Frågor om prövning enligt vattenlagen (1983:291) av tillåtligheten av ett företag för utvinning av värme och kyla genom bortledning av grundvatten och återledning av samma mängd grundvatten.
Malmö Värme AB (sökanden) ansökte hos Växjö TR, vattendomstolen om tillstånd - för kyl- och värmeförsörjning - till grundvattenbrunnar och grundvattenuttag och återföring av grundvatten m.m. för den planerade kyl- och värmeförsörjningen.
Sökanden anförde som bakgrund till sin ansökan följande. Sökanden är ett företag inom Sydkraftkoncernen som ansvarar för produktion och distribution av fjärrvärme till Malmös och Burlövs kommuner. Sökanden avser att komplettera energiutbudet till sina abonnenter med distribution av fjärrkyla, vilken skall produceras på ett miljövänligt och energieffektivt sätt.
I Malmö finns det i dag en stor mängd lokala kylmaskiner, vilka innehåller köldmedier som är nedbrytande på ozonskiktet i det fall de läcker ut till atmosfären. Till var och en av dessa kylmaskiner finns även ett kylaggregat, vilket fläktar bort överskottsvärmen som bildas vid kylproduktionen och som ofta också innebär ett bullerproblem.
Sökanden planerar nu att tillvarata och lagra värme och kyla i grundvattnet och berggrunden. Det uppumpade grundvattnet leds i ett hermetiskt slutet system tillbaka till grundvattenmagasinet efter att det passerat ett värmeväxlingssystem. Den i värmeväxlarna överförda kylenergin används direkt i fjärrkylanätet medan värmeenergin nyttjas som värmekälla till värmepumpar, vilka avger högvärdig värme till befintligt fjärrvärmenät.
Kyl- och värmeproduktionen kommer att ske i en anläggning med ett köldmedium som ej bryter ned ozonskiktet. Systemet medför en avsevärd besparing av såväl el som fossila bränslen. Detta innebär positiva miljöeffekter vad avser växthuseffekt och försurning. Anläggningen innebär vidare en minskad bullerbelastning genom att ett antal fläktförsedda kylaggregat ersätts.
Sökanden begärde tillstånd att utföra erforderligt antal (cirka 10 st.) produktionsbrunnar inom två olika områden för varma brunnar på fastigheten Innerstaden 30:3 samt erforderligt antal (cirka 10 st.) produktionsbrunnar inom två olika områden för kalla brunnar på fastigheten Innerstaden 5:10, allt i Malmö kommun, att för uppvärmningsändamål bortleda 1 840 000 m3 grundvatten per år från de varma brunnsområdena, dock högst 9 600 m3/d, och efter nedkylning återföra motsvarande vattenmängder i de kalla brunnsområdena, att för kyländamål bortleda 1 240 000 m3 grundvatten per år från de kalla brunnsområdena, dock högst 9 960 m3/d, och efter uppvärmning återföra motsvarande vattenmängder i de varma brunnsområdena, samt att för backspolningsändamål ur brunnarna bortleda 2 200 m3 grundvatten per år, dock högst 110 m3 per timme.
Sökanden begärde en arbetstid om fem år och yrkade verkställighetstillstånd.
Sökanden föreslog vidare dels att tiden för anmälan av oförutsedd skada skulle bestämmas till tjugo år, dels att den tid efter vilken omprövning av villkoren för tillståndet tidigast får ske skulle fastställas till 30 år. Såsom ersättningsfri andel i samband med omprövning av villkor föreslog sökanden en tjugondedel.
Som motparter antecknades 157 ägare och en tidigare ägare till olika fastigheter i Malmö kommun.
Vattendomstolen (chefsrådmannen Brusewitz, fastighetsrådet Noren som teknisk ledamot samt nämndemännen Rhodes och Foley) antecknade i dom d. 17 april 1998 att vattendomstolen hållit gemensam huvudförhandling i detta och ytterligare två mål angående ansökan om likartade tillstånd, det ena från Malmö kommun (mål VA 26/95) och det andra från AB Telaris (mål VA 39/96), och anförde i domen vidare bl.a.:
Närmare redogörelse för ansökan. Sökanden har i sin ansökan och skriftliga kompletteringar till denna samt vid huvudförhandling i målet till närmare utveckling av sin talan anfört bl.a. följande.
4.1 Höjdsystem. ---.
4.2 Rådighet. Samtliga brunnar kommer att anläggas på fastigheterna Innerstaden 5:10 och 30:3 i Malmö kommun. Fastigheterna ägs av kommunen. Sökanden och kommunen har slutit ramavtal d. 19 juni 1996 med bilagt servitutsavtal och ledningsavtal, vilka avtal godkänts av kommunens Gatu- och trafiknämnd. Avtalen innebär att kommunen till sökanden upplåter erforderlig mark för anläggningen. Sökanden har därmed sådan rådighet som avses i 2 kap. 2 § 2 st. vattenlagen (i fortsättningen betecknad VL; red:s anm.) för utförande av brunnar m.m. Genom avtal med Malmö Gatukontor har sökanden rätt att anlägga ledningsnät.
4.4 Anläggningsbeskrivning. Med anläggningen avses här den utrustning vars huvudkomponenter utgörs av två st. plattvärmeväxlare sammantaget dimensionerade för 5 MW energiöverföringseffekt, grundvattenbrunnar, grundvattenpumpar och därtill hörande rörledningssystem. På värmeväxlarens sekundärsida finns en sluten grundvattenkrets som via två brunnsgrupper står i kontakt med ett likaledes slutet grundvattenmagasin, en s.k. akvifer.
Akvifersystemets dimensionerande arbetstemperaturer är: inlagring kalla brunnar +4,5°C, inlagring varma brunnar +14,5°C.
Erforderliga brunnar utförs med tätad rörinfodring till ett djup av cirka 20 m under markytan och därefter som öppet hål ned till fullt djup cirka 55-60 m under markytan.
I de utredningar som utförts, har ett antal av tio brunnar per brunnsgrupp förutsatts. Planerade brunnsområden samt redan utförda borrningar framgår av plankarta, aktsid. 56.
På värmeväxlarnas primärsida finns den resterande utrustningen som tillsammans med övrig utrustning utgör den totala kyl- och värmeproduktionsenheten. Huvudkomponenterna på denna sida av värmeväxlarna utgörs av två värmepumpar med en sammantagen kyleffekt av cirka 5 MW och en sammantagen värmeeffekt av cirka 7,5 MW.
4.5 Driftfallsbeskrivning.
Sommardriftfallet - - -.
I båda driftfallen återförs - - - samma flödesmängd till akviferen som pumpas ur densamma.
Det vatten som avses att användas för renspolning kommer att avledas till det kommunala avloppsnätet.
4.5 (samma nr använt; red:s anm.). Energi- och effektbehov. Anläggningen dimensioneras för 10 MW kyleffekt. Av den dimensionerade kyleffekten levereras 5 MW från akvifersystemet och resten från värmepumparnas förångarsida.
Årsenergi kyla har beräknats till cirka 10 000 MWh, varav cirka 8 000 MWh hämtas från Akvfersystemet.
För att kompensera för energiförluster under lagringstiden lagras dock cirka 10 000 ~år in i den kalla akviferdelen. Härvid produceras cirka 15 000 MWh värme till fjärrvärmenätet.
4.6 Grundvattenbehov. 4.6.1 Vinterdriftfall ---. 4.6.2 Sommardriftfall---.
4.7 Influensområden. Det s.k. praktiskt hydrauliska influensområdet för grundvattenuttagen och återföringen av grundvatten är det område där tryckändringen i den nedre grundvattenakviferen blir mer än 0,3 m vp. Omfattningen av influensområdet har angetts till ett cirka två km brett och cirka fem km långt område i anslutning till uttags- och återföringsbrunnarna. Beräkningen av området grundar sig på att sökandens tillstånd tillsammans med de av Malmö kommun och Fastighets AB Telaris sökta tillstånden utnyttjas fullt ut. Området framgår av ingivna kartor (aktsid. 212-215 och 746).
