En person reste enligt - i samråd med andra - uppgjord plan till utrikes ort, medförande egna pengar i syfte att inköpa ett narkotikaparti som skulle tillhandahållas honom för vidare försäljning i Sverige. Bestämmelsen i 1 § 5 narkotikastrafflagen (1968:64) om narkotikabrott genom befordran av vederlag för narkotika har ansetts ej vara tillämplig. Förfarandet har i stället bedömts som försök till grovt narkotikabrott och pengarna har förklarats förverkade enligt 6 § 2 st andra meningen narkotikastrafflagen.
Allmän åklagare väckte vid Stockholms TR åtal mot Lee, född 1966, för grovt narkotikabrott och stämpling till varusmuggling, som var att anse som grov, enligt följande gärningsbeskrivning: H.D., J.M. och C.S. har under tiden mitten av nov-början av dec 1986 i Stockholm gemensamt och i samråd beslutat att i överlåtelsesyfte olovligen förvärva 0,5-1 kg heroin från Turkiet, att smuggla det till Sverige och att överlåta det i Stockholm. Envar av de tre förvärvarna skulle satsa pengar. Lee har åtagit sig att resa till Istanbul i Turkiet och där möta den för honom okände leverantören för att mottaga partiet och smuggla det till Sverige. H.D. och C.S. har åtagit sig att i Storstockholm olovligen överlåta det av Lee hitsmugglade partiet. Lee har för förvärvet av heroinpartiet tillskjutit åtminstone 50 000 kr. Den 13 dec 1986 har Lee med flyg avrest till Istanbul i Turkiet. Han har befordrat vederlaget - 50 000 kr - avsett för förvärvet av heroinet. Förfarandet har varit ägat att främja narkotikahandel. På grund av tillfälliga omständigheter kom förvärvet ej att fullbordas. Fara för brottets fullbordan har inte varit ringa. Brotten är att anse som grova, då det rört sig om en stor mängd narkotika.
Vidare yrkades förverkande av pengar som hade tagits i beslag från J.M..
Åtal väcktes också mot andra inblandade personer, bland dem H.D. och C.S..
J.M. åtalades dessutom för narkotikabrott, bestående i att han under hösten fram till mitten av dec 1986 i Storstockholm olovligen i överlåtelsesyfte förvärvat ca 150 g cannabisharts, vilket han i Stockholm olovligen överlåtit till två personer.
TR:n (ordf chefsrådmannen Soto) meddelade dom i målet d 18 maj 1987.
Domskäl. I domskälen antecknades beträffande åtalet mot J.M. för grovt narkotikabrott och stämpling till varusmuggling bl a: J. har vitsordat de faktiska omständigheterna i åklagarens påstående men har gjort gällande att han frivilligt tillbakaträtt och därför inte skall fällas till ansvar.
J.M. har uppgett: Han använder inte narkotika nämnvärt. När han i början av 1985 vistades några månader i Australien rökte han marijuana. Även i Sverige har han rökt, då han varit berusad och blivit bjuden. Någon gång har han prövat kokain. Han blev bekant med C.S. i samband med att han i okt 1986 köpte en Porsche av denne. Han betalade 70 000 kr kontant. För att kunna göra detta lånade han ca 50 000 kr av sina föräldrar. Resten var sparmedel. I nov 1986 började han umgås med H.D.. Han kände till att Mckay var White och att hans far suttit i fängelse en längre tid. De tre gick ut och festade då och då, bl a på restaurang Rice De pratade lite löst om heroin. Han minns inte vem som först tog upp det. Det är möjligt att det var han. Så småningom tog diskussionen fastare form. H. berättade att han hade kontakter i Turkiet. De var alla tre inställda på att en inköpsresa skulle ske men hade H. inte haft kontakten med Turkiet hade resan nog inte blivit av. Det skulle arrangeras så att heroinpartiet skulle komma till Istanbul, Higgins i ärmarna på en jacka och instoppat i ett par skor. Det blev J. som skulle åka ner till Istanbul för att hämta partiet. De andra två hade förhinder, H. eftersom han inte hade något pass. Partiet skulle kosta ca 100 000 kr. J. skulle finansiera sin del ur en försäkringsersättning som han fått. Porschen hade brunnit upp i början av nov. I slutet av nov blev det klart att han skulle få ut ersättning i pengar, ca 80 000 kr. Av ersättningen betalade han 10 000 kr till sina föräldrar och lånade 20 000 kr till C.. Denne var med då Johnson hämtade