Fråga om avdrag för tillverkningskostnader vid bestämmande av det belopp som skall förverkas som värde av olovligt tillverkad och försåld sprit.
Allmän åklagare väckte vid Helsingborgs tingsrätt åtal mot B.J., född 1967, Rogers, född 1972 och J.S., född 1972, för grovt brott mot alkohollagen (1994:1738) och försök till sådant brott alternativt medverkan till sådant brott, åtalspunkten 1.
Dessutom avsåg åtalet mot Rogers grovt vapenbrott och brott mot vapenlagen (1996:67) och åtalet mot B.J. brott mot lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor.
Åtalspunkten 1 grundade sig på följande gärningsbeskrivning:
B.J. har tillsammans och i samråd med Rogers, J.S. och eventuellt ytterligare någon eller några personer under en tid år 2001 fram till den 17 oktober 2001 på Ringbo gård och på gården Västra Ringarp 475 i Örkelljunga förvarat i vart fall fjorton 200 liters fat med totalt ca 2 700 liter vätska innehållande ca 85 volymprocent alkohol (etylalkohol) i avsikt att av vätskan framställa drickfärdig sprit för försäljning.
Vätskan från sju av faten – dvs. ca 1 350 liter – har de ovan angivna personerna tillsammans och i samråd på Västra Ringarp 475 – fram till dess polisen den 17 oktober 2001 ingripit och stoppat hanteringen – renat med bl.a. aktivt kol och spätt ut med vatten varigenom ca 2 700 liter spritdryck med en alkoholhalt av ca 38–40 volymprocent olovligen tillverkats. Drygt 1 000 liter härav har anträffats ovan dag och tagits i beslag. Resterande mängd ca 1 700 liter har sålts vidare.
Sju oöppnade fat med vätska har också nämnda dag tagits i beslag, varför brottet ej kommit till fullbordan såvitt avser ca 2 700 liter spritdryck. Fara för brottets fullbordan i denna del har förelegat.
Brotten är att bedöma som grova då gärningarna utgjort ett led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt samt i större omfattning.
B.J., J.S. och Rogers har alternativt ensam eller tillsammans och i samråd med annan medverkat till den ovan beskrivna hanteringen enligt följande:
B.J.: På Ringbo gård tagit emot och förvarat de angivna fjorton faten med alkoholhaltig vätska, hyrt ut lokaler på gården Västra Ringarp 475 för hanteringen, tillhandahållit materiel för inbyggnad av lokalerna, deltagit i tillverkningen genom att t.ex. laga någon maskin, tappa upp sprit i flaskor samt sätta etiketter och kapsyler på flaskor, lastat ut kartonger till släp – den 17 oktober 2001 kartonger med 800 liter olovligt tillverkad sprit – och tillhandahållit bil för att forsla spriten till avnämare samt även fört räkenskaper över hanteringen.
Rogers: Deltagit i uthyrningen av lokalerna för hanteringen på gården Västra Ringarp 475, deltagit i anskaffande av utensilier för hanteringen såsom flaskor, kartonger och aktivt kol eller i vart fall fört vissa räkenskaper häröver, anskaffat släp och bil för att forsla iväg spriten till avnämare samt lastat ut kartonger i släp och forslat iväg sprit. Den 17 oktober 2001 har Rogers forslat 800 liter olovligt tillverkad sprit.
J.S.: Deltagit i anskaffande av flaskor, kartonger, kapsyler och etiketter för den aktuella hanteringen, varvid han också hyrt släp och lastbilar för transport av dessa artiklar samt den 17 oktober 2001 lastat ut och forslat 800 liter olovligt tillverkad sprit till avnämare. För denna transport har han också lånat bil och hyrt släp.
Åklagaren yrkade förverkande bl.a. av 170 000 kr (1 700 liter x 100 kr) utgörande värdet av den mängd olovligt tillverkad och försåld sprit som inte återfunnits under utredningen. Åklagaren yrkade att B.J., Rogers och J.S. skulle förpliktas utge detta belopp solidariskt.
Tingsrätten (ordf. rådmannen Perry) anförde i dom den 21 december 2001, såvitt angår åtalspunkten 1 bl.a.:
– – –.
Vad angår värdeförverkandet av den försålda spriten, vilket målet i överinstanserna kom att uteslutande handla om, anförde tingsrätten i sina domskäl om de tilltalades ståndpunkter:
B.J. – – – har bestritt värdeförverkandet enär alkoholen inte tillhört honom och enär han inte gjort någon förtjänst. Han har inte kunnat vitsorda något belopp.