Under normaldriftår kommer den termiska påverkan i berggrunden och grundvattnet att uppgå till mindre än ±2°C utanför ett cirka 500 m brett och cirka 1,3 km långt område.i anslutning till brunnsgrupperna. Området, som framgår av ingivna kartor (aktsid. 212 och 213), sträcker sig ej utanför det hydrauliska influensområdet och överlappar ej de termiska influensområdena i de två övriga målen men tangerar det termiska influensområdet i Fastighets AB Telaris (mål VA 39/96).
4.8 Geologisk och hydrologisk beskrivning m. m.
Lagerföljden visar i korthet på tre vattenförande våningar i jord- och berglagren.
Akvifer 1. - - -. Akvifer 2. - - -. Akvifer 3. - - -.
Grundvattnets beskaffenhet är vanligtvis av bräckt karaktär i akvifererna 2 och 3.
Provpumpningar har utförts i brunnarna KB 1 och UB3 för att klarlägga berggrundens hydrauliska egenskaper och delvis beskriva sambandet mellan berggrundens olika grundvattenakviferer och det ytliga grundvattenmagasinet i jordlagren.
Resultatet är bl.a. att akvifer 2 blir påverkad cirka 20 % av tryckförändringen i den nedre akviferen samt att den övre öppna grundvattennivån påverkas i sin tur cirka 20 % av tryckförändringen i akvifer 2.
4.9 Bebyggelse inom infuensområdena. Det praktiskt hydrauliska influensområdet omfattar de delar av Malmö som sträcker sig från Rönneholm i sydväst till Kirseberg i nordost. Inom området finns Malmös centrala bebyggelse bestående av ett par tusen affärs- och hyresfastigheter. Inom det termiska influensområdet finns ett par hundra fastigheter.
4.10 Miljökonsekvensbeskrivning. Anläggandet av brunnar kommer att ske med konventionell brunnsborrutrustning och teknik. Under borrningsskedet kommer närmiljön att påverkas i första hand vad avser nedsatt trafikframkomlighet och förhöjd bullernivå dagtid samt utsläpp av avgaser. Påverkan bedöms dock vara både temporär och obetydlig.
I driftskedet kommer brunnsanläggningen att i princip vara dold under mark som en helt sluten krets. Grundvattnet pumpas runt med hjälp av dränkbara eldrivna pumpar. Systemet är fritt från såväl buller som emissioner, varför någon påtaglig inverkan på ovanmarksmiljön inte förväntas.
Termiskt kommer företaget att i första hand påverka temperaturbilden cirka 30-50 m under mark där energin lagras. Den lägsta temperaturen inom det kalla brunnsområdet kommer att uppgå till +4°C, vilket är cirka 7°C lägre än akviferens normaltemperatur. Den högsta temperaturen i det varma brunnsområdet kommer att uppgå till cirka 30°C vilket är cirka 20°C högre än akviferens normaltemperatur. Energiförlusterna blir så små att de inte kommer att påverka fauna och flora i de övre marklagren.
Företagets inverkan på jordlagrens grundvattennivå och därmed vegetationen i parkområden och andra grönytor har beaktats i särskild utredning. Utredningen visar att en viss påverkan kan påräknas men att denna inte inverkar på växternas vattenförsörjningsmöjligheter.
De små nivåförändringarna i jordlagrens grundvattennivå innebär vidare att några sättningar av byggnader, grundlagda i jordlagren inte förväntas.
Genom att systemet är slutet och trycksatt förväntas akviferen och dess grundvatten inte kunna bli förorenat av främmande ämnen och substanser. Inte heller förväntas temperaturförändringen påverka vattnets kemiska eller bakteriella sammansättning.
Om brunnsanläggningen i framtiden tas ur drift kommer de uppvärmda och nedkylda delarna av akviferen att termiskt återhämta sig genom energiutbyte med atmosfären och energiflödet längs den geotermiska gradienten. Denna återhämtning beräknas ta ett tiotal år.
4.11 Lönsamhet m. m. Investeringskostnaderna för hela anläggningen beräknas uppgå till 75 milj. kr. Uppskattningsvis uppgår den del av projektet som omfattas av ansökan i målet till 10 milj. kr. De årliga driftskostnaderna, som består av drift- och underhållskostnader samt avskrivningskostnader, beräknas till cirka 5 milj. kr.
Den sammanlagda energibesparingen vid kyl- och värmeproduktion kommer att uppgå till 17 000 MWh per år. Av denna kommer cirka 12 000 MWh att ersätta 1,3 milj. m3 naturgas på fjärrvärmesidan medan 5 000 MWh utgör en elbesparing på kylsidan. Ersättningen av naturgas medför bl. a. ett reducerat utsläpp av koldioxid med cirka 3 000 ton om året samt av kväveoxider (No.) med cirka 5 ton om året. Elbesparingen medför minskad belastning på elnätet och under större delen av året minskade utsläpp av koldioxid, kväve- och svaveldioxider samt tungmetaller.
4.12 Verkställighetstillstånd. Det är nödvändigt att aktuella arbeten kommer i gång så snart som möjligt. Verkställighetstillstånd begärs därför.
Motstående intressen.
Kammarkollegiet har inte fört talan för bevakande av det allmännas rätt och intressen i målet.
LSt:n i Skåne län har anfört att företaget ej strider mot befintlig detaljplan samt att företagets tillåtlighet ej ifrågasätts. LSt:n har vidare uppgett att området är av riksintresse för kulturmiljövården men att vattenföretaget inte bedöms ha någon negativ inverkan på riksintressena.
Malmö kommun, som inte haft någon erinran mot ansökan, har framfört vissa förslag vad gäller tiden för oförutsedd skada m.m.
Ett stort antal ägare till fastigheterbelägna såväl inom som utom det hydrauliska influensområdet har inkommit med erinringar. De har framfört bl.a. oro för att sättningsskador skall uppstå på fastigheter. Önskemål om prövotid har framförts. Några fastighetsägare har också anfört reservation för att den termiska påverkan negativt kan inverka på egna liknande grundvattenanläggningar som kan komma att bli aktuella. Sökanden har invänt bl.a. följande.
"Risken för sättningar i husgrunder och andra fasta anläggningar bedöms som utomordentligt liten. Denna bedömning grundar sig på det förhållandet att det undre grundvattenmagasinet är väl avgränsat från de övre jordlagren och det ytliga öppna grundvattenmagasinet i marknivån.
Den termiska inverkan av företaget berör endast en mindre del av det gemensamma hydrauliska influensområdet. Påverkan begränsas också till den djupt liggande akviferen. Såvitt är känt finns i aktuellt influensområde utöver den nu sökta anläggningen samt anläggningarna i de parallella målen endast en befintlig anläggning för kyl- och värmeutnyttjande genom uttag av grundvatten, nämligen anläggningen som försörjer köpcentrumet Triangeln. Anläggningen, som ägs av Folksam, har tillståndsgivits genom vattendomstolens dom d. 5 febr. 1989 (mål VA 36/88). Några olägenheter av det tilltänkta företag kan inte förutses och Folksam har inte heller motsatt sig sökandens företag.
