Vid hävning av ett köp av en personbil har nämnden ex officio beaktat såväl konsumentens rätt till ränta på köpeskillingen som den nytta som konsumenten haft av bilen (
44 § konsumentköplagen
, 
prop. 1989/90:89 s. 159
 f). Avgörande 1993-10-13; 93-0942
I maj 1991 köpte B en ny Hyundai för 107 600 kr. Redan mycket kort tid efter köpet upptäckte B att bilen drog åt vänster och att det kom oljud från bilens vänstra sida. Säljaren gjorde under tiden fram till i juni 1992 mer än tio försök att avhjälpa felet, men oljudet fanns ändå kvar. Vid ett av dessa tillfällen var bilen inlämnad för åtgärder under en veckas tid. I juni 1992 fick B veta att det rörde sig om ett produktionsfel, men att man hos tillverkaren inte visste exakt var felet låg och att det därför inte gick att laga bilen. B fick också veta att det kunde komma att ta flera år innan man kunde fastställa exakt var felet låg. Bilen hade i september 1993 körts 3 200 mil. B yrkade hävning av köpet alternativt omleverans.
Säljaren bestred yrkandena och anförde att man visserligen inte kunnat hitta orsaken till felet men att försök att hitta och avhjälpa felet fortfarande pågick.
Nämnden gjorde följande bedömning:
Av utredningen framgår att bilen är behäftad med ett fel och att bolaget inte lyckats åtgärda felet, trots åtskilliga försök. Felet är av väsentlig betydelse för B, varför hon har rätt att häva köpet.
Eftersom B trots felet kunnat använda bilen finner nämnden att avdrag skall göras för den nytta som hon faktiskt haft av bilen; årlig körsträcka synes vara ca 1 500 mil. Hänsyn bör emellertid också tas till den ränta som B har rätt till (44 § konsument-köplagen). Nämnden finner det därför skäligt att säljaren, mot återfående av bilen, utger 88 000 kr till B.