Fråga om rättelse av uppgift i utsöknings- och indrivningsdatabasen när det beslut som legat till grund för ansökan om indrivning efter registrering av ansökan i databasen upphävts av domstol (I) och när skattskyldig visserligen betalat det skattebelopp som angivits i en betalningsuppmaning men ett underskott på skattekontot kvarstått till följd av att ytterligare skattebelopp förfallit till betalning (II).
Västra Götalands allmänna försäkringskassa beslutade i februari 1999 att från och med mars 1999 betala helt underhållsstöd till L.K:s son A.K. L.K. överklagade beslutet hos länsrätten och yrkade inhibition. Länsrätten avslog inhibitionsyrkandet. Försäkringskassan överlämnade obetalda krav på återbetalning av underhållsstöd under år 1999 och 2000 till Kronofogdemyndigheten i Göteborg för indrivning. I september 2000 biföll länsrätten L.K:s överklagande och upphävde försäkringskassans beslut att bevilja A.K. underhållsstöd. L.K. begärde hos kronofogdemyndigheten att uppgifter om skulderna avseende underhållsstöd skulle uteslutas ur utsökningsregistret, men kronofogdemyndigheten avslog begäran.
L.K. överklagade det sistnämnda beslutet och yrkade att rättelse i utsökningsregistret skulle medges. Till stöd för sin talan anförde han bl.a. att han aldrig haft någon skuld till försäkringskassan. Till stöd härför åberopade han en dom från Länsrätten i Vänersborg.
Länsrätten i Göteborg (2001-10-08, ordförande Rivera) yttrade: Vid tiden för kronofogdemyndighetens beslut gällde bestämmelserna i datalagen (1973:289) i fråga om rättelse av uppgifter i utsökningsregistret. Såväl datalagen som utsökningsregisterlagen (1986:617) har emellertid upphört att gälla den 1 oktober 2001. - Utsökningsregisterlagen har i nu aktuellt avseende ersatts av lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet. Enligt denna lag skall det i verksamheten finnas en utsöknings- och indrivningsdatabas. Av 2 kap. 2 § framgår ändamålet med databasen. Enligt bestämmelsen får uppgifter behandlas i databasen för tillhandahållande av information i Riksskatteverkets och kronofogdemyndigheternas verksamhet för bl.a. verkställighet och andra åtgärder som särskilt åligger kronofogdemyndigheter enligt utsökningsbalken eller annan författning. - Av nämnda lag framgår även att uppgifterna i databasen skall gallras senast efter fem år samt att bestämmelserna i personuppgiftslagen skall tillämpas när fråga är om rättelse av sådana uppgifter. - Enligt 28 § personuppgiftslagen (1998:204) är den personuppgiftsansvarige skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med lagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen. - Av 9 § samma lag framgår bl.a. att den personuppgiftsansvarige skall se till att de personuppgifter som behandlas dels är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och dels att de är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella. - Av utredningen i målet framgår bl.a. följande. Försäkringskassan beslutade i februari 1999 att fr.o.m. mars samma år betala ut helt underhållsstöd till A.K. L.K. överklagade beslutet hos Länsrätten i Vänersborg. Han begärde även inhibition men länsrätten avslog yrkandet. Ärendet gick därefter över till kronofogdemyndigheten. Under år 1999 och 2000 restfördes L.K. ett antal gånger för skulder avseende underhållsstöd, skuld nr 3-13. Den 25 september 2000 biföll länsrätten hans överklagande och upphävde försäkringskassans beslut om underhållsstöd. L.K. har med hänvisning till länsrättens dom begärt att uppgifterna om de aktuella skulderna skall uteslutas ur utsökningsregistret. - Länsrätten gör följande bedömning. -Försäkringskassan beslutade i februari 1999 att betala ut helt underhållsstöd. Länsrätten i Vänersborg upphävde beslutet i september 2000. Dessförinnan hade emellertid L.K. en skuld till försäkringskassan som när den restfördes var obetald. Med hänsyn härtill samt till ändamålet med utsöknings- och indrivningsdatabasen kan uppgifterna inte anses som oriktiga eller på något annat sätt stridande mot personuppgiftslagen. Länsrätten finner därmed inte anledning att ändra kronofogdemyndighetens beslut. - Länsrätten avslår överklagandet.