Gör fastighetsägare gällande att en fastighets marknadsvärde påverkas redan av de ändrade förhållandena i grundvattenmagasinet, skall vattendomstolen göra en objektiv bedömning som kan jämföras med hur en presumtiv genomsnittlig köpare kan resonera vid kontroll av köpeskilling. Frågeställningen är således om köpeobjektet är mindre värt efter att de planerade grundvattenuttaget påbörjats. En avgörande faktor skulle därvid kunna vara det förhållandet att en köpare, vid tiden för domen, överväger att själv ta ut grundvatten för något syfte. Bedömningen som skall göras beror emellertid på med vilket syfte grundvattenuttag skall göras. Här kan man tänka sig t.ex. vattenuttag för konsumtion och för industriellt bruk liksom vatten till fontäner samt värme och kyla.
Sökandens bedömning är att någon generell skada av sökandens uttag och återföring av grundvatten inte kan visas uppkomma. Inte i något fall kan antas uppkomma annat än högst marginell påverkan på en fastighet av de planerade uttagen. Inom det i målet aktuella influensområdet finns kontorsfastigheter och hyreshus. Ett antal enfamiljsfastigheter är belägna inom det hydrauliska influensområdets yttre delar. Generellt kan med fog göras gällande att såväl taxeringsvården som marknadsvärden för berörda fastigheter styrs av andra och mera betydelsefulla faktorer än grundvattenförekomsten under husen. Inte i något fall torde kunna göras sannolikt att nuvarande marknadsvärden är påverkade av grundvattentillgången.
För det fall en påvisbar skada likväl bedöms uppkomma till följd av vattenföretaget, skall beaktas endast sådan inverkan som har faktisk betydelse för marknadsvärdet. Sökanden har inte i något avseende funnit att skada på annan tillhörig egendom uppkommer till följd av ansökta vattenföretag. Anledning att redovisa ersättningsförslag föreligger därför inte.
Det förhållandet att någon negativ inverkan på fastigheter av det aktuella vattenföretaget ej kan förutses, motiverar att en eventuell framtida inverkan av t.ex. nivåförändringar eller termisk förorening bör hanteras enligt de regler som gäller för oförutsedd skada. Detsamma gäller övrig inverkan som framdeles, mot förmodan, kan visa sig uppkomma, exempelvis sättningspåverkan av husgrunder eller av underjordiska ledningar. Det är sökandens bedömning att det omfattande kontrollförfarande som föreslås säkerställer fastighetsägares trygghet vad avser erforderligt grundmaterial för bedömning av oförutsedda skador."
Domskäl.
7.1 Rådighet. För att få utföra ett vattenföretag skall sökanden enligt 2 kap. 1 § VL ha rådighet över vattnet inom det område där företaget skall utföras. Sökanden har träffat servitutsavtal, som innebär att Malmö kommun till sökanden upplåter erforderlig mark för de fastigheter på vilka uttagsbrunnarna och övriga anläggningar är belägna och där grundvatten skall tas ut samt återföras. Sökanden är således saklegitimerad beträffande de sökta åtgärderna.
Om ansökan avsett tillgodogörande av grundvatten för konsumtion eller liknande ändamål hade sökanden haft erforderlig rådighet och därmed även rätt att påverka andra fastigheters grundvattentillgång efter sedvanlig skadeprövning. Denna rätt grundar sig på VL. Effekterna av ett sådant företag, såvitt avser grundvattentillgång och grundvattennivå inom annans fastighet, är också reglerade i VL. Detta gäller också samma effekter av nu aktuellt företag.
Det sökta vattenföretaget har som ändamål att utvinna kyla och värme. Grundvattenuttaget samt återföringen av vattnet till samma grundvattenakvifer avses ske i ett slutet system. Syftet med återföringen är att kompensera grundvattenakviferen för det vatten som tagits ut samt att lagra och deponera kyla och värme och ej att bli kvitt termiskt förorenat vatten. För att anläggningen skall fungera som är tänkt förutsätts att temperaturen i grundvattnet och i berggrunden på fastigheter som ej tillhör sökanden förändras mer än ±2°C. Vattendomstolen finner - för det fall påverkan inte avser en obetydlig del av fastigheten - att en sådan påverkan inte är ringa. Denna påverkan kan ej anses vara något som en fastighetsägare har att tåla. En rätt för sökanden att termiskt påverka annans fastighet skulle nämligen kunna fördyra eller omintetgöra anläggandet av en motsvarande energianläggning på fastigheten. Någon möjlighet för sökanden att erhålla tvångsrätt enligt VL till en sådan påverkan finns ej. Ej heller finner domstolen att sökanden med stöd av annan lagstiftning kan ges sådan rätt. Den aktuella påverkan är inte att bedöma som en termisk förorening utan den är i stället - som framgår av vad domstolen anfört ovan - ett ianspråktagande från sökandens sida av annans fastighet för lagring och deponering av värme och kyla. Detta får enligt domstolen ske endast om sökanden - eventuellt mot erläggande av ersättning- erhållit medgivande från ägaren. En förutsättning för lagringen och deponeringen är alltså att sökanden har rådighet härtill. Så länge sökanden ej visat att medgivande finns har sökanden ej denna rådighet.
Vattendomstolen återkommer i frågan om termisk påverkan under rubriken "7.2.2 Tillstånd".
7.2 Tillåtlighetsprövning.
7.2.1 Omfattningen av vattendomstolens prövning. Prövningen i målet avser ansökan att anlägga brunnar samt att i ett slutet system bortleda grundvatten och återföra vattnet till samma grundvattenakvifer. Syftet med bortledandet och återförandet är att utvinna värme och kyla. Någon prövning av själva anläggningen härför utöver brunnarna är det i målet dock ej fråga om. Ej heller är det fråga om någon prövning beträffande avledning till det kommunala dagvattennätet av vattnet från renspolning av brunnarna.
7.2.2 Tillstånd. Vattendomstolen finner med hänsyn till VL:s tillåtlighetsregler i 3 kap. 1 och 2 §§ (allmänna planeringssynpunkter, detaljplan m.m.) samt i 3 kap. 3 § 1 st. (skada eller olägenhet av större betydelse för allmänna intressen) att hinder ej möter mot de sökta brunnarna, de sökta vattenuttagen och den sökta vattenåterföringen.
Inom det termiska influensområdet finns utöver sökandens fastighet ett par hundra fastigheter som påverkas termiskt i inte ringa utsträckning. Risk får anses föreligga att sökanden genom invändning från någon eller några av ägarna till dessa fastigheter kan komma att hindras att utnyttja anläggningen såsom är tänkt. Syftet med anläggningen kan då komma att omintetgöras. Som anförts ovan under rubriken "7.1 Rådighet" måste sökanden för att ta i anspråk annans fastighet för lagring och deponering av kyla och värme genom medgivande ha rådighet härtill. Så länge sökanden ej visat att han har erforderliga medgivanden anser domstolen att han ej heller visat att avkylningen och uppvärmningen i berggrunden och grundvattnet inom andra fastigheter belägna inom det termiska influensområdet kan säkerställas för att avsedd utvinning av värme och kyla skall kunna ske i tänkt omfattning. Sökanden kan också komma att få utge ersättning till annan fastighetsägare om denne begär ersättning med anledning av termisk påverkan. Det går nu ej heller att förutse hur stora ersättningsbelopp det kan bli fråga om. Dessa båda förhållanden innebär att sökanden ej visat att företaget är samhällsekonomiskt motiverat (3 kap. 4 § VL). Det sökta tillståndet till vattenuttag och vattenåterföring samt anläggandet av brunnar härför skall därför ogillas. Trots detta finner vattendomstolen att ett uttalande bör ske från domstolens sida om de effekter som den termiska och hydrauliska påverkan kan medföra på grundläggningen på fastigheter inom de respektive influensområdena.
