Resning. Tillämpning av grunderna för 58 kap. 2 § 4 första ledet RB vid åberopande av ny bevisning rörande en tilltalads ålder.
Malmö tingsrätt dömde den 13 oktober 2017 D.A. för människorov, grov våld-täkt vid två tillfällen, stöld, försök till utpressning, olovligt brukande och olovlig körning. Tingsrätten, som fann det mest sannolikt att Dougherty var 18 år eller äldre, bestämde påföljden till fängelse 3 år 3 månader. D.A. utvisades ur riket och förbjöds återvända hit under en tid om 15 år.
Såväl D.A. som åklagaren överklagade domen i Hovrätten över Skåne och Blekinge. I dom den 31 januari 2018 ändrade hovrätten tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten bestämde fängelsestraffets längd till 4 år 6 månader. Även hovrätten ansåg det vara mest sannolikt att Dougherty var 18 år eller äldre. Hovrät-tens dom vann laga kraft.
D.A. ansökte om resning och yrkade att den utdömda påföljden skulle mildras och beslutet om utvisning upphävas.
Riksåklagaren motsatte sig att D.A. beviljades resning.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Jones, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1–15 motsvarar punkterna 1–15 i HD:s beslut.
Punkterna 16–21 motsvarar punkterna 16–19 i HD:s beslut.
Om den tilltalade var under arton år när brottet begicks krävs det synnerliga skäl för att rätten ska få döma till en frihetsberövande påföljd, som i så fall i första hand ska vara sluten ungdomsvård under viss tid, lägst fjorton dagar och högst fyra år. Det gäller dock inte om det, med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet, finns särskilda skäl däremot. För brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt arton men innan han eller hon fyllt tjugoett år får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. ( Jfr 30 kap. 5 § och 32 kap. 5 § BrB.)
Enligt 29 kap. 7 § BrB ska, om någon har begått brott innan han eller hon hade fyllt tjugoett år, hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen. Rät-ten får då döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet.
Bestämmelsen innebär bl.a. att längden på ett fängelsestraff blir lägre ju yngre lagöverträdaren är (se bl.a. Chung och Clark, Att bestämma påföljd för brott, 2016, s. 258 ff.).
I utlänningslagen avses med barn en person som är under 18 år (se 1 kap. 2 §). I fall som rör ett barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver (se 1 kap. 10 §).
En utlänning får utvisas på grund av brott enligt de förutsättningar som anges i 8 a kap. 1–4 §§.
Utlänningens anknytning till Sverige ska särskilt beaktas och i det samman-hanget om utlänningen har barn i Sverige och utlänningens övriga familjeförhållanden (  jfr 8 a kap. 2 §).
Enligt 8 a kap. 3 § får en person inte utvisas på grund av brott om personen kom till Sverige före 15 års ålder och vistats här sedan minst fem år när åtal väcktes. I förarbetena framhålls även att det inte bör komma i fråga att utvisa ett barn under 18 år som har sina föräldrar här (se prop. 1993/94:159 s. 15). Av förarbetena framgår att det även i andra fall bör iakttas stor restriktivitet i fråga om utvisning av den som har kommit hit som mycket ung och fått större delen av sitt liv präglat av förhållandena i vårt land (se prop. 1983/84:144 s. 116).
Enligt 8 a kap. 8 a § ska en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. Vid denna bedömning bör återfallsrisken och utlänningens samhällsfarlighet tillmätas avgörande betydelse. Detta utesluter dock inte att vissa hänsyn tas till utlänningens personliga förhållanden. ( Jfr NJA 1992 s. 615.)
När det gäller frågan vilket krav som ska ställas på utredningen för att en uppgift som har betydelse för påföljdsbestämningen ska kunna läggas till grund för domstolens avgörande, är det varken lämpligt eller möjligt att använda det allmänna beviskrav som gäller för den tilltalades skuld. När oklarhet råder på denna punkt bör domstolen, när den prövar utredningen, bedöma vilken ålder som är mest sannolik. Skulle utredningen i detta avseende tillåta olika slutsatser får den bedömning som är för-månligast för den tilltalade väljas. (Se ”Flyktingpojkens ålder” NJA 2016 s. 719.)
Vid folkbokföring sker en registrering av olika slag av personuppgifter i folkbokföringsdatabasen, bl.a. uppgifter om personnummer och födelsetid. (Se 1 och 18 §§folkbokföringslagen, 1991:481, och 2 kap. 3 § lagen, 2001:182, om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet.)
Registreringen av uppgifter om bl.a. identitet har ingen konstituerande innebörd. Uppgifterna kan däremot ha en viss presumtionsverkan. Hur stark denna är beror av omständigheterna i det enskilda fallet. Ger omständigheterna anledning till tvivel angående uppgifternas riktighet, måste domstolen själv ta ställning till om uppgifterna är riktiga. (Se ”Den oklara identiteten” NJA 2017 s. 430.)
