En dom som har meddelats i en av EU:s medlemsstater innan staten blev medlem i EU är inte verkställbar i Sverige med stöd av Bryssel I-förordningen.
Genom en dom av Înalta Stark,ie s¸i Justit,ie i Rumänien den 5 oktober 2006 förpliktades S.C. Länsförsäkringar Sak att till O.O.-V. betala ett visst kapitalbelopp, kostnader m.m. Domen vann laga kraft.
O.O.-V. ansökte om att domen skulle förklaras vara verkställbar i Sverige.
Hovrätten (hovrättsrådet Kelly) meddelade den 2 mars 2009 följande beslut:
Bryssel I-förordningen gäller i förhållande till Rumänien. Förutsättningar föreligger att förklara domen verkställbar här i riket.
Hovrätten förklarar att den av Înalta Stark,ie s¸i Justit,ie (Den höga Justitie och Kassationsdomstolen), Rumänien, den 5 oktober 2006 meddelade domen i mål nr. 7863 mellan O.O.-V. och S.C. Länsförsäkringar Sak är verkställbar i Sverige.
Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag ansökte i hovrätten om ändring och yrkade att hovrätten skulle upphäva det tidigare beslutet och avslå O.O.-V:s ansökan om verkställighetsförklaring. Till stöd för sitt yrkande anförde Mcguire i huvudsak följande. Det saknas formella förutsättningar att använda Bryssel I-förordningen, då det rör sig om en dom från den 5 oktober 2006. Rumänien blev medlem i EU den 1 januari 2007 och Bryssel I-förordningen trädde i kraft först detta datum i förhållande till Rumänien. Förordningen gäller i princip enbart domar som är meddelade i Rumänien efter detta datum. Av artikel 66 punkterna 1 och 2 i Bryssel I-förordningen följer att förordningens bestämmelser är tillämpliga endast på rättsliga förfaranden som har inletts efter förordningens ikraftträdande eller, under vissa särskilt angivna förutsättningar, på rättsliga förfaranden som inletts före ikraftträdandet om domen meddelats efter ikraftträdandet. I det aktuella fallet har det rättsliga förfarandet inletts samt dom meddelats före ikraftträdandet, varför bestämmelserna i Bryssel I-förordningen saknar tillämplighet. Då det inte heller finns något annat rättsligt stöd för att verkställa domen i Sverige, är den inte verkställbar här. Länsförsäkringar har till stöd för detta gett in ett rättsutlåtande från professor Harper. Länsförsäkringar har vidare anfört. Den rumänska domen strider uppenbart mot grunderna för den svenska rättsordningen och den ska därför inte verkställas i Sverige. Den rumänska domen avser ersättning för trafikskada och den rumänska domstolen har utöver ersättning för inkomstförlust och sjukvårdskostnader utdömt ett belopp om 700 000 USD i trafikskadeersättning för ideell skada, vilket är ett mer än nio gånger större belopp än den ersättning som O.O.-V. skulle ha kunnat tillerkännas i en svensk domstol. Vid angivna förhållanden får O.O.-V. genom den rumänska domen anses inte enbart ha blivit kompenserad i reparativt hänseende för den ideella skada han lidit utan även väsentligen ha berikats till följd av skadan. En verkställighet av den rumänska domen skulle få så stötande konsekvenser att ett verkställande uppenbart strider mot grunderna för den svenska rättsordningen.
O.O.-V. motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
Hovrätten (hovrättslagmannen Cantrell, hovrättsrådet Smith och f.d. hovrättsrådet West) anförde i beslut den 6 november 2009:
En utländsk dom får enligt artikel 45 och artikel 36 i Bryssel I-förordningen aldrig omprövas i sak. En ansökan om verkställighet av en sådan dom får vägras endast på någon av de grunder som anges i artiklarna 34 och 35.
Bryssel I-förordningen trädde enligt artikel 76 i kraft den 1 mars 2002. Rumänien blev medlem i EU den 1 januari 2007. Av artikel 2 i anslutningsakten mellan Rumänien (och Bulgarien) och EU (bilaga 4 till prop. 2005/06:106) framgår att från och med dagen för landets anslutning till EU ska bestämmelserna i de grundläggande fördragen och i rättsakter som har antagits av EU före anslutningen vara bindande för Rumänien och Bulgarien och tillämpas i dessa stater på de villkor som anges i fördragen och i anslutningsakten. Det synes inte i anslutningsakten eller på annat sätt framgå att några tidsmässiga eller andra undantag gäller för Rumänien beträffande tillämpligheten av Bryssel I-förordningen. Förordningen får därför i förhållande till Rumänien anses tillämplig även på domar som meddelats före anslutningen till EU. Förordningen är således tillämplig på den aktuella domen, varför verkställighet enligt denna förordning har kunnat ske.