Enligt vattendomstolens bedömning medför den temperaturförändring som kan komma att ske ingen risk för hävnings- eller sättningsskador på byggnader. Gjorda beräkningar visar att om temperaturen förändras med 1°C i ett 1 m mäktigt berglager överytan kommer att förändras med 10-s mm. Vid en genomsnittlig temperaturhöjning för det varma brunnsområdet om 10°C i ett 50 m djupt berglager, vilken förändring kan bli aktuell i detta fall, kommer hävningen att uppgå till 0,5 mm. Detta förhållande motverkar risken för sättningar i byggnader. Den genomsnittliga temperaturminskning i det kalla brunnsområdet, som det här kan bli fråga om, medför en ännu mindre förändring av bergnivån, Den teoretiska förändringen på grund av termisk påverkan från den sökta återföringen är alltså i praktiken helt försumbar vad gäller sättnings- eller hävningsrisk för byggnader och anläggningar.
Vattendomstolen anser att utredningen i målet ger vid handen att risken för skadliga sättningar i husgrunder och andra fasta anläggningar på grund av förändring av grundvattennivån är utomordentligt liten. Denna bedömning grundar sig - i likhet med sökandens - bl.a. på det förhållandet att det undre grundvattenmagasinet är väl avgränsat från de övre jordlagren och det ytliga öppna grundvattenmagasinet i marknivån. De farhågor om risk för sättningar i byggnader och anläggningar som anförts av fastighetsägare inom det praktiskt hydrauliska influensområdet föranleder ej vattendomstolen att göra annan bedömning.
Domslut. Vattendomstolen ogillar sökandens talan i målet.
Sökanden överklagade i Svea HovR, vattenöverdomstolen, som under målets handläggning där d. 1 jan. 1999 ersattes av Miljööverdomstolen. Sökanden yrkade i själva saken att tillstånd skulle meddelas till det sökta företaget.
Advokaten Shelton huvudmän (21 st.) och advokaten Atkins två huvudmän bestred ändring.
Advokaten T. N:s huvudman medgav sökandens talan.
Övriga motparter medgav ändring i frågan om tillstånd till det sökta företaget eller hade inte något att erinra mot att tillstånd meddelades, men hade olika invändningar beträffande sökandens förslag rörande villkors-, prövotids- och skaderegleringsfrågor.
Advokaten N. R:s huvudmän (11 st.) och advokaten Hall huvudmän (113 st.) yrkade att målet skulle återförvisas till TR:n, miljödomstolen, som sedan d. 1 jan. 1999 ersatt vattendomstolen, för handläggning av dessa frågor, om Miljööverdomstolen skulle finna företaget tillåtligt.
Advokaterna P. G:s och M. J:s (1 st.), bolagsjuristen M. L:s (1 st.) och junkand. Travis (1 st.) huvudmän begärde att sökanden skulle åläggas att i olika avseenden komplettera utredningen i Miljööverdomstolen.
Miljööverdomstolen (hovrättsrådet Martinez, miljörådet Hyden, hovrättsrådet Torres, referent, och hovrättsassessorn Herring) avgjorde målet utan huvudförhandling med stöd av 23 kap. 6 § 1 st. första meningen MB och anförde i dom d. 30 juni 2000:
Parternas talan i Miljööverdomstolen.
Malmö Värmes talan. Malmö Värme har förutom vad som anförts i vattendomstolen och antecknats i den överklagade domen framfört i huvudsak följande.
Malmö Värme måste anses ha den rådighet som VL (1983:291) kräver. Den rådighet som erfordras för grundvattenuttag följer av disposition av mark och vatten vid uttagspunkten. Någon ytterligare rådighet erfordras inte.
I frågan om rådighet åberopas ett utlåtande som avgetts i målet av f.d. generaldirektören Norman i vilket anges i huvudsak följande. De verksamheter som det är fråga om i det nu aktuella målet utgör dels vattenföretag i VL:s mening, dels annat än vattenföretag. Sålunda utgör bortledandet av grundvatten för kyl- och värmeutvinning ett vattenföretag i den mening som avses i 1 kap. 3 § 1 st. 2. VL. Återledandet av det bortledda vattnet till samma grundvattentillgång är däremot, oavsett syftet med åtgärden, inte ett vattenföretag eftersom man inte åstadkommer en ökning av grundvattenmängden (jfr tredje punkten i samma stycke). Det finns inte heller någon annan definition av vattenföretag som omfattar ett återledande av grundvatten. Även om man skulle dela vattendomstolens uppfattning, att det är fråga om lagring eller deponering av kylan resp. värmen i det återledda vattnet, innebär en sådan åtgärd trots det inte ett vattenföretag enligt definitionerna i 1 kap. 3 § VL. Något krav på rådighet för en sådan åtgärd ställs alltså inte i VL.
Det sökta vattenföretaget avser ett tillgodogörande av grundvatten. Detta begrepp rymmer sålunda inte endast konsumtion av vatten, vilket vattendomstolen synes mena. Även utvinning av kyla och värme är ett tillgodogörande av vattnet, eftersom det kommer till "nyttig användning" (jfr 2 kap. 42 § VL [1918:523]).
Vattendomstolen har angivit syftet med återledningen av grundvattnet på ett sätt som avviker från vad sökanden redovisat. Syftet med återledningen är enligt sökanden att kompensera för uttaget av vatten. Det är numera en självklarhet att grundvatten inte onödigtvis skall ledas bort från grundvattenmagasin. Tillstånd till uttag av grundvatten för nu aktuellt ändamål har därför regelmässigt kommit att förenas med en föreskrift om att vattnet efter utnyttjande skall återledas till grundvattenmagasinet för att motverka en minskning av grundvattenmängden i magasinet. I förevarande fall kommer dessutom den växelvisa driften att bidra till att anläggningen kan drivas under en längre tid, eftersom man kan undvika de problem med sjunkande temperatur vid uttagspunkten som uppstår om endast värme utvinns. Anläggningen blir därför mer effektiv genom växeldriften. Det är alltså inte riktigt som vattendomstolen funnit, att sökandens syfte med återföringen av vatten är att lagra eller deponera värme och kyla. Det är i och för sig riktigt att en termisk påverkan uppstår när vattnet återleds. En sådan påverkan brukar benämnas termisk förorening. Det ansökta företaget skall drivas växelvis över året och man kommer därmed att såväl begränsa som utnyttja den termiska föroreningen. Syftet med återföringen av vatten och den växelvisa driften är därför närmast att betrakta som skadeförebyggande, eftersom åtgärderna minskar påverkan på grundvattenmagasinet vad avser såväl volym och tryck som temperatur.
Vattendomstolen har inte heller bedömt den termiska påverkan på grannfastigheterna på ett riktigt sätt. Termiska föroreningar skall bedömas på samma sätt som hydrauliska förändringar. Om en skada uppstår på en grannfastighet skall denna regleras i enlighet med VL:s regler härom. Vattendomstolen har i stället tillskapat ett nytt slags rådighetsrekvisit, vilket medfört att rådighetsfrågan inte med säkerhet kan bedömas vid tiden för tillståndsprövning. Först sedan anläggningen tagits i drift, kan temperaturpåverkan på omkringliggande fastigheter med säkerhet fastställas. Rådigheten, som en processförutsättning, kommer på grund härav att bedömas på grundval av osäkra grunddata.
Vattendomstolen borde i stället haft att skadereglera den termiska föroreningen. Denna förorening kan medföra skador endast på befintliga grundvattenanläggningar. För övriga fastigheter kan inverkan uppskattas ekonomiskt först om och när en fastighetsägare vill utnyttja grundvattnet på motsvarande sätt som sökanden. Genom Malmö Värmes medgivande att tiden för talan om oförutsedd skada skall vara tjugo år, har samtliga fastighetsägares intressen beaktats. Härtill kommer att fastighetsägarna också kan begära omprövning av sökandens tillstånd med stöd av VL:s bestämmelser.