L.K. fullföljde sin talan hos kammarrätten.
Kronofogdemyndigheten ansåg att överklagandet skulle lämnas utan bifall.
Kammarrätten i Göteborg (2002-10-31, Jones, Clark, referent, Jones): yttrade: Vid tiden för registrering av de olika skuldbeloppen kunde utsökning och indrivning ske. Därefter har genom Länsrättens i Vänersborg dom den 25 september 2000 (mål nr 155-00) konstaterats att L.K. inte varit betalningsskyldig för de registrerade skulderna. - Trots att registreringarna var riktiga när de gjordes står det enligt kammarrättens mening klart att de inte behövs för att tillgodose något av de i 2 kap. 8 och 9 §§ lagen om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet angivna ändamålen. Uppgifterna är både felaktiga eftersom försäkringskassans beslut var felaktigt och missvisande eftersom de ger sken av att skulder funnits. Uppgifterna skall därför rättas genom att utplånas från databasen. - Kammarrätten bifaller L.K:s överklagande och beslutar att kronofogdemyndigheten skall utplåna de aktuella uppgifterna från databasen.
Kronofogdemyndigheten överklagade och yrkade att Regeringsrätten med ändring av kammarrättens dom skulle fastställa länsrättens dom. Till stöd för sin talan anförde Kronofogdemyndigheten bl.a. följande. Uppgifterna om L.K:s skulder var när de tillfördes utsöknings- och indrivningsdatabasen riktiga, adekvata och relevanta i förhållande till de ändamål som anges i 2 kap. 2 § lagen om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet (databaslagen). Bedömningen av om korrigering av uppgifterna skall ske måste göras med beaktande av dessa ändamål. De uppgifter om L.K. som nu behandlas i utsöknings- och indrivningsdatabasen är uppgifter om avslutade mål om verkställighet och indrivning av krav på underhållsstöd. Kronofogdemyndigheten har enligt arkivlagen (1990:782) skyldighet att bevara allmänna handlingar, vilket även gäller upptagningar av den art det är fråga om i detta mål. Bevarandet av handlingar bör ses som en naturlig följd av att handläggningen i enlighet med de i databaslagen angivna ändamålen har kunnat äga rum. Den behandling som nu sker är därför, i den mån den inte direkt täcks in av de i databaslagen angivna ändamålen, i vart fall inte oförenlig med dessa ändamål. Innehållet i 9 § första stycket d) personuppgiftslagen jämfört med andra stycket samma paragraf innebär att behandling av uppgifter i avslutade mål är tillåten. - I det nu aktuella fallet har handläggningen i målen avslutats sedan den exekutionstitel som låg till grund för ansökan om verkställighet och indrivning upphävts och det slagits fast att skulderna inte var riktiga. Det inträffade skall ses mot bakgrund av att 38 och 41 §§ lagen om (1996:1030) om underhållsstöd har tillåtit indrivning och verkställighet trots att exekutionstiteln inte vunnit laga kraft. Detta är vanligt både när det gäller privaträttsliga fordringar (se t.ex. 3 kap.6 och 11 §§utsökningsbalken) och offentligrättsliga fordringar där förutsättningarna för verkställighet och indrivning regleras av specialförfattningar. Det förhållandet att verkställighet tillåts i förtid medför med nödvändighet att det ibland händer att exekutionstiteln upphävs efter det att ansökan om verkställighet eller indrivning gjorts. Exekutionstitelns upphävande medför då att verkställighet inte längre kan äga rum och att vidtagna åtgärder i viss utsträckning kan återgå (3 kap. 22 § utsökningsbalken). Upphävandet innebär dock inte något konstaterande av att verkställighetsmålet aldrig borde ha handlagts. Det skulle inte vara förenligt med de regler som tillåter förtida verkställighet. Frågan är om bedömningen i det här målet av uppgifternas förenlighet med de kvalitetskrav som framgår av 9 § personuppgiftslagen - dvs. om uppgifterna är adekvata, relevanta och riktiga i förhållande till ändamålen - skall göras mot bakgrund av de förhållanden som förelåg när uppgifterna fördes in i databasen eller mot bakgrund av senare tillkomna fakta. Förändringar som inträffar under det att ett mål handläggs, t.ex. att skulden sätts ned eller helt bortfaller måste givetvis, för att personuppgiftslagens krav skall uppfyllas, avspegla sig i den information som behandlas i databasen genom att ändring görs - på det sätt som skett - i de uppgifter som berörs av förändringarna. Det väsentliga är om det vid den tidpunkt då uppgifterna fördes in i databasen förelåg förutsättningar för verkställighet och indrivning. De uppgifter som nu behandlas av Kronfogdemyndigheten utvisar att de aktuella målen har varit föremål för handläggning och att skuldbeloppet satts ned. Behandlingen av dessa uppgifter är således förenlig med reglerna i databaslagen och personuppgiftslagen.
