Efter det att dom på boskillnad meddelats men innan domen vann laga kraft ingick makar skriftligt och bevittnat avtal om bodelning, enligt vilket hustrun tillskiftades bl a en mannen tillhörig fastighet. Avtalet har ansetts inte utgöra hinder mot att fastigheten tas i anspråk för fordran hos mannen innan avtalet bekräftats av makarna efter det att boskillnadsdomen vann laga kraft.
(Jfr 1974 s 684)
Ludvika TR dömde d 31 jan 1984 till boskillnad mellan L.G.R. och C.R. på grund av en samma dag inkommen ansökan av dem. Domen vann laga kraft d 7 febr 1984. Enligt en d 1 febr 1984 dagtecknad handling, betecknad bodelningsavtal, överenskom makarna R. angående delning av boet, varvid tillgångarna förklarades skiftade på visst sätt och ansvaret för skulder fastställdes. Härvid tillskiftades C.R. fastigheten Kyrkbyn 8:11 i Söderbärke församling, Smedjebackens kommun, vilken fastighet tillhörde L.G.R. och var lagfaren för honom. Genom en på bodelningshandlingen gjord påteckning, dagtecknad d 10 febr 1984 och bevittnad, förklarade L.G.R. och C.R. sig vidhålla bodelningen.
Kronofogdemyndigheten i Ludvika distrikt belade d 10 febr 1984 fastigheten med kvarstad för staten tillkommande fordran hos L.G.R. å 355 009 kr och utmätte genom beslut d 23 mars 1984 (kronokommissarien Wilson) fastigheten för samma fordran. Kvarstaden bestod då alltjämt.
C.R. anförde besvär över utmätningsbeslutet i Svea HovR och yrkade att utmätningen måtte upphävas.
HovR:n (hovrättslagmannen Patterson, hovrättsrådet Hodges samt adj led Carpenter och Acosta, referent) anförde i slutligt beslut d 20 juni 1984: Enligt 4 kap 24 § UB får fast egendom utmätas, om det framgår att egendomen tillhör gäldenären. Har gäldenären lagfart på egendomen får utmätning ske, om det inte framgår att egendomen tillhör annan. Den som gör gällande att egendomen i stället tillhör honom måste styrka sin äganderätt. Som bevis godtas i princip endast en formellt riktig fångeshandling, som leder tillbaka till senaste lagfart.
Fastigheten Kyrkbyn 8:11 i Smedjebackens kommun utmättes d 23 mars 1984 för lagfarne ägaren Nelson skuld. Fastigheten var dessförinnan från d 10 febr 1984 belagd med kvarstad. C.R. har gjort gällande att ifrågavarande fastighet tillhör henne. Som stöd härför har hon åberopat en d 1 febr 1984 undertecknad och d 10 febr 1984 bekräftad bodelningshandling mellan henne och L.G.R.. Äganderätten till fastigheten kan således inte anses ha övergått till C.R. förrän d 10 febr 1984. Samma dag har fastigheten belagts med kvarstad. Det är inte visat att fastigheten under dagen övergått i C.R:s ägo innan kvarstaden verkställdes. L.G.R. har enligt 16 kap 14 § UB inte ägt förfoga över fastigheten efter det att denna belagts med kvarstad.
HovR:n lämnar därför besvären utan bifall.
C.R. (ombud advokaten G.B., Avesta) anförde besvär och yrkade att utmätningen måtte upphävas.
Riksskatteverket bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Chapman, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande beslut: Skäl. Bodelning skall ske bl a sedan boskillnad eller äktenskapsskillnad vunnits. Därmed avses att domen skall ha vunnit laga kraft. Denna förutsättning innebär inte att ett dessförinnan mellan makar träffat avtal om bodelning ej kan göras gällande mot tredje man sedan domen vunnit laga kraft.
C.R. och L.G.R. har, sedan dom å boskillnad fallit men innan domen vunnit laga kraft, upprättat avtal om bodelning. Avtalet synes grundas på en d 3 jan 1984 förrättad bouppteckning och får med hänsyn jämväl till dess ordalydelse anses avse delning av all egendom i boet. Det uppfyller vad i 13 kap GB stadgas om bodelningsavtalets form.