Norman har i sitt yttrande framhållit att återledandet av grundvattnet bör prövas enligt bestämmelserna i 3 kap. 7 § VL, dvs. som ett led i prövningen av grundvattenbortledningens lämpliga utförande och som en åtgärd för att förebygga och minska skador. Lagring eller deponering av värme och kyla är enligt Norman inte ett vattenföretag i VL:s mening. Malmö Värme har inte ansökt om tillstånd till en sådan lagring och den bör därför inte heller prövas i målet.
Det ansökta företaget är ekonomiskt fördelaktigt i den mening som krävs enligt bestämmelsen i 3 kap. 4 § VL. Endast en ringa del av den tillgängliga grundvattenresursen inom det hydrauliska influensområdet skulle komma att utnyttjas av Malmö Värme. Ett stort antal liknande anläggningar skulle därmed kunna anläggas i området. Det finns därför inte något hinder mot att ge tillstånd till det ansökta företaget.
Motparternas talan.
G. B:s huvudmän. VL ger en sökande rätt att skada annans fastighet men bara i de särskilda avseenden lagen anger. För särskilt angivna ändamål kan sökanden därutöver erhålla tvångsrätt att ta annans fastighet i anspråk. VL medger också att sökanden får ta i anspråk den allmänna och gemensamma vattenresursen från annans fastighet. En viktig utgångspunkt är att ingripanden i annans rättssfär skall tillåtas endast i undantagsfall. Det kan därför inte komma i fråga att analogivis utsträcka rätten att skada utöver vad lagen anger. I VL saknas bestämmelser som ger en sökande rätt att skada annans fastighet på det sätt som skulle bli fallet i detta mål. Det är inte adekvat att som sökanden gör beteckna det aktuella intrånget som en termisk förorening. Vad det i stället handlar om är att beröva en fastighet ett energiinnehåll, en resurs som fastighetsägaren har exklusiv äganderätt till. Det är också fel som sökanden gör att jämställa s.k. termisk förorening med hyraulisk förändring och det gäller oavsett om den besvärande påverkan är lika stor. I fråga om den termiska påverkan brister det nämligen i legalitet. Det kan därför inte heller bli aktuellt att medge tvångsrätt för lagring av kyla eller värme på annans fastighet. Det kan också ifrågasättas hur den termiska föroreningen skulle kunna skaderegleras när tillförlitligt underlag saknas. Sakägarna skall i ett så komplicerat fall inte vara hänvisade endast till att begära ersättning för oförutsedd skada.
P. G:s huvudmän. Det råder naturligtvis inte något tvivel om att den rådighet en fastighetsägare har över vatten som hör till hans fastighet även omfattar grundvatten. Den lagrade värmen i berggrunden under jordytan är emellertid en nyttighet som inte i något avseende regleras i VL. Det är trots detta klart att rätten att tillgodogöra sig nyttigheten tillkommer fastighetsägaren. Om det sökta företaget genomförs skulle möjligheten minska väsentligt för ägare av omkringliggande fastigheter att i framtiden anlägga jordvärmeanläggning med normal effekt. För sådant fall lider fastighetsägaren ekonomisk skada. Malmö Värme har inte erhållit något medgivande från fastighetsägarna att nyttja vattnet för att tillgodogöra sig den värme som finns lagrad i berggrunden på deras fastigheter. Det kan därför ifrågasättas om Malmö Värmes ansökan lagligen kan bifallas. Läget hade möjligen varit annorlunda om Malmö Värme hade förvärvat en giltig rättstitel av ägarna till den omtvistade nyttigheten.
M. J:s huvudman. Enligt sökandens uppgifter kommer vattenföretaget att medföra att grundvattentemperaturen förändras med 7 grader Hodges vintertid och 18 grader Hodges sommartid. Vilken miljöpåverkan dessa termiska förändringar kommer att ha är i dag inte känt annat än att det i området som värms upp av de varma brunnarna kan uppstå sprickbildningar i marken, vilka i sin tur kan medföra sättningar och sprickor i byggnader. Det föreligger betydligt större risker för skador i form av sättningar och sprickbildningar inom influensområdet än vad sökanden gör gällande.
Som framgår av ett åberopat utlåtande från KM Miljöteknik innebär det ansökta vattenföretaget även att sökanden kommer att utnyttja energiinnehållet i grundvattnet i en omfattning som inte står i proportion till den egna fastighetens begränsade underjordiska sfär. Trots att vattentillgången i och för sig är god, kommer återföringen av kallt vatten till akviferen att medföra en "urladdning" av energiinnehållet. Denna urladdning medför att energin blir mindre värd för den som inom den egna fastigheten avser att utnyttja grundvattenenergin för uppvärmningsändamål. På motsvarande sätt kommer för andra fastighetsägare inom influensområdet, som i stället önskar utnyttja grundvattnets kyla, grundvattnet att vara termiskt förorenat (varmt) och därmed betydligt mindre värt för dessa fastighetsägare.
Övriga motparter. Övriga motparter har inte haft några synpunkter på tillåtlighetsfrågan.
Miljööverdomstolens domskäl.
Tillämplig lag. VL (1983:291) har d. 1 jan. 1999 upphävts och ersatts av bl.a. MB och lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Av 6 § 1 st. lagen (1998:811) om införande av MB framgår att mål och ärenden som inletts före MB:s ikraftträdande som huvudregel skall handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Av andra stycket samma paragraf följer dock att MB:s bestämmelser om förfarandet skall tillämpas av miljödomstolar och Miljööverdomstolen i bl.a. överklagade mål som inletts före MB:s ikraftträdande. Malmö Värme ansökte om tillstånd till den nu aktuella verksamheten före MB:s ikraftträdande. VL:s bestämmelser skall därför tillämpas i sak medan MB:s bestämmelser styr förfarandet.
Frågan om rådighet över vatten, m. m. För att få utföra ett vattenföretag måste företagaren ha rådighet över vattnet inom det område där företaget skall utföras (2 kap. 1 § VL). Rådighet över en fastighets vatten kan uppkomma genom äganderätt till fastigheten, till följd av upplåtelse av fastighetsägaren eller förvärv tvångsvis (2 kap. 2 § VL). Kravet på att företagaren har rådighet över vattnet är en processförutsättning. Finns inte erforderlig rådighet skall ansökan avvisas. På denna punkt är reglerna i VL och i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet likalydande.
Eftersom sökanden träffat servitutsavtal med Malmö kommun som äger de fastigheter på vilka uttagsbrunnarna är belägna och där grundvattnet skall tas ut har sökanden den rådighet över grundvattnet som krävs för det sökta vattenföretaget.
För återförandet av vattnet krävs inte någon särskild rådighet i VL:s mening, eftersom denna åtgärd inte är ett vattenföretag enligt de definitioner som lagen innehåller. Som Malmö Värme påpekar kan återledandet av det bortledda grundvattnet ändå prövas av rätten i vattenmålet med stöd av bestämmelsen i 13 kap. 16 § 1 st. VL. Ett återledande av vatten kan också föreskrivas som villkor för företaget enligt 3 kap. 7 § 2 st. VL eller som en skadeförebyggande åtgärd enligt 9 kap. 1 § 3 st. VL (se prop. 1984/85:10 s. 26 och Norman, Vattenlagen med kommentar, s. 26).