L.K. bestred bifall och anförde bl.a. följande. Skulden har aldrig funnits och uppgifterna kan därför inte vara riktiga, adekvata eller relevanta i verkligheten. Verkställighetsmålen borde aldrig ha handlagts. Uppgifterna fördes in i databasen på grund av felaktiga uppgifter och felaktig handläggning.
Regeringsrätten (2006-10-12, Cantu, Murphy, Steele, Hood) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Vid tidpunkten för kronofogdemyndighetens beslut gällde föregångaren till databaslagen, utsökningsregisterlagen. Denna lag innehöll inte några bestämmelser om rättelse av oriktiga eller missvisande uppgifter i utsökningsregistret, men enligt 8 § datalagen fanns en skyldighet att rätta oriktiga eller missvisande uppgifter i personregister. Utsökningsregisterlagen upphörde att gälla den 1 oktober 2001 då databaslagen trädde i kraft. Några övergångsbestämmelser av intresse för förevarande mål finns inte.
Uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen får enligt 2 kap. 2 § databaslagen behandlas för tillhandahållande av information som behövs i bl.a. Skatteverkets och Kronofogdemyndighetens verksamhet för verkställighet enligt utsökningsbalken och indrivning av statliga fordringar. När personuppgifter behandlas enligt databaslagen gäller bl.a. bestämmelserna i 9 § första stycket a-h personuppgiftslagen om grundläggande krav på behandlingen. Detta innebär bl.a. att den personuppgiftsansvarige skall se till att de personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen, att personuppgifterna är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella och att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Av 28 § personuppgiftslagen, som också gäller vid behandling av personuppgifter enligt databaslagen, framgår att den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Kronofogdemyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling myndigheten skall utföra (1 kap. 5 § databaslagen).
Frågan i målet gäller om personuppgifterna i utsöknings- och indrivningsdatabasen rörande L.K:s skulder avseende underhållsbidrag har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen. För att så skall vara fallet krävs att uppgifterna är riktiga samt adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Att en uppgift är oriktig till sitt innehåll, t.ex. att ett personnummer är felaktigt återgivet, är sällan komplicerat att fastställa. Bedömningen av om i och för sig riktiga personuppgifter behandlats i strid med personuppgiftslagen kan emellertid erbjuda större svårigheter (se Ortega - Tucker, Personuppgiftslagen En kommentar 2 u. s. 99 f. och SOU 1999:105 s. 284 ff.). Frågan om en uppgift i utsöknings- och indrivningsdatabasen som i sig överensstämmer med de faktiska förhållandena ändå utgör en otillåten behandling enligt personuppgiftslagen bör enligt Regeringsrättens mening bedömas bl.a. mot bakgrund av ändamålen med databasen och vilka uppgifter som får behandlas.
Ett primärt ändamål med utsöknings- och indrivningsdatabasen är att tillhandahålla information som behövs i Kronofogdemyndighetens verksamhet för indrivning av statliga fordringar. Försäkringskassan har hos kronofogdemyndigheten ansökt om indrivning av de ifrågavarande fordringarna. En ansökan om indrivning skall registreras i utsöknings- och indrivningsdatabasen. I databasen får uppgifter om bl.a. identitet och exekutionstitel behandlas (12 § indrivningsförordningen [1993:1229], 2 kap. 4 och 5 §§ databaslagen samt 2 § förordningen [2001:590] om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet). För att behandlingen i utsöknings- och indrivningsdatabasen skall stå i överensstämmelse med personuppgiftslagens krav på att uppgifterna skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen bör det vid tidpunkten för registreringen av uppgifterna i databasen inte bara finnas en ansökan om indrivning utan också en fordran som kan verkställas enligt utsökningsbalken. Har gäldenären vid registreringstidpunkten t.ex. redan betalat beloppet finns inte någon sådan fordran.
