I mål om familjeåterförening är det inte en förutsättning för att bevislättnad rörande en sökande förälders identitet ska kunna komma i fråga att både föräldrar och barn levt tillsammans utomlands i hushållsgemenskap. Då makarna sammanbott stadigvarande i hemlandet och sökanden förmått göra sin identitet sannolik, samt då det inte kommit fram något skäl som talade mot det, beviljades sökanden permanent uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin hustru.
B ansökte i maj 2009 om asyl i Sverige. Hon var vid tidpunkten gravid och lämnade i sin ansökan uppgifter om sin make och barnets far, A, som då uppgavs befinna sig på okänd ort. I juli 2009 födde hon sonen C och i september 2009 beviljades hon och C permanent uppehållstillstånd såsom skyddsbehövande i övrigt.
I juli 2010 ansökte A om bl.a. uppehållstillstånd i Sverige på grund av anknytning till sin hustru och son, B och C. Till styrkande av sin ansökan åberopade han kopior av bl.a. ett utgånget somaliskt hemlandspass utfärdat 2004, vigselbevis, fyra id-kort samt diplom och betyg från ett universitet i Sudan. Migrationsverket avslog ansökningen med motiveringen att A inte hade styrkt sin identitet. Beslutet överklagades till Förvaltningsrätten i Stockholm, som i egenskap av migrationsdomstol avslog överklagandet. Beslutet vann laga kraft i november 2011 då Migrationsöverdomstolen beslutade att inte bevilja prövningstillstånd i målet.
I februari 2012 ansökte A på nytt om uppehållstillstånd i Sverige, på samma grund som tidigare och med stöd av samma underlag. B var då åter gravid, och i april 2012 födde hon sonen D, som beviljades permanent uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin mor. I juli 2012 avslog Migrationsverket A:s nya ansökan med samma motivering som i det föregående beslutet. Sedan A överklagat Migrationsverkets beslut ansåg migrationsdomstolen, mot bakgrund av avgörandet MIG 2012:1, att ytterligare utredning behövdes för att kunna ta ställning till A:s ansökan och återförvisade därför ärendet till verket för vidare handläggning. I ärendet genomfördes därefter en DNA-analys, som visade att A med en sannolikhet av 99,999 procent är far till såväl C som Rivera fattade därefter ett nytt avslagsbeslut i A:s ärende och anförde bl.a. följande. Migrationsöverdomstolen har i MIG 2012:1 funnit att det under vissa förutsättningar finns skäl för en viss bevislättnad avseende kravet på styrkt identitet. Bevislättnadsregeln är tillämplig på vissa kategorier av personer men A tillhör inte någon av dessa och omfattas därför inte av regeln. Eftersom han inte styrkt sin identitet kan uppehållstillstånd inte beviljas.
A överklagade beslutet. Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen (201304-16, ordförande Mills), avslog överklagandet. Som skäl anförde migrationsdomstolen bl.a. följande. Enligt MIG 2012:1 kan i vissa fall undantag göras från kravet på att den som söker uppehållstillstånd på grund av anknytning ska styrka sin identitet. I dessa undantagsfall är det tillräckligt att den sökande gör sin identitet sannolik, den s.k. bevislättnadsregeln. Regeln kan bl.a. tillämpas i de fall en förälder åberopar anknytning till den andra föräldern som denne har ett gemensamt barn med och när föräldrarna och barnet har levt i hushållsgemenskap innan anknytningspersonen kom till Sverige. A har inte levt i hushållsgemenskap med sin hustru och sina barn i Somalia. Han omfattas därmed inte av bevislättnadsregeln och behöver styrka sin identitet för att beviljas uppehållstillstånd. Den skriftliga och muntliga bevisning som A åberopar är inte tillräcklig för att styrka hans identitet. Migrationsverket har därför haft fog för sitt beslut att avslå ansökan.
A överklagade domen till Migrationsöverdomstolen och yrkade att han skulle beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin hustru och sina barn. Till stöd för sin talan anförde han i huvudsak följande.
