Rättslig hjälp med beslag på begäran av myndighet i Storbritannien. Ett omfattande beslag av skriftliga handlingar och av digitalt lagrad information som kopierats har ansetts vara lagligen grundat. Villkor har ställts för att hindra att sekretesskyddade uppgifter blir offentliga. Även fråga om återlämnande av den beslagtagna egendomen när det brittiska förfarandet har avslutats. - Åklagare får häva ett beslag som har prövats av rätten enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål.
På begäran av myndighet i Storbritannien verkställde svensk åklagare i december 2012 med stöd av lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål beslag i affärslokaler hos Alstom Power Sweden AB i Norrköping och Växjö.
Åklagaren anmälde beslaget till Norrköpings tingsrätt och yrkade att tingsrätten skulle förklara att beslaget var lagligen grundat och att egendomen skulle överlämnas till Storbritannien.
Alstombolaget bestred åklagarens yrkanden och hemställde i andra hand att ett beslut om överlämnande skulle förenas med sekretessförbehåll och återlämnandevillkor.
Vid förhandling i tingsrätten uppgav åklagaren i huvudsak följande. Storbritannien begärde i oktober rättslig hjälp av Sverige på grund av en pågående korruptionsutredning. Utredningen har kommit att omfatta Alstomkoncernen och deras verksamhet i Litauen. Det material som myndigheterna i Storbritannien efterfrågade bedömdes finnas i Johnson affärslokaler, varför husrannsakningar genomfördes förra veckan i såväl Växjö som Norrköping. På grund av att det senare kan bli aktuellt att hålla förhör med anställda hos Perez vill han inte gå in på så mycket detaljer om utredningen. Misstankarna rör korruptionsbrott. Pengar ska ha betalts till offentliganställda i Litauen i utbyte mot affärskontrakt. Utredningen riktar in sig på att kartlägga betalningsströmmar. Han har frågat Storbritannien när utredningen kan förväntas vara färdig och fått ett preliminärt besked på cirka två år. Angående rättens möjlighet att begränsa Storbritanniens användning av det i beslag tagna materialet bör inte rätten förena överlämnandet med sådana begränsningar att det inte kan åberopas och läggas fram inför en domstol. Det mesta av det i beslag tagna materialet utgörs av elektroniska kopior. Alstom har ingen rätt att ta del av framställan från Storbritannien och kommer inte tillåtas göra det.
Alstombolagets företrädare uppgav i huvudsak följande. Det rör sig om en väldigt stor mängd material som har tagits i beslag. Allt material kan inte ha relevans för utredningen i Storbritannien då Litauenprojektet var begränsat. Det mesta av materialet rör andra saker. Bland materialet återfinns bl.a. affärshemligheter, tekniska hemligheter, privat korrespondens och känsliga personuppgifter. De har varken fått se eller kommentera framställan från Storbritannien.
Tingsrätten (tf. rådmannen Mathews) meddelade den 21 december 2012 följande beslut:
Gjorda beslag kan skäligen antas ha betydelse för utredningen om gärningen. Beslagen är lagligen grundade och egendomen ska överlämnas till myndighet i Storbritannien.
Uppgifter i de beslagtagna handlingarna som ej avser den aktuella brottsutredningen får ej spridas.
De i beslag tagna originalhandlingarna ska återlämnas efter att rättsprocessen i Storbritannien har avslutats.
Alstombolaget överklagade i Göta hovrätt och yrkade att hovrätten skulle upphäva det av tingsrätten fastställda beslaget. Bolaget yrkade vidare att ett överlämnande av egendom skulle förenas med villkor om att egendomen omfattades av sekretess avseende företagshemligheter och känsliga personuppgifter samt att alla originalhandlingar skulle återlämnas när utredningen var avslutad och att alla kopior skulle makuleras. Bolaget begärde att handlingarna i tingsrättens och hovrättens mål skulle sekretessbeläggas till skydd för namngivna personer och uppgifter om affärs- och driftförhållanden.
Åklagaren motsatte sig att tingsrättens beslut ändrades.
Hovrätten (hovrättslagmannen Murray, referent, f.d. hovrättsrådet Smith och tf. hovrättsassessorn Lindsey) anförde i beslut den 24 januari 2013:
Åklagaren har valt att inte ge in den brittiska framställningen om internationell rättslig hjälp. Den svenska domstolens prövning i ett fall som det förevarande är i inte oväsentlig utsträckning av formell natur, och enligt hovrättens bedömning bör framställningen i regel ges in till rätten, även om den därmed oftast blir tillgänglig även för motparten i målet. Åklagaren får vid behov maskera delar som av utredningsskäl kan befaras vara särskilt känsliga och får sedan överlåta på domstolen att pröva om de presenterade omaskerade delarna ger ett tillräckligt underlag för att fastställa beslaget.
Så har inte frågan hanterats här utan åklagaren har i stället, bl.a. genom skriftväxlingen i hovrätten, beskrivit vad framställningen innehåller. Även när det gäller den beslagtagna egendomen har den inte beskrivits på annat sätt än som framgår av beslagsprotokollet, jämte en mycket översiktlig redogörelse för innehållet. Det finns inte något absolut krav på att ansökningshandlingen som sådan ska presenteras för rätten och hovrätten stannar i detta fall för att godta åklagarens sätt att presentera underlaget för prövningen.
Hovrätten finner att beslaget är lagligen grundat och att det finns förutsättningar att överlämna den beslagtagna egendomen till handläggande myndighet i Storbritannien.
Hovrätten har inte tagit del av det närmare innehållet i de enskilda handlingarna eller filerna och får därför godta att det i respektive beslagshandling eller fil inte bara finns sådant som skäligen kan antas ha betydelse för brottsutredningen, utan att det även kan finnas sådant som uppenbart saknar sådan betydelse. Det torde i och för sig i första hand ligga på de brittiska myndigheterna att avgöra vad i respektive handling eller fil som kan vara av intresse, och att häva beslaget för sådant som inte uppfyller detta krav. Det som ska lämnas ut från Sverige är emellertid sådant som skäligen kan antas vara av betydelse för den brittiska brottsutredningen. I detta får enligt hovrättens bedömning anses ligga, inte minst mot bakgrund av den rätt översiktliga prövning som hovrätten kan göra, att den svenska åklagarmyndigheten ska genomföra en åtminstone översiktlig genomgång av den beslagtagna egendomen. Om en sådan genomgång ger vid handen att det i beslagtagna handlingar eller filer finns tydliga avsnitt med uppgifter beträffande vilka det står helt klart att dessa inte skäligen kan antas ha med den brittiska brottsutredningen att göra, och det är möjligt att enkelt skilja ut dem från det relevanta materialet, så ska sådana uppgifter rensas före ett överlämnande. Ett särskilt beslut om en sådan genomgång anser hovrätten dock inte erforderligt.
Tingsrätten har bestämt två villkor. Dessa är inte överklagade och hovrätten finner inte skäl att frångå tingsrättens bedömning.