Ett beslut om återbetalningsskyldighet rörande underhållsstöd är en exekutionstitel och gäller omedelbart om inte något annat anges i beslutet (38 och 41 §§ lagen om underhållsstöd och 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken).
Av handlingarna i målet framgår inte annat än att det - när de aktuella personuppgifterna fördes in utsökningsregistret - förelåg verkställbara fordringar. Uppgifterna var således riktiga vid registreringstidpunkterna. Det förhållandet att försäkringskassans beslut om underhållsstöd senare ändrats av länsrätt och exekutionstitlarna upphävts och kronofogdemyndighetens handläggning av målen till följd därav avslutats innebär inte att behandlingen av uppgifterna skulle stå i strid med personuppgiftslagen.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten bifaller, med upphävande av kammarrättens dom, överklagandet och fastställer det slut länsrättens dom innehåller.
Enligt en betalningsuppmaning den 4 februari 2002 skulle N-O.B. senast den 26 februari 2002 betala 38 000 kr till Skattemyndigheten i Malmö. Av betalningsuppmaningen framgick att den del av skulden som inte var betald och bokförd på skattemyndighetens konto senast på förfallodagen skulle komma att överlämnas till kronofogdemyndigheten och att N-O.B. för att undvika detta måste i tid betala både det angivna beloppet och "övriga belopp som förfaller till betalning under denna månad", dvs. februari 2002. N-O.B. betalade 38 000 kr och beloppet bokfördes på skattekontot den 26 februari 2002. Till följd av ett omprövningsbeslut av skattemyndigheten den 20 december 2001 förföll ytterligare 165 617 kr i skatt till betalning den 26 februari 2002. Detta belopp var inte betalt vid avstämning av skattekontot den 2 mars 2002. Skattemyndigheten överlämnade därför samma dag skulden om 38 000 kr till Kronofogdemyndigheten i Malmö för indrivning. N-O.B. begärde hos kronofogdemyndigheten att uppgifterna om skulden skulle rättas (utplånas). Kronofogdemyndigheten avslog framställningen.
N-O.B. överklagade hos länsrätten med yrkande att hans begäran om utplåning av uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen skulle bifallas och anförde i huvudsak följande: Han har blivit restförd för skattekontoskuld med 38 000 kr avseende skuld som enligt betalningsuppmaning från skattemyndigheten skulle ha varit betald den 26 februari 2002. Han har betalat skulden och den är bokförd hos skattemyndigheten den 26 februari 2002. Myndigheten har trots detta överlämnat skulden till kronofogdemyndigheten den 2 mars 2002 för indrivning. - Han betalade 38 000 kr i enlighet med betalningsuppmaningen den 4 februari 2002 i tron att det var detta belopp som var förfallet. Skattemyndigheten anger att skatt enligt omprövningsbeslutet den 20 december 2001 förföll till betalning den 26 februari 2002 med 165 617 kr. Betalningsuppmaningen för detta belopp erhöll han den 4 mars 2002. Någon avisering av detta belopp har han inte erhållit och det har förflutit cirka två månader mellan skattemyndighetens omprövningsbeslut och förfallodagen. Han har bevisligen betalat det belopp som avses i betalningsuppmaningen den 4 februari 2002. Han undrar varför just detta belopp överlämnats till kronofogdemyndigheten för indrivning. - Han förstår inte varför skulden om 38 000 kr överlämnats för indrivning när den redan är betald. Han anser att han borde få möjlighet att betala in skatten enligt omprövningsbeslutet efter en betalningsuppmaning. Visserligen framgår det på betalningsuppmaningen den 4 februari 2002 att man skall ta hänsyn till övriga belopp som förfaller denna månad, men det har då passerat cirka två månader från skattemyndighetens beslut till förfallodagen och han har inte uppfattat att han skulle bli aviserad för omprövningsbeslutet på annat sätt. - Av kronofogdemyndighetens beslut framgår också att hans skuld inte är till fullo betald. Vid kontroll framgår att han hade ett skuldsaldo om 538 kr den 30 september 2002. Denna skuld hade han ingen kännedom om eftersom han inte erhållit något krav eller betalningsuppmaning från kronofogdemyndigheten.