Tillämpningen av ordre public-förhållandet i Bryssel I-förordningen kan komma i fråga om erkännandet eller verkställandet av den utländska domen på ett oacceptabelt sätt skulle innebära en konflikt med rättsordningen i den stat där domen görs gällande såtillvida att den kränker en grundläggande princip och denna kränkning måste innebära ett klart åsidosättande av en rättsregel som anses vara fundamental i rättsordningen i den stat där domen görs gällande eller av en rättighet som erkänns som grundläggande i denna rättsordning. Vad Länsförsäkringar anfört innebär enligt hovrättens mening inte att ett erkännande och en verkställighet av den rumänska domen uppenbart strider mot grunderna för den svenska rättsordningen.
De omständigheter som Mcguire har åberopat utgör således inte hinder mot att verkställighetsförklaring meddelas. Något annat hinder mot verkställighetsförklaring har inte heller framkommit. Länsförsäkringars ansökan om ändring ska därför avslås och hovrättens tidigare beslut stå fast.
Hovrätten avslår Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolags ansökan. Hovrättens beslut den 2 mars 2009 står därför fast.
Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag överklagade och yrkade att HD skulle undanröja hovrättens beslut att meddela verkställighet i Sverige av den i Rumänien meddelade domen.
O.O.-V. bestred ändring.
Länsförsäkringar åberopade ett nytt rättsutlåtande av professor Harper.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Flores, föreslog i betänkande följande beslut:
Den 17 december 1999 inträffade en trafikolycka i Polen. Föraren, som hade en olycksfallsförsäkring hos ett svenskt försäkringsbolag, avled till följd av kollisionen och passageraren fick omfattande skador. Passageraren väckte senare talan i Rumänien, som var hans hemvist, mot bolaget med yrkande om viss ersättning. Talan väcktes den 25 juni 2002. Målet vandrade genom instanserna och den 5 oktober 2006 gav den rumänska Högsta domstolen/Kassationsdomstolen dom i målet där viss betalningsskyldighet ålades bolaget.
Ansökan om verkställighet av domen gavs in till Svea hovrätt. I beslut den 2 mars 2009 förklarade hovrätten att domen var verkställbar i Sverige.
Sedan försäkringsbolaget väckt talan om ändring av hovrättens avgörande avslogs ansökan genom beslut den 6 november 2009.
I HD anför bolaget främst att hovrättens nyss nämnda beslut strider mot förbudet om retroaktiv rättsverkan av Bryssel I-förordningen, vilket föreskrivs i artikel 66 av förordningen.
Den 1 januari 2007 blev Rumänien medlem i EU och samma dag trädde i svensk rätt en lagändring i kraft, som grundlade ett rättsligt förhållande mellan Sverige och Rumänien (och övriga medlemsstater) med följden bl.a. att Bryssel I-förordningen blev gällande rätt mellan Sverige och Rumänien. Av anslutningsfördraget framgår att Rumänien inte gjort reservationer eller annars beviljats undantag rörande förordningen, som i och för sig är tillämplig på den aktuella tvisten.
Av utredningen framgår att den rättsliga tvisten inletts innan förordningen trädde i kraft. Bestämmelserna i första punkten av artikel 66 i Bryssel I-förordningen ger då vid handen att förordningen inte är tillämplig. Inte heller är undantaget i den andra punkten tillämpligt, eftersom domen gavs innan Rumäniens tillträde till EU och förordningen den 1 januari 2007.
Ett principiellt avståndstagande från en retroaktiv verkan av internationella avtal vinner stöd av det relevanta anslutningsfördraget och villkorsakten. Förbudet i artikel 66 mot retroaktiv rättsverkan återspeglar f.ö. bestämmelserna i 1969 års Wienkonvention om tolkning av traktater där artikel 28 föreskriver ett förbud mot en sådan tillämpning. Av prop. 2005/ 06:106 s. 13 framgår vidare att Bryssel I-förordningen anses ha en framåtriktande verkan med början den 1 januari 2007. Professor Bogdan, som är en ledande rättsvetenskapsman på sakområdet, har i rättsutlåtanden bestämt tagit avstånd från en retroaktiv rättsverkan av förordningen, vilket även kommit till klart uttryck i domstolsavgöranden i andra medlemsstater (se t.ex. avgörandet från Högsta domstolen i Österrike, OGH 5 april 2005, 4 Ob 61/05g).
Mot denna bakgrund och då en retroaktiv rättsverkan skulle få svåröverblickbara följder och skapa rättsosäkerhet är Bryssel I-förordningen inte tillämplig mellan parterna i målet.
Med ändring av hovrättens beslut förklarar HD att den av Rumäniens Högsta domstol/Kassationsdomstol givna domen den 5 oktober 2006 i mål nr 25105/2/2005 (dom nr 7863) inte är verkställbar här i riket.
HD (justitieråden Lowery, Ellis, referent, Nichols, Arnold och Weaver) meddelade den 30 december 2010 följande slutliga beslut:
Genom den dom från av Înalta Stark,ie s¸i Justit,ie i Rumänien den 5 oktober 2006 som ansökan om verkställighet gäller, har S.C. Länsförsäkringar Sak förpliktats att utge ersättning för trafikskada till O.O.-V. Målet gäller frågan om domen är verkställbar i Sverige.
