av fem teamledare. Som övriga teamledare utsåg han sina tidigare lagledare, inklusive den ställföreträdande lagledaren, samt D.D.
M.M.J. började fungera som teamledare redan före sommaren 2002 och kallades sedan till ett ledarseminarium den 15 augusti 2002. Vid seminariet talade H.A. med sina teamledare och de satte upp gemensamma mål.
Den 4 september 2002 hölls en lokal förhandling i frågan om utseende av A-C.R. till produktionsledare. Vid förhandlingen uppgav bolaget på särskild fråga från de fackliga företrädarna att uttagna teamledare låg fast.
A-C.R. tillträdde som produktionsledare den 16 september 2002. Omkring två veckor senare kallade hon M.M.J. till ett möte. M.M.J. antog att A-C.R. behövde hennes hjälp med något. Med på mötet var också C.H. Mötet inleddes med att A-C.R. berömde M.M.J., men därefter förklarade hon att M.M.J. inte passade som teamledare. Som skäl för detta angav A-C.R. det fackliga arbete som utfördes av M.M.J. Mötet slutade med att A-C.R. beordrade M.M.J. tillbaka till sitt tidigare arbete på den övre plattformen.
M.M.J. blev mycket upprörd över beskedet och gick till klubbexpeditionen. Där träffade hon A.U., som omedelbart lade märke till att något hade hänt. M.M.J. berättade då för A.U. om vad som hänt och uppgav då det skäl för åtgärden som A-C.R. hade framfört.
Genom att frånta M.M.J. uppgiften att vara teamledare har bolaget enligt förbundets mening åsidosatt flera bestämmelser i lag och avtal. Genom omplaceringen har bolaget vidtagit en särskilt ingripande åtgärd, som berövat M.M.J. både befogenheter och lön. Om domstolen inte skulle finna att M.M.J. har börjat utföra arbetsuppgifter som teamledare, görs gällande att hon i varje fall var utsedd till sådan och att bolaget berövade henne möjligheten att arbeta som sådan.
Bolaget har vidtagit åtgärden på grund av M.M.J. fackliga arbete, vilket innebär en kränkning av hennes föreningsrätt enligt 8 § medbestämmandelagen och 18 § kollektivavtalet. Vid bedömningen av föreningsrättsfrågan bör beaktas att bolaget har en negativ inställning till den fackliga organisationen.
Omplaceringen har också inneburit en försämring av M.M.J. arbetsvillkor, vilket betyder att åtgärden har vidtagits i strid mot 4 § förtroendemannalagen.
Förbundet gör i målet gällande att bolagets underlåtenhet att varsla eller påkalla förhandling i frågan om arbetsförhållandena för M.M.J. har inneburit att förbundet betagits sin rätt till inflytande i denna fråga. Förbundet anser att denna underlåtenhet medför skadeståndsskyldighet för bolaget. Det är förbundets uppfattning att bolagets agerande i denna del utgör ett brott mot någon av reglerna i förtroendemannalagen eller medbestämmandelagen.
Omplaceringen av M.M.J. vidtogs av personliga skäl som inte är godtagbara. Åtgärden hade så ingripande verkningar att bolaget måste anses ha brutit mot kollektivavtalet enligt det synsätt som Arbetsdomstolen har utvecklat i domen 1978 nr 89.
Genom att M.M.J. beordrades tillbaka till sitt tidigare arbete fråntogs hon därigenom arbetsuppgifter och gick miste om lönetillägget. Det var endast på grund av att beloppen avseende teamledarnas lönetillägg inte hade bestämts som M.M.J. inte redan då fick något sådant lönetillägg. M.M.J. bör vara berättigad att erhålla den ersättning som senare bestämdes. Ersättningen bör för tiden efter ledarseminariet fram till omplaceringen utgå som lön och för tiden därefter som ekonomiskt skadestånd.
Utvecklingsprogrammet PGT infördes under hösten 2002 i syftet att göra personalen mer delaktig i produktionsprocessen. Det som skiljer en teamledare i det nya systemet från en tidigare lagledare är gruppens storlek. I övrigt är arbetsuppgifterna samt sättet att utse respektive att frånta någon arbetsuppgiften i fråga desamma. Att vara teamledare är en förtroendeuppgift. Det är därför naturligt att teamledarna utses av den som vid varje tidpunkt är produktionsledare.