Klagandebolaget har yrkat att hovrätten ska förordna om sekretess och har angett att de beslagtagna handlingarna innehåller känsliga personuppgifter och företagshemligheter.
Det synes inte vara ifrågasatt att det kan förhålla sig på det sättet och hovrätten har inte underlag för att göra en annan bedömning. Den sekretess som följer av 18 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) syftar inte till att tillgodose klagandens intressen, och det gör inte heller den allmänna förundersökningssekretessen, i den mån den är tillämplig i ett fall som det förevarande. Hovrätten kan i sammanhanget notera att Sverige ännu inte har tillträtt det av åklagaren åberopade andra tilläggsprotokollet till 1959 års rättshjälpskonvention. - Även om lagstiftningens utgångspunkt är att mottagarlandets myndigheter fritt ska få använda erhållet material, finner hovrätten att bolagets begäran om ett sekretessbeslut ska bifallas (jfr prop. 1999/2000:61 s. 147). Ett sådant beslut får ges en generell utformning, och det får ankomma på handläggande myndigheter i Storbritannien att i det enskilda fallet pröva vilka specifika uppgifter i respektive handling som omfattas av hovrättens beslut.
Med hänsyn till den restriktivitet som lagstiftaren har förutsatt för villkor, finner hovrätten att det inte finns skäl att föreskriva ett makulerande av kopierade handlingar.
Klagandebolaget har slutligen begärt att skriftväxlingen i domstolarna ska sekretessbeläggas. Skriftväxlingen torde omfattas av sekretess enligt 18 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Handläggningen vid tingsrätten har avslutats med en förhandling, och ett sekretessförordnande först i hovrätten för det som förekom där är inte möjligt. När det gäller hovrättens handlingar ska behovet av sekretess prövas först i samband med att någon begär att få ut en handling.
Hovrätten fastställer de överklagade besluten. Hovrätten förordnar därutöver att uppgifter i de beslagtagna handlingarna om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden ska omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Hovrätten förordnar vidare att i beslagshandlingarna förekommande uppgifter om affärs- eller driftsförhållanden, där det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs, ska omfattas av sekretess enligt 36 kap. 2 § samma lag.
Alstombolaget överklagade hovrättens beslut och yrkade i första hand att HD skulle häva hela beslaget, i andra hand att HD skulle häva beslaget avseende de handlingar som inte kunde antas ha betydelse för den brittiska brottsutredningen.
Bolaget begärde inhibition av beslutet att överlämna i beslag tagen egendom till Storbritannien.
Med anledning härav meddelade HD (justitieråden Morales, Little och Ramirez) den 28 februari 2013 följande beslut:
Rättens beslut om överlämnande av egendom enligt 4 kap. 21 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål kan inte verkställas innan beslutet har vunnit laga kraft (se bl.a. prop. 1975:35 s. 41, prop. 1999/2000:61 s. 121 och Marquez, Internationell rättslig hjälp i brottmål inom EU, 2004, s. 186 vid fotnot 137). HD avslår därför inhibitionsyrkandet.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Wallace, föreslog i betänkande följande beslut:
På begäran av Storbritannien verkställde svensk åklagare den 13 december 2012 beslag i affärslokaler hos Alstom Power Sweden AB (Alstombolaget) i Norrköping och i Växjö. Beslagen avser egendom som kan antas ha betydelse för en brittisk utredning om korruptions- och mutbrott i Litauen. Brottsutredningen omfattar verksamhet bl.a. i bolag i den koncern vari Alstombolaget ingår. Beslagen skedde med stöd av bestämmelser i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (lagrumshänvisningar avser i det följande denna lag om inget annat sägs) i syfte att egendomen ska överlämnas till en myndighet i Storbritannien (Serious Fraud Office). Beslagen omfattar bl.a. skriftliga handlingar som har kopierats men även en del originalhandlingar. Vidare omfattar beslagen digital information som har kopierats.
Åklagaren anmälde beslagen till rätten och yrkade att tingsrätten skulle besluta att beslagen var lagligen grundade och att egendomen skulle överlämnas till Storbritannien.
Alstombolaget motsatte sig yrkandena.
Tingsrätten biföll åklagarens yrkande. Vidare förordnade tingsrätten om två villkor för överlämnandet, nämligen att uppgifter i de beslagtagna handlingarna vilka inte avser den aktuella brottsutredningen inte får spridas och att i beslag tagna originalhandlingar ska återlämnas efter att rättsprocessen i Storbritannien har avslutats.
Hovrätten har fastställt tingsrättens beslut avseende överlämnande och villkor samt har därutöver förordnat om sekretess för vissa uppgifter i de handlingar som omfattas av beslagen. I skälen angav hovrätten att det ålåg åklagaren att göra en genomgång av egendomen före verkställandet av ett beslut om överlämnande och, om det var möjligt att enkelt skilja ut material som inte skäligen kan antas ha med den brittiska utredningen att göra, rensa beslaget från sådana uppgifter.
Frågan i HD är om beslagen är lagligen grundade och om egendomen ska överlämnas till Storbritannien.
Enligt 2 kap. 1 § första stycket ska rättslig hjälp i form av beslag lämnas under de förutsättningar som gäller för beslag under en svensk förundersökning eller rättegång enligt rättegångsbalken och enligt de särskilda bestämmelserna i denna lag. Syftet bakom regleringen i lagen är att öka antalet former av rättslig hjälp, att förenkla reglerna genom att skapa en sammanhållen och enhetlig reglering samt att göra ärendehanteringen effektivare. Vidare är tanken att svenska åklagare och domstolar ska hjälpa sina utländska motsvarigheter med åtgärder under samma villkor och förutsättningar som motsvarande åtgärder kan genomföras i en svensk förundersökning eller rättegång - varken mer eller mindre. (Se bl.a. prop. 1999/2000:61 s. 49, 79, 97 f. och 189 f.). Frågor av det slag som aktualiseras i detta mål reglerades tidigare i lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat (tvångsmedelslagen).
Vidare uppställs i lagen krav på brottets svårhet för att vissa former av rättslig hjälp ska få lämnas. Såvitt avser rättslig hjälp med beslag följer av 2 kap. 2 § och 4 kap. 20 § första stycket att en ansökan som framställs av en annan EU-stat får bifallas om den gärning som ansökan avser motsvarar ett brott enligt svensk lag eller om det för gärningen kan dömas till fängelse i den ansökande staten.
I 2 kap. 14 § anges grunder för avslag på en ansökan, dels obligatoriska grunder för avslag (första stycket), dels fakultativa sådana (andra och tredje stycket).
De särskilda förutsättningarna för rättslig hjälp med beslag anges i 4 kap. 19 §. Där framgår bl.a. att egendom får tas i beslag och överlämnas till den ansökande staten om egendomen skäligen kan antas ha betydelse för utredning om gärningen. Detta kan jämföras med den allmänna regeln om beslag i rättegångsbalken. Enligt 27 kap. 1 § första stycket där föreskrivs att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag. Av andra stycket följer att detsamma gäller för skriftlig handling. I tredje stycket anges att tvångsmedel enligt 27 kap. får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (proportionalitetsprincipen).