Migrationsdomstolen har avslagit hans ansökan med hänvisning till att han inte har sammanlevt med sin hustru och sina barn i hemlandet Somalia. När familjeåterföreningsdirektivet (rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 december 2003 om rätt till familjeåterförening) genomfördes i svensk rätt försvann kravet på att makar och sambor för att få uppehållstillstånd skulle ha varit stadigvarande sammanboende före ankomsten till Sverige. I fall som det nu aktuella, dvs. när den sökande inte kan klarlägga sin identitet och bevislättnad kan komma i fråga, har dock varaktigheten av makarnas sammanboende betydelse, vilket framgår av Migrationsverkets egna styrdokument. Det går dock inte att ange någon exakt tidsgräns för när ett sammanboende ska anses ha varit stadigvarande. Att makar fått ett gemensamt barn kan vara en indikation på att ett förhållande är etablerat. Hänsyn får tas till makarnas avsikt att skapa ett familjeliv i hemlandet och om de efter separationen upprätthållit detta familjeliv. Vidare ska konsekvenserna för barnet beaktas. För att en sökande i ett ärende om familjeåterförening, som det aktuella, ska kunna omfattas av en bevislättnadsregel krävs att makarna har ett gemensamt barn som berörs av beslutet. Därmed bör makarnas sammanboende i utlandet i dessa ärenden normalt kunna anses som stadigvarande även när det understiger två år.
Av utredningen i målet framgår att han och B känt varandra länge och att de gifte sig i mars 2007. Uppgifterna de lämnat om sitt förhållande och äktenskap är samstämmiga och ostridiga. Det saknas skäl att ifrågasätta att de är makar. Av praxis från Europadomstolen för mänskliga rättigheter följer att rätt till återförening föreligger när familjen inte kan återförenas i något annat land än i det där återförening söks. B har uppehållstillstånd som skyddsbehövande i Sverige och kan inte återförenas med honom i hemlandet. Han har som somalier ingen möjlighet att inom överskådlig framtid skaffa ett pass som styrker hans identitet. Migrationsverkets beslut och migrationsdomstolens dom innebär att familjens rätt till familjeliv kränks på ett sätt som torde vara ett brott mot artikel 8 i Europakonventionen om mänskliga rättigheter. För att han ska ha samma rättigheter som en sökande som kan styrka sin identitet bör hans ärende omfattas av bevislättnadsregeln avseende identitet. I annat fall kan hanteringen av hans ärende även innebära ett brott mot artikel 14 i konventionen, förbudet mot diskriminering. Vidare är principen om familjens enhet, dvs. att kärnfamiljen ska hållas samman, en grundprincip inom utlänningsrätten. Principen tillämpas på så sätt att såväl en maka/make som minderåriga barn till en flykting normalt sett också beviljas uppehållstillstånd som flyktingar. Den tillämpas också på skyddsbehövande i övrigt och bör även tillämpas i ärenden om familjeåterförening.
I målet ska en bedömning göras som följer proportionalitetsprincipen. Denna är en rättssäkerhetsprincip som innebär att det ska finnas balans mellan mål och medel. I det aktuella målet ska en avvägning ske mellan samhällets krav på säkerhet och individens rätt till familjeåterförening. Familjens intresse och barnets bästa bör väga tyngre än statens intresse av att utöva utlänningskontroll. Att neka honom uppehållstillstånd skulle strida mot såväl familjeåterföreningsdirektivet som mot grundprincipen inom den svenska migrationsrätten, nämligen att hålla en familj samman.
Migrationsverket bestred bifall till överklagandet och anförde till stöd för sin inställning i huvudsak följande.
I MIG 2012:1 var det frågan om bevislättnad avseende identiteten för en maka som åberopade familjeåterförening med sin make i Sverige. De hade stadigvarande levt tillsammans i hemlandet. I detta mål har klaganden och hans hustru endast sammanlevt i hushållsgemenskap i hemlandet under en kortare period. Barnen föddes efter det att hushållsgemenskapen hade upphört. Frågan är om bevislättnadsregeln kan tillämpas även i detta fall.