Det finns en funktionsbeskrivning, daterad den 24 mars 2003, avseende teamledares arbetsuppgifter. Den överensstämmer i sak med vad som gällde vid den i målet aktuella tidpunkten. Funktionsbeskrivningen, som skall undertecknas av varje teamledare, innehåller bl.a. följande.
- Daglig produktion, drivning/ledning av teamets arbete inklusive förbättringsarbete.
- Planera och samordna arbetsuppgifterna inom laget.
- Personalplanera med hänsyn till närvaro och kompetens, samt aktivt bidra till att tvister i laget blir lösta.
- Aktivt bidra till att lagets arbete rapporteras i gällande produktsystem.
- Ansvara för teamets utfall avseende kvalitet, volym och ekonomi.
- Stödja teamet så att rätt förutsättningar finns för att arbetet skall kunna utföras.
- Handleda och utbilda teamets medlemmar.
- Leda drivningsmöte PGT.
- Avlösa teammedlemmar.
- Teamets kontaktperson.
- Kunna utföra teamets samtliga uppgifter.
- Att ge teammedlemmar ledighet del av dag i samråd med produktionsledaren.
- Larma produktionsledaren om risk föreligger att produktionsstörningar uppstår.
- Rätt att stoppa arbete som riskerar människa, maskin eller miljö.
- Att akut ändra i planer vid förändrade förutsättningar i samråd med närmsta chef.
- Enligt företagets ”Attest och delegationsplan”.
Till det anförda bör läggas att det inte är ett permanent uppdrag att vara teamledare. Avsikten är att arbetsuppgiften skall kunna flyttas mellan olika personer om omständigheterna så motiverar. En teamledare har ett visst lönetillägg. Det finns även andra former av ansvarstillägg, t.ex. för kvalitetsansvar. Ett stort antal anställda har diverse ansvarsområden och motsvarande ansvarstillägg.
Under våren 2002 pratade produktionsledaren Harper och skiftchefen J.J. om utseendet av teamledare i den nya organisationen. J.J. hade uppfattningen att H.A. skulle föreslå fem personer. H.A. föreslog sedan sina tre tidigare lagledare samt M.M.J. och D.D.
H.A. hade semester till den 4 augusti 2002 och var sedan sjukskriven från den 26 augusti 2002 till dess att han flyttade till en annan avdelning. Under H.A:s frånvaro sköttes hans uppgifter av J.J. Inte heller J.J. utsåg några teamledare.
Som ett led i införandet av det nya utvecklingsprogrammet hölls seminarier för all personal. Det började med ett seminarium för chefer och man fortsatte sedan med övrig personal. Ett seminarium för teamledare hölls i augusti 2002. Det var naturligt att till detta kalla H.A. och de av honom föreslagna teamledarna, även om dessa ännu inte var utnämnda.
Det var vid denna tidpunkt alltså inte bestämt vilka som skulle vara teamledare. Det är i och för sig riktigt att det i protokollet från förhandlingen den 4 september 2002 angavs att ”utsedda teamledare ligger fast”. Formuleringen har dock ingen självständig betydelse. Eftersom A-C.R. ännu inte hade tillträtt som produktionsledare fanns inga andra än de tidigare föreslagna teamledarna. Att frågan över huvud taget ställdes från fackklubben visar att det förelåg en osäkerhet om vad som skulle gälla.
A-C.R. tillträdde arbetet som produktionsledare den 16 september 2002. Hon hade hjälp av Harris, som tidigare varit lagledare på kvällsskiftet. På grund av sjukdom blev det i praktiken så att Harris till att börja med arbetade som generell teamledare för båda plattformarna.
Några veckor efter sitt tillträde utsåg A-C.R. fem teamledare. M.M.J. ingick inte i den gruppen. A-C.R. gjorde därvidlag en annan bedömning än H.A. Beslutet att inte ta ut M.M.J. som teamledare grundades på att hon inte bedömdes ha rätt personliga egenskaper för arbetet.
Det är riktigt att det i detta sammanhang förekom ett samtal mellan M.M.J. och A-C.R., som förklarade varför M.M.J. inte utsågs till teamledare trots att hon var föreslagen till detta. Under samtalet, som var relativt långvarigt, sades inget om att det var M.M.J. fackliga uppdrag som var skälet till att M.M.J. inte fick arbetet som teamledare. Knight blev ledsen under samtalet, men enligt A-C.R. uppnåddes ändå ett samförstånd mellan dem.