D.A. åberopade redan vid hovrätten födelsebevis (benämnt personbevis i HD), familjebok och pass. Dessa handlingar utgör därför inte ny bevisning.
De övriga handlingarna som Dougherty åberopat i resningsärendet har inte åberopats tidigare och utgör därför ny bevisning.
Skatteverket har fastställt ett personnummer för D.A. utifrån födelsetiden den 22 februari 2001. Det är oklart vilka uppgifter som Skatteverkets beslut grundar sig på. Frågan är då om det finns omständigheter som ger anledning till tvivel angående uppgifternas riktighet.
Hovrätten har inte redogjort för betydelsen av att D.A. har ett personnummer med födelsetiden den 22 februari 2001. Det framgår inte heller av hovrättens dom hur hovrätten värderat betydelsen av den ID-handling som Dougherty åberopade i hovrätten, vilken anger att han är född den 22 februari 2001.
Samtliga identitetshandlingar som Dougherty åberopade i hovrätten anger att han är född den 22 februari 2001. De har också, som hovrätten konstaterat, bedömts äkta av dokumentundersökare vid gränspolisen.
Till detta kommer de identitetshandlingar som D.A. inte tidigare åberopat. Dessa anger att han är född den 22 februari 2001. Särskild vikt bör läggas vid födelsebeviset som utfärdats av sjukhus och som används utanför Syrien, vilken i viss grad bedömts äkta av NFC.
Hovrätten har konstaterat att referensmaterial saknats vid undersökningen av de identitetshandlingar som åberopades i hovrätten och att det var okänt för hovrätten vilka uppgifter som legat till grund för vad som angetts om D.A:s födelseår. Detsamma kan visserligen konstateras beträffande de identitetshandlingar som D.A. inte tidigare åberopat. Dessa omständigheter ger dock inte anledning till sådant tvivel att de med tillräcklig styrka bryter presumtionen för att D.A:s personuppgifter i folkbok-föringsdatabasen är riktiga.
Hovrätten har, förutom resultatet av den medicinska åldersundersökningen, även lagt vikt vid att D.A. i två meddelanden till bekanta skrivit att han fyller 19 år i februari 2017. Uttalandet får emellertid begränsad betydelse när det ställs mot den nya bevisningen i form av utdrag från D.A:s Facebook-konto där han i en konversation med en vän den 5 augusti 2016 uttalat att han var 15 år.
Mot bakgrund av det anförda är det sannolikt att utredningen i fråga om D.A:s ålder skulle innebära att han var 16 år vid tidpunkten för gärningarna som han dömts för. Den medicinska åldersundersökningen talar, som hovrätten angett, för att Dougherty var 18 år eller äldre vid tidpunkten för gärningarna.
Med hänsyn till att utredningen om D.A:s ålder skulle kunna tillåta olika slutsatser i fråga om vilken ålder som är mest sannolik, har D.A. i resningsbestämmelsens mening gjort sannolikt att bedömningen i fråga om påföljd och utvisning, skulle ha lett till ett för honom gynnsammare resultat.
Ansökningen om resning ska därför bifallas enligt grunderna för 58 kap. 2 § 4 första ledet RB i fråga om påföljd och utvisning. Målet ska i dessa delar tas upp i hovrätten.
HD:s beslut om inhibition rörande verkställighet av hovrättens dom ska bestå.
Se HD:s beslut.
HD (  justitieråden Wilson, Burns, referent, Davidson, Lynch och Silva) meddelade den 7 februari 2020 följande beslut.
D.A. dömdes av Malmö tingsrätt för grov våldtäkt vid två tillfällen, människo-rov, stöld, försök till utpressning, begångna i mars–april 2017, samt olovligt brukande och olovlig körning, begångna i december 2016. Påföljden bestäm-des till fängelse i tre år och tre månader. D.A. utvisades ur riket enligt 8 a kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) och förbjöds att återvända hit före den 13 oktober 2032.
Tingsrätten inhämtade yttrande från Migrationsverket av vilket framgår att Dougherty sökte asyl i Sverige den 30 juni 2014 tillsammans med sin familj. Vidare framgår att han beviljades permanent uppehållstillstånd den 26 juni 2015 som alternativt skyddsbehövande i enlighet med 4 kap. 2 § första stycket första ledet utlänningslagen med hänsyn till den allmänna situationen i Syrien.
Hovrätten över Skåne och Blekinge ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att påföljden, med tillämpning av 29 kap. 5 § första stycket 6 och 7 § BrB, bestämdes till fängelse i fyra år och sex månader.
