Internationella rättsförhållanden. Fråga om svensk domsrätt vid prövning av gemensam ansökan om att vårdnad om barn skall vara gemensam.
C.H. (svensk medborgare) och L.S-R. (taiwanesisk medborgare) ansökte vid Stockholms TR om gemensam vårdnad om sin son V.H., född 1988.
TR:n (tingsnotarien Miller) anförde i slutligt beslut d 6 sept 1993: Enligt 3 kap 6 § Lag (1904:26 s 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap, skall frågor angående vårdnad om och underhåll till barn få upptagas i äktenskapsmål. För fall med internationell anknytning som inte omfattas av 1904 års lag, t ex vårdnadsfrågor som ej tas upp i äktenskapsmål, saknas lagregler om svensk domsrätt. I praxis har ansetts - oavsett föräldrarnas och barnets medborgarskap - att svensk domsrätt föreligger i mål om överflyttning av vårdnaden, om barnet har hemvist i Sverige. HD har i ett fall rörande överflyttning av vårdnad av barn ansett att svensk domsrätt föreligger om vårdnadshavaren har hemvist i Sverige, oberoende av om barnet kunde anses ha hemvist i annat land, i vart fall då en dom i saken meddelad i sistnämnda land inte skulle erkännas eller vara verkställbar i Sverige (se NJA 1988 s 538 jfr dock NJA 1993 s 65).
Av handlingarna i målet framgår att varken L.S-R. eller barnet V.H. har hemvist i Sverige. Vidare framgår att Rivera inte är vårdnadshavare för V.H.. Enbart de omständigheterna att Rivera är svensk medborgare och har hemvist i Sverige är inte tillräckligt för att svensk domsrätt skall anses föreligga. TR:n är därför inte behörig att ta upp ansökan om gemensam vårdnad.
TR:n avvisar ansökan.
C.H. och L.S-R. överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle undanröja TR:ns beslut och visa målet åter till TR:n för prövning i sak.
HovR:n (hovrättslagmannen Dixon, hovrättsrådet Barton och tf hovrättsassessorn Cooper, referent) anförde i slutligt beslut d 16 dec 1993: Yrkanden mm i HovR:n. - - -
Till stöd för sitt yrkande har de anfört i huvudsak följande. Rivera och L.S-R. har tillsammans sonen V.H., född 1988. L.S-R. är medborgare i Taiwan och är bosatt där tillsammans med sonen. Rivera är svensk medborgare och har hemvist här. Rivera och L.S-R. är inte gifta. De undertecknade 1991 en handling - Letter of filiation - av vilken det framgår att de har kommit överens om att vårdnaden om V.H. skall tillkomma dem båda. Enligt uppgift har denna handling getts in till Taipei Local District Court, som registrerat överenskommelsen. Därigenom har denna, i Taiwan, fått status motsvarande vad som skulle råda i Sverige om föräldrarna här begärt dom i enlighet med överenskommelsen. Enligt lag i Taiwan erhåller ett barn som är fött utom äktenskap och vars far inte är medborgare i Taiwan inte medborgarskap där, om fadern erkänner faderskapet. Eftersom V.H. inte erhållit svenskt medborgarskap och inte heller medborgarskap i Taiwan saknar han således medborgarskap.
C.H. och L.S-R. har åberopat visst skriftligt material med avseende på V.H:s medborgerliga status i Taiwan.
Skäl. Om barnet har hemvist här föreligger enligt rättspraxis svensk domsrätt. I detta mål har barnet och modern hemvist i Taiwan. Att käranden i ett mål om vårdnad har hemvist här är inte tillräckligt för att svensk domsrätt skall föreligga och detta även om denne skulle ha del i vårdnaden om barnet (se Bogdan, Svensk internationell privatoch processrätt, 4 uppl s 198 och Hernandez, Vårdnad och umgängesrätt i svensk internationell privaträtt i Festskrift till Lynch, 1990 s 495). Saken bör enligt HovR:ns mening inte bedömas annorlunda för det fall föräldrarna ansöker om gemensam vårdnad och enbart en av dem men inte barnet har hemvist här. Således kan C.H:s hemvist här inte grunda svensk domsrätt även om han i Taiwan har vårdnaden om sonen V.H. tillsammans med L.S-R..