M.M.J. har aldrig utfört de arbetsuppgifter som framgår av funktionsbeskrivningen, inte heller skrivit under någon sådan eller haft någon beordringsrätt. Hon var inblandad i det omfattande projektet P 28 som en vanlig anställd. M.M.J. var aldrig definitivt utsedd till teamledare, och hon hade alltså inte heller tillträtt det arbetet.
Bolaget har inte vidtagit någon omplaceringsåtgärd eller annan åtgärd avseende M.M.J. som har sammanhängt med hennes fackliga engagemang. Bolaget har därför inte kränkt hennes föreningsrätt enligt lag eller kollektivavtal.
M.M.J. har aldrig tillträtt arbetet som teamledare eller ens varit definitivt utsedd att vara teamledare. Hon har alltså inte utfört arbetsuppgifter som teamledare. Man kan inte omplaceras från en befattning som man aldrig har innehaft. Hon var föreslagen att vara teamledare, men fick till slut besked om att hon inte skulle få detta arbete.
Från bolagets sida har inte angetts att orsaken till beskedet skulle vara M.M.J. fackliga engagemang eller frånvaro för facklig verksamhet. Denna frånvaro var för övrigt mycket begränsad och kunde alltså inte påverka hennes arbetsinsatser. Det har inte heller varit fråga om en sådan ingripande omplacering att den skulle kunna prövas med hänvisning till den s.k. bastubadarprincipen, dvs. utgöra ett brott mot kollektivavtalet. Under alla förhållanden har bolaget haft fullt godtagbara skäl för åtgärden. Det var nämligen uteslutande fråga om en bedömning av M.M.J. personliga lämplighet för arbetet som teamledare.
Av samma skäl har bolaget inte brutit mot 4 § förtroendemannalagen. Om domstolen skulle finna att M.M.J. har fått vidkännas försämrade arbetsförhållanden eller anställningsvillkor har detta faktum i varje fall inte haft samband med hennes fackliga arbete. Om bolagets handlande skulle anses utgöra en kränkning av föreningsrätten, bör handlingen enligt arbetsgivarparternas mening inte samtidigt föranleda ett skadestånd för brott mot förtroendemannalagen.
Eftersom ingen omplacering av M.M.J. har gjorts har det redan av det skälet inte kunnat föreligga någon skyldighet för bolaget att påkalla primär förhandling. Även om det skulle anses ha vidtagits en omplacering har det inte förelegat någon förhandlingsskyldighet. Varken utseende av teamledare eller fråntagande av samma uppgift är en sådan viktigare förändring av verksamheten att det föreligger förhandlingsskyldighet enligt 11 § medbestämmandelagen. Utseende av teamledare bygger på överenskommelse med den anställde. Bolaget har också möjlighet att lyfta bort uppgiften att vara teamledare utan den anställdes samtycke. Vidare har ingen förhandlingsskyldighet förelegat eftersom det finns en överenskommelse med fackklubben i frågan. Slutligen skall enligt en uppfattning som har stöd i doktrinen 11 § medbestämmandelagen inte tillämpas parallellt med 5 § förtroendemannalagen, vilken gäller skyldighet bl.a. att varsla den fackliga organisationen innan det företas en förändring av en facklig förtroendemans arbetsvillkor. Den sistnämnda regeln har emellertid som arbetsgivarparterna ser saken inte åberopats i målet.
Tvisten i målet gäller i huvudsak vad som förekom vid ett samtal troligen i slutet av september 2002 mellan M.M.J. och produktionsledaren A-C.R. Enligt förbundet innebar samtalet att M.M.J. omplacerades från arbetsuppgifter som teamledare av skäl som var hänförliga till hennes fackliga verksamhet som ledamot av klubbstyrelsen. Arbetsgivarparterna har förnekat att det var fråga om någon omplacering eftersom M.M.J. enligt deras mening inte ens hade blivit utsedd till teamledare. De har dessutom gjort gällande att det besked som lämnades M.M.J. vid samtalet i alla händelser inte berodde på hennes fackliga verksamhet.
I målet uppkommer främst följande frågor:
3. Har bolaget åsidosatt förtroendemannalagen eller medbestämmandelagen genom att omplacera M.M.J. utan att dessförinnan varsla eller påkalla förhandling i frågan?