pengarna. De åkte hem till C. bostad. Där placerade han huvuddelen av pengarna i en tygpåse, som han placerade i ett skåp i en bokhylla. Han bodde hemma hos föräldrarna och ville inte ta hem pengarna, eftersom han inte berättat för dem om försäkringsersättningen. Själv skulle J. satsa ca 40 000 kr på heroinaffären. Detta sade han till H.. C. skulle satsa lika mycket och H. en mindre del. Han var förvånad över att Mckay skulle bidra med så lite. De beräknade att tjäna 200 000-300 000 kr var på affären. Han tog för givet att förtjänsten skulle delas på tre. Han vet inte vem som skulle lägga ut narkotikan sedan partiet kommit till Sverige. Det diskuterades inte. Själv hade han inte sådana kontakter. Han antar att det var H. eller C. som skulle sköta detta. Den 9 dec köpte han och H. en biljett till Istanbul. J. betalade den. Det hade från början varit meningen att han skulle vara i Turkiet två veckor men han gjorde klart att han inte ville stanna där mer än en vecka. Avresedagen bestämdes till d 11 dec men uppsköts till d 13 dec. J. mådde inte bra inför avresan på grund av osäkerheten inför vad som skulle ske. Mckay rapporterade att han hade hört att det heroin som skulle levereras skulle vara av bra kvalitet. Dagen före avresan träffade de A.J., som bl a varit rekrytkamrat med J.. När A. fick höra talas om vad som skulle ske, gav han uttryck för uppfattningen att Johnson var vansinnig som gav sig in på något sådant. J. fick skjuts till Eckerö, där hans flickvän bodde. På morgonen d 13 dec hämtades han där av C.. I  bilen fanns också Mckay, som satt i framsätet och A.. Under färden till Arlanda räckte någon av de två i framsätet över tygpåsen med pengar till J.. Han tittade i påsen och såg att hans pengar fanns där. Han var för trött och spänd för att reflektera över, varför endast hans bidrag fanns i påsen. På flygplatsen ville han inte släppa sin plats i incheckningskön, varför han bad A. att växla pengarna till dollar. A. skulle säga att de var fyra i familjen med tanke på summans storlek. Det blev 6 028 dollar. Det var H. som sagt att pengarna skulle växlas till dollar. Det var bara hans pengar som växlades in. Av Mckay och C. hade han inte fått något. Han utgick ifrån att deras andelar skulle skickas till Turkiet. I efterhand tycker han att det hela var lite illa planerat. De bestämde att Johnson från Turkiet skulle ha kontakt med C. och inte med H., eftersom de misstänkte att polisen var intresserad av H.. Det kom i själva verket att bli A. som var huvudsaklig kontaktman i Sverige. När han kom till Istanbul blev han rekommenderad hotell Astor av en taxichaufför. Från hotellet ringde han till C. och angav var han bodde. C. skulle vidarebefordra detta till H.. Att han ringde till H. d 13 och 14 dec och fick tala med säkerhetsmän och ena gången med H:s syskon har han inte något minne av. Han var berusad. Han kände inte till att Mckay hade anhållits i samband med våldsamheter mellan kurder i Gamla Stan. J. hade nästan dagligen kontakt med A.. Efter några dagar flyttade han till ett hotell i en nyare del av Istanbul. Anledningen härtill var att han blivit rånad vid två tillfällen. Händelser av detta slag hjälpte till att försämra hans tillstånd, som redan tidigare var dåligt på grund av den press som situationen innebar. Enligt planerna skulle heroinet överlämnas av H:s kontaktman på hotellet strax före J:s hemresa. Betalning skulle erläggas då. Den 18 dec, två dagar före den bestämda hemresedagen, orkade Johnson inte längre. Han tror att han ringde till A. eller C. och bad att få framfört till Mckay att leveransen skulle ske den 18. Flera samtal utväxlades. Han minns inte om han fått reda på att Mckay var anhållen. Någon kontaktman dök inte upp, varför han löste en enkel biljett och reste hem på eftermiddagen d 18 dec. Från Köpenhamn ringde han till C. och berättade att allt gått i stöpet och bad att bli hämtad vid Arlanda. Han har inte en aning om vad 1 kg heroin kostar i Turkiet. Enligt planerna skulle han ha haft med sig 70 000-90 000 kr kontant, vilket han förmodar skulle ha räckt till 1 kg heroin.