Kronofogdemyndigheten vidhöll sitt tidigare beslut och yrkade att överklagandet skulle lämnas utan bifall.
Länsrätten i Skåne län (2003-03-20, ordförande Duncan) yttrade: Av 1 kap. 1 § lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet (databaslagen) följer att lagen tillämpas vid behandling av personuppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet med bl.a. utsökning och indrivning. Enligt 2 kap. 2 § samma lag är ändamålet med lagen att uppgifter får behandlas i databasen för tillhandahållande av information som behövs i kronofogdemyndigheternas verksamhet för bl.a. verkställighet enligt utsökningsbalken, indrivning av statliga fordringar samt tillsyn, kontroll, uppföljning och planering av verksamheten. - Enligt 3 kap. 3 § databaslagen gäller vid behandling av personuppgifter bestämmelserna om rättelse i personuppgiftslagen. Enligt 28 § personuppgiftslagen (1998:204) är den personuppgiftsansvarige skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med lagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen. Den personuppgiftsansvarige skall också med vissa undantag underrätta tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut om åtgärden. - Av förarbetena till databaslagen (prop. 2000/01:33 s. 107 ff.) framgår bl.a. följande. Bedömningen av om en uppgift skall anses oriktig eller inte, dvs. om uppgiften skall rättas, måste göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen. I princip är all behandling av personuppgifter felaktig som strider mot den lagstiftning som reglerar behandlingen. - I förarbetena till personuppgiftslagen (prop. 1997/98:44 s. 87) anförs bl.a. följande. I lagen har införts en regel enligt vilken det är ett grundläggande krav på den personuppgiftsansvarige vid behandling av personuppgifterna att alla rimliga åtgärder vidtas för att utplåna eller rätta sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka uppgifterna behandlas. - Enligt 20 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483) skall ett skattebelopp som inte betalas in i tid lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning om beloppet överstiger vissa angivna beloppsgränser och inte särskilda skäl talar emot det. - Av 3 § indrivningsförordningen (1993:1229) framgår att den skattskyldige skall uppmanas att betala skattebeloppet innan indrivning begärs, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och inte särskilda skäl talar emot det. Något krav på att betalningsuppmaningen skall delges den betalningsskyldige uppställs inte. - Länsrättens bedömning. - Den fråga som länsrätten har att ta ställning till är om uppgifterna om N-O.B. i utsöknings- och indrivningsdatabasen är att anse som felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålet med behandlingen i databasen. Denna fråga skall bedömas mot bakgrund av förhållandena vid tidpunkten för registrering. - Ändamålet med uppgifterna i utsöknings- och indrivningsdatabasen är att tillhandahålla information som behövs för kronofogdemyndigheternas verksamhet för bl.a. indrivning av statliga fordringar och tillsyn, kontroll, uppföljning och planering av verksamheten. - Av utredningen i målet framgår bl.a. följande. Skattemyndigheten har den 4 februari 2002 skickat ut en betalningsuppmaning till N-O.B. Beloppet att betala enligt betalningsuppmaningen uppgick till 38 000 kr inklusive beräknad kostnadsränta till och med förfallodagen den 26 februari 2002. Av betalningsuppmaningen framgick vidare följande. Den del av skulden som inte är betald senast förfallodagen överlämnas till kronofogdemyndigheten. För att undvika detta måste N-O.B. i tid betala både ovanstående belopp och övriga belopp som förfaller till betalning denna månad. - Skattemyndigheten har den 20 december 2001 fattat ett omprövningsbeslut, vilket resulterade i skatt att betala med 165 617 kr. Denna skatt förföll till betalning den 26 februari 2002. Inbetalningen om 38 000 kr bokfördes den 26 februari 2002. Skulden överlämnades till kronofogdemyndigheten den 2 mars 2002 med motiveringen att skatt att betala enligt omprövningsbeslutet inte var betald vid avstämningen på skattekontot den 2 mars 2002. - Det får anses ostridigt att skulden på 38 000 kr betalades den 26 februari 2002. Det är vidare ostridigt att tidpunkten för registrering i utsöknings- och indrivningsdatabasen var den 2 mars 2002. Skulden på 38 000 kr var således betald vid registreringstillfället och länsrätten anser därför att denna skuld inte borde registrerats. Uppgiften har således inte behandlats i enlighet med lagen och skall därför utplånas ur registret. - Länsrätten ändrar det överklagade beslutet på så sätt att uppgiften om restföring av 38 000 kr skall utplånas från registret.