Arbetsdomstolen har hållit huvudförhandling i målet. Vid denna har M.M.J. hörts under sanningsförsäkran. På förbundets begäran har vittnesförhör hållits med tidigare produktionsledaren H.A., vice klubbordföranden Wiley och klubbordföranden O.F. På bolagets begäran har vittnesförhör hållits med platschefen Hartman, tidigare produktionsledaren A-C.R., produktionsledaren Harris, skiftchefen J.J., teamledaren Thompson och personalchefen T.H. Förbundet har åberopat viss skriftlig bevisning.
Efter huvudförhandlingen i målet har domstolen funnit nödvändigt att enligt 43 kap. 14 § rättegångsbalken komplettera utredningen i frågan om bolagets handlande har inneburit att förbundet har betagits sin rätt till inflytande enligt arbetsrättslig lagstiftning. Domstolen har efter samråd med parterna funnit att tillräcklig komplettering har skett genom den skriftväxling som förekommit efter huvudförhandlingen.
Arbetsdomstolen väljer att först gå in på frågan om M.M.J. före samtalet med A-C.R. hade utfört arbete som teamledare eller åtminstone var utsedd att inneha en sådan befattning. Svaret på denna fråga har direkt betydelse endast för förbundets yrkande om lön, men är också av intresse för bedömningen av det fortsatta händelseförloppet.
Arbetsdomstolen kan i denna del först konstatera att det av de i målet hörda personerna endast är M.M.J. själv som haft uppfattningen att hon faktiskt börjat arbeta som teamledare vid tidpunkten för samtalet med A-C.R. i slutet av september 2002. Hon har inför domstolen berättat om sitt arbete under slutet av våren fram till september 2002, vilket huvudsakligen gällde ett projekt som hon var sysselsatt med, men hennes uppgifter utvisar inte att hon under den tiden hade en sådan funktion som teamledarna var avsedda att ha. Utredningen i målet ger inget stöd för att det vid denna tidpunkt skulle ha gjorts någon indelning av de anställda i team. Av betydelse är vidare D.D:s uppgifter om att han för sin egen del ansåg sig vara utsedd till teamledare först när A-C.R., troligen i slutet av september 2002, informerade laget om detta och han började delta i morgonmöten i sin nya egenskap. Sammanfattningsvis vinner M.M.J. uppgifter inte stöd i den övriga utredningen, och de motsägs direkt av vissa andra uppgifter.
Arbetsdomstolen kommer till slutsatsen att det inte har blivit styrkt i målet att M.M.J. vid tidpunkten för samtalet med A-C.R. hade utfört något arbete i egenskap av teamledare eller i någon annan mening hade tillträtt denna syssla.
Frågan blir då om M.M.J. vid den angivna tidpunkten hade blivit utsedd att vara teamledare eller om hon bara var föreslagen för den befattningen. Domstolens bedömning i den frågan får göras mot bakgrund av att det ostridigt var produktionsledaren som hade exklusiv rätt att utse teamledarna. H.A., som under våren 2002 var M.M.J. produktionsledare, har inför domstolen förklarat att han på begäran av sin chef J.J. utsåg bl.a. M.M.J. att vara teamledare. Uppfattningen att M.M.J. var utsedd till teamledare vinner stöd av vad som förekom vid en lokal förhandling den 4 september 2002. Enligt protokollet från förhandlingen anfördes från bolagets sida på direkt fråga från fackklubben att ”uttagna teamledare på plattform ligger fast”. Vad som talar i annan riktning är D.D:s uppgift om att han för egen del uppfattade sig som endast föreslagen för befattningen. Det är emellertid oklart om han avsåg att göra någon distinktion mellan att vara utsedd och att vara föreslagen.
Arbetsdomstolen kommer till slutsatsen att det är styrkt i målet att M.M.J. var utsedd att vara teamledare, men inte att hon hade utfört något arbete i denna egenskap vid tidpunkten för samtalet med A-C.R., dvs. i slutet av september 2002. Domstolens ställningstagande leder till att M.M.J. inte är berättigad till den ersättning som yrkats i målet i form av lönetillägg för tiden augusti – september 2002.
Enligt 8 § första stycket medbestämmandelagen skall föreningsrätten lämnas okränkt. Kränkning av föreningsrätten föreligger, om någon på arbetsgivar- eller arbetstagarsidan vidtar åtgärd till skada för någon på andra sidan för att denne har utnyttjat sin föreningsrätt eller om någon på ena sidan vidtar åtgärd mot någon på andra sidan i syfte att förmå denne att inte utnyttja sin föreningsrätt.
