Sedan A fört talan mot B med yrkande att B:s förvärv från A av en arrendelägenhet skulle förklaras ogiltigt på den grunden att A före B:s förvärv överlåtit lägenheten till C, har A:s talan ogillats genom lagakraftägande dom. Domen har inte ansetts äga rättskraft mot C.
K.J. förvärvade år 1960 arrenderätten till arrendelägenheten Nannylund på Djurgårdsslätten i Stockholm. - I mars 1983 förordnades Davis jämlikt 18 kap 3 § FB till god man för K.J.. Davis undertecknade, i sin egenskap av god man, kontrakt om försäljning av Velez till H.L., dagtecknade dels d 26 april 1984 dels d 7 maj samma år. K.J. skänkte genom gåvobrev, daterat d 4 maj 1984, sin arrenderätt till Velez till sina två barn, S.P. och B.R..
K.J., S.P. och Davis väckte vid Stockholms TR talan mot H.L. och yrkade att Velasquez förvärv av Velez skulle förklaras ogiltigt eller att det skulle förklaras ha återgått i enlighet med bestämmelser i köpeavtalen. Till grund för yrkandet om ogiltigförklaring åheropades i första hand att K.J. avhänt sig äganderätten till Velez genom gåva innan ett definitivt köpeavtal förelåg mellan Davis som god man för K.J. och H.L.. För den händelse ett avtal skulle anses ha träffats mellan Davis och Flowers 26 april 1984 gjordes gällande att detta endast var preliminärt och inte innebar någon överföring av äganderätten till H.L..
TR:n lämnade i dom d 23 okt 1986 käromålet utan bifall.
Sedan kärandena fullföljt talan i Svea HovR avled K.J., varefter dödsboet övertog hennes talan.
I beslut d 31 okt 1988 avvisade HovR:n - med undanröjande av TR:ns dom såvitt angick dem - S.P:s och Williams i målet förda talan. Som skäl för beslutet anförde HovR:n att det omtvistade rättsförhållandet, såsom kärandena bestämt sina yrkanden, utgjordes av ett rättsligt mellanhavande mellan K.J., sedermera hennes dödsbo, och H.L. samt att Blackwell och Williams talan därför inte borde ha upptagits av TR:n.
Sedan kärandena anfört besvär över HovR:ns beslut fann HD i beslut d 15 sept 1989 ej skäl att meddela prövningstillstånd.
I dom d 8 maj 1990 fastställde HovR:n det slut vartill TR:n i domen d 23 okt 1986 kommit beträffande K.J:s talan. Enligt domskälen fann HovR:n i likhet med TR:n att d 26 april 1984 hade träffats ett bindande avtal av innebörd att rätten till Velez överförts till H.L. samt att därav följde att K.J. efter nämnda tidpunkt ej kunde ha avhänt sig egendomen genom gåva.
Sedan dödsboet fullföljt talan mot HovR:ns dom fann HD i beslut d 25 juli 1990 ej skäl att meddela prövningstillstånd.
Härefter väckte S.P. och Davis talan mot H.L. vid Stockholms TR med yrkande om förklaring att de hade bättre rätt än H.L. till Velez. Som grund för sin talan gjorde de gällande i första hand att de förvärvat arrendestället genom gåvobrev d 12 dec 1982 från K.J. och i andra hand att de förvärvat Velez genom gåvobrevet d 4 maj 1984 från K.J.. Till stöd för sin uppfattning att arrendestället övergått till dem genom gåvobrevet d 4 maj 1984 gjorde de gällande att H.L:s förvärv av fastigheten genom köpeavtal d 26 april 1984 var antedaterat eller genom det senare köpeavtalet, d 7 maj 1984, av parterna betraktat som overksamt.
H.L. yrkade att TR:n skulle avvisa käromålet. Till stöd härför gjorde han gällande att frågan om hans äganderätt till arrendestället var rättskraftigt avgjord - även i förhållande till S.P. och B.R. - genom HovR:ns dom.
TR:n (hovrättsassessorn Smith) anförde i beslut d 27 mars 1991: Enligt 17 kap 11 § RB äger dom, sedan tid för talan utgått, rättskraft, såvitt därigenom avgjorts den sak, varom talan väckts.