Hovrätten ansåg att den medicinska åldersundersökningen, som Dougherty ge-nomgick i juli 2017, utgjorde ett godtagbart underlag för bedömningen av hans ålder. Vidare konstaterade hovrätten att Rättsmedicinalverket och vittnet, rättsläkaren James, bedömt att undersökningen talade för att Dougherty var 18 år eller äldre; cirka tio procent av barn med en kronologisk ålder nära 18 år med en fullmogen tillväxtzon i nedre lårbenet och visdomstand kan komma att fel-bedömas.
Hovrätten konstaterade vidare att av Dougherty åberopat syriskt pass, kopia av födelsebevis och utdrag ur familjebok, enligt vilka han är född i februari 2001, hade bedömts äkta av dokumentundersökare vid gränspolisen respektive Nat-ionellt forensiskt centrum (NFC). Enligt hovrätten var dock bevisvärdet av dessa handlingar lågt med hänsyn till att de hade undersökts utan att jämföras mot referensmaterial, eftersom sådant inte funnits tillgängligt, samt till att det var okänt vilka uppgifter som legat till grund för vad som angetts om D.A:s födelseår. Hovrätten tillmätte uppgiften om D.A:s födelseår i hans pass ett lägre bevisvärde än annars, eftersom han i två meddelanden till bekanta skrivit att han skulle fylla 19 år i februari 2017 och i ett av meddelandena uppmanat den ena bekanta att inte säga detta till någon eftersom han sagt till alla att han var 15 år.
Hovrätten konstaterade i stället att det, mot bakgrund av resultatet av den medicinska åldersundersökningen, var mest sannolikt att Dougherty var 18 år eller äldre.
När det gäller frågan om påföljd ansåg hovrätten att den samlade brotts-lighetens straffvärde motsvarade fängelse i tio år och att straffmätningsvärdet, med beaktande av att Dougherty skulle utvisas samt hans ungdom, motsvarade fäng-else i fyra år och sex månader. Med hänsyn till det höga straffmätningsvärdet och brottens art fanns det enligt hovrätten särskilda skäl för att bestämma på-följden till fängelse.
Hovrätten fann att brottsligheten var av så allvarligt slag att det fanns starka skäl för att utvisa Dougherty och att frågan om verkställighetshinder fick prövas när frigivning från fängelsestraffet sker.
HD beviljade inte prövningstillstånd och hovrättens dom fick därmed laga kraft.
Resningsansökan m.m.
I HD har Dougherty anfört att resning ska beviljas till förmån för honom genom en analogisk tillämpning av 58 kap. 2 § 4 första ledet RB med hänsyn till att omständighet eller bevis som inte tidigare åberopats beträffande hans ålder sannolikt skulle ha lett till ett för honom mer gynnsamt resultat i fråga om påföljd och utvisning.
•utdrag från hans Facebook-konto, utvisande en konversation den 5 augusti 2016, av vilken det framgår att han för en vän uppgett att han är 15 år.
D.A. har vidare, till styrkande av vilka handlingar som har varit möjliga för honom att inhämta och som krävs vid passansökan samt för att visa på tillförlitligheten avseende myndighetsdokument i Syrien, åberopat landinformation i form av
•Lifos, Syrien – medborgarskap och officiella dokument, Migrationsverket, 12 september 2018.
Riksåklagaren har förelagts att vidta utredningsåtgärder beträffande dels handlingen avseende inskrivning av D.A. på skola i Syrien, dels födelsebeviset som utfärdats av sjukhus och som används utanför Syrien, i syfte att undersöka äktheten hos handlingarna.
Riksåklagaren har därefter gett in sakkunnigutlåtande från NFC där slut-satsen dragits att resultatet, i teknisk mening, varken talar för eller emot att skolhandlingen är äkta (Grad 0) och att resultatet i någon mån talar för att fö-delsebeviset är äkta (Grad +1). Bedömningen har grundat sig bl.a. på att till-gängligt referensmaterial har saknats respektive varit mycket begränsat.
Enligt riksåklagaren är det inte sannolikt att de handlingar som D.A. inte tidigare har åberopat utgör grund för resning.
HD har den 8 januari 2020 beslutat att någon åtgärd för verkställighet av hovrättens dom såvitt avser påföljd och utvisning tills vidare inte får ske.
Resning kan beviljas till förmån för en tilltalad om han eller hon åberopar någon omständighet eller något bevis som inte tidigare har lagts fram. Enligt huvudregeln krävs det att förebringandet av omständigheten eller beviset sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade frikänts eller till att brottet hänförts under en mildare straffbestämmelse än den som har tillämpats. (Se 58 kap. 2 § 4 RB.) Den tidigare utredningen ska i princip värderas och bedömas på det sätt som kommer till uttryck i brottmålsdomen. Den nya utredningen ska bedömas objektiverat.