En utgångspunkt för domstolens bedömning är att M.M.J. blivit utsedd till teamledare men inte hade tillträtt som sådan. A-C.R:s besked till M.M.J. att hon inte skulle vara teamledare innebar mot den bakgrunden utan tvivel en åtgärd i den mening begreppet har i 8 § medbestämmandelagen. Den avgörande frågan blir därmed i vilket syfte denna åtgärd vidtogs.
Det ligger i sakens natur att det är en svår uppgift för en part att bevisa vilket syfte motparten har haft med en viss åtgärd. Arbetsdomstolen har därför i sin praxis tillämpat en fördelning av bevisbördan mellan parterna. I mål om kränkning av en arbetstagares föreningsrätt innebär denna praxis att det inledningsvis ankommer på arbetstagarparten att visa sannolika skäl för att en kränkning av föreningsrätten förekommit. Om arbetstagarparten lyckas med detta är det därefter arbetsgivarens sak att styrka att han har haft ett av föreningsrättsfrågan oberoende, objektivt godtagbart skäl för sin påtalade åtgärd.
Förbundet har gjort gällande att bolaget har en negativ inställning till den fackliga organisationen. Detta påstående har dock enligt domstolens mening inte något nämnvärt stöd i utredningen. A.U. har inför domstolen uppgett att det har förekommit problem med tillämpningen av medbestämmandelagen vid företaget, men även om denna uppgift skulle vara riktig ger den inte belägg för att bolaget har en negativ inställning till fackligt arbete. Domstolen anser att vad förbundet anfört i denna del inte bör tillmätas någon betydelse vid bedömningen av föreningsrättsfrågan. Det kan tilläggas att det i fråga om särskilt M.M.J. förhållanden inte har framkommit något som tyder på att hennes fackliga verksamhet på något sätt var kontroversiell i förhållandet till bolaget som arbetsgivare. Hennes uppdrag var ju begränsat till att gälla ledamotskap i klubbstyrelsen, och hon har själv lämnat uppgiften att det fackliga uppdraget tog endast omkring två timmar per vecka i anspråk.
Vad förbundet framför allt har grundat sin talan på är vad som enligt förbundets mening uttalades från A-C.R:s sida vid hennes samtal med M.M.J. i slutet av september 2002, dvs. det samtal vid vilket det klargjordes att M.M.J. inte skulle vara teamledare. Enligt förbundet yttrade A-C.R. att bolagets beslut grundades på att M.M.J. var ledamot av klubbstyrelsen. Om det kan styrkas att A-C.R. yttrade sig på detta sätt har man som domstolen ser saken att utgå från att det har varit fråga om en föreningsrättskränkning. Vad som sades vid samtalet har alltså en helt avgörande betydelse för bedömningen av föreningsrättsfrågan.
Utredningen i målet består i första hand av de uppgifter som M.M.J. och A-C.R. har lämnat vid huvudförhandlingen i målet. Det kan inskjutas att det i målet har lämnats olika uppgifter i frågan om även Harris var närvarande i rummet under samtalet. M.M.J. har menat att så var fallet, medan A-C.R. och Harris har förnekat detta. Frågan har enligt domstolens mening ingen nämnvärd betydelse i sammanhanget och den lämnas därför därhän i det följande. M.M.J. och A-C.R. har vid huvudförhandlingen berättat i huvudsak följande.
M.M.J.: A-C.R. sade till henne att hon inte passade som teamledare. När M.M.J. frågade om skälet fick hon till svar att det berodde på hennes fackliga arbete och att hon på grund därav var borta så mycket från arbetsplatsen. M.M.J. berättade då att det var fråga om endast två timmar per vecka. A-C.R. gjorde klart att beslutet inte grundades på M.M.J. personliga egenskaper. A-C.R. sade tvärtom att M.M.J. var duktig i sitt arbete. Under samtalet, som varade 10-15 minuter, blev M.M.J. ledsen och grät.