Enligt 2 kap. 10 § ska ansökningar om rättslig hjälp behandlas skyndsamt och samma förfarande tillämpas som när en motsvarande åtgärd vidtas vid en svensk förundersökning eller rättegång om inte annat föreskrivs i lagen.
Det är åklagare som handlägger en ansökan om beslag i Sverige eller om husrannsakan här för att söka efter egendom som är underkastad beslag. Verkställda beslag ska skyndsamt anmälas hos rätten för prövning. (4 kap. 16 §). Rätten prövar om beslaget är lagligen grundat och om egendomen ska överlämnas till den ansökande staten (21 §).
Ett beslut om överlämnande får inte verkställas innan det har vunnit laga kraft (se t.ex. prop. 1999/2000:61 s. 121 och Marquez, Internationell rättslig hjälp i brottmål inom EU, 2004, s. 186 vid fotnot 137).
Rättslig hjälp som lämnas en annan stat får i enskilda fall förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt. Sådana villkor får inte ställas upp om de strider mot en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige. (5 kap. 2 §)
Enligt 4 kap. 21 § prövar rätten om beslaget är lagligen grundat och om egendomen ska överlämnas till den ansökande staten. Vid den prövningen ska rätten bedöma om den beslagtagna egendomen skäligen kan antas ha betydelse för utredning om gärningen. Detta beviskrav innebär att det ska finnas konkreta omständigheter av viss styrka som pekar på att egendomen har betydelse för utredning om gärningen (jfr t.ex. SOU 2011:45 s. 274 och Vargas, Straffprocessuella tvångsmedel: när och hur får de användas?, 3 uppl. 2013, s. 45 med vidare hänvisningar).
Innebörden av begreppet egendom behandlas nedan, se punkterna 28 ff.
Bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål innebär att det är en förutsättning för ett beslut om överlämnande av viss egendom att beslaget avseende den egendomen är lagligen grundat. I den mån som ett beslag inte är lagligen grundat är det alltså uteslutet att överlämna egendom som omfattas av beslaget. I den situationen ska i stället beslaget hävas. (Jfr avseende tvångsmedelslagen bl.a. prop. 1975:35 s. 75 och NJA 1988 s. 471.) Domstolen måste även pröva om samtliga övriga förutsättningar som har ställts upp i lagen är uppfyllda, vilket innefattar bl.a. om någon grund för att avslå ansökan föreligger enligt 2 kap. 14 § (jfr p. 7 ff.; se allmänt om prövningen t.ex. prop. 1999/2000:61 s. 120 ff., 133 ff., 194 f. och 200, prop. 1975:35 s. 55 ff., 72 ff. samt rättsfallen NJA 1988 s. 471 och NJA 1990 s. 537).
Vidare är bestämmelserna i lagen så att förstå att en ansökan om rättslig hjälp ska bifallas om förutsättningarna i lagen är uppfyllda och det saknas skäl att tillämpa någon av de särskilda vägransgrunderna i 2 kap. 14 § (se t.ex. prop. 1999/2000:61 s. 194 f.). Bestämmelserna är alltså inte fakultativa, till skillnad från vad som gällde enligt tvångsmedelslagen (jfr prop. 1975:35 s. 72 och 74).
I ärenden om rättslig hjälp med beslag förutsätts alltså en materiell prövning av svensk domstol. Ärendena enligt lagen handlar alltså inte om erkännande och verkställighet av beslut som har fattats av myndigheter i främmande stater (jfr däremot t.ex. lagen [2003:1156] om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder och lagen [2005:500] om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut).
Prövningen enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål ska avse frågan om det ursprungliga beslaget är lagligen grundat och till skillnad från prövningen av beslag enligt rättegångsbalken inte ta sikte på om det vid prövningstillfället finns skäl för fortsatt beslag. (Se t.ex. NJA 1990 s. 537 och Vargas, a.a. s. 439.)
Till skillnad från vad som gäller beslag enligt rättegångsbalken kommer inte någon fortlöpande omprövning att ske i Sverige. Efter att den initiala prövningen har utförts av svensk domstol kommer den fortsatta handläggningen att ske i den ansökande staten. Den handläggande svenska åklagaren eller domstolen har normalt sett liten eller ingen kännedom om vilken prövning som den enskilde har rätt till i den ansökande staten. För att minska risken att prövningen faller mellan stolarna är det således viktigt att den svenska åklagaren eller domstolen fullgör sin skyldighet att pröva ärendet.
Vidare bör beaktas att den aktuella lagen bygger på internationella överenskommelser som Sverige har förbundit sig till, bl.a. den europeiska konventionen i Strasbourg den 20 april 1959 om inbördes rättslig hjälp i brottmål med tilläggsprotokoll (rättshjälpskonventionen) och 2000 års konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (se vidare prop. 1999/2000:61 s. 46 och prop. 2004/05:144).
Vid prövningen av omfattande beslag, inte minst avseende digitalt lagrad egendom, är situationen speciell. Särskilt när brottsutredningen befinner sig i ett tidigt skede - men även i senare skeden - kan det vara svårbedömt vilket material som är av intresse för utredningen. Intresset av effektiv brottsutredande verksamhet innebär att det många gånger måste tillåtas att ett beslag kommer att omfatta även föremål som i efterhand visar sig sakna betydelse för utredningen. Särskilt när det gäller brott som bokföringsbrott eller annan ekonomisk brottslighet kommer beslaget ofta inledningsvis att behöva avse i det närmaste alla handlingar som påträffas. I ärenden enligt rättegångsbalken kan därefter beslag hävas successivt i takt med att utredningen fortskrider och värdet av de beslagtagna handlingarna omprövas. (Se t.ex. Daniel m.fl., Rättegångsbalken, med suppl. t.o.m. april 2013, s. 27:5 ff. med vidare hänvisningar).
Det nu sagda gör sig gällande även i ärenden om beslag enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, låt vara att någon fortlöpande omprövning av beslaget inte kan ske i Sverige. I dessa ärenden bottnar ju dessutom ansökningarna om hjälp i internationella överenskommelser varigenom Sverige har åtaganden. Prövningen enligt 4 kap. 21 § av beslag av omfattande egendom bör ske med sikte på om den beslagtagna egendomen som sådan skäligen kan antas ha betydelse för den brottsutredning som ansökan avser utan att det kan krävas någon prövning av bevisbetydelsen för varje enskild handling eller varje enskilt dokument. Detta gäller särskilt digitalt lagrad information där mängden information kan vara mycket stor och tekniska aspekter görs gällande (som att t.ex. tekniken med spegling kan göra beslaget odelbart, se t.ex. SOU 2011:45 s. 281 ff.). I detta ligger att det får godtas att en sådan prövning medför att viss överskottsinformation ingår i beslaget. Som framgår i nästa avsnitt bör, om prövningen leder till bedömningen att egendomen i sin helhet ska överlämnas, ett beslut om överlämnande förenas med villkor om användningsbegränsningar.