TR:n fann utrett att H.D., C.S. och J.M. beslutat att förvärva 0,5-1 kg heroin och smuggla in det i Sverige för att här överlåta det. Härigenom hade de i vart fall gjort sig skyldiga till stämpling till grovt narkotikabrott och stämpling till varusmuggling som var att anse som grov. Detta konstaterande kunde enligt TR:n göras, enär faran för brottets fullbordan inte varit ringa. TR:n fann vidare att Lee genom att resa till Turkiet och befordra de medel som avskilts för heroinaffären vidtagit en sådan åtgärd, som varit ägnad att främja narkotikahandel och därigenom överskridit gränsen mellan stämpling och fullbordat brott.
Härefter anförde TR:n: Lee har invänt att han frivilligt, genom att avbryta gärningens utförande, föranlett att brottet inte fullbordats och att han därför skulle vara fri från ansvar. Som TR:n redan angett har Lee med den konstruktion som narkotikabrott fått redan gjort sig skyldig till fullbordat brott när han avbröt förfarandet. Även om heroinaffären inte kom till stånd var J.M:s åtgärd att företa resan och därvid befordra inköpsmedel ägnad att främja narkotikahandel. Under alla omständigheter finner TR:n utrett att J.M:s beslut att återvända till Sverige utan att fullfölja köpet av heroin tagits under påverkan av bl a alarmerande rapporter hemifrån, varför hans beteende inte i BrB:s mening är att anse som frivilligt.
Sammanfattningsvis fann TR:n att Lee, C.S. och H.D. gjort sig skyldiga till de brott som åklagaren i denna del av målet påstått.
Beträffande åtalet för narkotikabrott antecknade TR:n i domskälen att Lee erkänt gärningen, att erkännandet vann stöd av omständigheterna i målet och att gärningen borde bedömas i enlighet med åklagarens påstående.
I frågorna om påföljd och förverkande anförde TR:n: Lee är tidigare ostraffad. Enligt företagen personundersökning lever J.M. i goda sociala förhållanden. Det är först under den senaste tiden som viss kritik har riktats mot honom. Den narkotikahandel som han har gett sig in i har kulminerat i ett grovt brott. Lee är av outklarad anledning den som kommit att vidta de mest påtagliga åtgärderna för heroinköpets genomförande, varvid modet svek honom. TR:n anser att någon annan påföljd än ett långt fängelsestraff inte är aktuell. Det bör emellertid tas hänsyn till att de konkreta åtgärder som lett till att narkotikabrottet bedömts som fullbordat brott legat i inledningsskedet till ett avbrutet förfarande. Vidare får hänsyn tas till J.M:s ungdom, något som TR:n också beaktar vid bedömningen av det inflytande som handeln med cannabisharts skall ha vid bestämmande av straffets längd. TR:n utmäter mot denna bakgrund ett fängelsestraff för Lee på 1 år 8 mån.
Åklagaren har yrkat förverkande av de pengar som tagits i beslag från J.M., 2 735 kr, 4 995 USD och 8 700 turkiska lire.
J.M. har bestritt yrkandet under förmenande att det är hans egna pengar och att dessa inte kan betraktas som vederlag för narkotika.
TR:n finner att Lee genom att förvara pengarna hos C.S. och därefter låta växla pengarna till dollar på ett otvetydigt sätt gjort klart att pengarna varit avsedda som vederlag för narkotika. Pengarna har utgjort hjälpmedel vid det grova narkotikabrott som Lee befunnits skyldig till. Särskilda skäl föreligger att förverka pengarna. Att de beslagtagna pengarna fördelar sig på olika myntslag förändrar  inte saken. I den mån pengarna inte skolat utgöra vederlag är de att betrakta som förlag för brottet och skall som sådant förverkas.
Domslut. TR:n dömde Lee enligt 1 och 3 §§narkotikastrafflagen, 1, 3 och 8 §§ lagen om straff för varusmuggling samt 23 kap 2 § och 33 kap 4 § BrB för narkotikabrott, grovt narkotikabrott och stämpling till varusmuggling till fängelse 1 år 8 mån.