Det bör dock noteras att ett återledande av grundvatten liksom andra skadeförebyggande åtgärder även kan ge upphov till skador för sakägare eller det allmänna. Skadeförebyggande åtgärder kan också medföra intrång av annat slag i sakägares rätt. Uppkomna skador till följd av åtgärderna kan ersättas enligt bestämmelserna i 9 kap. VL. I den utsträckning en skadeförebyggande åtgärd kräver att annans mark tas i anspråk, kan sökanden under vissa förutsättningar utverka tvångsrätt enligt 8 kap. 1 § 2 st. VL för att utföra nödvändiga anläggningar eller åtgärder på annans fastighet. Ett sådant ianspråktagande av annans fastighet skall naturligtvis också ersättas av sökanden (se 9 kap. 1 § 1 st VL).
Några utgångspunkter för tillståndsprövningen. I målet är utrett att det ansökta vattenföretaget kommer att påverka ett flertal andra fastigheter än dem som Malmö Värme har rätt att använda för vattenföretaget. Den typ av påverkan som främst är omstridd i målet är att temperaturen på grundvattnet men även i marken kommer att förändras genom det återledda grundvattnet. Det kan konstateras att återledningen av vattnet är en nödvändig förutsättning för att anläggningen skall kunna drivas med uppgiven effekt under en längre tid. Även om det huvudsakliga syftet med återledningen från Malmö Värmes sida inte skulle kunna sägas vara att deponera kyla och värme i större markområden utan i stället vara att förebygga skador genom att minska den negativa påverkan på grundvattenmagasinet, innebär åtgärden ändå ekonomisk nytta för sökanden samtidigt som möjligheten för ägare av omkringliggande fastigheter att exploatera motsvarande ekonomiska resurs i vissa fall begränsas. Trots att återledningen av grundvattnet inte i sig är tillståndspliktigt enligt VL, är åtgärden enligt Miljööverdomstolen ändå av sådant slag att dess termiska effekter på grannfastigheterna skall prövas i ansökningsmålet. Frågan är då hur dessa effekter skall kvalificeras rättsligt.
Malmö Värme har hävdat att den temperaturpåverkan på angränsande fastigheter som återledandet av vattnet medför är en s.k. termisk förorening som är att bedöma på samma sätt som en påverkan som innebär en hydraulisk förändring. Enligt Malmö Värme kan den termiska föroreningen skaderegleras i detta mål, varvid skada endast kan sägas uppkomma på eventuella befintliga grundvattenanläggningar. Fastighetsägare som i framtiden avser att utföra liknande anläggningar och som påverkas negativt av det nu aktuella företaget, kan enligt bolaget begära ersättning för oförutsedd skada. Sakägarnas intressen tillgodoses enligt bolaget också genom att den som bedriver eller söker tillstånd till annan vattentäkt som är beroende av den aktuella vattentillgången kan begära omprövning av Malmö Värmes tillstånd med stöd av bestämmelserna i 15 kap. 11 § VL.
Enligt ägarna av några omkringliggande fastigheter är temperaturen i marken en nyttighet som tillkommer fastighetsägaren. Enligt fastighetsägarna ger VL:s bestämmelser inte sökanden rätt att tillgodogöra sig denna resurs som tillhör annan på sätt som förutsätts i ansökan. De hävdar också att det saknas lagstöd för att tvångsvis ta i anspråk denna nyttighet samt att det aktuella intrånget i deras rätt inte är en sådan skada som kan regleras endast genom skadeersättning enligt VL:s bestämmelser.
För en tillståndsprövning gäller den i och för sig självklara utgångspunkten att det finns en gräns för hur ingripande påverkan på annans fastighet som kan tillåtas efter endast en skadereglering och sålunda utan förordnande om tvångsrätt t.ex. enligt bestämmelserna i 8 kap. VL. Om ett vattenföretag förutsätter ett ianspråktagande av annans fastighet, måste antingen avtal med berörd fastighetsägare träffas eller tvångsrätt medges av domstolen. Är inte någon av dessa förutsättningar uppfyllda, kan inte tillstånd till ansökan ges. Miljööverdomstolen har sålunda att pröva om den påverkan det sökta företaget har på omkringliggande fastigheter innebär ett sådant ianspråktagande av dessa som kräver avtal eller tvångsrätt. För det fall rätten skulle finna att det är fråga om ett sådant ianspråktagande uppkommer frågan om VL medger en sådan tvångsrätt som därvid skulle krävas.
Medför påverkan på temperaturen i mark och vatten att omkringliggande fastigheter tas i anspråk? Det står till en början klart att förändringen av temperaturen i mark och grundvatten kan försvåra för ägare av omkringliggande fastigheter att på motsvarande sätt som sökanden utnyttja grundvattnet för att utvinna värme respektive kyla. Det går också att förutse en framtida konkurrens om den aktuella nyttigheten.
Miljööverdomstolen har tidigare konstaterat att det ansökta företaget är så utformat att det förutsätter att återfört grundvatten med påverkad temperatur strömmar in på andras fastigheter och i praktiken lagras där för att vid en senare tidpunkt kunna åter-utnyttjas av sökanden. Denna lagring medför en ekonomisk nytta för sökanden och utan denna möjlighet skulle förutsättningarna för lönsamhet i sökandens företag vara väsentligt sämre. Enligt Miljööverdomstolen innebär det ansökta företaget helt klart ett ianspråktagande av en exploaterbar nyttighet som fysiskt finns på andra fastigheter, även om det naturligtvis är mycket svårt att värdera denna tillgång för den enskilde fastighetsägaren.
Nästa fråga blir om denna exploatering kan sägas innebära ett ianspråktagande av annans fastighet. Den närmare innebörden av begreppet fast egendom är härvid av viss betydelse. Begreppet används vanligen i två skilda betydelser dels i fråga om det konkreta fysiska objektet, dels i fråga om äganderätten till ett sådant objekt. I fråga om det fysiska objektet gäller att fast egendom omfattar inte bara jordytan utan även det som finns under denna yta. Det som finns under jordytan omfattas följaktligen av fastighetsägarens äganderätt, såvida det inte har tagits i anspråk av annan med stöd av lag, som kan vara fallet t.ex. vid anläggandet av gruvor (se prop. 1966:24 s. 58). Äganderätt till fast egendom medför befogenhet för ägaren att, när särskild inskränkande reglering saknas, nyttja fastigheten efter eget gottfinnande och därvid utnyttja naturresurser vare sig dessa är fast anknutna såsom jord och grus eller saknar fast bindning som värme och vind (se bl.a. Franco, Energirätt, Stevenson förlag, 1990, s. 466 f. och s. 491).
Som vattendomstolen funnit medför det ansökta företaget en termisk påverkan som inte kan anses som ringa på ett stort antal närliggande fastigheter. Temperaturförändringen i grundvattnet och marken skulle för flera av de närmast liggande fastigheterna komma att bli påtaglig. Ett tillstånd till ett vattenföretag gäller i princip för all framtid, vilket innebär att den termiska påverkan skulle kunna bli mer eller mindre permanent, låt vara att graden av påverkan skulle variera över tiden.
Det faller sig inte helt naturligt att betrakta detta intrång som ett slags latent skada som skulle bli ersättningsgill först när fastighetsägaren avser att utnyttja resursen och detta hindras eller försvåras av det nu aktuella företaget. Den långvariga temperaturpåverkan som det sökta företaget skulle medföra på ett större område innebär också att det blir svårt att lösa den konkurrenssituation som uppkommer om andra fastighetsägare vill utnyttja samma grundvattentillgång för att utvinna kyla eller värme. En jämkning av det tillståndsgivna företaget enligt omprövningsbestämmelsen i 15 kap. 11 § VL skulle inte sällan kräva en så långvarig omställningsperiod att omprövningen blir mycket svår att genomdriva av såväl praktiska som ekonomiska skäl. Enligt Miljööverdomstolens mening ligger det därför i stället närmast till hands att bedöma den termiska påverkan som företaget har som ett ianspråktagande av annans fastighet. Vad som närmare bestämt tas i anspråk är det förmögenhetsvärde som värme och kyla i en fastighet betingar och som fastighetsägaren har exklusiv rätt till.