Rättslig hjälp som lämnas en annan stat får i enskilda fall förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt (5 kap. 2 §). Som exempel på en situation när villkor är påkallade med hänsyn till enskilds rätt har i förarbetena nämnts förekomsten av uppgifter som utgör företagshemligheter, men det följer av lagtexten och förarbetena att villkor överhuvudtaget kan användas mer frikostigt om enskilds rätt berörs (enligt lagtexten behöver villkor med hänsyn till enskilda intressen inte vara ”nödvändiga”). (Prop. 1999/2000:61 s. 147 f.)
Villkor enligt 5 kap. 2 § första stycket får inte ställas upp om de strider mot en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige. Sverige har emellertid när det gäller bl.a. beslag avgett en förklaring till rättshjälpskonventionen. Enligt den förklaringen kan Sverige när det gäller verkställigheten av beslag kräva att denna är förenlig med svensk lagstiftning (se SÖ 2000:41 och prop. 1999/2000:61 s. 203). Det finns därmed inga generella hinder mot att ställa villkor av här angivet slag (och inte heller några överenskommelser med Storbritannien som utgör hinder, se p. 49).
Vid beslut om överlämnande av egendom i ett omfattande beslag kan överskottsinformation komma att ingå (p. 24). Ett sätt att uppfylla Sveriges konventionsåtaganden och kraven i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål samt tillgodose intresset av effektiva brottsutredningar samtidigt som den enskildes rätt beaktas är att föreskriva villkor om användningsbegränsningar. Syftet med sådana villkor är att skydda sådana uppgifter i materialet vilka inte direkt är av relevans för den utredning som ansökan avser men som av praktiska skäl inte kan skiljas ut innan ett beslut om överlämnande verkställs. Det ligger också i linje med proportionalitetsprincipen att fatta beslut om villkor i dessa fall.
Frågan är i vilken utsträckning som beslagsbestämmelserna är tillämpliga på kopior av skriftliga handlingar (det aktuella beslaget omfattar bl.a. skriftliga handlingar i form av kopior som polis och åklagare har framställt).
Av 4 kap. 19 § framgår att ”egendom” får tas i beslag. I sak motsvarar lagrummet bestämmelser i tvångsmedelslagen (se prop. 1999/2000:61 s. 120-124 och 200). I tvångsmedelslagen användes begreppet egendom synonymt med begreppen föremål och skriftlig handling i 27 kap. RB (se 1 och 2 §§ tvångsmedelslagen samt prop. 1975:35 s. 55 f. och 72 f.).
Bestämmelserna om beslag i rättegångsbalken är inte direkt tillämpliga på kopior av handlingar. Om polis eller åklagare framställer kopior av skriftliga handlingar utgör dessa kopior inte sådan egendom som omfattas av beslagsreglerna i rättegångsbalken. Detta gäller oavsett om kopiering sker utan föregående beslag eller i samband med att ett beslag har gjorts. (Se bl.a. NJA 1977 s. 573, NJA 1988 s. 471 och NJA 1990 s. 537, Daniel m.fl., a.a. s. 27:10 och s. 28:7 f., Vargas, a.a. s. 390 och 442 ff. med hänvisningar samt SOU 2011:45 s. 278 ff., 332 ff. och 339 ff.)
Frågan om de allmänna beslagsreglerna bör göras tillämpliga på kopior som har framställts av polis och åklagare har varit föremål för diskussion bl.a. i statliga utredningar (se t.ex. SOU 2011:45 och SOU 2012:55 som ännu inte lett till lagstiftning).
Av rättsfallen NJA 1988 s. 471 och NJA 1990 s. 537 framgår att ett beslag enligt tvångsmedelslagen skulle prövas enligt grunderna för den lagen även om beslaget hade hävts och endast kopior fanns kvar hos myndigheten och att den prövningen skulle göras på samma sätt som en prövning av originalhandlingarna. Skälet var enligt HD att det var uteslutet att överlämna kopiorna om beslaget av originalhandlingarna inte hade varit lagligen grundat. HD anförde att frågan om beslaget var lagligen grundat därför hade sådan omedelbar betydelse för bolagets rätt att det hade rätt att få beslagets laglighet prövad i sak oavsett att det inte längre förelåg något beslag. Innebörden av HD:s uttalanden är att ett ärende om överlämnande av egendom kunde bifallas utan hinder av att egendomen utgjordes av kopior.
Någon ändring av rättsläget kan inte anses ha varit avsedd i och med att lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål ersatte tvångsmedelslagen. Övervägande skäl talar för att principerna i 1988 års rättsfall bör gälla vid tillämpning även av den nya lagen (jfr p. 7 och 22 samt Vargas, a.a. s. 439 och SOU 2011:45 s. 278 ff.). Begreppet egendom i 4 kap. 19 § bör alltså anses omfatta även kopior av skriftliga handlingar som polis och åklagare har låtit göra.
Begreppet egendom i 4 kap. 19 § motsvarar samma begrepp i 27 kap. 1 § RB (se p. 29). Detta lagrum tar sikte på fysiska föremål (lösa saker och skriftliga handlingar). (Se NJA II 1943 s. 358 f. och Daniel, a.a. s. 27:10.) Beslagsreglerna är inte skrivna för hantering av eller skydd för digitalt eller elektroniskt lagrad information där det stora problemet för den enskilde är risken för mer eller mindre okontrollerad spridning av känslig information. Det saknas avgöranden från HD om hur beslagsreglerna ska tillämpas på digitalt lagrad information (jfr dock NJA 1998 s. 829 om edition, där HD tillämpade reglerna om edition i rättegångsbalken på utskrifter av information som fanns lagrad på datamedium). Frågan har uppmärksammats av utredningar och i doktrin (se bl.a. SOU 2011:45, särskilt s. 281 ff., 291 ff. och 353 f. med vidare hänvisningar, SOU 2012:55, särskilt del 2, Daniel m.fl., a.a. s. 27:10 och s. 28:7 f., samt Vargas, a.a. s. 402 ff. och 444 ff. med vidare hänvisningar).
I praktiken förekommer i svenska förundersökningar att polis och åklagare tillgodogör sig digitalt lagrad information, exempelvis genom att bäraren av den digitalt lagrade informationen (hårddisk, mobiltelefon eller liknande utrustning) tas i beslag eller kopieras efter samtycke eller medgivande från den som drabbas av beslaget (se t.ex. SOU 2011:45 s. 353).
Ett av de reformbehov som den aktuella lagen svarade mot var att vissa åtgärder som kunde vidtas i ett motsvarande svenskt förfarande inte kunde vidtas på begäran av främmande stat på grund av att det saknades uttryckliga regler som medgav detta. En av målsättningarna med den nya lagen var därför att svenska myndigheter skulle kunna ge rättslig hjälp till utländska myndigheter med alla de åtgärder som kan vidtas vid en svensk förundersökning vilket också har kommit till uttryck i den ovan behandlade bestämmelsen i 2 kap. 1 §. (Se p. 7 ff. och 22 med där angivna hänvisningar.) I det föregående har visats att digitalt lagrad information kan tillgodogöras i svenska förundersökningar. Starka skäl talar för att detsamma bör gälla i det internationella samarbetet; Sverige bör bistå med rättslig hjälp beträffande beslag även avseende digitalt lagrad information.
