I samband med en i HovR väckt talan om enskilt anspråk mot domare i TR på grund av fel och försummelse i utövningen av tjänsten har käranden ansökt om stämning även mot åklagare och polistjänstemän. Ansökan har i den delen avvisats. (Jfr 2003 s. 263)
A.O. ansökte vid HovR:n för Västra Sverige om stämning mot en rådman och tre nämndemän vid en TR samt mot kammaråklagaren Mitchell, polisinspektören Garrison och polismannen P.M. med yrkanden om skadestånd för skada vållad genom fel och försummelse i tjänsten.
HovR:n (hovrättspresidenten Powell, hovrättslagmannen Williamson och tf. hovrättsassessorn Martin) meddelade d. 6 aug. 2003 följande beslut: HovR:n är inte första domstol såvitt avser den av A.O. väckta talan mot Mitchell, T.G. och P.M. HovR:n avvisar därför stämningsansökan såvitt avser nämnda personer.
A.O. överklagade och yrkade att HD skulle undanröja HovR:ns beslut och – som det förstods – återförvisa målet till HovR:n för fortsatt handläggning.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, Smith, föreslog i betänkande följande beslut: Skäl. Sedan A.O. – – – se HD:s beslut – – – till honom.
HD gör följande bedömning.
Frågan huruvida omständigheterna i det konkreta fallet varit ägnade att rubba förtroendet för domarens opartiskhet skall bedömas efter en objektiv måttstock. Den omständigheten att en domare tidigare deltagit i ett mål med en viss person som part hindrar i regel inte domaren från att avgöra ett senare mål med samma person som part. Vad som kan grunda jäv för domaren i en sådan situation är om själva tvistefrågan i de båda målen i huvudsak är densamma, inte om en och samma person är part i båda målen. Även i övrigt kan det finnas situationer när man på grund av alldeles särskilda omständigheter får göra undantag från den nyss angivna huvudregeln. Ett exempel på det kan vara att en domare handlägger ett mål mot en viss person på ett sådant sätt att han, exempelvis genom sin processledning, åsidosätter sina åligganden i tjänsten och därmed också skapar motsättningar mellan sig själv och parten i fråga. Det kan också tänkas förekomma att domskälen ges en uppseendeväckande och utmanande utformning, som alls inte påkallas av själva målet och som därmed inger parten uppfattningen att domaren varit negativt inställd just mot honom.
Vid en objektiv bedömning av jävsfrågan är vad A.O. anfört inte av den beskaffenheten att Hudson varit jävig att delta i beslutet angående avvisning av stämningsansökan.
A.O. har beträffande HovR:ns avvisningsbeslut anfört att det är av synnerlig vikt att talan mot var och en av tjänstemännen prövas i ett sammanhang och vid ett tillfälle, eftersom tjänstefelen hos var och en av de instämda samverkat till den totala skadan. Skadeståndstalan mot ledamöterna vid TR:n skall väckas i HovR:n.
HD gör följande bedömning.
Enligt 2 kap. 2 § RB är HovR:n första instans i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten eller uppdraget har begåtts av bl.a. domare i allmän underrätt.
Enligt 10 kap. 14 § 1 st. första meningen RB kan käromål mot flera svarande väckas vid den rätt där någon av dem har att svara enligt bestämmelserna i 10 kap. RB om talan väcks samtidigt och käromålen stöder sig på väsentligen samma grund.
Bestämmelsen i 10 kap. 14 § RB har ett nära samband med reglerna om kumulation i 14 kap. RB. I 14 kap. 7 § RB uppställs tre allmänna förutsättningar för att flera käromål skall få förenas i en rättegång. Målen får enligt första stycket förenas om målen väckts vid samma domstol och denna är behörig. Vidare skall samma rättegångsform vara tillämplig för målen. Eftersom HovR:n inte är behörig domstol för samtliga instämda är de allmänna villkoren för kumulation inte uppfyllda.
I de situationer samma domstol inte är behörig kan bestämmelserna om förening av mål i 14 kap. 7 a § RB tillämpas. En förutsättning för förening av mål är emellertid att de mål som skall sammanföras är anhängiga vid domstolar av samma ordning, dvs. två TR:r eller två HovR:r.
Ett tvistemål kan således inte på grund av bestämmelserna i 10 kap. RB väckas vid domstol av annan ordning än den för målet eljest föreskrivna (se NJA II 1943 s. 33 f.). HovR:ns avvisningsbeslut skall således stå fast.
HD:s avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (JustR:n Walton, Vasquez, White, referent, Galloway och Neal) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Sedan A.O. ansökt om stämning i HovR:n med yrkande om visst skadestånd på grund av fel och försummelse i tjänsten mot dels domare vid viss TR, dels åklagare och polistjänstemän har HovR:n i beslut d. 6 aug. 2003 avvisat stämningsansökningen såvitt avser åklagaren och polistjänstemännen.
A.O. har i HD anfört att hovrättspresidenten Hudson har varit jävig vid handläggningen i målet, dels – som det får förstås – då hon i rättegångar där han tidigare varit inblandad varit såväl osaklig som partisk, dels genom att hon har grundat det aktuella beslutet på en avog inställning till honom.
HD finner att A.O. inte visat att det förelegat några omständigheter som gjort att Hudson varit jävig att delta i beslutet angående avvisning av stämningsansökningen.
A.O. har beträffande HovR:ns avvisningsbeslut anfört att det är av synnerlig vikt att talan mot var och en av tjänstemännen prövas i ett sammanhang och vid ett tillfälle, eftersom tjänstefelen hos var och en av de instämda samverkat till den totala skadan.
Enligt 2 kap. 2 § RB är HovR:n första instans i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten eller uppdraget har begåtts av bl.a. domare i allmän underrätt. Någon motsvarande forumregel finns inte beträffande åklagare och polistjänstemän. Bestämmelsen i 10 kap. 14 § RB om att talan mot flera svarande i vissa fall får väckas vid rätt där någon av dem har att svara gäller, som framgår av 10 kap. 17 § 2 st., inte mellan domstolar av olika ordning (jfr NJA II 1943 s. 33 f.). Inte heller i övrigt finns något stöd för att den avvisade talan skulle kunna tas upp direkt i HovR. HovR:ns avvisningsbeslut skall således stå fast.
HD:s avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD:s beslut meddelades d. 10 nov. 2003 (mål nr Ö 3239-03).