Airsoftvapen ska anses utgöra effektbegränsade skjutvapen enligt vapenlagen om anslagsenergin är minst 0,2 joule.
Allmän åklagare väckte åtal vid Solna tingsrätt mot Myers och Evans, båda födda 2001, för vapenbrott, ringa brott, enligt 9  kap.  1  § andra stycket vapenlagen (1996:67). Hon gjorde gällande att var och en av dem hade innehaft en soft air gun utan att ha haft rätt till det och att de hade begått gärningarna med uppsåt eller av oaktsamhet. Vidare yrkade hon att vapnen och magasin skulle förverkas.
A.S. och Evans vidgick de faktiska omständigheterna men förnekade att de hade gjort sig skyldiga till brott på den grunden att pistolerna var att betrakta som leksaker som inte omfattades av vapenlagens bestämmelser om tillståndsplikt. De bestred åklagarens särskilda yrkanden.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Stevenson) anförde följande i dom den 29 augusti 2017.
Evans och A.S. har hörts över åtalen. Åklagaren har som skriftlig bevisning åberopat beslagsprotokoll och protokoll från vapenundersökning.
Inledningsvis är det utrett att A.S. den 15 januari 2017 på Knalleborgs förskola i Ekerö innehaft en halvautomatisk kolsyredriven soft air gun-pistol och att Evans vid samma tidpunkt och på samma plats innehaft en fjäderdriven soft air gun-pistol.
Med skjutvapen i vapenlagens mening avses vapen med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med krutladdningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra liknande utskjutningsmedel (1  kap.  2  § vapenlagen). Av förarbetena till vapenlagen framgår att huvudsyftet med vapenkontroll är att motverka missbruk av skjutvapen och att i möjligaste mån förhindra olyckshändelser i samband med hanteringen av sådana vapen (prop.  1995/96:52 s.  26). För vissa vapen som har en begränsad effekt i förhållande till andra jämförliga vapen krävs dock inte tillstånd för den som har fyllt 18 år. Det gäller exempelvis kolsyre-, luft- eller fjäderdrivna vapen med en anslagsenergi som är mindre än 10 joule (2  kap.  1  § andra stycket vapenlagen och 1  kap.  2  § vapenförordningen). Sådana vapen är däremot tillståndspliktiga för den som inte har fyllt 18 år. Vapenlagen har ingen nedre Johnson för när ett vapen ska klassificeras som ett skjutvapen. I rättspraxis har emellertid en pistol med en anslagsenergi om 0,2 joule i ett fall bedömts som en uppenbart ofarlig leksak som inte omfattades av vapenlagens tillämpningsområde (RH 2015:48).
Av den vapenundersökning som har genomförts i målet framgår att A.S:s pistol hade en anslagsenergi om ca 1,07 joule och att N.W:s pistol hade en anslagsenergi om ca 0,41 joule. A.S. och Evans har därutöver berättat att de hade skyddsglasögon på sig när de sköt på varandra för att inte riskera att skada ögonen. De har vidare angett att de stod på sådant nära avstånd från varandra att de inte av misstag skulle träffa någon annan samt att en träff gjorde att det sved i några sekunder, men att det gick över snabbt. Evans har även uppgett att de inte heller stod för nära varandra med tanke på hur det kändes att bli träffad. Det kan mot denna bakgrund i och för sig konstateras att pistolerna inte varit av alltför farlig art. Med hänsyn till den uppmätta effekt som pistolerna haft och vad A.S. och Evans berättat framstår pistolerna dock ändå inte som endast uppenbart ofarliga leksaker. Tingsrätten anser därför att pistolerna utgör skjutvapen i vapenlagens mening och att det krävs tillstånd för att inneha dem för en person som är under 18 år. Detta har inte Evans eller A.S. haft.
Det är klarlagt att N.W:s och A.S:s hantering av skjutvapnen, dvs. själva innehavet, skett uppsåtligen. Avgörande för om gärningarna är straffbara är om de uppsåtligen eller av oaktsamhet brutit mot skyldigheten att ha tillstånd. Evans har berättat att han kände till att sådana pistoler som han och A.S. hade inte fick säljas till personer under 18 år. Tingsrätten anser inte heller att A.S. kan ha varit omedveten om detta. Evans och A.S. måste därför ha insett att det fanns en risk för att de inte hade rätt att ha pistolerna. De har trots detta valt att hantera vapnen utan några närmare kontroller. De har därför genom oaktsamhet brutit mot skyldigheten att ha tillstånd för vapnen.
Åtalen är alltså styrkta och ska bedömas på sätt som åklagaren har gjort. Både Evans och Myers ska dömas för vapenbrott, ringa brott.
Påföljden för både A.S. och Evans ska bestämmas till ett lågt bötesstraff.