Medger VL tvångsrätt för det aktuella ianspråkkagandet? I VL finns regler som underlättar exploatering av vatten för kraftutvinning och bevattningsändamål m.m. Dessa regler har i stora stycken expropriativa drag, t.ex. kan som ovan nämnts tvångsrätt medges varigenom annans mark kan tas i anspråk för vissa ändamål (se bl.a. 8 kap. 1 § VL). En del bestämmelser syftar också till att underlätta en från samhällets synpunkt önskvärd exploatering och kan medföra begränsningar i en fastighetsägares traditionella rättigheter, hit hör t.ex. regler om utbyggnadsvitsord som möjliggör utbyggnad av en fallsträcka för kraftändamål trots att en minoritet av de berörda fastighetsägarna motsätter sig företaget, varvid dessa får ersättning för vattenkraften i pengar eller i form av andelskraft (se 2 kap. 7 § och 9 kap. 16 § VL).
Under åberopande av dessa regler skulle en sökande kunna yrka tvångsrätt för ett ianspråktagande av annans fastighet i syfte att utvinna värme och kyla på sätt som förutsätts i detta mål, eftersom det skulle vara en från allmän synpunkt önskvärd exploatering; utnyttjande av en förnyelsebar energiresurs som inte bidrar till klimatpåverkan eller medför andra miljöproblem. Även om Malmö Värme inte yrkat tvångsrätt i målet, anser Miljööverdomstolen att det finns skäl för domstolen att uttala sig i frågan om tvångsrätt över huvud taget är möjlig för att ta i anspråk en sådan resurs som nu är i fråga.
Tvångsrätt enligtVL kan ges för att möjliggöra vattenföretag som anses så angelägna att det är motiverat att göra undantag från den ovan berörda principen om markägarens fria dispositionsrätt. Om tvångsrätt beviljas bestäms ersättningen för vad som avstås enligt de grunder som anges i VL. Tvångsrätt medges endast för vissa i lagen bestämda ändamål, t.ex. vattenkraftsutbyggnad och bevattningsregleringar, och kan avse endast i lagen angivna typer av ianspråktaganden, t.ex. av mark eller vattenkraft. Reglerna är sålunda avpassade för situationer som sedan länge är kända och där de olika frågor som uppkommer i stor utsträckning kunnat förutses och därför erhållit en avpassad och någorlunda uttömmande reglering. Om tvångsrätt skulle medges i nu aktuellt fall skulle flera frågor av betydande vikt och komplexitet behöva lösas utan något direkt lagstöd. Det handlar bl.a. om grunder för beräkning av ersättningar och avgränsningen av kretsen ersättningsberättigade. Till detta skall läggas att tvångsrätt är av sådan ingripande karaktär för den enskilde att en analogisk tillämpning av lagbestämmelser kan ske endast i undantagsfall och under förutsättning att tillämpningen inte kommer i konflikt med egendomsskyddet i regeringsformen och Europakonventionen. Miljööverdomstolen finner därför att VL inte medger tvångsrätt för ett sådant ianspråktagande av annans fastighet som nu är i fråga.
Miljööverdomstolens slutsatser. Miljööverdomstolen finner sålunda att det vattenföretag Malmö Värme sökt tillstånd för skulle innebära ett ianspråktagande av annans fastighet och att bolaget inte skaffat sig rätt till detta. Frågan är då om denna omständighet skall ses som en bristande processförutsättning eller, som vattendomstolen funnit, den skall behandlas som en del av själva saken.
I VL:s förarbeten anges att bestämmelsen om rådighet över vatten i 2 kap. 1 § VL inte innebär en fullständig reglering av behörighetsfrågan. Även om sökanden i och för sig har rådighet över vattnet, kan han på andra grunder sakna legitimation som sökande. Som exempel nämns i motiven att behörighet att ansöka om ett tillstånd till vattenreglering till förmån för ett vattenkraftverk eller om tillstånd till en vattentäkt för en fabriks behov tillkommer endast den som förfogar över kraftverket eller fabriken (se prop. 1981/82:130 s. 401). Trots att den nu aktuella omständigheten är sådan att den direkt hindrar att ett tillstånd till vattenföretaget ges, ligger det enligt Miljööverdomstolen närmast till hands att inte betrakta denna som en bristande processförutsättning utan i stället låta den ingå i tillståndsprövningen. Ansökan skall därför inte avvisas utan lämnas utan bifall och vattendomstolens domslut fastställas. Miljööverdomstolens domslut.
Miljööverdomstolen fastställer vattendomstolens domslut.
Sökanden överklagade och yrkade att HD, med undanröjande av Miljööverdomstolens dom, skulle bifalla sökandens ansökan om tillstånd till grundvattenanläggningen.
Shelton, P. G:s, M. M:s och T. M:s huvudmän bestred ändring. N. R:s, Jones och M. L:s huvudmän hade inte något att erinra mot att tillstånd meddelades men framförde synpunkter såvitt avsåg villkors-, prövotids- och skaderegleringsfrågor.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Munck, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom: Domskäl. Ett tillstånd att utföra ett vattenföretag innebär alltid att företagaren får en rätt att på visst sätt påverka vattenförhållandena trots att allmänna och enskilda intressen kan komma att skadas. Man brukar här tala om en generell tvångsrätt (Norman, Vattenlagen med kommentar, 1984, s. 118). En nödvändig men också tillräcklig förutsättning för möjligheten att genom ansökan om tillstånd erhålla en sådan tvångsrätt är att företagaren har rådighet till det sökta företaget på sätt föreskrevs i 2 kap. VL (1983:291) - numera 2 kap. lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Tillståndsmyndigheten har då att pröva företagets tillåtlighet enligt bestämmelserna i 3 kap. VL, numera ersatta av bestämmelser i MB. En förutsättning för tillåtligheten kan vara att skadeförebyggande åtgärder vidtas eller att ersättning betalas till ägare av drabbade fastigheter.
På liknande sätt innebär ett tillstånd enligt miljöskyddslagen ofta en rätt att utöva en verksamhet som påverkar närbelägna fastigheter.
Malmö Värme AB har i målet sökt tillstånd att utföra ca 20 stycken produktionsbrunnar och att ur dessa bortleda grundvatten för utvinning av värme och kyla. Vattenföretaget förutsätter ett återledande och en lagring av det använda vattnet.
Det krav på rådighet som i 2 kap. VL ställs upp för utförande av vattenföretag gäller endast i fråga om bolagets bortledande av grundvatten. För övriga åtgärder - återledande samt lagring och deponering av det återledda vattnet - som inte i sig utgör vattenföretag i VL:s mening, ställer VL inte upp något rådighetskrav. Sökanden som träffat servitutsavtal med Malmö kommun som äger de fastigheter på vilka uttagsbrunnarna är belägna får därmed anses ha den rådighet som krävs för det sökta vattenföretaget.
Återledandet av det använda vattnet torde, såsom sökanden hävdat, kunna prövas i målet enligt 3 kap. 7 § VL som ett led i grundvattenbortledningens lämpliga utförande eller enligt 9 kap. 1 § samma lag som en skadeförebyggande åtgärd (jfr prop. 1984/85:10 s. 26).
För den termiska förorening av grundvattnet som upplagringen av varmt och kallt vatten medför gäller miljöskyddslagens tillåtlighetsregler. Frågan kan lämpligen prövas i vattenmålet med stöd av 13 kap. 16 § 1 st. eller 17 § VL; jfr numera 21 kap. 3 § MB.
Något formellt hinder att i förevarande ansökningsmål meddela tillstånd till det planerade företaget föreligger sålunda inte.