Rogers – – – har bestritt värdeförverkande eftersom han inte haft någon förtjänst av spritförsäljning. Han har inte vitsordat något belopp.
J.S. har – – – bestritt yrkandet om värdeförverkande eftersom han inte haft någon förtjänst av verksamheten.
– – –.
– – –.
Med hänsyn till vad nu anförts samt till vad i övrigt förekommit finner tingsrätten det ställt utom allt rimligt tvivel att B.J., Rogers och J.S. gemensamt och i samråd framställt ca 2 700 liter 40 procentig spritdryck varav, som åklagaren påstått, 1 000 liter tagits i beslag. Med hänsyn till antalet inköpta flaskor, kapsyler etc. får hållas för visst att 1 700 liter spritdryck har sålts. Gärningen är att anse som grovt brott mot alkohollagen.
Vad gäller de sju oöppnade faten med rengöringsmedel finner tingsrätten att den s.k. försökspunkten inte är nådd. Gärningen är att anse som förberedelse till grovt brott mot alkohollagen.
– – –.
Vad gäller värdeförverkandet har åklagaren anfört att Rogers sagt att han köpt en flaska för 150 eller 160 kr. Med framställningskostnaden avräknad blir förtjänsten 100 kr per flaska. Tingsrätten godtar åklagarens bedömning.
Tingsrätten dömde B.J., Rogers och J.S. enligt 10 kap. 3 § alkohollagen samt 10 kap. 9 § alkohollagen och 23 kap. 2 § BrB för grovt brott mot alkohollagen och förberedelse till grovt brott mot alkohollagen. B.J. dömdes även enligt 21 § andra punkten lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor för brott mot den lagen. Rogers dömdes förutom för brotten mot alkohollagen enligt 9 kap. 1 § och 9 kap. 2 § dvapenlagen (1996:67) för grovt vapenbrott och brott mot vapenlagen.
Påföljden bestämdes för B.J. och J.S. till fängelse ett år och för Rogers till fängelse ett år fyra månader.
B.J., Rogers och J.S. förpliktades att solidariskt såsom förverkat värde av försåld sprit utge 170 000 kr.
B.J., Rogers och J.S. överklagade i hovrätten över Skåne och Blekinge med följande yrkanden:
B.J. yrkade att hovrätten skulle sätta ned det förverkade värdet av försåld sprit till 45 000 kr och förplikta honom att ensam utge en tredjedel därav eller, i andra hand, förplikta honom att solidariskt med Rogers och J.S. utge 45 000 kr.
Rogers yrkade att hovrätten skulle sätta ned det belopp som han skall utge som förverkat värde av försåld sprit till 17 000 kr.
J.S. yrkade att hovrätten skulle sätta ned det belopp som han skall utge som förverkat värde av försåld sprit till 20 400 kr eller i allt fall till ett lägre belopp än tingsrätten bestämt.
Åklagaren bestred ändring.
Hovrätten (hovrättslagmannen Williams, hovrättsrådet Fisher, referent, och hovrättsassessorn Davis) anförde i dom den 19 april 2002:
I enlighet med tingsrättens dom har B.J., Rogers och J.S. tillsammans och i samråd bl.a. olovligen sålt 1 700 liter av dem olovligen tillverkad sprit. Vad hovrätten skall pröva är vilket belopp som B.J., Rogers och J.S. skall förpliktas betala till staten som förverkat värde av den försålda spriten samt om de skall åläggas solidarisk betalningsskyldighet.
B.J. har anfört följande. Spriten har sålts för 85 kr per liter och framställningskostnaden uppgick till 50 eller 60 kr per liter. Mot denna bakgrund skall värdet beräknas till 25–30 kr per liter eller 45 000 kr för 1 700 liter. – Utredningen visar inte att de tillsammans tillgodogjort sig värdet av den försålda alkoholen varför betalningsskyldigheten inte skall vara solidarisk.
Rogers och J.S. har gjort gällande att det med hänsyn till den mängd illegal sprit som numera finns i omlopp är orimligt att förtjänsten per liter skulle vara den av åklagaren påstådda, 100 kr.
Åklagaren har anfört bl.a. följande. Rogers har uppgett att han av en person som han inte vågat namnge köpt flera flaskor sprit med etikett ”Jordan Vodka” till ett pris av 150–160 kr per liter. Med M.G:s prisuppgift som utgångspunkt – i brist på annat – synes 100 kr per liter vara ett rimligt värde, även sett från marknadsekonomiska förhållanden. Med tanke på tingsrättens bedömning i ansvarsfrågan skall betalningsskyldigheten åläggas de tre solidariskt.