I beslag tagna pengar, 2 735 kr, 4 995 USD och 8 700 turkiska lire, förklarades förverkade.
J.M. fullföljde talan i Svea HovR och yrkade att han skulle frikännas från ansvar för grovt narkotikabrott och stämpling till varusmuggling, att förverkandeyrkandet skulle ogillas samt att straffet i allt fall skulle nedsättas.
Åklagaren bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Schneider, hovrättsrådet Riggs, adj led Riley, referent, samt nämndemännen Litton och Davis) meddelade dom d 16 juli 1987.
Domskäl. I domskälen antecknade HovR:n att Lee hörts på nytt i HovR:n och därvid berättat i allt väsentligt i överensstämmelse med de uppgifter som antecknats i TR:ns dom dock med följande tillägg: H.D. svarade för de närmare detaljerna kring hämtandet av narkotikapartiet och lämnade uppgift om priset. Varken denne eller C.S. kunde resa till Istanbul. Alla visste att han själv gillade att resa. Han tyckte om äventyr och spänning och den vinst som förväntades av resan var därför inte det viktigaste för honom. Han kände efter ett tag tveksamhet inför vad som planerades, men han vågade inte hoppa av. Han kan inte närmare förklara vad han var rädd för. Såsom han uppfattade det, bestod hela affären av tre faser: H. skulle svara för kontakterna, han själv skulle hämta heroinet och C. skulle sälja partiet i Sverige. Mckay följde med honom för att se till att han verkligen köpte en flygbiljett. Denna, liksom samtliga utlägg under vistelsen i Istanbul, betalades av hans egna medel. Det var H. som bestämde hans avresa till d 11 dec. Han kände själv en viss olust inför resan och lyckades uppskjuta avresedagen till d 13 dec. Väl på Arlanda tog han undan 5 000 kr för sina omkostnader och lät sedan A.J. växla resten av pengarna. Det var uppgjort att C. och H:s insatser skulle sättas in i en bank i Istanbul i hans namn. Den turkiske leverantören, vars namn och adress han inte kände till, skulle kontakta honom på det hotell han bodde under vistelsen i Istanbul och sedan överlämna narkotikan på flygplatsen samma dag han skulle fara hem till Sverige. Leverantören skulle också säga hur mycket pengar han ville ha för leveransen. Det var aldrig meningen att han själv skulle kontrollera narkotikapartiet. Eftersom han vantrivdes i Istanbul och var rädd, ville han tämligen omgående avbryta vistelsen och åka hem. Han vågade dock inte göra så, eftersom Mcdonald och Mckay skulle betala in sina insatser till någon bank. Han vet inte varför han ringde ett antal samtal till H. i stället för till C. som var överenskommet. Under hela vistelsen i Istanbul var han berusad. Han frågade aldrig under sina telefonsamtal till Sverige om de övrigas insatser och när dessa skulle finnas tillgängliga. Anledningen härtill var att han instinktivt hoppades att hela affären skulle gå om intet. Han fick aldrig några alarmerande rapporter från Sverige.
HovR:n anförde vidare i domskälen: I likhet med TR:n finner HovR:n utrett att Lee tillsammans med H.D. och C.S. beslutat förvärva 0,5-1 kg heroin, vilket parti skulle smugglas in i Sverige och överlåtas här. Det är vidare utrett att Lee vid utresan till Turkiet medfört ca 50 000 kr i svensk och utländsk valuta och att syftet med resan varit att Lee i Istanbul skulle sammanträffa med leverantören eller med företrädare för denne för att mot vederlaget i pengar utfå narkotikapartiet och sedan föra det hem till Sverige.
J.M:s handlande framstår som ett led i en organiserad illegal narkotikahantering. I likhet med TR:n finner HovR:n att Lee genom att resa till Turkiet och befordra de medel som avskilts för heroinaffären vidtagit åtgärd som varit ägnat att främja narkotikahandel. Han har därigenom gjort sig skyldig till sådant narkotikabrott som avses i 1 § punkt 5 narkotikastrafflagen. Som TR:n funnit är brottet att anse som fullbordat, trots att överlåtelsen inte kom till stånd. Vad Lee anfört beträffande ett frivilligt tillbakaträdande saknar vid denna prövning betydelse för bedömningen. I likhet med TR:n finner HovR:n vidare att narkotikabrottet skall bedömas som grovt och att Lee härutöver är övertygad om ansvar för stämpling till grov varusmuggling samt för narkotikabrott. I fråga om påföljden godtar HovR:n TR:ns bedömning.