Sammanfattningsvis bör begreppet egendom i 4 kap. 19 § tillämpas även på digitalt eller elektroniskt lagrad information.
En fråga av intresse i målet är om åklagaren, efter att beslaget har varit föremål för bedömning i domstol, kan göra en företa en egen prövning enligt 4 kap. 19 § och fatta beslut att häva beslaget (helt eller delvis). Vid beslag enligt rättegångsbalken skulle en sådan prövning inte vara möjlig. I 27 kap. 8 § fjärde stycket RB föreskrivs nämligen att ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats av eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. (Se t.ex. NJA 1988 s. 471 samt Daniel m.fl., a.a. s. 27:20 ff. och 27:22 ff.)
I lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns i och för sig inga bestämmelser om att rätten får överlåta till åklagaren att fullgöra någon del av den prövning som enligt 4 kap. 21 § ankommer på rätten (jfr 22 §). Det kan dock inte utläsas ur bestämmelsen att rätten - till skillnad från vad som gäller vid beslag enligt rättegångsbalken (27 kap. 7 §) - ska fastställa beslaget. Frågan har inte heller berörts i förarbetena (jfr p. 15 ff.). Utformningen av bestämmelsen tyder på att en annan ordning är avsedd än i rättegångsbalken och att det är åklagarens beslut som är den rättsliga grunden för beslaget även efter rättens prövning.
Ärenden om rättslig hjälp sköts av åklagaren när det gäller beslag (4 kap. 16 §). Åklagaren kan förutsättas vara den som är mest insatt i den främmande statens utredning och därmed också den som har bäst kännedom om de omständigheter som ligger till grund för bedömningen av exempelvis bevisbetydelsen. Processekonomiska hänsyn talar för att åklagaren har en möjlighet att häva beslaget om det framkommer något nytt efter rättens prövning men innan åklagaren har hunnit verkställa beslaget. Detta gäller särskilt eftersom dessa beslag alltid måste underställas rättens prövning, till skillnad från beslag enligt rättegångsbalken.
Med hänsyn till det anförda bör åklagaren även efter rättens prövning enligt 4 kap. 21 § kunna häva ett beslag (jfr 8 § tvångsmedelslagen och NJA 1988 s. 471 avseende den lagen). Denna prövningsrätt för åklagaren inverkar inte som utgångspunkt på rättens skyldighet att pröva beslaget. Det är knappast lämpligt att domstolen delegerar sin prövning till åklagaren genom att t.ex. ålägga denne att gå igenom materialet och häva beslaget såvitt avser material som är irrelevant som bevisning. Det bör däremot ankomma på åklagaren att inför verkställigheten av domstolens beslut ansvara för att bedöma om förhållandena har ändrats och om det krävs en uttrycklig omprövning.
Det framgår av handlingarna i ärendet att den brittiska brottsutredningen avser mut- och korruptionsbrott som ska ha begåtts i Litauen under åren 1999-2010. Brottsutredningen omfattar verksamhet bl.a. i bolag i den koncern vari Alstombolaget ingår.
Det är fråga om ett omfattande beslag hos en juridisk person med anledning av misstankar om ekonomisk brottslighet. Beslaget avser sådana handlingar som typiskt sett kan antas innehålla information om bolagets verksamhet. Åklagaren har redogjort för hur ett urval har gjorts med hänsyn till brottsmisstankarna. Därtill kommer att materialet i den digitala delen är tekniskt odelbart och att både det fysiska och det digitala materialet kan förlora i bevisvärde om det manipuleras. Den utredning som har presenterats är vid en samlad bedömning tillräcklig för att visa att den beslagtagna egendomen som sådan skäligen kan antas ha betydelse för utredning om gärningen.
Beslaget omfattar till en större del digitalt lagrad information som har kopierats till USB-stickor samt till CD och DVD. En mindre del utgörs av lösa föremål och skriftliga handlingar, bl.a. pärmar med dokument och en almanacka. I stor utsträckning består de skriftliga handlingarna av kopior, men i beslaget ingår också originalhandlingar. All denna egendom är sådan som omfattas av rekvisitet egendom i 4 kap. 19 § (jfr p. 28 ff.).
Såvitt avser kravet på viss svårhet för brott som ansökan avser framgår av utredningen att det är fråga om mut- och korruptionsbrott. Det har inte ifrågasatts att dessa slags brott inte skulle uppfylla krav och det har inte - oaktat att Storbritannien inte har lämnat närmare upplysningar om till exempel straffskalor - framkommit något som tyder på att brotten inte är tillräckligt svåra för att uppfylla kraven i 2 kap. 2 § och 4 kap. 20 § första stycket.
Sammanfattningsvis är beslaget lagligen grundat och förutsättningarna i övrigt uppfyllda för ett överlämnande.
I linje med vad som har anförts ovan (p. 25 ff.) bör ett beslut om överlämnande förenas med villkor om användningsbegränsningar i detta fall, till skydd för Alstombolaget mot obehörig användning av överskottsinformation.
Frågan om villkor har varit uppe i skriftväxlingen i HD (riksåklagaren företräder Storbritannien, jfr 2 kap. 9 § andra stycket) och det saknas processuella hinder mot att besluta om villkor oavsett att hovrättens beslut i den delen inte uttryckligen har överklagats av parterna.
Som berörts tidigare ställer inte rättshjälpskonventionen hinder mot att svensk domstol föreskriver villkor om användningsbegränsningar vid rättslig hjälp avseende beslag. Sverige har inte heller träffat någon sådan bindande överenskommelse som medför hinder mot att ett beslut om överlämnande till Storbritannien förenas med villkor (5 kap. 2 § andra stycket, jfr prop. 1999/2000:61 s. 203, SÖ 2000:41 och regeringens tillkännagivande [2012:605] av överenskommelser som avses i lagen [2000:652] om internationell rättslig hjälp i brottmål).
Vidare har Alstombolaget gjort gällande att beslaget omfattar information som innehåller såväl personuppgifter av känslig karaktär som företagshemligheter, dvs. uppgifter som rör affärs- eller driftsförhållanden. Riksåklagaren har inte ifrågasatt dessa uppgifter.
När villkor motiveras av enskilda intressen av nu berört slag bör utgångspunkten vara att villkor kan föreskrivas i den mån som sekretess hade gällt för samma uppgifter i en svensk förundersökning.
Uppgifter som avser affärs- eller driftsförhållanden omfattas av sekretess enligt 36 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om den röjs (jfr prop. 1999/2000:61 s. 147). Sådana uppgifter kan hållas hemliga även i en svensk rättegång under förhandlingar (5 kap. 1 § andra stycket RB).