B.J. har i hovrätten åberopat sina och Martinez anteckningar (Polismyndigheten i Skåne, polisområde nordväst, beslagsliggare nr 2655-001 p. 1 respektive nr 2661 p. 7) till stöd för att försäljningspriset var 85 kr per liter.
Enligt 11 kap. 1 § alkohollagen (1994:1738) skall sprit, alkoholdrycker och mäsk som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet därav samt utbyte av sådant brott förklaras förverkade. Enligt 11 kap. 3 § samma lag skall förordnande om förverkande inte meddelas, om det är uppenbart oskäligt.
HD, som i samband med förverkande enligt narkotikastrafflagen uttalat att hela det vederlag som uppburits i och för sig bör anses vara underkastat förverkande och att det därvid inte finns anledning att söka skilja mellan värdet av den försålda narkotikan och vinningen av försäljningen (NJA 1977 s. 735 och 1991 s. 387), har i rättsfallet NJA 2001 s. 129 funnit att hela det mottagna beloppet för olovligt försåld alkohol kan förklaras förverkat enligt 11 kap. 1 § alkohollagen. Utgifter för förvärvet av den olovligt försålda egendomen kan i stället enligt HD beaktas vid bedömande av om det skulle vara uppenbart oskäligt att bruttobeloppet förklarades förverkat.
På grund av det anförda och då olovligt tillverkad sprit får anses sakna ett legalt marknadsvärde finner hovrätten att det vederlag som uppburits får tjäna som utgångspunkt för bestämmande av det värde som kan förklaras förverkat.
Åklagaren har bestämt sitt yrkande om värdeförverkande av 170 000 kr på en uppgift från Rogers att han köpt en flaska för 150 eller 160 kr. Denna uppgift kan emellertid enligt hovrättens mening inte tas till intäkt för att han och de medtilltalade erhållit motsvarande belopp.
B.J. har i hovrätten uppgett att försäljningspriset uppgått till 85 kr per liter sprit, en uppgift som vinner stöd av de i målet åberopade anteckningarna. Hovrätten lägger därför det uppgivna försäljningspriset till grund för bestämmande av det belopp som kan förklaras förverkat. Det sålunda beräknade vederlaget uppgår till 144 500 kr.
Fråga är då om det skulle vara uppenbart oskäligt att hela beloppet förklaras förverkat.
HD har i de angivna rättsfallen NJA 1977 s. 735 och 1991 s. 387 slagit fast att en riktpunkt vid förverkande enligt narkotikastrafflagen bör vara att den tilltalade inte skall få någon ekonomisk fördel av sin brottslighet, innebärande att vad den tilltalade betalat för narkotikan i princip skall dras av från vederlaget. Som skäl härför har angetts att narkotikabrott, till skillnad från de flesta andra i specialstraffrätten straffbelagda gärningar som är förenade med förverkande, medför så allvarlig påföljd att det inte finns behov från allmänpreventiv synpunkt av att använda förverkande som skärpning av påföljden. Motsvarande synpunkter gör sig enligt hovrättens mening inte på samma sätt gällande när fråga är om brott mot alkohollagen i form av försäljning av olovligt framställd sprit. Inte heller av annat skäl framstår ett förverkande i enlighet med vad som ovan redogjorts för som uppenbart oskäligt.
Betalningsskyldigheten för det värde som förklarats förverkat bör, som tingsrätten funnit, åvila B.J., Rogers och J.S. solidariskt.
Hovrätten ändrade på det sättet tingsrättens domslut att hovrätten satte ned det belopp som B.J., Rogers och J.S. solidariskt skulle utge till staten som förverkat värde av den olovligt tillverkade och försålda spriten till 144 000 kr.
B.J., Rogers och J.S. överklagade med följande yrkanden:
B.J. yrkade att det belopp som skall förklaras förverkat avseende värdet av försåld sprit skulle nedsättas till 45 000 kr och att han skulle åläggas i första hand att ensam utge en tredjedel av beloppet, 15 000 kr, och i andra hand att solidariskt med Rogers och J.S. utge hela beloppet, 45 000 kr.
Rogers yrkade att det belopp som han solidariskt med B.J. och J.S. skall förpliktas utge avseende förverkat värde av försåld sprit skulle nedsättas till 17 000 kr.