Vid planerade och tilltänkta förvärv av narkotika utgör ersättningen ett direkt hjälpmedel för att genomföra den brottsliga gärningen. HovR:n delar TR:ns uppfattning att de pengar som beslagtagits hos Lee varit avsedda för narkotikaförvärvet och därigenom utgjort hjälpmedel till det narkotikabrott som Lee nu döms för. Särskilda skäl föreligger att förverka pengarna. TR:ns beslut i denna del skall alltså stå fast.
Domslut. HovR:n fastställde TR:ns domslut.
J.M. (offentlig försvarare advokaten G.B.) sökte revision med samma yrkanden som i HovR:n.
Riksåklagaren bestred ändring.
Målet avgjordes efter huvudförhandling (riksåklagaren genom byråchefen Chavez).
HD (JustR:n Flores, King, Levine, Pennington och Price, referent) beslöt följande dom:
Domskäl. Genom J.M:s egna uppgifter, som vinner stöd av övriga omständigheter, är bl a följande utrett. J.M., H.D. och C.S. beslutade gemensamt och i samråd att olovligen förvärva 0,5-1 kg heroin i Turkiet, smuggla narkotikan till  Sverige och överlåta det här. Enligt deras överenskommelse skulle Lee ombesörja förvärvet i Istanbul och sedan föra narkotikan till Sverige. I detta syfte reste Lee till Istanbul med omkring 50 000 kr i kontanter, som enligt överenskommelsen skulle utgöra J.M:s insats. De ytterligare medel som behövdes för genomförandet av uppdraget skulle H.D. och C.S. ställa till J.M:s förfogande genom insättning på bank i Istanbul. Lee återvände emellertid till Sverige med oförrättat ärende.
Av utredningen framgår vidare att Lee avstod från att i Istanbul invänta avtalad narkotikaleverans eftersom han dels fått anledning misstänka att polisen i Stockholm upptäckt vad som var på gång, dels funnit uppdraget vara förenat med oförutsedda svårigheter.
Genom de ändringar i narkotikastrafflagen som trädde i kraft d 1 juli 1983 skedde bl a en precisering i 1 § av de förfaranden som är straffbelagda som narkotikabrott. Förutom sådan hantering av narkotika som redan enligt dessförinnan gällande lagstiftning utgjorde narkotikabrott - i huvudsak överlåtelse, framställning och innehav av narkotika - upptogs sålunda under skilda punkter i §:n dels förvärv av narkotika i överlåtelsesyfte (p 3), dels viss praktisk befattning med narkotika (p 4) dels ock vissa förfaranden som inte behöver innebära någon fysisk befattning med narkotika men som typiskt sett är ägnade att främja narkotikahandel (p 5). Vid försök, förberedelse eller stämpling till narkotikabrott skall, om gärningen avser annat än innehav, dömas till ansvar enligt BrB:s regler.
Överlämnande av betalningsmedel för narkotika kan enligt 1 § 3 och 4 §narkotikastrafflagen bestraffas som förberedelse till förvärv av narkotika, om förvärvet syftar till vidareöverlåtelse. Mottagande av betalningsmedel för narkotika kan likaledes utgöra förberedelse till narkotikabrott, som då består av överlåtelse av narkotika. När någon påträffas med pengar eller annat som uppenbarligen har anknytning till den illegala narkotikahanteringen, har det dock i praktiken visat sig svårt att fastställa, om fråga är om betalningsmedel avsedda för framtida förvärv liksom om de har mottagits på ett sådant sätt som förutsätts för förberedelseansvar eller om de härrör från genomförda överlåtelser.