I anknytningsfall är en grundförutsättning för att förhållandet ska bedömas som etablerat att makarna stadigvarande sammanbott utomlands. Enligt praxis krävs normalt sammanboende i två år. Frågan om makarna sammanlevt stadigvarande utomlands påverkar tillståndstidens längd. Vid familjeåterförening där makarna bott tillsammans stadigvarande i utlandet är huvudregeln att permanent upphållstillstånd beviljas. Om makarna inte uppfyller detta krav ska tillståndet vid det första beslutstillfället dock vara tidsbegränsat. Om makarna har ett gemensamt barn kan det vara en omständighet som talar för att förhållandet ändå är så etablerat att permanent uppehållstillstånd kan ges vid första prövningstillfället, även om sammanboendet varat kortare tid än två år. När det, som i det här fallet, finns gemensamma barn uppstår frågan hur länge sammanboendet ska ha varat för att bedömas som stadigvarande samt vilka andra omständigheter som ska beaktas. Om endast ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan komma i fråga medför passkravet att klagandens ansökan ska avslås redan på den grunden att han saknar pass och bevislättnad avseende identiteten blir då inte aktuell.
Vad artikel 8 i Europakonventionen beträffar så garanterar den inte en rätt till inresa och bosättning i ett land. Inte heller innebär den någon generell skyldighet för en stat att ta emot släktingar till invandrade personer. Det blir i stället frågan om en avvägning där individuella skäl ställs mot samhällets intressen. Vid denna proportionalitetsbedömning ska barnets bästa beaktas. Visserligen kan det inte med fog hävdas att familjeåterförening för en i Sverige skyddsbehövande anknytningsperson i stället får ske i hemlandet, men i dag saknas det möjlighet att inom ramen för det gällande regelverket avseende anhöriginvandring fullt ut beakta anknytningspersonens status i Sverige. Inte heller är det i alla fall möjligt att fullt ut beakta den sökandes situation i hemlandet eller andra omständigheter hänförliga till hemlandet, inte minst när det gäller kraven på klarlagd identitet och pass.
Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen (2014-08-15, Johnson, Rodriguez och Andrews, referent), yttrade:
Migrationsöverdomstolen prövar i första hand om A kan beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin maka, B.
Uppehållstillstånd ska, med vissa undantag, ges till en utlänning som är make till någon som är bosatt i Sverige (5 kap. 3 § första stycket 1 utlänningslagen). Ett uppehållstillstånd beviljat på den grunden kan vara permanent endast om makarna stadigvarande sammanbott utomlands (5 kap. 8 § första stycket samma lag). I annat fall ska uppehållstillståndet vara tidsbegränsat vid det första beslutstillfället (ibid.).
A och B har lämnat samstämmiga och obestridda uppgifter om sina identiteter samt om sitt förhållande, äktenskap och sammanboende. Av det åberopade vigselbeviset framgår att de ingick äktenskap med varandra i maj 2007. Sedan A avslutat sina studier i Sudan i september 2008 inledde de i oktober samma år sitt sammanboende i hemstaden i Somalia. Det varade till mars 2009, då A uppges ha gripits och B gav sig iväg från hemlandet.
När man ska bilda sig en uppfattning om det är så att makars sammanboende utomlands har varit stadigvarande eller inte måste en helhetsbedömning göras. Hur länge sammanboendet har varat är inte ensamt avgörande utan är bara en av flera omständigheter som ska beaktas. Enligt Migrationsöverdomstolens mening är det som orsakat avbrottet i A:s och B:s liv tillsammans omständigheter som de till övervägande del inte kunnat råda över själva. Vid tidpunkten för avbrottet var B gravid. Makarna hade då varit gifta i ett år och tio månader och hade under den senare delen av den tiden bott tillsammans i fyra-fem månader. Sedan B lämnat hemlandet har makarna upprätthållit sitt förhållande bl.a. genom regelbundna kontakter, ansökningar om familjeåterförening och, inte minst, genom att skaffa sig ytterligare ett barn, sonen D. I målet har det inte kommit fram något som talar för att makarnas avsikt under sitt sammanboende i hemlandet varit någon annan än att de skulle fortsätta att bo tillsammans.
Vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i målet måste A:s och B:s sammanboende i deras hemland Somalia anses ha varit stadigvarande i den betydelse som avses i 5 kap. 8 § utlänningslagen. Det finns därför i och för sig förutsättningar för att bevilja A uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 § första stycket 1 samma lag, ett tillstånd som kan vara permanent. Detta medför att inte heller det sedvanliga kravet på innehav av pass utgör något hinder för uppehållstillstånd i hans fall (se 2 kap. 1 § utlänningslagen jämförd med 2 kap. 1 § utlänningsförordningen [2006:97]).
För att ett uppehållstillstånd ska kunna beviljas krävs dock även att utlänningens identitet är klarlagd (MIG 2011:11). A kommer från ett land som under lång tid saknat fungerande myndigheter. Han har därför inte haft möjlighet att skaffa sig någon passhandling eller annan id-handling som kan styrka hans identitet.
I sitt avgörande MIG 2012:1 har Migrationsöverdomstolen i en särskild situation ansett det vara motiverat att inte upprätthålla det vanliga beviskravet i anknytningsfall avseende sökandens identitet, nämligen att den ska vara styrkt. Denna princip om bevislättnad innebär att det är tillräckligt att sökanden gör sin identitet sannolik i ärenden om familjeåterförening när en DNAutredning styrker föräldraskapet till ett barn som han eller hon uppges ha gemensamt med anknytningspersonen. En av omständigheterna i rättsfallet var att föräldrarna och barnet hade sammanbott utomlands före anknytningspersonens ankomst till Sverige. Visserligen är detta en omständighet som generellt sett ska beaktas vid prövningen av ett ärende om familjeåterförening. Att både föräldrar och barn levt tillsammans utomlands i hushållsgemenskap är dock inte en förutsättning för att bevislättnad rörande en sökande förälders identitet ska kunna komma i fråga. Mot bakgrund av att DNA-analyser visat att A med största sannolikhet är far till C och D har Migrationsverket och migrationsdomstolen alltså inte haft fog för att neka A bevislättnad avseende hans identitet enbart på den grunden att han inte levt i hushållsgemenskap i hemlandet med såväl sin hustru som sina barn.
Det följer vidare av MIG 2012:1 att det i det här sammanhanget måste göras en proportionalitetsbedömning när det gäller å ena sidan A:s och övriga familjemedlemmars intresse av återförening och å andra sidan de samhälleliga intressen som kräver ett klarläggande av A:s identitet, bl.a. säkerhet och reglerad invandring. Under omständigheterna i målet väger, enligt Migrationsöverdomstolens uppfattning, intresset av familjeåterförening tyngst. Det är därför tillräckligt att A gör sin identitet sannolik för att han ska kunna beviljas uppehålltillstånd.
Det är ostridigt att A och B är gifta och de får, enligt Migrationsöverdomstolens bedömning, anses ha sammanbott stadigvarande i hemlandet. Vidare har A, genom vad som har kommit fram i målet och med beaktande av principen om bevislättnad, förmått göra sin identitet sannolik. Migrationsöverdomstolen beaktar i det senare avseendet särskilt att B redan vid sin ansökan om asyl uppgett att A är hennes make, att de båda lämnat samstämmiga redogörelser för sina levnadsförhållanden och att DNA-analyser visar att A med största sannolikhet är far till C och D. Mot denna bakgrund, och då det inte har kommit fram något skäl som talar mot det, ska han beviljas permanent uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin hustru.
Vid denna utgång saknar Migrationsöverdomstolen anledning att också pröva om A kan beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till sina barn.
Migrationsöverdomstolens avgörande. Migrationsöverdomstolen upphäver migrationsdomstolens dom och Migrationsverkets beslut den 8 februari 2013 samt beviljar A permanent uppehållstillstånd.