J.S. yrkade att det belopp som han solidariskt med B.J. och Rogers skall förpliktas utge avseende förverkat värde av försåld sprit skulle nedsättas till 20 400 kr eller i vart fall till ett lägre belopp än hovrätten bestämt.
Riksåklagaren bestred ändringsyrkandena.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Young, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom:
I enlighet med tingsrättens i den delen lagakraftvunna dom, har B.J., Rogers och J.S. gjort sig skyldiga till grovt brott mot alkohollagen genom att tillsammans och i samråd framställa ca 2 700 liter 40 procentig spritdryck, varav 1 700 liter har sålts vidare. HD har att pröva hur det belopp skall bestämmas som de skall förpliktas betala till staten som förverkat värde av den försålda spriten samt om de skall åläggas solidarisk betalningsskyldighet.
Enligt 11 kap. 1 § alkohollagen (1994:1738) skall sprit, alkoholdrycker och mäsk som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet därav samt utbyte av sådant brott förklaras förverkade. Enligt 11 kap. 3 § samma lag skall förordnande om förverkande inte meddelas, om det skulle vara uppenbart oskäligt.
Vid värdeförverkande brukar normalt det legala marknadsvärdet, om det finns ett sådant, läggas till grund för det belopp som skall förverkas. För illegalt tillverkad sprit finns inte något sådant värde. Det vederlag som uppburits vid försäljningen av spriten får därför tjäna som utgångspunkt vid bestämmande av beloppet.
B.J. har anfört att försäljningspriset var 85 kr per liter och har till styrkande av detta, liksom i hovrätten, åberopat sina egna och Martinez i beslag tagna anteckningar. Riksåklagaren har åberopat samma anteckningar samt B.J:s uppgifter i hovrätten till styrkande av nämnda försäljningspris.
Rogers har gjort gällande att B.J:s uppgift om försäljningspriset inte är trovärdig och att det är en ren omöjlighet att försälja illegalt tillverkad sprit för 85 kr per liter. Varken han eller J.S. har dock lämnat någon preciserad uppgift om till vilket pris spriten såldes. B.J:s prisuppgift vinner däremot stöd av de av honom åberopade anteckningarna. Mot denna bakgrund skall försäljningspriset 85 kr per liter, eller det sammanlagda belopp som av hovrätten avrundats till 144 000 kr, läggas till grund för beräkningen av det värde som skall förverkas.
Frågan är då om hela vederlaget skall förklaras förverkat eller om förklaringen endast skall inriktas på de tilltalades nettoförtjänst.
HD har i målet NJA 2001 s. 129, som gällde olovlig försäljning av folköl, slagit fast att hela det mottagna beloppet avseende olovligt försåld alkoholdryck kan förverkas enligt 11 kap. 1 § alkohollagen och att utgifter för förvärvet av den olovligt försålda egendomen i stället kan beaktas vid bedömande av om det skulle vara uppenbart oskäligt att bruttobeloppet förverkades. I målet hänvisades till att HD i samband med förverkande enligt narkotikastrafflagen uttalat att hela det vederlag som uppburits i och för sig bör anses vara underkastat förverkande och att det därvid inte finns anledning att söka skilja mellan värdet av den försålda narkotikan och vinningen av försäljningen (NJA 1977 s. 735 och 1991 s. 387). Bestämmelserna om värdeförverkande skulle nämligen lätt kunna urholkas om man alltid, i fall då en vinst har gjorts vid en olovlig försäljning, skulle ta hänsyn till inköpskostnader och andra utgifter. Därvid är att beakta att man inte gör något avdrag för eventuella utgifter när den egendom som är föremål för brott finns i behåll och blir föremål för förverkande. Så skedde följaktligen inte heller när den sprit som tagits i beslag hos de tilltalade i det nu aktuella målet förklarades förverkad.
De tilltalade har gjort gällande att det skulle vara uppenbart oskäligt att förklara hela beloppet förverkat och att de bör medges avdrag för tillverkningskostnader. Riksåklagaren har anfört att det inte är uppenbart oskäligt att förklara hela beloppet förverkat.