Kronofogdemyndigheten överklagade och yrkade att kammarrätten skulle förordna att kronofogdemyndighetens beslut skulle stå fast. Myndigheten anförde bl.a. följande. Det är ostridigt att N-O.B. har uppmanats att betala ett belopp om 38 000 kr och att betalningsuppmaningen i den delen uppfyller de krav som följer av reglerna i skattebetalningslagen och indrivningsförordningen. Hur N-O.B:s betalning den 26 februari 2002 påverkat förutsättningarna för indrivning måste bedömas med hänsyn till de regler för debitering och kreditering på skattekontot som gäller enligt skattebetalningslagen. Varje betalning bokförs på skattekontot utan någon avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter. Inbetalt belopp räknas av från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld oberoende av vad den skattskyldige har begärt. Om han har uppmanats att betala ett underskott på skattekontot och betalar in ett belopp motsvarande betalningsuppmaningen kan betalningen inte styras till att täcka just det betalningsuppmanade beloppet. Det belopp som har betalningsuppmanats är inte en viss skatt eller avgift utan en generell skattekontoskuld. Den skattskyldige får alltså inte destinera betalningar i skattekontosystemet och det kan därför inte vara av någon betydelse vilken skatt han ansett sig betala. - Efter det att betalningsanmaningen skickats ut till N-O.B. har både skett betalning till skattekontot och debiterats ny skatt. Transaktionerna har ägt rum före det att indrivning begärdes. Det belopp som betalningsuppmanades den 4 februari 2002 bestod av skulden på skattekontot. Eftersom kontot visade en skuld överlämnades ett belopp motsvarande betalningsuppmaningen till kronofogdemyndigheten för indrivning. Uppgiften i länsrättens dom om att skulden överlämnades med motiveringen att skatt att betala enligt omprövningsbeslutet inte var betald vid avstämningen på skattekontot den 2 mars 2002 stämmer inte. Det belopp som överlämnades var skulden på skattekontot motsvarande det betalningsuppmanade beloppet. Inbetalningen på 38 000 kr den 26 februari 2002 kan inte hänföras till skulden enligt betalningsuppmaningen. Hinder för indrivning på det sätt länsrätten konstaterat har därför inte förelegat. Uppgifterna om ärendet skall därför stå kvar tills de gallrats.