A-C.R.: Samtalet kom till stånd med anledning av att M.M.J. inte skulle utses till teamledare. Beslutet grundade sig i att A-C.R. hade kommit till slutsatsen att M.M.J. saknade de nödvändiga ledaregenskaperna. Påståendet om att A-C.R. skulle ha sagt att beslutet berodde på M.M.J. fackliga verksamhet är oriktigt. Om det fackliga arbetet berördes vid samtalet, var det i varje fall inte A-C.R. som tog upp ämnet. Samtalet pågick ganska länge efter det att M.M.J. fått det negativa beskedet. Totalt varade samtalet 30-45 minuter och handlade bl.a. om M.M.J. familjesituation.
Av det anförda framgår att ord står mot ord i fråga om vad som sades vid samtalet. Domstolen återkommer i det följande till hur de motstridiga uppgifterna bör värderas. Det finns anledning att dessförinnan gå in på vad som inträffade under tiden närmast efter samtalet. M.M.J. har berättat om att hon direkt efter samtalet gick till klubbstyrelsens lokal, där hon berättade för A.U. om vad som inträffat. Detta ledde i sin tur till att Butler hade ett samtal med J.J. De nu omnämnda personerna har vid huvudförhandlingen berättat bl.a. följande.
A.U.: Hon träffade M.M.J. direkt efter dennas samtal med A-C.R. M.M.J. var mycket upprörd och berättade efter en stund att hon inte skulle få vara teamledare längre och att orsaken var att M.M.J. fackliga arbete inte passade A-C.R. M.M.J. hade inte förstått att A-C.R:s handlande var otillåtet enligt lag, men fick detta klart för sig vid samtalet med A.U. A.U. kallade sedan O.F. till klubblokalen.
O.F.: Efter att ha blivit kontaktad av A.U. anslöt han sig till henne och M.M.J. på klubbexpeditionen. M.M.J. kände sig orättvist behandlad och berättade att orsaken till bolagets besked var hennes fackliga arbete. Han kontaktade då A-C.R:s chef, J.J. Denne återkom efter två dagar och uppgav att beslutet avseende M.M.J. ”inte bara berodde på det fackliga arbetet” utan även på hennes höga frånvaro.
J.J.: När Butler frågade honom om utseende av teamledare sade han att detta var produktionsledarens uppgift och att han själv inte skulle lägga sig i dennes val. M.M.J. fackliga arbete nämndes inte i samtalet.
Mot bakgrund av de nu återgivna uppgifterna gör domstolen följande bedömning. Som redan har konstaterats står ord mot ord i fråga om vad som sades vid samtalet mellan M.M.J. och A-C.R. Det finns anledning att här erinra om att domstolen i ett föregående avsnitt har kommit till slutsatsen att M.M.J. uppgifter om sina arbetsuppgifter inte stöds av eller rentav motsägs av den övriga utredningen. Mot den bakgrunden finns det i varje fall inte anledning att betrakta M.M.J. uppgifter som mer tillförlitliga än A-C.R:s.
Det som talar för förbundets version är Payne och O.F:s uppgifter om vad M.M.J. sade till dem kort efter samtalet med A-C.R. Både Wiley och O.F. har under förhören gett ett både trovärdigt och tillförlitligt intryck. Enligt Arbetsdomstolens mening råder det inget tvivel om att M.M.J. var upprörd och för dem berättade att hon var tvungen att sluta som teamledare på grund av sitt fackliga arbete. Det betyder dock inte utan vidare att det faktiskt var så som samtalet med A-C.R. utspelade sig. Det råder motstridiga uppgifter om hur länge det samtalet pågick, men det står klart att det inte var helt kort. Enligt A-C.R. berördes åtskilliga frågor med anknytning till M.M.J. förhållanden både på arbetet och i det privata, och hon har inte kategoriskt förnekat att M.M.J. fackliga arbete berördes vid samtalet. Det är därför möjligt och kanske även troligt att M.M.J. fackliga verksamhet på något sätt nämndes under hennes samtal med A-C.R. Men det är likväl oklart hur A-C.R. i så fall uttryckte sig. Man kan enligt domstolens mening inte bortse från möjligheten att M.M.J. på något sätt missförstod vad A-C.R. yttrade i detta sammanhang.
Förbundets ståndpunkt stöds visserligen även av O.F:s uppgifter om det senare samtalet med J.J. Även beträffande det samtalet står emellertid ord mot ord. Enligt Arbetsdomstolens mening finns det anledning att sätta tilltro till O.F:s uppgifter så till vida att samtalet gällde betydelsen i detta sammanhang av M.M.J. fackliga arbete. Men även om samtalet utspelade sig så som O.F. har berättat anser domstolen att J.J:s yttrande - dvs. att det inte ”bara” var M.M.J. fackliga arbete som var skälet till att hon inte blev teamledare - är alltför indirekt och obestämt för att tillmätas någon nämnvärd betydelse vid bevisvärderingen.