I 1 § 5 stadgas straff bl a för den som förvarar eller befordrar vederlag för narkotika eller som företar någon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel. Bestämmelsen gäller främst i fråga om vederlag för redan fullbordade narkotikabrott. Men straffansvar enligt bestämmelsen avses kunna följa oberoende av om befattningen rör något som är avsett som vederlag eller som redan har överlämnats som vederlag. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att den har tillkommit mot bakgrund av de speciella problem som uppstår genom att den grova narkotikabrottsligheten i en helt annan utsträckning än annan grövre brottslighet förekommer i organiserade och systematiska former. Olika slag av straffvärda förfarandet utgör därför ofta led i sådan verksamhet utan att kunna knytas till konkreta brott. Sådana förfaranden har i bestämmelsen preciserats som särskilt avgränsade brott. Förarbetena ger vidare vid handen att bestämmelsen tar sikte på de gärningsmän som utan att vara huvudmän ändock genom sina åtgärder utgör en förutsättning för narkotikahandeln, de s k mellanmännen och kurirerna. Det har framstått som naturligt och från kriminalpolitisk synpunkt önskvärt att genom lagstiftning skapa möjligheter att straffrättsligt beivra deras handlande. (Prop 1982/83:141 s 21 ff.)
Lee gav sig ut med egna medel och tillhörde själv dem för vilkas räkning han i Turkiet skulle ombesörja förvärvet av narkotikan. Hans förfarande ingick som ett led i en större brottsplan som han själv varit med om att besluta. J.M. kan sålunda inte anses ha intagit ställning som kurir i förhållande till H.D. eller C.S.. Av vad som här har anförts om innebörden av straffbestämmelsen i 1 § 5 narkotikastrafflagen följer att J.M:s åtgärder inte skall bedömas som brott enligt denna bestämmelse. De är däremot att uppfatta som försök till grovt narkotikabrott.
Av det föregående framgår att Lee inte tillbakaträdde frivilligt från försöket på sådant sätt att han enligt 23 kap 3 § BrB kan undgå straffansvar.
På grund av det anförda skall Lee dömas för försök till grovt narkotikabrott. Lee är härutöver övertygad om stämpling till grov varusmuggling samt narkotikabrott. I fråga om påföljden föreligger ej skäl att frångå HovR:ns bedömning.
J.M. har tagit befattning med de i beslag tagna pengarna på ett sätt som utgör brott enligt narkotikastrafflagen. På grund härav och då det föreligger särskilda skäl skall pengarna förverkas enligt 6 § 2 st andra meningen samma lag.
Domslut. HD ändrar på det sätt HovR:ns dom att Lee döms enligt 1, 3 och 4 §§narkotikastrafflagen, 1, 3 och 8 §§varusmugglingslagen samt 23 kap 1 och 2 §§ BrB för försök till grovt narkotikabrott, narkotikabrott samt stämpling till grov varusmuggling till den av HovR:n bestämda påföljden.
JustR Pennington anförde till utveckling av sin mening: Beträffande sådana förfaranden som i 1 § 5 narkotikastrafflagen preciserats som särskilt avgränsade brott är att märka, att departementschefen uttalat som sin mening (prop 1982/83:141 s 21), att straffansvar bör inskränkas till åtgärder som typiskt sett är ägnade att främja den mer organiserade eller eljest grövre narkotikabrottsligheten. Denna begränsning har i lagtexten kommit till uttryck genom att där föreskrivits att förfarandet skall ha varit ägnat att främja narkotikahandel. Med sådan får enligt departementschefen förstås en mer vanemässig eller yrkesmässig överlåtelseverksamhet liksom också sådana större förvärv eller överlåtelser som uppenbarligen förutsätter en organiserad eller eljest mer omfattande avyttringsverksamhet i missbrukarledet. Däremot bör dit inte räknas tillfälliga överlåtelser av mindre mängder narkotika eller förvärv för eget bruk även om sådana sker vanemässigt.