Kammarrätten i Göteborg (2003-06-02, Rojas, Berry, Vennersten, referent) yttrade: Enligt 20 kap. 1 § skattebetalningslagen skall, om ett skattebelopp inte har betalats i rätt tid och om inte särskilda skäl talar emot det, fordringen lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning, om det obetalda beloppet uppgår till minst 10 000 kr i fråga om en skattskyldig som skall lämna skattedeklaration. Enligt 3 § samma kapitel skall den skattskyldige uppmanas att betala skattebeloppet innan indrivning begärs, om inte särskilda skäl talar mot det (jfr prop. 1996/97:100 Del 1 s. 328-329 och 347-348). Enligt 1 § skattebetalningsförordningen (1997:750) gäller förordningen vid tillämpning av skattebetalningslagen. Av 59 § skattebetalningsförordningen framgår att bestämmelserna i 3 § och 5-9 §§indrivningsförordningen skall tillämpas vid betalningsuppmaning och begäran om indrivning. Enligt 3 § indrivningsförordningen skall sökanden, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och inte särskilda skäl talar emot det, uppmana gäldenären att betala fordringen innan ansökning om indrivning görs. Uppmaningen skall innehålla uppgift om fordringens belopp, dröjsmålsavgift eller annan avgift som skall betalas med anledning av dröjsmålet samt den dag då betalning senast skall ske för att inte ansökan om indrivning skall göras. Uppmaningen skall också innehålla uppgift om att indrivningen är förenad med ytterligare kostnader för gäldenären. - Av handlingarna framgår följande. Skattemyndigheten skickade den 4 februari 2002 en betalningsuppmaning till N-O.B. att senast den 26 februari 2002 betala 38 000 kr till skattemyndigheten. Av betalningsuppmaningen framgår att den del av skulden som inte var betald och bokförd på skattemyndighetens konto senast på förfallodagen skulle komma att överlämnas till kronofogdemyndigheten och att N-O.B. för att undvika detta måste i tid betala både det angivna beloppet och "övriga belopp som förfaller till betalning" under februari 2002. N-O.B. betalade 38 000 kr och beloppet bokfördes på skattemyndighetens konto den 26 februari 2002. Enligt ett omprövningsbeslut av skattemyndigheten daterat den 20 december 2001 förföll ytterligare 165 617 kr i skatt till betalning den 26 februari 2002. Skattemyndigheten har den 4 april 2002 uppgett att skattemyndigheten överlämnade skulden (38 000 kr) till kronofogdemyndigheten för indrivning den 2 mars 2002 eftersom skatt att betala enligt omprövningsbeslutet inte var betald vid avstämningen på skattekontot den 2 mars 2002. - Frågan i målet är om registreringen av beloppet 38 000 kr i utsöknings- och indrivningsdatabasen skall tas bort. - Kammarrätten gör följande bedömning. - Det framgår inte av utredningen och det har inte heller gjorts gällande av skattemyndigheten att N-O.B. före den 26 februari 2002 - den dag då inbetalningen av beloppet 38 000 kr bokfördes - uppmanats att betala fordringen på 165 617 kr. Det har inte framkommit att det funnits särskilda skäl att ansöka om indrivning för denna skuld utan föregående betalningsuppmaning. Den betalningsuppmaning som skattemyndigheten sände till N-O.B. den 4 februari 2002 anger beloppsmässigt endast skattemyndighetens fordran på 38 000 kr. Den i betalningsuppmaningen använda formuleringen att även "övriga belopp som förfaller till betalning" skall betalas är inte tillräckligt preciserad för att uppfylla kravet i 3 § indrivningsförordningen på att fordringens belopp skall anges och kan därför inte omfatta något mer belopp än angivna 38 000 kr. När skattemyndigheten den 2 mars 2002 ansökte om indrivning hos kronofogdemyndigheten hade skattemyndigheten således inte, såvitt gäller skatteskulden på 165 617 kr, till någon del fullgjort sin skyldighet enligt indrivningsförordningen att dessförinnan uppmana gäldenären att betala fordringen. Förutsättningar för att ansöka om indrivning av någon del av detta belopp förelåg därför inte då. Eftersom beloppet 38 000 kr redan var betalt vid registreringstidpunkten den 2 mars 2002 förelåg inte heller förutsättningar för att ansöka om indrivning av detta belopp. Till följd härav är registreringen i utsöknings- och indrivningsbasen felaktig och uppgifterna om N-O.B:s skuld på 38 000 kr skall därför, såsom länsrätten beslutat, utplånas (jfr Kammarrättens i Göteborg dom den 10 juli 2002 i mål nr 914-2002). - Kammarrätten avslår överklagandet.