Inte heller C.H:s svenska medborgarskap kan anses utgöra en tillräcklig grund för svensk domsrätt. Att en tillämpning av bestämmelsen i 2 a § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap förutsätter ett slutligt avgörande av svensk domstol varigenom fadern ensam eller tillsammans med modern fått vårdnaden om barnet föranleder inte till annan bedömning. Det förhållandet att V.H. till följd av lag i Taiwan synes sakna medborgarskap och således är statslös skall inte beaktas vid prövning av frågan om svensk domsrätt utan kan möjligen vinna beaktande vid prövning av fråga om naturalisation enligt 6 § lagen om svenskt medborgarskap.
På anförda skäl skall C.H:s och L.S-R:s talan om gemensam vårdnad inte tas upp till prövning utan TR:ns beslut stå fast.
C.H. och L.S-R. (ombud för båda advokaten I.M.) överklagade och yrkade att HD skulle undanröja HovR:ns beslut och återförvisa målet till TR:n för prövning i sak.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Persson, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Rivera är svensk medborgare med hemvist i Sverige. L.S-R. är taiwanesisk medborgare med hemvist i Taiwan. Parterna, som inte är gifta med varandra, har tillsammans sonen V.H., född 1988. Barnet har liksom modern hemvist i Taiwan. Enligt taiwanesisk lag erhåller ett barn som är fött utom äktenskapet och vars far inte är medborgare i Taiwan inte medborgarskap där, om fadern erkänner faderskapet. V.H. - som inte heller erhållit svenskt medborgarskap - är därför statslös.
Parterna har vid TR:n yrkat att vårdnaden om sonen skall tillkomma dem gemensamt.
I praxis har ansetts att svensk domsrätt föreligger i mål om överflyttande av vårdnad, om barnet har hemvist i Sverige. När vårdnadshavaren har hemvist i Sverige har svensk domsrätt vidare ansetts föreligga oberoende av om barnet kunde anses ha hemvist i annat land, i allt fall då en dom i saken meddelad i sistnämnda land ej skulle erkännas eller vara verkställbar i Sverige (NJA 1988 s 538).
Förevarande mål skiljer sig från tidigare praxis på så sätt att det inte är fråga om överflyttande av vårdnad och parterna inte önskar ändring av ett tidigare fattat vårdnadsbeslut. Det avser i stället en ansökan om gemensam vårdnad, där - liksom i fallet från 1988 - ett avgörande i saken meddelat i barnets hemvistland inte skulle erkännas i Sverige. Barnet har inte hemvist här. Parternas anknytning till Sverige föreligger i form av ena förälderns hemvist och medborgarskap här. En sådan anknytning till Sverige kan normalt inte anses grunda svensk domsrätt i mål om gemensam vårdnad, om inte parterna har ett starkt rättsligt intresse att få sin talan prövad (jfr NJA 1995 s 238).
V.H. saknar medborgarskap och är statslös. Bestämmelsen i 2 a § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap anvisar en möjlighet för svensk fader till barn, som inte annars blir svensk medborgare, att tillsammans med barnets moder anmäla att barnet skall vara svensk medborgare. En förutsättning är dock - såvida föräldrarna inte redan fått gemensam vårdnad genom registrering hos skattemyndighet - att fadern av svensk domstol fått vårdnaden om barnet ensam eller gemensamt med barnets moder. Vid nu angivna förhållanden får parterna i förevarande fall anses ha ett starkt rättsligt intresse att få sin talan prövad. Svensk domstol är därför behörig att ta upp ansökan till prövning.
HD:s avgörande. Med undanröjande av domstolarnas beslut om avvisning visar HD målet åter till TR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Vängby, Harper, referent, Bryant, Solerud och Harvey) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Rivera är svensk medborgare med hemvist i Sverige. L.S-R. är taiwanesisk medborgare med hemvist i Taiwan. Rivera och L.S-R. är inte gifta med varandra. De har tillsammans sonen V.H., född 1988. V.H. har liksom modern hemvist i Taiwan.
Enligt uppgift undertecknade föräldrarna 1991 en handling - Letter of filiation - av vilken det framgår att de har kommit överens om att vårdnaden om V.H. skall tillkomma dem båda. Denna handling har getts in till Taipei Local District Court, som registrerat överenskommelsen. Härigenom har denna, i Taiwan, fått status motsvarande vad som skulle råda i Sverige om dom i enlighet med överenskommelsen hade meddelats.