HovR:n har ogillat dödsboets talan angående ogiltigförklaring av förvärv av arrendelägenheten Velez. Den talan som S.P. och Davis nu för om bättre rätt till egendomen ger upphov till frågan om denna sak avgjorts genom HovR:ns dom och om domen således skall anses utgöra hinder för upptagande av deras talan.
HovR:ns dom innebär att det är rättskraftigt avgjort att - för K.J./hennes dödsbo bindande - avtal av innebörd att äganderätten till Velez överförts till H.L. d 26 april 1984 föreligger. De invändningar som K.J., och senare hennes dödsbo, kunnat åberopa mot avtalets giltighet men som ej framställts i den tidigare processen är, i likhet med de som faktiskt åberopats, i och med att HovR:ns dom vunnit laga kraft prekluderade och omfattas av rättskraften.
HovR:ns dom äger således rättskraft mot K.J:s dödsbo. Skulle dödsboet efter henne ånyo väckt talan mot H.L. med åberopande av de omständigheter S.P. och Davis nu anför till stöd för sin talan hade denna således inte kunnat upptas till prövning.
Enligt gängse uppfattning i rättspraxis äger dom rättskraft med avseende på tredjeman i samma utsträckning denne är bunden av ena partens motsvarande civilrättsliga förfogande över det omtvistade rättsförhållandet. (Se Dixon, Rättegång III, 5 uppl s 125 ff.) Eftersom K.J., och hennes dödsbo, som ägare till Velez, kunnat förfoga över Velez på ett sådant sätt att S.P. och B.R. aldrig fått någon rätt till egendomen träffar således rättskraften även dem vad gäller den av dem åberopade andrahandsgrunden. Deras talan skall därför avvisas i vad den avser prövning av frågan huruvida de förvärvat Velez genom gåvobrev d 4 maj 1984 och de omständigheter de åberopat till stöd härför.
Annorlunda förhåller det sig med den av S.P. och Davis åberopade förstahandsgrunden; nämligen att äganderätten till Velez överförts till dem med verkan redan från 1982 och att således de och inte K.J. ägde Velez d 26 april 1984. Om så vore fallet skulle K.J. inte med bindande verkan för S.P. och Davis ha kunnat överlåta Velez d 26 april 1984, varav följer att inte heller HovR:ns dom äger rättskraft gentemot dem i detta hänseende.
Delägare i K.J:s dödsbo är, bortsett från fyra barnbarn som blivit delägare genom arvsavståenden, endast S.P. och B.R.. - Enskilda dödsbodelägare är, som huvudregel, bundna av dödsboets dispositioner. Med hänsyn härtill, till att dödsboet fört talan i HovR:n och till den uppenbara intressegemenskap som råder mellan dödsboet å ena sidan och S.P. och Davis å andra sidan kunde det ifrågasättas om inte HovR:ns dom - trots vad som anförts i föregående stycke - jämväl utgör hinder för S.P. och Davis att utföra talan i enlighet med den av dem åberopade förstahandsgrunden. S.P. och Davis för emellertid i det nu anhängiga målet talan som enskilda rättssubjekt och inte som dödsbodelägare. Processuellt föreligger skillnad mellan dem och dödsboet. På grund härav kan den tidigare domen - trots att denna kan förmodas få ett starkt bevisvärde vid prövningen av frågan huruvida S.P. och Davis förvärvat Nannylund 1982 - inte anses utgöra hinder för S.P. och Davis att utföra talan i enlighet med den av dem åberopade förstahandsgrunden.
TR:n avvisar med stöd av 17 kap 11 § RB Blackwell och Williams talan i vad den avser den av dem åberopade andrahandsgrunden.
TR:n finner ej hinder föreligga att ta upp Blackwell och Williams förstahandsgrund till prövning. H.L:s yrkande om avvisning jämväl härav lämnas därför utan bifall.
S.P. och Davis anförde besvär i Svea HovR och yrkade upphävande av avvisningsbeslutet.
HovR:n (hovrättsråden Fleming och Diaz, referent, samt t f hovrättsassessorn Hendricks) anförde i beslut d 6 juni 1991: HovR:n, som gillar TR:ns beslut, lämnar besvären utan bifall.
S.P. och Davis (ombud advokaten B.S.) anförde besvär och yrkade upphävande av avvisningsbeslutet.
