Bestämmelserna i skuldebrevslagen har tillämpats analogt på ett presentkort som angav att innehavaren hade rätt att ta ut varor till ett angivet belopp i affärer som ingick i en köpmannaförening. Avgörande 1993-02-05; 92-1501
W fick i september 1991 ett presentkort, inköpt i en butik i staden G. På kortet fanns följande text:"Innehavaren av detta presentkort äger rätt att uttaga varor för ett belopp av kronor 4 842 i affär som är medlem." Därunder angavs datum och "G:s Köpmannaförening" samt slutligen en stämpel och underskrift från den affär där presentkortet inköptes. Det företag som utfärdat kortet gick någon månad därefter i konkurs.
När han senare ville utnyttja kortet i en affär som var medlem i den angivna köpmannaföreningen vägrades han detta. Han yrkade att nämnden skulle fastställa hans rätt att handla för presentkortet i de affärer som hörde till föreningen.
Föreningen bestred yrkandet och anförde: Den affär som sålt kortet hade inte betalat in några pengar till den gemensamma kassa föreningen hade för presentkort. Enligt obekräftade rykten skulle kortet avse ersättning för varor eller eventuellt utförda tjänster. Enligt konkursförvaltaren fanns vid tiden för den utfärdande affärens konkurs inga anteckningar om utfärdade presentkort. Föreningens uppfattning var att presentkortet antingen hade lämnats ut som ersättning för erhållna varor eller utförda tjänster (mannamån) eller att pengarna hade förskingrats. Föreningen ansåg sig vid sådana förhållanden inte ha något ansvar för det utfärdade presentkortet.
Nämndens bedömning:
Det aktuella presentkortet utgör en ensidig, till det yttre fristående utfästelse att utge varor för ett närmare angivet belopp till innehavaren. Eftersom utfästelsen inte avser pengar utan varor, är presentkortet inte ett skuldebrev i egentlig mening. Presentkortets utformning gör emellertid att en analogisk tillämpning av reglerna om löpande skuldebrev i lagen (1936:81) om skuldebrev (skuldebrevslagen; jfr Tiberg, Franco, skuldebrev, växel och check, 6 uppl. 1989, s. 17-21). Detta innebär att innehavaren är berättigad att få prestation enligt kortet av gäldenären, d v s G:s Köpmannaförening om inte föreningen kan visa att innehavaren inte var i god tro när han mottog presentkortet eller att utfärdaren saknat behörighet att skriva ut detta (jfr 15 och 17 §§ skuldebrevslagen). Enligt nämndens mening har föreningen inte förmått fullgöra detta
beviskrav. Yrkandet skall därför bifallas.