Dom den 14 februari 2018 i mål 6432-16
Bakgrund
Den som till följd av arbetsskada har fått sin arbetsförmåga nedsatt har i vissa fall rätt till ersättning i form av livränta. Livräntan syftar till att ersätta förlust av framtida försörjningsförmåga och beräknas på ett underlag som motsvarar den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst vid den tidpunkt när livränta för första gången ska lämnas, s.k. livränteunderlag. Livränta utgår inte för längre tid tillbaka än sex år före ansökan.
C.S. ansökte i september 2014 om livränta på grund av arbetsskada. Försäkringskassan beviljade henne livränta fr.o.m. november 2004. Livränteunderlaget fastställdes till ett belopp som motsvarade hennes dåvarande sjukpenninggrundande inkomst med tillägg för semesterersättning. Detta underlag räknades därefter upp med ledning av ett särskilt tal, s.k. indexering. Eftersom livränta inte får beslutas för längre tid tillbaka än sex år kunde ersättningen betalas ut tidigast fr.o.m. september 2008.
Allmänna ombudet för socialförsäkringen överklagade Försäkringskassans beslut och yrkade att C.S:s livränteunderlag skulle bestämmas efter den inkomst hon skulle ha haft den 1 september 2008 om hon då hade varit oskadad, dvs. vid den tidpunkt då livräntan, p.g.a. bestämmelsen om preskription, tidigast kunde betalas ut.
Såväl förvaltningsrätten som kammarrätten avslog överklagandet. Kammarrätten ansåg att livränteunderlaget skulle fastställas utifrån de inkomster som C.S. hade vid den tidpunkt då hon uppfyllde förutsättningarna för livränta, dvs. i november 2004. Enligt kammarrätten talade likformighets- och rättssäkerhetsskäl för att bestämmelsen om preskription inte skulle påverka tidpunkten för fastställandet av livränteunderlaget.
Yrkanden m.m.
Allmänna ombudet för socialförsäkringen             yrkar att Högsta förvaltningsdomstolen fastställer att livränteunderlaget ska bestämmas efter den inkomst som C.S. skulle ha haft den 1 september 2008 om hon då varit oskadad.
Allmänna ombudet anför bl.a. följande. Frågan i målet är hur formuleringen ”den tidpunkt från vilken livräntan första gången ska lämnas” i 41 kap. 11 § socialförsäkringsbalken ska tolkas. Antingen avses den tidpunkt då C.S. uppfyllde förutsättningarna för livränta (november 2004) eller den då livränta första gången kunde betalas ut (september 2008). Tidpunkten har betydelse för frågan om grundvillkoret för livränta är uppfyllt och för beräkningen av livräntans storlek. Vilken beräkningsmetod som är mest fördelaktig för den försäkrade kan variera från fall till fall.
C.S.             har inte yttrat sig.
Frågan i målet är om livränteunderlaget ska motsvara den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst vid den tidpunkt då denne uppfyller förutsättningarna för att få livränta eller vid den senare tidpunkt då livräntan, på grund av bestämmelser om preskription, kan börja betalas ut.
Enligt 41 kap. 11 § första stycket socialförsäkringsbalken motsvarar livränteunderlaget, om inte annat följer av 12–18 §§, den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst enligt 25 och 26 kap. vid den tidpunkt från vilken livräntan första gången ska lämnas.
Rätten till ersättning går enligt 42 kap. 6 § socialförsäkringsbalken förlorad om en ansökan om livränta inte görs inom sex år från den dag ersättningen avser.
Bestämmelsen i 41 kap. 11 § första stycket socialförsäkringsbalken ger inte någon ledning i frågan om vilken tidpunkt som ska ligga till grund för beräkningen av livränteunderlaget i det fall reglerna om preskription i 42 kap. 6 § är tillämpliga.
Bestämmelsen fanns tidigare i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och överfördes till socialförsäkringsbalken i samband med att den infördes. Samtidigt ändrades lydelsen, bl.a. togs ordet ”utges” bort och ersattes av ”lämnas”. Någon saklig ändring var inte avsedd (prop. 2008/09:200 s. 465). I lagstiftningsärendet uttalade Lagrådet att ordet ”lämnas” i balken kommit att få en närmast allomfattande betydelse och att det används både i bemärkelsen beviljas och betalas ut. Lagrådet uttalade också att man inte sällan måste ta ledning av sammanhanget för att förstå den rätta innebörden (a. prop. Bilaga 5 s. 1109).
I 41 kap.socialförsäkringsbalken förekommer ordet ”lämnas” i ett flertal paragrafer, bl.a. i 13 § som är en specialbestämmelse för fall där livränteunderlag ska fastställas avsevärd tid efter det att en arbetsskada har inträffat. Enligt Högsta förvaltningsdomstolen ger emellertid varken 13 § eller övriga bestämmelser i 41 kap. någon ledning i nu aktuell fråga.