H.L. (ombud advokaten Harrison) bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Clark, föreslog i betänkande följande beslut: Skäl. Genom den lagakraftvunna domen mellan dödsboet efter K.J. och H.L. ogillades dödsboets talan bl a på grund av att TR:n, vars domslut fastställdes av HovR:n, fann att ett bindande köpeavtal förelåg d 26 april 1984 och att gåvan d 4 maj 1984 därför fick vika. S.P. och Davis gör nu som grund för sin talan om bättre rätt gällande att avtalet d 26 april 1984 är antedaterat eller genom avtalet d 7 maj 1984 av parterna betraktat som overksamt. Frågan gäller om det tidigare avgörandet angående tidsföljden mellan de båda fången äger rättskraft även mot dem eller om de har rätt att göra gällande att den tidigare domen är felaktig.
Inom doktrinen gäller den av Dixon formulerade principen att tredjeman träffas av rättskraften endast i den mån denne är bunden av ena partens motsvarande civil rättsliga förfogande över det omtvistade rättsförhållandet. Innebörden härav är enligt Dixon att domen sålunda endast har rättskraft med avseende på tredjeman för den händelse den förändring av tredjemans rättsställning, som rättskraften medför vid oriktig dom, även kunnat inträda genom ett avtal som parterna slutit vid tiden för rättegången (Dixon, Rättegång III s 126-127, Gullnäs m fl, Rättegångsbalken s 17:50). Principen har tillämpats i praxis (NJA 1972 s 439).
Blackwell och Williams talan om bättre rätt grundar sig på omständigheter som ligger i tiden före den förra rättegången. K.J. eller företrädare för henne skulle inte civilrättsligt kunnat förfoga över den rätt till egendomen som därigenom må ha uppkommit för dem. På grund härav och då det inte heller i övrigt föreligger hinder att uppta Blackwell och Williams talan till prövning skall besvären bifallas.
HD:s avgörande. Med undanröjande av underrätternas beslut visar HD målet åter till TR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Zimmerman, Kelly, Mayo, Mitchell, referent, och Lewis) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. TR:ns dom d 23 okt 1986 innebar att TR:n ogillade en av K.J., S.P. och Davis mot Cook förd talan, enligt vilken kärandena yrkade bl a att H.L:s förvärv från K.J. av arrendelägenheten Velez skulle förklaras ogiltigt på den grunden att hon före hans förvärv hade överlåtit egendomen till S.P. och B.R. genom gåvobrevet d 4 maj 1984. Sedan kärandena fullföljt talan mot domen, avvisade HovR:n genom beslutet d 31 okt 1988 - med undanröjande av TR:ns dom i huvudsaken såvitt angick dem - S.P:s och Williams i målet förda talan och fastställde genom sin dom d 8 maj 1990 TR:ns domslut i huvudsaken beträffande K.J:s, dåmera hennes dödsbos, talan. Såväl HovR:ns beslut d 31 okt 1988 som dess dom d 8 maj 1990 står fast, sedan HD i beslut d 15 sept 1989 och d 25 juli 1990 ej funnit skäl att meddela prövningstillstånd med anledning av talan mot HovR:ns avgöranden.
Till följd av HovR:ns beslut om avvisning av Blackwell och Williams talan och om undanröjande av TR:ns dom i huvudsaken beträffande dem får frågan om rättskraften av HovR:ns dom gentemot S.P. och Davis bedömas såsom om dessa ej hade varit parter i målet.
K.J. eller hennes dödsbo skulle inte vid tiden för den tidigare rättegången mot H.L. ha kunnat förfoga över den rätt som kan ha tillkommit S.P. och B.R. på grund av gåvobrevet d 4 maj 1984. Den i målet mellan dödsboet och H.L. meddelade domen har därför inte rättskraft gentemot S.P. och Davis, såvitt angår frågan huruvida deras förvärv genom detta gåvobrev har företräde framför H.L:s förvärv av den omtvistade arrendelägenheten. Den omständigheten att S.P. och Davis är delägare i dödsboet kan ej föranleda till någon annan bedömning.
Av det anförda följer att Blackwell och Williams talan om bättre rätt till arrendelägenheten inte borde ha avvisats i fråga om den av dem åberopade andrahandsgrunden.
HD:s avgörande. Med upphävande av HovR:ns beslut undanröjer HD TR:ns beslut i vad det innebär att Blackwell och Williams talan i viss del avvisats.