Arbetsdomstolen anser att den nu behandlade bevisfrågan är svårbedömd. Vid ett samlat ställningstagande kommer domstolen dock till slutsatsen att de övriga omständigheter som förbundet har åberopat inte ger tillräckligt stöd för förbundets version av samtalet mellan M.M.J. och A-C.R. Det betyder att förbundet inte har förmått göra sannolikt att bolagets åtgärd har innefattat en kränkning av M.M.J. föreningsrätt. Yrkandet om skadestånd för brott mot 8 § medbestämmandelagen skall alltså avslås.
Förbundets yrkande i denna del grundas på bestämmelsen i 4 § förtroendemannalagen, vilken innebär att en facklig förtroendeman inte med anledning av sitt uppdrag får ges förändrade arbetsförhållanden eller anställningsvillkor.
Arbetsdomstolens ställningstagande i det föregående innebär att domstolen har att utgå från att det inte var M.M.J. fackliga verksamhet som var anledning till att hon inte fick arbeta som teamledare. Detta betyder att bolagets besked till henne inte heller utgjorde något brott mot den angivna bestämmelsen i förtroendemannalagen. Förbundets talan skall således ogillas även i den delen.
I domen 1978 nr 89 utvecklade Arbetsdomstolen synsättet att en omplacering i vissa fall kan prövas rättsligt. Detta gäller fall där en omplacering är så ingripande att den till sina verkningar är att jämställa med en uppsägning eller ett avskedande. När en så ingripande omplacering görs av personliga skäl måste arbetsgivaren visa godtagbara skäl för sin åtgärd. Kan han inte göra detta, föreligger ett brott mot kollektivavtalet.
För M.M.J. innebar visserligen bolagets beslut att hon gick miste om ett tilltänkt lönetillägg samt det ansvar och vissa särskilda arbetsuppgifter som sammanhänger med att vara teamledare. Det rörde sig emellertid om en arbetsuppgift som enligt vad bolaget oemotsagt har anfört var avsedd att rotera bland de anställda i produktionen. Till detta kommer att M.M.J. inte hade tillträtt befattningen som teamledare. Mot denna bakgrund finner Arbetsdomstolen att bolagets åtgärd inte kan ses som en omplacering av sådant ingripande slag som har angetts i det föregående. Förbundets talan skall därför avslås även i denna del.
Genom den skriftväxling som förekommit efter huvudförhandlingen i målet har klarlagts att förbundet till stöd för sin talan i denna del har åberopat att bolaget har beslutat om förändring av M.M.J. arbetsförhållanden utan att dessförinnan varsla förbundet enligt förtroendemannalagen, alternativt påkalla förhandling enligt medbestämmandelagen i frågan.
Enligt 11 § första stycket medbestämmandelagen skall arbetsgivare innan han beslutar om viktigare förändring av sin verksamhet på eget initiativ förhandla med arbetstagarorganisation i förhållande till vilken han är bunden av kollektivavtal. Detsamma gäller innan arbetsgivare beslutar om viktigare förändring av arbets- eller anställningsförhållandena för arbetstagare som tillhör organisationen.
Regeln i medbestämmandelagen kan jämföras med 5 § förtroendemannalagen som är tillämplig i fall bl.a. då fråga uppkommer om ändring av facklig förtroendemans arbetsförhållanden eller anställningsvillkor. Arbetsgivaren skall då minst två veckor i förväg bl.a. varsla den lokala arbetstagarorganisationen. Skyldighet att lämna varsel och underrättelse föreligger inte vid sådan ändring som utgör ett normalt led i förtroendemannens arbete och inte försämrar hans möjligheter att fullgöra det fackliga uppdraget. Sedan varsel och underrättelse lämnats har den lokala arbetstagarorganisationen och förtroendemannen rätt till överläggning med arbetsgivaren.
Förbundet har som framgår i det föregående lämnat öppet vilken av dessa båda regleringar som är tillämplig i ett fall som det föreliggande. Arbetsdomstolen gör i den frågan följande bedömning.