Med hänsyn till att Evans och Myers döms för de åtalade gärningarna är de särskilda yrkandena lagligen grundade. De ska därför bifallas.
Tingsrätten dömde Myers och Evans för vapenbrott, ringa brott, enligt 9  kap.  1  § andra stycket vapenlagen till 30 dagsböter å 50  kr. Tingsrätten åberopade 29  kap.  7  § första stycket BrB.
I beslag tagna vapen och magasin förklarades förverkade. Beslagen skulle bestå.
A.S. och Evans överklagade i Svea hovrätt, som beslutade att inte ge prövningstillstånd för målet. A.S. och Evans överklagade beslutet till HD, som ändrade hovrättens beslut och meddelade tillstånd för målets prövning i hovrätten.
A.S. och Evans yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet.
Åklagaren motsatte sig att tingsrättens dom ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Gibson och Harris samt tf. hovrättsassessorn Harrison, referent) anförde följande i dom den 28 februari 2018.
Utredningen är densamma i hovrätten som i tingsrätten.
I målet är utrett att Evans och A.S. innehaft var sin soft air gun i enlighet med gärningspåståendena. Evans och A.S. har gjort gällande att pistolerna är att betrakta som ofarliga leksaker och därför inte omfattas av vapenlagens bestämmelser. Av protokollet från vapenundersökningen framgår emellertid att N.W:s pistol hade en anslagsenergi om ca 0,41 joule och att A.S:s pistol hade en anslagsenergi om ca 1,07 joule (jfr RH 2015:48). Till det kommer de uppgifter som Evans och Myers lämnat som visar att de hanterade pistolerna med viss försiktighet för att inte skadas. I likhet med tingsrätten anser hovrätten att utredningen inte ger stöd för att pistolerna är att betrakta som uppenbart ofarliga leksaker som faller utanför vapenlagens tillämpningsområde (se prop.  1973:166 s.  99). Pistolerna omfattas alltså av vapenlagens bestämmelser om skjutvapen och det krävs därför tillstånd för den som inte fyllt 18 år att inneha dem. Evans och A.S. ska mot denna bakgrund dömas för vapenbrott, ringa brott. Tingsrättens dom ska därför inte ändras i fråga om skuld.
Inte heller i fråga om påföljd gör hovrätten någon annan bedömning än den tingsrätten gjort. Tingsrättens dom ska alltså fastställas även i denna del.
Hovrätten fastställde tingsrättens dom.
A.S. och Evans överklagade och yrkade att åtalet skulle ogillas.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Lyons, föreslog i betänkande att HD skulle meddela dom i huvudsaklig överensstämmelse med HD:s dom.
HD (justitieråden George, Castillo, Kelly och Hernandez) meddelade den 14 maj 2019 följande dom.
Airsoftvapen (ibland kallade soft air guns) är ofta repliker av riktiga handeldvapen och används bl.a. i spelet airsoft som påminner om paintball. Projektilerna är vanligen plastkulor som är 6 mm i diameter. Vapnen kan vara kolsyre-, luft- eller fjädervapen men drivs ofta på något annat sätt, t.ex. med Fischer gas som huvudsakligen består av propan eller Red gas som är en freon. (Se prop.  2013/14:226 s.  31.)
Frågan i HD är i vilken utsträckning vapenlagen (1996:67) är tillämplig på airsoftvapen.
A.S. och Evans åtalades för vapenbrott, som var att bedöma som ringa (9  kap.  1  § andra stycket vapenlagen). Åklagaren påstod att Myers och Evans, båda vid tillfället 15 år, utan att ha rätt till det, hade innehaft var sitt airsoftvapen; en halvautomatisk kolsyredriven pistol med en anslagsenergi om 1,07 joule, respektive en fjäderdriven pistol med en anslagsenergi om 0,41 joule.
A.S. och Evans gjorde gällande att pistolerna var uppenbart ofarliga leksaker och därför inte omfattades av vapenlagen.
Tingsrätten ansåg att pistolerna inte, med hänsyn till den uppmätta anslagsenergin och A.S:s och N.W:s hantering av dem, framstod som uppenbart ofarliga leksaker. Tingsrätten dömde dem därför för vapenbrott, som var att bedöma som ringa, till dagsböter.
Hovrätten har fastställt tingsrättens dom.
HD har hämtat in sakkunnigutlåtanden från Nationellt forensiskt centrum, NFC, och Försvarsmaktens Forskningsinstitut, FOI.
Genom vapenlagens bestämmelser är innehav och bruk av vapen och ammunition föremål för en sträng kontroll. Huvudsyftet med kontrollen är att motverka missbruk av skjutvapen och att i möjligaste mån förhindra olyckshändelser i samband med hanteringen av sådana vapen. Av särskild betydelse är också strävan att förhindra att vapen används i brottslig verksamhet. (Se prop.  1995/96:52 s.  26.)
Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet, döms för vapenbrott till fängelse i högst tre år. Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse i högst sex månader. (Se 9  kap.  1  §.)
Skjutvapen definieras i 1  kap.  2  § som vapen med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med hjälp av krutladdningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra liknande utskjutningsmedel. Definitionen är avsedd att omfatta föremål som enligt vanligt språkbruk kan anses vara skjutvapen. Utanför definitionen faller föremål som i och för sig efterliknar vapen men som är leksaker av uppenbart ofarlig natur. (Se prop.  1973:166 s.  99  f. och prop.  1990/91:130 s.  55; jfr Davis och Jarvis, Vapenlagen, kommentaren till 1  kap.  2  §, s.  1.)
Vapenlagstiftningen skiljer på ordinära skjutvapen och sådana som har begränsad effekt (effektbegränsade skjutvapen). Ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen eller ett vapen med annat liknande utskjutningsmedel ska anses ha begränsad effekt om en projektil från vapnet fyra meter från pipans mynning har en anslagsenergi som är mindre än 10 joule. Om ett sådant skjutvapen är helautomatiskt anses det som effektbegränsat om anslagsenergin är mindre än 3 joule. (Se 1  kap.  2  § vapenförordningen, 1996:70.)
För effektbegränsade vapen gäller inte samma krav beträffande tillstånd och innehav. Den som har fyllt 18 år behöver t.ex. inte ha tillstånd för att inneha ett effektbegränsat vapen som är ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen eller ett vapen med annat liknande utskjutningsmedel och som är avsett för målskjutning. Begreppet målskjutning innefattar bl.a. sådana spel som sker med paintball- och airsoftvapen. (Se 2  kap.  1  § andra stycket 1 vapenlagen och prop.  1995/96:52 s.  72  f.)
För att den som inte har fyllt 18 år ska få inneha ett effektbegränsat skjutvapen krävs som regel tillstånd. Av 3  kap.  3  § c) vapenlagen framgår emellertid att det är tillåtet för en person under 18 år att inneha ett effektbegränsat skjutvapen som lån under förutsättning att vapnet innehas och används under långivarens uppsikt (uppsiktsutlåning). Syftet med 18-årsgränsen är framför allt att undvika olyckor (jfr a. prop.  s.  78).
Det finns inte någon författningsreglerad nedre gräns som anger när anslagsenergin ska anses vara på en så låg nivå att det inte längre är fråga om ett skjutvapen som omfattas av vapenlagen. Inte heller finns det något avgörande från HD i denna fråga. Hovrätten för Västra Sverige har emellertid ansett att en kriminalisering av innehav av ett vapenliknande föremål (ett airsoftvapen) som har en så begränsad verkan som 0,2 joule inte är proportionerlig. Hovrätten ansåg därför att det var fråga om en uppenbart ofarlig leksak och ogillade åtalet. (Se RH 2015:48.)
FOI har provskjutit de i målet aktuella airsoftpistolerna, vilka har en anslagsenergi om 1,07 respektive 0,41 joule. FOI har vidare jämfört dessa pistoler med en airsoftpistol som har en anslagsenergi om 0,2 joule. FOI har i sitt utlåtande angett sammanfattningsvis följande.
De tre pistolerna kan inte slå igenom bar hud och kan därför inte orsaka livshotande skador. Vid korta skjutavstånd kan de ge lindriga skador på bar hud (mindre sårskada, rodnad och eventuellt blåmärke). Alla tre pistolerna bedöms kunna ge allvarliga ögonskador på korta skjutavstånd. Bortsett från det uppenbara att en högre anslagsenergi medför en högre skade- och smärtpotential, kan myndigheten inte se någon tydligt avgörande skillnad mellan ett airsoftvapen med en anslagsenergi på 1,07 respektive 0,41 joule i förhållande till ett airsoftvapen med en anslagsenergi på 0,2 joule.
FOI ser stora utmaningar med att definiera en tydlig nedre gräns för anslagsenergi för effektbegränsade skjutvapen, under vilken risken för ögonskador helt kan uteslutas. Detta beror dels på att ingen tydlig nedre gräns för skadeutfall har observerats, dels på grund av att allvarliga ögonskador observerats även för mycket låga anslagsenergier som i dag accepteras för leksaker. Det finns t.ex. leksaksvapen, Nerf gun, som skjuter ut halvtums skumplastprojektiler som har en mynningsenergi på 0,42 joule. Allvarliga ögonskador vid användning av Nerf guns finns dokumenterade, men verkar, enligt FOI, vara ovanliga. Till detta kommer att myndigheten anser att anslagsenergin är olämplig som mått på farlighet om kaliber och projektilmassa tillåts variera.