Uppgifter som är hänförliga till enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i övrigt kan omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (men däremot inte någon bestämmelse i t.ex. 21 kap.). Sekretess gäller för detta slags uppgifter om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Sekretess enligt detta lagrum upphör som utgångspunkt att gälla när åtal väcks (35 kap. 7 §).
Med hänsyn till vad som har framkommit om beslaget och till parternas inställning kan det antas att det i beslaget finns uppgifter dels om affärs- och driftsförhållanden, dels om enskilds personliga förhållanden, vilka omfattas av sekretess enligt de angivna lagrummen. Det finns därför skäl att besluta om villkor om användningsbegränsningar för att skydda uppgifterna som avser drifts- eller affärsförhållanden (uppgifterna kan vara sådana som saknar betydelse för utredningen och omfattas av det villkor som avses i p. 47, men lika gärna uppgifter som har betydelse för utredningen och inte omfattas av det villkoret). När det gäller uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden får utgångspunkten vara att dessa uppgifter hör till den kategori av uppgifter som saknar betydelse för utredningen och som omfattas av användningsbegränsningen som har behandlats i punkten 47. I den delen saknas anledning att besluta om ett särskilt förordnande.
Vidare bör beslutet om överlämnande ske på det villkoret att allt originalmaterial återsänds till Sverige när det brittiska förfarandet är avslutat.
Hovrätten har förordnat om sekretess avseende uppgifter i handlingar i beslaget. Handlingarna som är föremål för beslag har emellertid inte lagts fram vid någon förhandling i domstol, eller tagits in i något beslut. Det saknas därför anledning att meddela ett sekretessförordnande. Sekretessprövning ska i stället ske när någon begär ut handlingarna. På grund av det anförda bör hovrättens sekretessförordnande upphävas.
Sammanfattningsvis är beslaget lagligen grundat och förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för att överlämna egendomen till Storbritannien. Hovrättens beslut i huvudfrågan bör därför fastställas med endast den ändringen att beslutet om överlämnande ska förenas med de villkor som framgår av detta avgörande i den del som motsvarar ett domslut. Hovrättens beslut om sekretess bör upphävas.
HD ändrar hovrättens beslut på följande sätt.
Egendomen ska överlämnas till Storbritannien på de villkor som anges i a)-c).
a) Uppgifterna som finns i den beslagtagna egendomen får endast användas i syfte att utreda de brott som omfattas av begäran om rättslig hjälp såsom den har presenterats i målet. Uppgifter som inte kan användas i detta syfte får inte röjas för obehöriga eller göras offentliga.
b) Uppgifter som finns i den beslagtagna egendomen och som avser affärs- och driftsförhållanden får inte röjas för obehöriga eller göras offentliga, vare sig under den brittiska brottsutredningen eller under en eventuell efterföljande rättegång i Storbritannien. Detta villkor gäller endast under förutsättning att det kan antas att den som uppgiften rör skulle drabbas av avsevärd skada om uppgiften röjs.
c) När det brittiska förfarandet är avslutat ska den egendom som har överlämnats i form av originalhandlingar återlämnas till Sverige.
Hovrättens förordnanden om sekretess upphävs.
HD (justitieråden Case, Little, referent, Walker, Williams och Warren) meddelade den 18 oktober 2013 följande slutliga beslut:
På begäran av brottsutredande myndighet i Storbritannien verkställde svensk åklagare den 13 december 2012 beslag i affärslokaler hos Alstombolaget i Norrköping och i Växjö.
Åklagaren anmälde beslagen till rätten för prövning. Tingsrätten fann att beslagen var lagligen grundade och förordnade att den beslagtagna egendomen skulle lämnas över till Storbritannien. Tingsrätten bestämde två villkor för överlämnandet, nämligen att sådana uppgifter i de beslagtagna handlingarna som inte avser den aktuella brottsutredningen inte får spridas och att i beslag tagna originalhandlingar ska återlämnas efter det att rättsprocessen i Storbritannien har avslutats.
Hovrätten har fastställt tingsrättens beslut och har därutöver förordnat om sekretess för vissa uppgifter i den beslagtagna egendomen. I skälen angav hovrätten dessutom att det ålåg åklagaren att, innan den beslagtagna egendomen överlämnades till brittiska myndigheter, rensa den från uppgifter som inte skäligen kan antas ha med den brittiska utredningen att göra, om det var möjligt att enkelt skilja ut tydliga avsnitt med sådana uppgifter.
Alstombolaget begärde därefter att åklagaren skulle gå igenom och rensa den beslagtagna egendomen i enlighet med vad hovrätten hade angett i sitt beslut. Åklagaren avslog Alstombolagets begäran med motiveringen att åklagare enligt 27 kap. 8 § RB inte kan häva ett beslag som har fastställts av rätten. Sedan Alstombolaget hade begärt överprövning av åklagarens beslut avslogs denna begäran med samma motivering.
Den brottsutredning som bedrivs i Storbritannien gäller misstankar om mutbrott i samband med offentliga upphandlingar av projekt i Litauen. Den svenska åklagare som har handlagt ärendet har redovisat innehållet i den brittiska ansökan och vari misstankarna består i den utsträckning han har bedömt det kunna ske utan att skada den brittiska utredningen. Enligt åklagaren har den brittiska myndigheten i sin ansökan utförligt preciserat vilka handlingar som efterfrågas, bl.a. skriftlig och elektronisk korrespondens, konsultavtal, fakturor och underlag till betalningar och anbudshandlingar.
Enligt beslagsprotokollen har bl.a. fakturor, brev och bankutdrag samt pärmar och mappar med handlingar tagits i beslag. Alstombolaget har enligt egen uppgift tillgång till kopior av dessa handlingar. Vidare har e-postkonton tillhörande vissa anställda i Alstombolaget och en datafil gällande ett specifikt projekt i Litauen kopierats till CD-skivor, DVD-skivor eller USB-minnen och därefter tagits i beslag. E-postkontona och datafilen har kopierats genom Alstombolagets försorg.
Frågan i HD är främst hur ett beslag på begäran av en utländsk myndighet ska hanteras dels när beslaget är omfattande och även innehåller information som saknar betydelse för den utländska utredningen, dels när egendomen innehåller företagshemligheter och uppgifter om personliga och ekonomiska förhållanden för vilka sekretess gäller enligt svensk rätt. I målet väcks även frågan om åklagares rätt att häva ett sådant beslag efter rättens prövning, liksom frågan om återlämnande av den beslagtagna egendomen efter det att det utländska förfarandet har avslutats.
Bestämmelser om rättslig hjälp i form av husrannsakan och beslag på begäran av en utländsk myndighet finns i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (alla hänvisningar till lagrum i det följande gäller den lagen såvida inte annat anges). Lagen bygger på olika internationella överenskommelser som Sverige har tillträtt, bl.a. 1959 års europeiska konvention om ömsesidig rättslig hjälp (tidigare inbördes rättshjälp) i brottmål, som är tillämplig i förhållandet mellan Sverige och i förevarande fall Storbritannien. Bestämmelserna om husrannsakan och beslag ersatte lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat (1975 års tvångsmedelslag).