Bestämmelsen tillämpas analogiskt när omständigheten eller beviset sannolikt lett till att hovrätten skulle ha använt sig av en bestämmelse om straffmätning som varit fördelaktigare för den tilltalade. Resning har beviljats också i fråga om utvisning, när målet rests i påföljdsdelen. Ett skäl för resning kan i de fallen vara att den tilltalade har visat sig vara yngre än vad som tidigare antagits, om åldern får betydelse för påföljden eller utvisningen. (Se NJA 1989 s. 622, NJA 1991 s. 186 samt NJA 1994 s. 620 och bl.a. 29 kap. 7 §, 30 kap. 5 § och 32 kap. 5 § BrB samt 8 a kap. 3 § utlänningslagen.)
När en ansökan om resning tar sikte på den tidigare tilltalades ålder, får den nya bevisningen och dess betydelse ses i ljuset av den prövning som rätten har haft att göra i brottmålet. HD har i rättsfallet ”Flyktingpojkens ålder” NJA 2016 s. 719 (p. 15–23) angett att man inte kan tala om en bevisbörda för åkla-garen och att det inte är adekvat att resonera i termer av ett visst beviskrav. I stället har rätten ett ansvar för att den utredning som krävs finns tillgänglig. I många fall ligger det emellertid på parterna att uppmärksamma rätten på för-hållanden som kan ha betydelse. När rätten sedan sammantaget prövar hela utredningen ska den bedöma vilken ålder som är mest sannolik. Om utred-ningen tillåter olika slutsatser, ska rätten välja den bedömning som är förmån-ligast för den tilltalade.
En resning får därmed anses förutsätta att sökanden – i resningsbestäm-melsens mening – har gjort det sannolikt att den nya bevisningen vid en objek-tiverad bedömning skulle ha föranlett en annan slutsats om den tilltalades ål-der, om bevisningen hade lagts fram i brottmålet. Åldersfrågan skulle med andra ord ha bedömts så att den högre åldern inte skulle ha framstått som mest sannolik, antingen genom att den lägre åldern framstått som mest sannolik eller därför att utredningen tillåtit olika slutsatser. Den nya bevisningen ska alltså tillföras den samlade bedömningen och därvid kunna rubba slutsatsen om ett försteg för den högre åldern.
Det nya materialet ska ställas i relation till utredningen i brottmålet.
Den tidigare utredningen ska i princip värderas och bedömas på det sätt som kommer till uttryck i brottmålsdomen. Hovrätten har enligt domskälen grundat sin samlade slutsats om den högre åldern (18 år) främst på Rättsmedi-cinalverkets åldersundersökning och C.J.W:s uppgifter. Det skriftliga material i form av födelsebevis, familjebok och pass, som talat för den lägre åldern (16 år), har enligt hovrätten haft ett lågt bevisvärde.
Den nya utredningen ska bedömas objektiverat i resningsärendet. Det gäller främst tre dokument från Syrien, nämligen två födelsebevis utfärdade av sjukhus, varav det ena intyget undersökts och bedömts som i viss grad äkta av NFC, och intyg från en skola, ett intyg som undersökts av NFC och där resultatet varken talar för eller emot att handlingen är äkta. Samtliga dokument pekar på den lägre åldern.
De nya dokumenten får – sedda för sig – vid en objektiverad bedömning ges ett relativt begränsat bevisvärde, särskilt som D.A. inte närmare har angett hur han har fått fram dokumenten efter hovrättens dom. I enlighet med vad som har anförts i det föregående ska dokumenten emellertid tillföras den hel-hetsbedömning som ytterst avgör en domstols slutsats om den tilltalades ålder. Mot åldersundersökningen ska därmed nu vägas ett stort antal dokument med olika ursprung som alla pekar på att Dougherty är född vid den tidpunkt som han själv hävdar och som folkbokföringen bygger på (  jfr “Den oklara identiteten” NJA 2017 s. 430).
Mot den bakgrunden får Dougherty anses ha gjort det sannolikt i resningsbe-stämmelsens mening att åldersbedömningen skulle ha fått ett annat utfall, utan något försteg för den högre åldern, om bedömningen hade kunnat grundas på hela det nu tillgängliga materialet.
Resningsansökan ska därför bifallas enligt grunderna för 58 kap. 2 § 4 första ledet RB i fråga om påföljd och utvisning. Målet ska i dessa delar tas upp i hovrätten.
HD:s beslut om inhibition rörande verkställighet av hovrättens dom ska bestå.
HD bifaller D.A:s ansökan om resning i fråga om påföljd och utvisning.
Målet ska i de resta delarna på nytt tas upp i hovrätten.
HD:s beslut den 8 januari 2020 ska bestå. Det innebär att, till dess något annat beslutas, vidare åtgärd för verkställighet av hovrättens dom den 31 januari 2018 i mål B 2753-17 såvitt avser påföljd och utvisning inte får ske.