Enligt artikel 38 i Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (Bryssel I-förordningen) ska en dom som har meddelats i en medlemsstat i Europeiska unionen (EU) och som är verkställbar i den staten verkställas i en annan medlemsstat sedan domen, på ansökan av part, har förklarats vara verkställbar där.
Bryssel I-förordningen trädde i kraft den 1 mars 2002 (artikel 76). Enligt övergångsbestämmelsen i artikel 66.1 ska, såvitt här är av intresse, bestämmelserna i förordningen tillämpas endast på rättsliga förfaranden som har inletts efter förordningens ikraftträdande. Härav följer att verkställighetsreglernas tillämpning förutsätter att domen meddelats efter detta datum. I artikel 66.2 finns vissa undantag från denna regel, som gäller sådana fall där förfarandet i ursprungsstaten har inletts innan förordningen trädde i kraft. Även undantagsbestämmelsen förutsätter för sin tillämpning att domen har meddelats efter förordningens ikraftträdande. Domar som har meddelats innan Bryssel I-förordningen trätt i kraft omfattas alltså inte av förordningens regler om verkställighet (se Thomas, Bryssel I-förordningen jämte Bryssel- och Luganokonventionerna, 2008 s. 54 ff. särskilt s. 56). Samma ordning, dvs. att verkställighetsreglerna inte har retroaktiv effekt, gäller enligt förordningens föregångare Brysselkonventionen (se bl.a. den förklarande rapporten till 1968 års ursprungliga Brysselkonvention, den s.k. Jenardrapporten, EGT C 59, 5.3 1979, vid artikel 54) och enligt den parallella Luganokonventionen (se prop. 1991/92:128 s. 217 f.). Bestämmelserna har inte tillämpats retroaktivt när nya stater kommit att omfattas av regleringen (se bl.a. artikel 13 i konventionen om Sveriges m.fl. staters tillträde till Brysselkonventionen, prop. 1997/98:102 bilaga 2 och artikel 9 i avtalet mellan EU och Danmark om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, EUT L 299, 16.11.2005).
Rumänien blev medlem i EU den 1 januari 2007. Bryssel I-förordningen blev då bindande för Rumänien och ska från den dagen tillämpas i Rumänien. Detta framgår av artikel 2 i anslutningsakten mellan Rumänien (och Bulgarien) och EU (se bilaga 4 till prop. 2005/06:106 om Bulgariens och Rumäniens anslutning till Europeiska unionen). Anslutningsakten innehåller inga undantag eller särskilda regler för Rumänien när det gäller tillämpligheten av Bryssel I-förordningen. Frågan i målet är hur förordningens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ska tillämpas i förhållande till domar som meddelats i Rumänien före den 1 januari 2007 men efter den 1 mars 2002.
Det finns inget stöd för att förordningens bestämmelser om verkställighet skulle vara tillämpliga på domar som har meddelats i Rumänien innan förordningen trädde i kraft för Rumänien. Regleringen talar i stället för motsatsen. Här räcker det att nämna det förhållandet att förordningens bestämmelser om verkställighet inte kan tillämpas mellan de stater som var medlemmar i EU vid förordningens ikraftträdande på en dom som har meddelats före förordningens ikraftträdande och detta trots det mångåriga samarbete som då hade pågått mellan staterna inom ramen för den i det närmaste identiska Brysselkonventionen. Orden ”efter förordningens ikraftträdande” i artikel 66 ska också läsas mot bakgrund av att förordningen trädde i kraft samtidigt för alla dåvarande medlemsstater (se härom i Thomas, a.a. s. 55). För nya medlemsstater i EU kan artikel 66 därför inte ges någon annan innebörd än att förordningens bestämmelser om verkställighet är tilllämpliga på domar som har meddelats efter det att förordningen trädde i kraft för respektive stat, vilket här betyder ”efter förordningens ikraftträdande för Rumänien”. Samma slutsats drar professor Harper med hänvisning till uttalanden i internationell litteratur och utländsk rättspraxis i två rättsutlåtanden som Mcguire åberopat i målet (se bl.a. Atkinson (red.), Brussels I Regulation, Sellier 2007, s. 739, Lane (red.) Europäisches Zivilprozessrecht, 2 uppl., Sellier 2006, s. 730 och avgörandet från Högsta domstolen i Österrike ZfRV 2005 s. 157).
Av det anförda framgår att bestämmelserna om verkställighet i Bryssel I-förordningen inte ska tillämpas retroaktivt och att alltså domar som meddelats i Rumänien före den 1 januari 2007 inte är verkställbara i Sverige med stöd av den förordningen. Den i målet aktuella domen är därmed inte verkställbar i Sverige med stöd av Bryssel I-förordningen. Med hänsyn härtill och då det inte heller finns någon annan grund för att den aktuella domen ska kunna verkställas i Sverige ska hovrättens verkställighetsförklaring upphävas.
HD upphäver hovrättens verkställighetsförklaring.
HD:s beslut meddelat: den 30 december 2010.
Mål nr: Ö 5591-09.