Enligt 4 kap. 19 § får egendom tas i beslag och lämnas över till den ansökande staten bl.a. om egendomen skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brottslig gärning. Med begreppet egendom förstås detsamma som i 27 kap. 1 § RB, nämligen föremål och skriftlig handling.
Rättslig hjälp med beslag ska lämnas under samma förutsättningar som gäller för beslag under en svensk förundersökning eller rättegång och enligt de särskilda bestämmelserna i lagen (2 kap. 1 § första stycket). Samma förfarande tillämpas som när en motsvarande åtgärd vidtas vid en svensk förundersökning eller rättegång, om inte annat föreskrivs i lagen (2 kap. 10 §). De materiella bestämmelserna och förfarandereglerna i 27 kap. RB ska alltså tillämpas med de avvikelser som föreskrivs i lagen.
Det är åklagare som handlägger en ansökan från en utländsk myndighet om beslag i Sverige eller om husrannsakan här för att söka efter egendom som är underkastad beslag. Verkställda beslag ska skyndsamt anmälas hos rätten för prövning av om beslaget är lagligen grundat och om egendomen ska lämnas över till den ansökande staten (4 kap. 16 och 21 §§). Rättens prövning är obligatorisk och bygger på den modell som gällde för handläggning av nordiska ärenden enligt 12 § 1975 års tvångsmedelslag (se prop. 1999/2000:61 s. 121). Förfarandet skiljer sig alltså här från vad som gäller vid en svensk förundersökning, eftersom rätten prövar ett beslag enligt rättegångsbalken endast om det begärs av den som har drabbats av beslaget (27 kap. 6 § RB).
Rättslig hjälp får i enskilda fall förenas med villkor (5 kap. 2 och 3 §§). Ett beslut om att lämna över beslagtagen egendom får inte verkställas innan det har vunnit laga kraft (se t.ex. a. prop. s. 121).
Vid omfattande beslag på begäran av en utländsk myndighet är det ofrånkomligt att det innehåller information som saknar betydelse för den utländska brottsutredningen. Till en början kan det ofta rent praktiskt vara svårt att avgöra vad som kan vara av utredningsbetydelse och vad som inte är det. Vid beslag i digitala miljöer tillkommer att den kopierade informationen kan vara tekniskt odelbar. Också vikten av att behålla det beslagtagna materialet intakt för att det inte ska förlora i bevisvärde i det utländska förfarandet måste beaktas, när åklagaren tar ställning till vad som ska tas i beslag.
Det ligger i sakens natur att det inte är möjligt för rätten att i detalj pröva beslagets betydelse för utredningen. Rättens prövning av ett omfattande beslags laglighet måste följaktligen ta sikte på om den beslagtagna egendomen som sådan skäligen kan antas ha betydelse för den brottsutredning som ansökan avser. Prövningen ska emellertid också avse om beslaget har skett med den precision som kan krävas (jfr proportionalitetsprincipen i 27 kap. 1 § tredje stycket RB).
Åklagaren kan inte åläggas att efter rättens prövning av beslaget gå igenom den beslagtagna egendomen på nytt i syfte att rensa bort information som saknar betydelse för utredningen. Åklagaren är emellertid oförhindrad att göra så om det finns skäl för det (se p. 19-21).
Utgångspunkten är att det material som lämnas över till en annan stat får användas fritt på det sätt som följer av den ansökande statens regler (a. prop. s. 147). Rättslig hjälp får emellertid i det enskilda fallet förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt (5 kap. 2 §). Det kan t.ex. förekomma att det från allmän synpunkt finns ett behov av att ställa upp villkor för att hindra att materialet används på ett sätt som kan skada en pågående förundersökning i Sverige. I fråga om sådana villkor ska dock stor restriktivitet iakttas. Villkor som berör enskilds rätt kan ställas upp mer frikostigt. När den beslagtagna egendomen innehåller företagshemligheter och uppgifter som är hänförliga till enskilds personliga och ekonomiska förhållanden för vilka sekretess gäller, kan det utgöra ett skäl att ställa villkor. (Jfr a. prop. s. 147 f.)
Villkor får inte ställas upp om de strider mot en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige (5 kap. 2 § andra stycket). Vid rättslig hjälp med beslag till en stat som har tillträtt 1959 års konvention kan villkor ställas med stöd av den förklaring som Sverige har lämnat enligt konventionens artikel 5. Enligt förklaringen förbehåller sig Sverige bl.a. att kräva att verkställigheten av ett beslag eller husrannsakan är förenlig med svensk lagstiftning (se SÖ 2000:41 och a. prop. s. 182). Sverige kan sålunda ställa villkor om t.ex. användningsbegränsningar eller om att uppgifter för vilka sekretess gäller ska hållas hemliga (se a. prop. s. 203, jfr s. 147).
Den åklagare eller domstol som har ställt villkor enligt 5 kap. 2 § får på begäran av den utländska myndigheten medge undantag från villkoret (5 kap. 3 §). En begäran om undantag är att se som en ny begäran om rättslig hjälp (a. prop. s. 148). Bestämmelsen måste förstås så att det i första hand är tingsrätt som prövar om undantag ska medges, även om det aktuella villkoret har beslutats av en högre domstolsinstans.
Rättens prövning enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål gäller huruvida beslaget är lagligen grundat och om egendomen ska lämnas över till den ansökande staten. Rätten ska således inte fastställa beslaget (däremot ska rätten häva ett beslag som befinns vara olagligt). I stället är åklagarens beslagsbeslut alltjämt gällande, om rätten har ansett detta vara lagligen grundat.
Till skillnad från vad som gäller vid beslag enligt 27 kap. RB (7 § och 8 § första stycket) har rätten inte något öppet ärende för bevakning av sådana beslag som rätten har funnit lagligen grundade. I stället bevakar åklagaren sådana beslag som har skett på begäran av en utländsk myndighet.
Av det anförda följer att bestämmelsen i 27 kap. 8 § fjärde stycket RB, som innebär att åklagare inte kan häva beslag som fastställts av rätten, inte är tillämplig på beslag som prövats av rätten enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. (NJA 1988 s. 471 är överspelat i frågan om åklagarens behörighet att häva ett beslag, eftersom HD i det fallet tillämpade 8 § 1975 års tvångsmedelslag; jfr p. 11.) Det är åklagaren som ska häva beslaget, t.ex. om åklagaren efter rättens prövning har funnit att viss del av beslaget saknar betydelse för utredningen eller om den utländska myndigheten meddelar att man inte längre har behov av beslaget eller en viss del av beslaget. Det är också åklagaren som häver beslaget när den beslagtagna egendomen ska återlämnas efter avslutat förfarande (jfr p. 22-24).