HD har i de ovan angivna målen rörande förverkande enligt narkotikastrafflagen slagit fast att en riktpunkt vid sådant förverkande bör vara att den tilltalade inte skall få någon ekonomisk fördel av sin brottslighet. De skäl som därvid anförts är att det från kriminalpolitisk synpunkt ansetts olämpligt att förplikta den tilltalade att utge hela det belopp som kan förklaras förverkat med hänsyn till att de straffbelagda handlingarna medför så allvarliga påföljder. Även om sådana skäl inte alltid gör sig gällande i mål rörande förverkande enligt alkohollagen uttalade HD i NJA 2001 s. 129 att det framstår som naturligt att utgå från denna riktpunkt i sådana situationer då det finns tillfredsställande underlag för att beräkna den ekonomiska fördelen av den olovliga försäljningen, om det inte föreligger något behov av att ytterligare skärpa den samlade reaktionen utöver den brottspåföljd som gärningen föranleder och inte heller några andra speciella omständigheter.
Det finns ett uttalat behov av att skydda samhället från olagligt tillverkad sprit. Som Riksåklagaren har anfört är ett av de särskilt prioriterade delmålen för den svenska alkoholpolitiken att undanröja den illegala alkoholhanteringen (jfr prop. 2000/01:20 s. 38 f. och 2000/01 SoU19 s. 13).
B.J., Rogers och J.S. har tillverkat och sålt sprit inom ramen för en organiserad och omfattande verksamhet. De fängelsestraff som de har ådömts för den grova brottsligheten är inte anmärkningsvärt långa. Vid dessa förhållanden är det inte uppenbart oskäligt att förplikta dem att till staten betala hela det uppburna vederlaget för den sålda spriten. Eftersom de tillsammans har varit delaktiga i försäljningen bör de åläggas solidarisk betalningsskyldighet.
Hovrättens domslut skall därför fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD (justitieråden Ryan, Berry, Fowler, Johnson, referent, och White) meddelade den 8 april 2004 följande dom:
Genom tingsrättens dom har B.J., Rogers och J.S. fällts till ansvar för bl.a. grovt brott mot alkohollagen bestående i att de tillsammans och i samråd framställt ca 2 700 liter 40-procentig spritdryck, varav 1 700 liter har sålts, samt förberedelse till grovt brott mot alkohollagen bestående i att de tillsammans och i samråd förvarat ca 1 350 liter alkoholhaltig vätska i avsikt att av denna framställa ca 2 700 liter spritdryck. Fråga är nu vad B.J., Rogers och J.S. skall förpliktas betala till staten som förverkat värde och utbyte av den försålda spriten.
Enligt 11 kap. 1 § alkohollagen (1994:1738) skall sprit, alkoholdrycker och mäsk som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet därav samt utbyte av sådant brott förklaras förverkade. Enligt 3 § samma kapitel skall förordnande om förverkande inte meddelas om det skulle vara uppenbart oskäligt.
HD har i rättsfallet NJA 2001 s. 129 fastslagit att hela det belopp som mottagits som betalning för olovligt såld alkohol kan förklaras förverkat enligt 11 kap. 1 § alkohollagen och att utgifter för förvärvet av den olovligt sålda egendomen kan beaktas vid prövningen av om det skulle vara uppenbart oskäligt att förklara bruttobeloppet förverkat. Vid bedömningen beaktade HD bl.a. att det inte görs något avdrag för eventuella utgifter när den egendom som är föremål för brott finns i behåll och blir föremål för förverkande, t.ex. vid olovligt innehav av alkoholdrycker.
Det belopp som B.J., Rogers och J.S. har uppburit vid försäljningen av det angivna spritpartiet om 1 700 liter skall således tjäna som utgångspunkt vid bestämmande av vilket värde som skall förverkas. HD gör samma bedömning som hovrätten när det gäller försäljningspriset och beräknar det totala vederlaget till 144 500 kr.
Utbyte av brott bör beräknas särskilt för var och en som drabbas av förverkande (se NJA II 1968 s. 732 f.). Huvudregeln är därför att förverkande inte skall ådömas solidariskt. Omständigheterna i målet ger inte anledning att frångå denna princip. I avsaknad av närmare utredning om hur resultatet av alkoholhanteringen har delats upp bör de beräknade försäljningsintäkterna fördelas med en tredjedel, eller avrundat 48 000 kr, på var och en av de tilltalade. Ett upphävande av den solidariska betalningsskyldigheten kan inte betraktas som en skärpning i förhållande till vad hovrätten bestämt, och den omständigheten att Rogers och J.S. inte uttryckligen framställt yrkande om detta kan inte utgöra något hinder mot en sådan ändring av hovrättens dom även beträffande dem.
Frågan blir då om det kan anses uppenbart oskäligt att förplikta envar av B.J., Rogers och J.S. att utge 48 000 kr som förverkat värde av såld sprit.