Ledning får i stället sökas i det bakomliggande syftet med bestämmelserna om livränta. I motiven anges att livräntan ska ge en i princip full kompensation för den inkomstförlust som en arbetsskada har föranlett. Livräntan ska grunda sig på ett ekonomiskt invaliditetsbegrepp och avse skadans försörjningsekonomiska konsekvenser. Den bedömning som ska ligga till grund för livräntans storlek är en jämförelse mellan å ena sidan den inkomst som den försäkrade skulle ha uppnått om skadan inte hade inträffat och å andra sidan den inkomst han eller hon kan beräknas uppnå trots skadan. Vidare är avsikten att samma inkomstunderlag ska ligga till grund för både sjukpenning och livränta (prop. 1975/76:197 s. 73 och 77).
Det huvudsakliga syftet är således att ge en i princip full kompensation vid inkomstförlust på grund av arbetsskada vilket kan jämföras med att sjukpenningen ska ersätta den inkomst som den försäkrade förlorar vid sjukdom.
Högsta förvaltningsdomstolen konstaterar att förutsättningarna för att fastställa ett livränteunderlag som i största möjliga utsträckning motsvarar den inkomst den försäkrade skulle ha haft som oskadad, förbättras ju närmare i tiden för skadans uppkomst som underlaget kan fastställas. Härigenom minskar risken för mellankommande händelser som kan påverka underlagets storlek, t.ex. att den försäkrade inte längre har någon sjukpenninggrundande inkomst. Det kan vidare knappast ha varit lagstiftarens avsikt att storleken på livränteunderlaget ska vara beroende av när ansökan om livränta görs.
Mot denna bakgrund anser Högsta förvaltningsdomstolen att 41 kap. 11 § socialförsäkringsbalken ska tolkas på så sätt att livränteunderlaget ska motsvara den sjukpenninggrundande inkomst som den försäkrade har vid den tidpunkt då rätten till livränta uppkommer, även om livräntan på grund av preskriptionsbestämmelser betalas ut först senare. Härigenom kopplas livränteunderlaget till den försäkrades inkomst som oskadad och bestämmelsen ges en tillämpning som är lika för alla, oberoende av när ansökan om livränta görs.
Högsta förvaltningsdomstolen instämmer alltså i kammarrättens bedömning att Försäkringskassans beslut om C.S:s livränteunderlag är korrekt. Överklagandet ska därmed avslås.
Högsta förvaltningsdomstolen avslår överklagandet.
I avgörandet deltog justitieråden                 Howard, Stevenson,                 Manning,                 Gäverth             och                 Lopez.             Föredragande var justitiesekreteraren Padilla.
Förvaltningsrätten i Luleå                 (2016-04-05, ordförande Cobb):             C.S. ansökte om livränta i september 2014. Hennes rätt till livränta har därmed gått förlorad för tiden före september 2008.
Av förarbetsuttalanden framgår att livränteunderlaget enligt huvudregeln fastställs endast vid den tidpunkt från vilken livränta utges för första gången. Livräntan bestäms då enbart på grundval av de inkomstförhållanden som gäller vid den tidpunkten. Det innebär att enligt huvudregeln fastställs endast ett livränteunderlag. Livränta som beviljas retroaktivt kommer att räknas om årligen (prop. 2004/05:108 s. 27 f).
Kammarrätten i Sundsvall fann i en dom den 27 juni 2014 i mål nr 2704-13 att Försäkringskassan haft fog för att årligen räkna upp ett fastställt livränteunderlag fram till den tidpunkt då reglerna om preskription gjorde det möjligt att betala ut livräntan.
Tidpunkten för när en ansökan om livränta har kommit in till Försäkringskassan är enligt förvaltningsrättens mening inte avgörande för bestämmande av inkomstförhållanden och därmed livräntans storlek. Den tidpunkten får däremot betydelse för hur lång tid bakåt i tiden som livränta kan betalas ut. Förvaltningsrätten instämmer i Försäkringskassans bedömning att det är den försäkrades inkomstförhållanden vid tidpunkten för livräntans begynnelsetidpunkt som ska bilda livränteunderlag och vara grunden för senare beslut om livränta. Allmänna ombudets överklagan ska därför avslås. – Förvaltningsrätten avslår överklagandet.
Kammarrätten i Sundsvall                 (2016-10-28, Törnered, Hawkins             och                 Lowén):
Försäkringskassan har i sitt beslut baserat livränteunderlaget på C.S:s beräknade årsinkomst i november 2004, som den hade utfallit om hon inte skadats i arbetet. Efter det att livränteunderlaget fastställts har det räknats upp med särskilda indextal för åren 2005 till och med 2008.
Kammarrätten anser att bestämmelsen i 41 kap. 11 § socialförsäkringsbalken, att livränteunderlaget ska motsvara den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst vid den tidpunkt från vilken livränta för första gången ska lämnas, ska tillämpas oberoende av preskriptionsregeln i 42 kap. 6 § socialförsäkringsbalken. För en sådan tillämpning talar enligt kammarrättens mening bl.a. likformighets- och rättssäkerhetsskäl, se även Kammarrätten i Sundsvalls dom den 27 juni 2014 i mål nr 2704-13.
Enligt huvudregeln ska livränteunderlaget således beräknas på C.S:s inkomst innan hennes arbetsskada nedsatte hennes förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete. Kammarrätten finner att Försäkringskassan korrekt har fastställt livränteunderlaget efter C.S:s beräknade inkomst av arbete, som oskadad, i november 2004. Allmänna ombudets överklagande ska därför avslås. – Kammarrätten avslår överklagandet.