Syftet med 18-årsgränsen är framför allt att undvika olyckor (se p.  11-13). Vad gäller airsoftvapen är det risken för allvarliga ögonskador som står i fokus. Utredningen i HD visar att även ett effektbegränsat airsoftvapen med en anslagsenergi på 0,2 joule kan ge allvarliga ögonskador på kort avstånd.
Det kan diskuteras om det är rimligt att ett airsoftvapen med en mycket låg anslagsenergi ska omfattas av vapenlagstiftningen, bl.a. eftersom ett leksaksvapen med en mynningsenergi på 0,42 joule anses utgöra ett uppenbart ofarligt föremål. Mot bakgrund av sakkunnigutlåtandena måste dock airsoftvapen där anslagsenergin är minst 0,2 joule anses utgöra ett effektbegränsat skjutvapen enligt vapenlagen.
A.S. och Evans, vid tillfället 15 år, har innehaft var sitt airsoftvapen med en anslagsenergi om 1,07 respektive 0,41 joule. Båda vapnen utgör sådana effektbegränsade skjutvapen som omfattas av vapenlagen.
Varken A.S. eller Evans har haft tillstånd att inneha vapnen, som de har använt utan uppsikt. A.S. och Evans har således innehaft vapnen utan att ha rätt till det och kan därför inte undgå ansvar för vapenbrott.
Hovrättens domslut ska fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
Referenten, justitierådet Lewis, var skiljaktig och ansåg att åtalen skulle ogillas. Han anförde:
Jag ansluter mig till vad majoriteten har anfört till och med punkten 17. Skälen bör därefter enligt min mening ha följande lydelse.
Gränsen mellan vad som utgör skjutvapen i vapenlagens mening och vad som utgör ett leksaksvapen är avsedd att bygga på allmänt språkbruk (jfr prop.  1990/91:130 s.  28 och s.  55). Leksaksvapen kan inte anses vara skjutvapen enligt allmänt språkbruk även om de skjuter ut projektiler med hjälp av komprimerad luft eller andra liknande drivmedel. Ett s.k. Nerf gun får rimligen betraktas som ett leksaksvapen, trots att det enligt sakkunnigbevisningen kan orsaka allvarliga ögonskador. Med viss projektilmassa kan ett sådant leksaksvapen skjuta ut en projektil med en anslagsenergi som ligger mellan det airsoftvapen som bedömdes i RH 2015:48 och det svagare av de airsoftvapen som bedöms i detta mål. Någon avgörande skillnad i skadepotentialen mellan de anordningar som FOI jämfört kunde inte heller konstateras (se punkt 16).
Av sakkunnigbevisningen följer att det inte med någon bestämdhet går att dra en gräns mellan effektbegränsade skjutvapen och leksaksvapen när kaliber och projektilmassa tillåts variera. Det saknas därför tydliga hållpunkter för att bestämma skjutanordningarnas relativa farlighet med utgångspunkt i anslagsenergi.
Strafföreskriften i 9  kap.  1  § vapenlagen får därför anses vara obestämd. Denna obestämdhet framstår inte som oundgängligen nödvändig för att nå lagens skyddsändamål, varför det inte finns skäl att låta legalitetsprincipens obestämdhetsförbud vika (jfr Anderson, EU & straffrätten, 2002, s.  271).
En kriminalisering redan av innehavet av de i målet aktuella pistolerna på grund av den anslagsenergi som en utskjuten projektil kan ha skulle också kunna ses som en svårförklarligt inkonsekvent hållning, eftersom samhället accepterar risker för ögonskador i samband med idrott och lek med användning av olika redskap.  Jfr även NJA 1976 s.  458 (en cykelpump hade modifierats så att den kunde användas för utskjutning av en kork, vilket ledde till en allvarlig ögonskada). Detta bidrar till att göra tillämpningen av lagen ytterligare svårförutsebar för dem som den riktar sig till (jfr prop.  1990/91:130 s.  29).
Det ter sig även svårförklarligt från proportionalitetssynpunkt att låta själva innehavet av de i målet aktuella pistolerna (utan en fastställbar nedre gräns för deras farlighet) föranleda ansvar för ett brott med fängelse i straffskalan, medan pistolernas (typiskt sett farligare) användning i strid mot 3  kap.  6  § andra stycket ordningslagen (1993:1617) endast skulle kunna föranleda bötesstraff enligt 3  kap.  22  § första stycket.
De pistoler som Myers och Evans har innehaft kan inte med rimlig bestämdhet sägas vara skjutvapen i vapenlagens mening.
Åtalen ska därför ogillas.