Om en lag innehåller en särskild föreskrift som avviker från medbestämmandelagen, skall enligt 3 § medbestämmandelagen den föreskriften gälla. I anslutning till bestämmelsen uttalas i förarbetena till medbestämmandelagen att lagen utgår från den vedertagna principen att speciallag tar över allmän lag. Som exempel på sådana föreskrifter anges bl.a. förtroendemannalagens regler om överläggning i vissa fall innan arbetsgivare fattar beslut om omplacering av facklig förtroendeman. Dessa särskilda föreskrifter skall enligt förarbetena gälla i stället för de allmänna reglerna om primär förhandlingsskyldighet i medbestämmandelagen (se prop. 1975/76:105 bil. 1 s. 330, jfr Baker m.fl., Medbestämmandelagen, 1997 s. 96, och Owens, Facklig förtroendeman, 7 uppl., 2004, s. 45 f).
Enligt Arbetsdomstolens mening saknas det anledning att i denna fråga frångå det synsätt som kommer till uttryck i motiven till medbestämmandelagen. I varje fall i en situation som den föreliggande, där det aktuella beslutet endast berör en facklig förtroendeman, bör alltså förtroendemannalagens regler om arbetstagarinflytande tillämpas i stället för de motsvarande reglerna i medbestämmandelagen.
I målet är ostridigt att bolaget underlät att varsla den lokala arbetstagarorganisationen innan bolaget fattade beslutet att inte låta M.M.J. tillträda som teamledare sedan hon utsetts därtill. Beslutet bör enligt domstolens mening betraktas som en sådan ändring av hennes arbetsförhållanden som avses i 5 § förtroendemannalagen. Arbetsgivarparterna har inte anfört någon omständighet som skulle kunna föranleda att det inte har förelegat skyldighet att lämna varsel innan beslutet fattades. Bolaget har alltså genom sin underlåtenhet åsidosatt den angivna bestämmelsen i förtroendemannalagen och är därigenom skyldigt att utge allmänt skadestånd till förbundet. Arbetsdomstolen bestämmer skadeståndet till 30 000 kr.
Domstolens ställningstaganden i det föregående innebär att förbundets talan har avslagits utom såvitt gäller frågan om varsel enligt förtroendemannalagen. Arbetsgivarparterna har alltså i allt väsentligt vunnit målet. Målet är av sådan beskaffenhet att kostnaderna för dess olika delar inte kan särskiljas. Vad arbetsgivarparterna tappat får enligt domstolens mening anses vara av endast ringa betydelse. De bör därför tillerkännas full ersättning för sina kostnader i målet.
1. Arbetsdomstolen förpliktar Plastal AB att till Industrifacket utge allmänt skadestånd med trettiotusen (30 000) kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från den 22 september 2003 till dess betalning sker.
2. Arbetsdomstolen ogillar Industrifackets talan i övrigt.
3. Arbetsdomstolen förpliktar Industrifacket att till Allmänna IndustriGruppen och Plastal AB utge ersättning för rättegångskostnader med etthundraniotusenfemhundratjugotvå (109 522) kr, varav 78 000 kr avser ombudsarvode, jämte ränta enligt 6 § räntelagen på det förstnämnda beloppet från dagen för denna dom till dess betalning sker.
Ledamöter: Doyle, Williams, Smith (skiljaktig), Gentry, Warren, Watson (skiljaktig) och Houston (skiljaktig).
Vi är oense med majoriteten i frågan om bolaget har gjort sig skyldigt till föreningsrättskränkning.
Det avgörande för denna fråga är vad som förekom vid samtalet mellan M.M.J. och A-C.R. Deras egna uppgifter innebär att ord står mot ord om detta samtal. Det finns enligt vår mening inte anledning att vid bevisvärderingen sätta mer tilltro till den enes uppgifter framför den andres. Däremot anser vi att de uppgifter som lämnats av A.U. och Butler ger ett sådant stöd för M.M.J. version att förbundet får anses ha visat att A-C.R. i samtalet med M.M.J. uttalat att orsaken till att M.M.J. inte skulle få arbeta som teamledare var hennes fackliga verksamhet. Redan genom detta uttalande av A-C.R. är det styrkt att bolagets åtgärd vidtogs av skäl som kränker M.M.J. föreningsrätt.
Med den bevisvärdering vi gör anser vi att bolagets handlande även har innefattat ett åsidosättande av 4 § förtroendemannalagen.
Överröstade i dessa frågor är vi i övrigt ense med majoriteten.