Frågan i målet gäller om svensk domstol är behörig pröva föräldrarnas ansökan om gemensam vårdnad.
För fall med internationell anknytning där föräldrarna ej är eller varit gifta med varandra saknas lagregler om svensk domsrätt beträffande bl a vårdnadsfrågor. I praxis har ansetts att svensk domsrätt föreligger i mål om överflyttande av vårdnad, om barnet har hemvist i Sverige. När vårdnadshavaren har hemvist i Sverige har svensk domsrätt vidare ansetts föreligga oberoende av om barnet kunde anses ha hemvist i annat land, i allt fall då en dom i saken meddelad i sistnämnda land ej skulle erkännas eller vara verkställbar i Sverige (se NJA 1988 s 538). Det är däremot inte tillräckligt att enbart käranden har hemvist i Sverige (se NJA 1993 s 65).
Enligt 8 § 2 st förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap skall, när fråga är om sådana nordiska förhållanden som omfattas av förordningen, ett yrkande angående överflyttande av vårdnad om barn upptas i den stat där den mot vilken talan riktas har sitt hemvist. Som skäl för denna princip har i förarbetena åberopats att svaranden har ett befogat anspråk att inte nödgas försvara sin ställning i annat land än hemvistlandet och att ett yrkande av förevarande slag oftast grundar sig på omständigheter hänförliga till honom (NJA II 1932 s 424). Förstnämnda skäl torde ligga bakom att svensk domsrätt ofta föreligger i internationellfamiljerättsliga förhållanden när svaranden har hemvist här (se beträffande äktenskapsskillnad 3 kap 2 § 4 lagen /1904:26 s 1/ om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap och beträffande faderskap 4 § 1 st 2 lagen /1985:367/ om internationella faderskapsfrågor, jfr däremot 7 § i 1931 års nyssnämnda internordiska förordning). När svensk domsrätt enligt 1904 års lag föreligger i äktenskapsmål kan dessutom vårdnadsfrågor tas upp i målet.
I förevarande fall är fråga om en gemensam ansökan. Hade talan förts mot Rivera om överflyttande av vårdnad skulle svensk domsrätt - i allt fall eftersom ett taiwanesiskt avgörande i saken ej skulle erkännas eller vara verkställbart i Sverige - ha förelegat på grund av hans hemvist här. Det ligger då nära till hands att när föräldrarna är ense anse svensk domsrätt föreligga på samma grund. Visserligen förutsätts för svensk domsrätt beträffande gemensam ansökan om adoption i första hand att båda har hemvist här (eller att båda är svenska medborgare, 1 § lagen /1971:796/ om internationella rättsförhållanden rörande adoption). Detta kan emellertid sammanhänga med att ett par som adopterar antas bo tillsammans, så behöver inte vara förhållandet vid gemensam vårdnad. En liknande syn som den nyss i fråga om gemensam vårdnadsansökan anförda kom beträffande äktenskapsskillnad till uttryck i förarbetena till 1973 års ändringar i 1904 års lag. Föredragande statsrådet ansåg i likhet med familjerättskommitten det självklart att gemensam ansökan om äktenskapsskillnad får tas upp av svensk domstol, om talan som endera maken i sådan sak väckt mot den andra skulle ha kunnat tas upp här i landet; en uttrycklig lagregel härom ansågs inte erforderlig (prop 1973:158 s 105).
Om i ett fall som det förevarande barnet kommer till Sverige kan det vara till fördel för barnet att frågan om gemensam vårdnad har reglerats i ett svenskt - och alltså här gällande - avgörande, låt vara att saken kanske skall prövas med tillämpning av lagen i det land där barnet har sitt hemvist. När anknytningen är så stark som att en förälder har hemvist här och båda föräldrarna är ense synes det svårt att finna något bärande skäl mot att ett sådant avgörande kan utverkas.
På grund av det anförda bör svensk domstol anses äga rätt att till prövning ta upp C.H:s och L.S-R:s ansökan om att vårdnaden skall vara gemensam.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut undanröjer HD TR:ns beslut om avvisning och visar målet åter till TR:n för erforderlig behandling.
HD:s beslut meddelades d 28 dec 1995 (nr SÖ 234).