Enligt svensk rätt är bevisbeslag en tillfällig besittningsrubbning. Utgångspunkten är att egendomen ska återlämnas när beslaget hävs (jfr 27 kap. 8 a § RB). Utgångspunkten är densamma i 1959 års europeiska konvention. Enligt artikel 6.2 ska ”Föremål samt original av handlingar” (”Any property, Yang original records or documents”) som har lämnats över återlämnas snarast möjligt, såvida inte den anmodade staten har avstått från det. Bestämmelsen är tillämplig när föremål och handlingar har lämnats över med anledning av en ansökan om rättslig hjälp med husrannsakan och beslag (”in execution of letters rogatory”; i den svenska översättningen missvisande översatt till ”till efterkommande av en framställning om bevisupptagning”; se prop. 1961:48 s. 6; jfr Explanatory report on the European Convention on mutual assistance in criminal matters, Strasbourg 1969, vid artikel 3 och artikel 6).
Stater som har tillträtt 1959 års konvention är alltså skyldiga att återlämna den beslagtagna egendomen automatiskt, utan att den anmodade staten behöver ställa villkor om det. För att undanröja tveksamhet rörande vad som ska återlämnas och för att klargöra att Sverige inte avstår från detta, finns det i regel likväl skäl att i villkors form upplysa att egendomen ska återlämnas.
Bestämmelser om att bevisbeslag som regel ska återlämnas efter avslutat förfarande finns också i Sveriges bilaterala avtal om rättslig hjälp med bl.a. Kanada, Australien och USA och får anses ge uttryck för en generellt accepterad princip. Villkor om att bevisbeslag ska återlämnas efter avslutat förfarande som inte har uttryckligt stöd i en tillämplig internationell överenskommelse får normalt anses vara påkallade med hänsyn till enskilds rätt (se p. 16). Sådana villkor kan inte anses strida mot de multilaterala konventioner som Sverige har tillträtt på området (jfr p. 17). Villkor om att den beslagtagna egendomen ska återlämnas efter avslutat förfarande bör därför i allmänhet kunna ställas, oavsett vilken stat det är fråga om.
Den beslagtagna egendomen som sådan kan skäligen antas ha betydelse för den brittiska brottsutredning som ansökan avser. Det rör sig om omfattande beslag (se p. 6). Det får anses stå klart att egendomen innehåller information som saknar betydelse för utredningen. Frågan är om beslagen har skett med den precision som kan krävas.
Det är upplyst att de e-postkonton som har kopierats tillhör sådana i ansökan namngivna i Alstombolaget anställda, som på olika sätt har bedömts ha relevant kunskap för utredningen. Åklagaren har även i övrigt, i den utsträckning som behövs för att beslagens laglighet ska kunna prövas, redovisat hur urvalet har gjorts med hänsyn till brottsmisstankarna. Att det i det omfattande materialet ingår information som saknar betydelse för den brittiska utredningen är ofrånkomligt och måste accepteras med hänsyn till vad utredningen gäller och vilket slags information som har efterfrågats av den brittiska myndigheten. Beslagen får därför anses ha skett med den urskillning och precision som kan krävas (se p. 13 och 14).
Mot bakgrund av det anförda är beslagen lagligen grundade. Egendomen ska därför lämnas över till den brittiska myndigheten.
Alstombolaget har gjort gällande att den beslagtagna egendomen innehåller såväl företagshemligheter, dvs. uppgifter som rör affärs- eller driftförhållanden, som personliga uppgifter av känslig karaktär. Riksåklagaren har inte ifrågasatt detta.
Skyddet mot att uppgifter röjs för obehöriga eller görs offentliga bör om möjligt inte vara sämre vid beslag på ansökan av en utländsk myndighet än vid beslag enligt rättegångsbalken. Egendomen bör därför lämnas över på villkor som så långt det är möjligt får det innehåll som sekretesskyddet har enligt 36 kap. 2 § respektive 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). (Jfr p. 16.)
Företagshemligheter kan hållas hemliga även i en svensk rättegång (5 kap. 1 § andra stycket RB) och efter avslutad rättegång (43 kap. 5 § andra stycket och 8 §offentlighets- och sekretesslagen). Villkoret om sekretess för företagshemligheter bör därför utformas så att det gäller under utredningen och - i den utsträckning som tillämplig brittisk rätt medger det - fortsätter att gälla, om uppgifterna läggs fram i en eventuell efterföljande rättegång i Storbritannien och om de tas in i dom.
Sekretess för uppgifter som är hänförliga till enskilds personliga och ekonomiska förhållanden upphör som utgångspunkt att gälla när åtal väcks. Undantagen är emellertid omfattande. (Se 35 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen.) Det är inte praktiskt möjligt att genom villkor föreskriva motsvarande skydd vid en rättegång i brittisk domstol. Därför bör föreskrivas att uppgifter som är hänförliga till enskilds personliga och ekonomiska förhållanden ska skyddas med sekretess i den utsträckning som tillämplig brittisk rätt medger det.
Hovrättens sekretessförordnande bör således ersättas av villkor i enlighet med det sagda. Det av hovrätten fastställda villkoret om att uppgifter som inte avser den aktuella brottsutredningen inte får spridas bör utgå (jfr p. 16).
Den beslagtagna egendomen ska återlämnas i dess helhet när det brittiska förfarandet är avslutat. Detta bör klargöras (jfr p. 22 och 23). Det villkor som hovrätten har fastställt i fråga om egendomens återlämnande ska alltså ändras.
HD ändrar på det sättet hovrättens beslut att den beslagtagna egendomen ska överlämnas till Storbritannien på följande villkor.
En uppgift som finns i den beslagtagna egendomen och som avser Alstom Power Sweden AB:s affärs- eller driftförhållanden får inte röjas för någon obehörig eller göras offentlig, om det kan antas att Alstom Power Sweden AB skulle skadas avsevärt. Detta villkor hindrar inte att en sådan uppgift läggs fram i en eventuell efterföljande rättegång eller tas in i en dom, förutsatt att uppgiften skyddas med sekretess i den utsträckning som tillämplig brittisk rätt medger.
En uppgift som finns i den beslagtagna egendomen och som avser någons personliga eller ekonomiska förhållanden får inte röjas för någon obehörig eller göras offentlig, om det inte står klart att det kan ske utan att den person som uppgiften gäller, eller någon närstående till denne, lider skada eller men. Detta villkor hindrar inte att en sådan uppgift läggs fram i en eventuell efterföljande rättegång eller tas in i en dom, förutsatt att uppgiften skyddas med sekretess i den utsträckning som tillämplig brittisk rätt medger.
När det brittiska förfarandet är avslutat ska den överlämnade egendomen i dess helhet återlämnas till Sverige.
HD:s beslut meddelat: den 18 oktober 2013.
Mål nr: Ö 965-13.
Lagrum: 2 kap.1 och 10 §§, 4 kap.16, 17 och 19-22 §§ samt 5 kap.2 och 3 §§ lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, 27 kap. 1 och 6-8 §§ RB, 35 kap. 1 § och 36 kap. 2 §offentlighets- och sekretesslagen (2009:400).
Rättsfall: NJA 1988 s. 471.