Bestämmelsen tar således sikte på de s k mellanmännen och kurirerna. Om emellertid 1 § 5 narkotikastrafflagen är tillämplig enbart på vissa gärningsmän - vilket kan sägas vara en från legalitetssynpunkt tveksam avgränsning - uppkommer i praktiken situationer, där samma gärning kan komma att bedömas olika beroende på gärningsmannens ställning i förhållande till brottsligheten i dess helhet. Om t ex en kurir av någon mottar en summa pengar för att förvara den eller befordra den till annan person är brottet fullbordat i och med mottagandet. I vart fall är utrymmet för ett tillbakaträdande ytterst litet liksom även för en bedömning av hans brottslighet som förberedelse. Om däremot den person som avser att förvärva narkotika och senare överlåta den av annan erhåller en summa pengar torde närmast bli fråga om en förberedelse till det planerade brottet. Ett frivilligt tillbakaträdande kan väl tänkas under en inte obetydlig tid. Samma resonemang kan även föras då ett brott för kuriren är att anse som fullbordat men för huvudmannen blir att bedöma som försök. Departementschefen synes ha uppmärksammat problemet och har därvidlag - efter att ha anmärkt att den i 1 § 5 narkotikastrafflagen upptagna gärningsformen i princip är subsidiär till föregående gärningsformer i §:n, såsom överlåtelse, framställning och förvärv - uttalat (samma prop s 24), att i fråga om försök, förberedelse och stämpling till förvärv eller överlåtelse situationen ställer sig något annorlunda. Straffskalorna för dessa fall är lägre än för fullbordade brott och med hänsyn härtill lär, enligt departementschefen, vid konkurrens mellan å ena sidan försök, förberedelse och stämpling och å den andra främjande av narkotikahandel den sistnämnda brottstypen vara att tillämpa.
Det sist angivna uttalandet kan möjligen sägas ge vid handen, att vid konkurrens det fullbordade brottet skall äga företräde för att möjliggöra en strängare straffmätning. Att ur ett mer omfattande brottsligt sammanhang bryta ut ett led som i sig men i annat sammanhang är straffbart som ett fullbordat brott kan emellertid inte anses stå i överensstämmelse med ett naturligt straffrättsligt betraktelsesätt. Övervägande skäl får i stället anses tala för en restriktiv tolkning av den ifrågavarande straffbestämmelsen.
Av lagförarbetena får sammanfattningsvis sägas framgå, att bestämmelsen i 1 § 5 narkotikastrafflagen inte har tillkommit med tanke på den situationen att någon ger sig ut med egna medel för att köpa narkotika. Medför han å andra sidan inte bara egna utan också andras medel till betalning för narkotika, kan han emellertid anses som kurir och hans förfarande innefatta brott enligt 1 § 5 narkotikastrafflagen. Den som med egna och andras pengar reser för att hämta ett beställt parti narkotika får vidare anses företa en åtgärd som i så hög grad påminner om befordran av vederlag för narkotika att den är straffbar enligt samma lagrum. Fråga är då hur den situationen skall bedömas att medgärningsmännens tillskott skall överlämnas till eller eljest göras tillgängliga för "kuriren" efter det att resan påbörjats men innan han skall fullgöra betalningen eller den situation som är föremål för prövning i detta mål.
Vad som i denna del lagts J.M. till last är endast att han viss dag med flyg avrest till Istanbul i Turkiet och att han befordrat vederlaget - 50 000 kr - avsett för förvärvet av heroinet. Gärningsbeskrivningen överensstämmer sålunda med 1 § 5 narkotikastrafflagen.
Det är utrett i målet, att Lee inte någon gång, i Sverige eller i Istanbul, kom i besittning av de medel, som enligt överenskommelse H.D. och C.S. skulle tillskjuta för förvärvet av heroin. Av utredningen framgår emellertid även att de pengar - med bortseende från något belopp för bestridande av reskostnader - som Lee medförde och som han själv satsat i den planerade affären var avsedda som betalning för det beställda partiet och att detta belopp var känt för de båda andra. De pengar J.M. medförde är att betrakta som vederlag för narkotika. Med hänsyn till att J.M:s resa endast var en del av en detaljerad plan att förvärva och överlåta narkotika är det utan betydelse att de pengar han medförde utgjordes av hans eget tillskott till affären. Lee får anses ha befordrat vederlag för narkotika.
Även om genom den förebragta bevisningen i målet - främst de av riksåklagaren åberopade inspelningarna av telefonsamtal - J.M. knappast synes ha kunnat självständigt påverka händelseutvecklingen i Istanbul har annat inte gjorts gällande än att J.M:s förfaranden ingick som led i den större brottsplanen. Lee har sålunda ej intagit ställningen av kurir till de övriga gärningsmännen. Med den restriktiva tolkning som enligt vad ovan anförts bör tillämpas när det gäller 1 § 5 narkotikastrafflagen skall därför J.M:s åtgärder bedömas inte som fullbordat brott enligt sagda bestämmelse utan som försök till grovt narkotikabrott.
Av utredningen framgår att Lee inte tillbakaträtt frivilligt från försöket på sådant sätt att han enligt 23 kap 3 § BrB kan undgå straffansvar.