HD har i mål angående förverkande enligt narkotikastrafflagen (1968:64) angett att en riktpunkt vid förverkande enligt den lagen bör vara att den tilltalade inte skall få någon ekonomisk fördel av sin brottslighet (NJA 1977 s. 735 och 1991 s. 387). I det tidigare nämnda rättsfallet NJA 2001 s. 129, som gällde olovlig försäljning av folköl, uttalade HD att det framstod som naturligt att även i fall av det slag som det var fråga om i målet utgå från den angivna riktpunkten i sådana situationer då det finns tillfredsställande underlag för att beräkna den ekonomiska fördelen av den olovliga försäljningen, om det inte finns något behov av att ytterligare skärpa den samlade reaktionen utöver den brottspåföljd som gärningen föranleder och inte heller några andra speciella omständigheter. Det angavs att det i fall av det aktuella slaget ofta skulle te sig obilligt att låta förverkandet drabba hårdare. I linje härmed gjordes vid skälighetsbedömningen avdrag för inköpskostnader och erlagd mervärdesskatt på försäljningen.
I detta fall är det fråga om försäljning av sprit som de tilltalade själva framställt. Riksåklagaren har godtagit en uppgiven tillverkningskostnad för spriten om 50–60 kr per liter men har motsatt sig att kostnaden avräknas vid skälighetsbedömningen och därvid hänvisat till att det av alkoholpolitiska och allmänpreventiva skäl finns ett behov av att skärpa den samlade samhällsreaktionen utöver brottspåföljden. De tilltalade har däremot gjort gällande att hela tillverkningskostnaden skall få dras av när skäligt belopp bestäms. Rogers och J.S. har angett att skäligt belopp för det värde som skall förklaras förverkat uppgår till 12 kr per liter medan B.J. har medgett ett värde om 25–30 kr per liter.
Det råder inte någon tvekan om att olovlig tillverkning och försäljning av alkoholdrycker utgör en samhällsfarlig verksamhet. Behovet av en reaktion mot brottsligheten kan emellertid i detta fall tillgodoses inom ramen för den tillämpliga straffskalan, och det finns inte anledning att skärpa den genom att förverkandefrågan bedöms på ett sätt som skulle avvika från vad som annars gäller, exempelvis i fråga om förverkande i anledning av narkotikaförsäljning.
När det gäller den tillverkningskostnad som de tilltalade har begärt att få tillgodoräkna sig har inte närmare angetts vari denna består. I beloppet måste antas ingå andra kostnader än direkta utgifter för råvaror, flaskor, korkar, lådor o.d., exempelvis kostnader för lokaler och transporter. Även ersättning för nedlagt arbete kan ha tagits upp som tillverkningskostnad. Vid bedömningen av i vad mån kostnader av angivet slag bör beaktas kan noteras att HD, när det gällt förverkandeyrkande riktat mot en person som bedrivit narkotikahandel i stor skala, uttalat att kostnader för verksamheten utöver vad som erlagts för inköp av narkotikan, t.ex. resekostnader, inte bör beaktas i vidare mån än att de kan motivera en viss avrundning nedåt av förverkandebeloppet (se NJA 1991 s. 387).
En generell princip enligt vilken samtliga kostnader för straffbelagd tillverkning normalt skulle få dras av vid bestämmandet av det värde som skall förklaras förverkat skulle ge upphov till vanskliga ställningstaganden och stå i mindre god överensstämmelse med grunderna för reglerna om förverkande. I linje med nyssnämnda rättsfall bör därför de uppgivna tillverkningskostnaderna inte skäligen beaktas i större utsträckning än att det vid bestämmandet av det belopp som skall förklaras förverkat sker en viss nedsättning av det framräknade bruttobeloppet.
Mot bakgrund av vad nu anförts bör det belopp som var och en av B.J., Rogers och J.S. skall förpliktas utge som förverkat värde av försåld sprit bestämmas till 40 000 kr.
Med ändring av hovrättens dom förordnar HD att var och en av B.J., Rogers och J.S. skall som förverkat värde av den olovligen tillverkade och försålda spriten till staten utge 40 000 kr.
HD:s dom meddelad: den 8 april 2004.
Mål nr: B 2129-02.
Lagrum: 11 kap.1 och 3 §§alkohollagen (1994:1738).
Rättsfall: NJA 1977 s. 735, NJA 1991 s. 387 och NJA 2001 s. 129.