Av det sagda och med beaktande av den tidpunkt vid vilket avtalet träffats får anses att makarna genom avtalet avsett att verkställa bodelning. När domen å boskillnad vann laga kraft d 7 febr 1984 har således giltig bodelning uppkommit. Äganderätten till fastigheten har därigenom vid samma tidpunkt övergått till C.R..
Verkställigheten av den till säkerhet för statens fordringar å L.G.R. beslutade kvarstaden, vilken föregått utmätningen av fastigheten, har således ägt rum sedan äganderätten till fastigheten övergått på C.R.. Hennes talan skall därför vinna bifall.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut häver HD utmätningen.
HD (JustR:n Williams, Gomez, Gonzalez, Soto, referent, och Travis) fattade slutligt beslut i vilket - bortsett från en redogörelse för innehållet av handlingarna i målet motsvarande i allt väsentligt inledningen till referatet - anfördes följande:
Skäl. - - - C.R. har gjort gällande att äganderätten till fastigheten övergått till henne i och med bodelningsavtalet d 1 febr 1984.
Enligt 9 kap 4 § GB skall bodelning i anledning av boskillnad äga rum sedan boskillnad beviljats. Härvid avses den tidpunkt då domen på boskillnad vann laga kraft. På motsvarande sätt åsyftar bestämmelsen i 11 kap 7 § GB, att bodelning skall äga rum om det döms till äktenskapsskillnad, den tidpunkt då lagakraftägande dom på äktenskapsskillnad föreligger. Härav följer att den ena parten inte kan före nämnda tidpunkt på grund av avtal om bodelning, varigenom han skall erhålla egendom ur den andres giftorättsgods, grunda någon rätt gentemot den senares borgenärer, även om parterna avsett att genom avtalet verkställa bodelning och avtalet uppfyller de form krav som gäller för bodelning. Ett sådant avtal är däremot i princip bindande mellan parterna såsom ett s k föravtal redan från det att avtalet ingicks.
I förevarande fall vann domen på boskillnad laga kraft sedan tiden för vadeanmälan utgått d 7 febr 1984 utan att sådan anmälan skett. Av det förut sagda framgår att C.R. inte före denna tidpunkt kunnat göra ett gentemot Nelson borgenärer gällande förvärv av fastigheten på grund av bodelning. Fråga blir då huruvida sådant förvärv utan vidare uppkommit på grund av det d 1 febr 1984 ingångna avtalet om bodelning i och med att boskillnadsdomen vann laga kraft eller om det, trots det tidigare avtalet, krävts att bodelning ägt rum efter det att lagakraftägande dom förelåg i boskillnadsfrågan; i det senare fallet är kravet på bodelning givetvis uppfyllt om parterna - såsom skett d 10 febr 1984 - bekräftat det tidigare avtalet med iakttagande av de i 13 kap 1 § GB jämförd med 23 kap 4 § AB angivna formföreskrifterna.
Till stöd för att ett före boskillnads- eller äktenskapsskillnadsdomens lagakraftvinnande ingånget avtal om bodelning, vilket i och för sig uppfyller förutsättningarna för bodelning, bör i och med att domen vinner laga kraft utan vidare anses som en bodelning som gäller även mot tredje man kan anföras bl a, att det för parterna kan framstå som en onödig formalitet att behöva bekräfta ett sådant avtal för att det skall få verkan såsom en bodelning. Detta gäller särskilt när avtalet - såsom i förevarande fall - har träffats efter det att domen på boskillnad (eller äktenskapsskillnad) meddelats. Ett sådant krav kan också förbises och därmed leda till rättsförlust.
Å andra sidan kan skäl anföras mot en ordning, som innebär att avtal om bodelning som träffats innan domen vunnit laga kraft utan vidare godtas som bodelning i och med lagakraftvinnandet.