Vad gäller tillåtlighetsprövningen enligt 3 kap. VL och miljöskyddslagen anför HD.
Hinder mot det sökta företaget torde i enlighet med vattendomstolens bedömning ej möta enligt 3 kap. 1-3 §§ VL. Vad gäller den samhällsekonomiska bedömningen enligt 4 § i samma kapitel kan till en början konstateras att några specificerade ersättningsanspråk inte framställts i målet. Fastighetsägarna inom det termiska influensområdet kan i olika mån sägas bli drabbade av en ekonomisk skada beroende på fastigheternas läge i förhållande till de "varma" och "kalla" brunnarna och beroende på om och i vilken utsträckning de önskar utnyttja berggrunden och grundvattnet under fastigheterna för värme- och kylaproduktion.
Skaderegleringen bör företrädesvis ske inom ramen för ansökningsmålet, eventuellt efter prövotid. Berörda fastighetsägare torde även ha möjlighet att begära omprövning av tillståndet enligt 7 kap. 14 § lagen med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (tidigare 15 kap. 11 § VL).
Den samhällsekonomiska nyttan av några få grundvattenföretag av förevarande slag som kan tillvarata och lagra värme och kyla på ett rationellt sätt, jämfört med ett stort antal mindre anläggningar, framstår som uppenbar. Hinder mot det ansökta företaget föreligger därför inte heller enligt 3 kap. 4 § VL.
HD godtar vattendomstolens bedömning att risken för andra skador på omgivande fastigheter än den termiska påverkan som ovan nämnts är mycket liten. Företaget innebär ett utnyttjande av en förnyelsebar energiresurs som inte bidrar till klimatpåverkan eller medför andra miljöproblem. Hinder mot det ansökta företaget föreligger därför inte enligt miljöskyddslagen.
HD finner sålunda det ansökta företaget tillåtligt. Målet återgår till vattendomstolen, numera miljödomstolen i Växjö, för fastställande av villkor för företaget, prövotider m.m.
Domslut.
Med ändring av Miljööverdomstolens dom förklarar HD det ansökta företaget tillåtligt.
Målet återförvisas till miljödomstolen i Växjö för fastställande av villkor för företaget m.m.
HD (JustR:n Gallegos, Thomas, referent, Morgan, Pripp och Williams) beslöt i själva saken följande dom: Domskäl. Beträffande tillämplig lag gäller, som Miljööverdomstolen anfört, att VL (1983:291) skall tillämpas i sak medan MB:s bestämmelser styr förfarandet. Motsvarande gäller beträffande miljöskyddslagen (1969:387), som också upphävts genom MB.
Ett tillstånd enligt VL att utföra ett vattenföretag innebär att företagaren får en rätt att på visst sätt påverka vattenförhållandena trots att allmänna och enskilda intressen kan komma att skadas. Man brukar här tala om en generell tvångsrätt. Denna generella tvångsrätt som alltså följer med själva tillståndet kan kompletteras med särskilda tvångsrätter när företagaren behöver utföra anläggningar eller åtgärder på fastigheter som tillhör någon annan (se 8 kap. 1 § VL). En förutsättning för att en företagare skall kunna få ett tillstånd enligt VL är att han har rådighet över vattnet inom det område där företaget skall utföras (se 2 kap. 1 § VL). För bortledande av grundvatten krävs det inte rådighet inom hela det område som berörs av vattentäkten. Det är tillräckligt att företagaren råder över det område där bortledandet sker.
Malmö Värme AB har ansökt om tillstånd att utföra cirka tjugo produktionsbrunnar inom områden för varma respektive kalla brunnar, att för uppvärmningsändamål bortleda viss vattenmängd från de varma brunnsområdena och efter nedkylning återföra motsvarande vatten mängder i de kalla brunnsområdena samt att för kyländamål bortleda viss vattenmängd från de kalla brunnsområdena och efter uppvärmning återföra motsvarande vattenmängder i de varma brunnsområdena.
Genom servitutsavtal med Malmö kommun, som äger de fastigheter på vilka brunnarna skall vara belägna och där grundvattnet skall tas ut och återföras, har sökanden den rådighet som krävs (se 2 kap. 1 och 2 §§ VL). Någon särskild tvångsrätt enligt 8 kap. 1 § VL har inte begärts och erfordras inte heller.
Återledandet av det uttagna grundvattnet utgör sett för sig inte ett vattenföretag enligt definitionerna i 1 kap. 3 § VL. Frågan i målet är om återledandet ändå kan prövas enligt VL så att sökanden erhåller den generella tvångsrätt som följer med ett tillstånd.
Om en ansökan endast avser bortledande av grundvatten för kyl- eller värmeändamål och alltså inte återledande av vattnet, kan det vara motiverat att som villkor för ett tillstånd som en skadeförebyggande åtgärd föreskriva sådant återledande (se 3 kap. 7 § 2 st. och 9 kap. 1 § 3 st. VL).
Här omfattar ansökan även ett återledande och detta utgör en nödvändig förutsättning för genomförande av företaget på avsett sätt. Återledandet har avsevärd betydelse för vattenförhållandena (se 13 kap. 16 § 1 st. VL) och återledandet bör alltså prövas enligt VL som ett led i grundvattenbortledningens lämpliga utförande (se 3 kap. 7 § 1 st. första meningen VL). Härvid kan även hänsyn tas till annan verksamhet som kan antas i framtiden komma att beröra samma vattentillgång (se 3 kap. 7 § 1 st. andra meningen VL).
För den termiska påverkan på grundvattnet som företaget kan medföra gäller miljöskyddslagens tillåtlighetsregler. Denna prövning bör lämpligen utföras i förevarande mål (se 13 kap. 17 § VL).
I enlighet med det anförda skall tillåtligheten av det ansökta företaget prövas enligt 3 kap. VL och miljöskyddslagen.
Som vattendomstolen funnit möter inte hinder mot det sökta företaget enligt 3 kap. 1-3 §§ VL.
Vad gäller den samhällsekonomiska bedömningen enligt 3 kap. 4 § VL kan konstateras att några specificerade ersättningsanspråk inte framställts i målet. Fastighetsägarna inom influensområdet kan tänkas bli i olika mån drabbade av en ekonomisk skada beroende på fastigheternas läge i förhållande till varma och kalla brunnsområden och beroende på i vilken utsträckning de önskar själva utnyttja grundvattnet under fastigheterna för värme- och kylaproduktion. Den samhällsekonomiska nyttan av grundvattenföretag av förevarande slag som kan tillvarata värme och kyla på ett rationellt sätt får emellertid anses uppenbar. Fördelarna av det ansökta företaget måste klart anses överväga kostnaderna samt skadorna och olägenheterna av det. Hinder mot det sökta företaget möter alltså inte heller enligt 3 kap. 4 § VL.
När det därefter gäller prövningen enligt tillåtlighetsreglerna i 4-6 §§miljöskyddslagen av företagets termiska påverkan får som vattendomstolen funnit risken för sättnings- eller hävningsskador på byggnader och anläggningar i praktiken anses helt försumbar. Det är fråga om utnyttjande av en förnyelsebar energiresurs som inte bidrar till klimatpåverkan eller medför andra miljöproblem. Hinder föreligger inte enligt miljöskyddslagen.
I enlighet med det anförda får det ansökta företaget anses tillåtligt. Målet bör lämpligen återförvisas till Växjö TR, miljödomstolen, för prövning av frågor om prövotid, skadereglering och andra villkor för företaget.
Domslut. Med ändring av Miljööverdomstolens dom förklarar HD det ansökta företaget tillåtligt samt återförvisar målet till Växjö TR, miljödomstolen, för fastställande av villkor för företaget.
HD:s dom meddelades d. 7 dec. 2001 (mål nr T 3084-00).