I förevarande fall är som nämnts fråga om ett avtal som ingåtts efter boskillnadsdomens meddelande. Det finns emellertid knappast något tillräckligt bärande skäl för att just dagen för domens meddelande skall vara avgörande; något större behov torde för övrigt inte finnas att träffa avtal under den korta tiden fram till domens lagakraftvinnande - en vecka, om parterna som normalt torde vara fallet är överens. Med den angivna ordningen kan sålunda ifrågasättas, om inte även tidigare ingångna bodelningsavtal borde godtas, i vart fall om avtalet träffats i samband med att ansökan om boskillnad gjordes eller talan om äktenskapsskillnad väcktes; av intresse i sammanhanget är att sistnämnda tidpunkt är avgörande för vilken egendom som skall ingå i bodelningen och för vilka skulder som skall beaktas (se 9 kap 3 §, 11 kap 6 § och 13 kap 2 § GB). Men i så fall skulle man få ett mera lösligt system, något som inte är väl förenligt med att fråga är om av talets verkan bl a i sakrättsligt hänseende. I vissa fall skulle lång tid förflyta från att ett avtal om bodelning ingicks till dess att lagakraftägande dom föreligger, särskilt då det gäller bodelning i anledning av äktenskapsskillnad som skall föregås av betänketid. Det skulle vidare bli av avgörande betydelse huruvida ett avtal rörande bodelning avsetts innebära en verklig bodelning eller endast ett avtal angående en framtida bodelning, vilket skulle kunna föranleda vanskliga bedömningar. Beaktas bör också rättsfallet NJA 1974 s 684. I detta mål, som gällde ett av makar med avseende på förestående hemskillnad träffat avtal om bodelning, enligt vilket hustrun tillhörig fastighet skulle tillskiftas mannen, ansågs att äganderätten till fastigheten inte övergått till mannen förrän bodelningsavtalet bekräftats av makarna, vilket skedde under hemskillnaden.
Om det i stället krävs att, sedan dom på boskillnad eller äktenskapsskillnad vunnit laga kraft, ett dessförinnan ingånget bodelningsavtal bekräftas - eller särskild bodelningshandling upprättas - erhålls en mera klar och enhetlig ordning, vilken får anses bättre överensstämma med den sakrättsliga betydelse som frågan har. Denna ståndpunkt torde också vara mest förenlig med bestämmelserna i 9 kap 4 § och 11 kap 7 § GB, vilka såsom nämnts innebär att bodelning skall äga rum sedan lagakraftägande dom i saken föreligger.
Av anförda skäl kan C.R. inte anses ha gjort ett mot Nelson borgenärer gällande förvärv av fastigheten innan makarna d 10 febr 1984 genom bevittnad påteckning på handlingen avseende bodelningsavtalet förklarade sig vidhålla bodelningen. Fastigheten belades samma dag med kvarstad för fordran hos L.G.R.. Sedan fastigheten belagts med kvarstad, har L.G.R. inte ägt förfoga över fastigheten till skada för staten såsom kvarstadsborgenär och C.R. följaktligen inte kunnat göra ett mot staten gällande förvärv av fastigheten. Uppgift saknas i målet om den närmare tidpunkt på dagen såväl för verkställandet av kvarstaden som för bekräftandet av bodelningsavtalet. Med hänsyn till att L.G.R. hade lagfart på fastigheten när denna belades med kvarstad åligger det i princip C.R. att visa att den då tillhörde henne (4 kap 24 § och 16 kap 13 § UB). HovR:n har i sitt beslut angett att det inte visats att fastigheten under dagen övergått i C.R:s ägo innan kvarstaden verkställdes. C.R. har inte i HD framställt någon erinran häremot. Mot bakgrund härav måste antas att bekräftelsen av bodelningsavtalet skett efter det att fastigheten belagts med kvarstad.
På grund av det anförda och då fastigheten alltjämt var kvarstadsbelagd när utmätningen ägde rum kan C.R:s besvärstalan inte bifallas.
HD:s avgörande. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.