Kronofogdemyndigheten överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle undanröja kammarrättens dom och fastställa att uppgifterna om N-O.B. skall kvarstå i utsöknings- och indrivningsdatabasen. Till stöd för sin talan anförde myndigheten bl.a. följande. Ändamålet med utsöknings- och indrivningsdatabasen är primärt att tillhandahålla den information som behövs i kronofogdemyndighetens verksamhet vid verkställighet enligt utsökningsbalken eller annan författning samt indrivning av statliga fordringar (2 kap. 2 § databaslagen). Är avsikten med behandlingen att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. ett indrivningsuppdrag, torde dessa uppgifter vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna. En personuppgift är därmed i detta avseende att anse som riktig om det fanns ett verkställbart indrivningsuppdrag vid tidpunkten för registreringen. Om uppgifterna därefter ändras - exempelvis skulden betalas eller indrivningsuppdraget återkallas - framgår det oftast av databasen. Uppgifterna i databasen blir därigenom också aktuella. Debiteringsbeslutet är en exekutionstitel. Den enda prövning kronofogdemyndigheten, såsom varande en i detta avseende enbart exekutiv myndighet, skall göra är att kontrollera om en exekutionstitel verkligen föreligger mot gäldenären. Finns en exekutionstitel är kronofogdemyndigheten skyldig att handlägga målet och måste sålunda föra in uppgifterna om målet i utsöknings- och indrivningsdatabasen. Vid tidpunkten för den aktuella registreringen var skatten obetald och omfattades inte av något anstånd. Därmed förelåg det förutsättningar för verkställighet. De uppgifter som nu finns i utsöknings- och indrivningsdatabasen är därmed riktiga och aktuella i det att de faktiskt utvisar förloppet av handläggningen. Uppgifterna har hos kronofogdemyndigheten behandlats i enlighet med de författningar och de ändamål som styr myndighetens verksamhet. Utsöknings- och indrivningsdatabasen är inte ett belastningsregister innehållande s.k. betalningsanmärkningar utan ett ADB-baserat diarium för utsökningsmål. Det är därför av stor betydelse för insynen i myndighetens verksamhet att uppgifter inte utesluts ur databasen i annat fall än då det direkt följer av lagen. - Det av länsrätt och kammarrätt förda resonemanget synes förutsätta att den inbetalning från N-O.B. som bokfördes på skattekontot den 26 februari 2002 direkt skall avräknas en viss betalningsuppmanad skuld och inte mot det samlade underskottet på skattekontot. Detta strider direkt mot 16 kap. 9 § skattebetalningslagen. Enligt detta lagrum skall ett inbetalat belopp avräknas mot den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld. Avstämning av skattekontot skall ske månadsvis. Detta innebär enligt kronofogdemyndighetens tolkning att förekomsten av ett underskott eller överskott endast kan konstateras månadsvis i samband med kontoavstämningen då debiterad skatt avstäms mot gjorda inbetalningar.
N-O.B. bestred ändring av kammarrättens dom och anförde bl.a. följande. Såväl länsrätten som kammarrätten har funnit att han fullgjort sina åligganden som skattskyldig på grundval av den betalningsuppmaning som riktats mot honom att betala skattemyndighetens fordran om 38 000 kr. Att under angivna förutsättningar ändå registrera honom såsom betalningsförsumlig i utsöknings- och indrivningsdatabasen strider mot all rim och reson och medför ekonomiska komplikationer av allvarlig art för honom.
Regeringsrätten (2006-10-12, Cantu, Murphy, Steele, Hood) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen får enligt 2 kap. 2 § databaslagen behandlas för tillhandahållande av information som behövs i bl.a. Skatteverkets och Kronofogdemyndighetens verksamhet för verkställighet enligt utsökningsbalken och indrivning av statliga fordringar. När personuppgifter behandlas enligt databaslagen gäller bl.a. bestämmelserna i 9 § första stycket a-h personuppgiftslagen om grundläggande krav på behandlingen. Detta innebär bl.a. att den personuppgiftsansvarige skall se till att de personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen, att personuppgifterna är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella och att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Av 28 § personuppgiftslagen, som också gäller vid behandling av personuppgifter enligt databaslagen, framgår att den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Kronofogdemyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling myndigheten skall utföra (1 kap. 5 § databaslagen).
Frågan i målet gäller om personuppgifterna i utsöknings- och indrivningsdatabasen rörande N-O.B:s skuld om 38 000 kr har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen. För att så skall vara fallet krävs att uppgifterna är riktiga samt adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Att en uppgift är oriktig till sitt innehåll, t.ex. att ett personnummer är felaktigt återgivet, är sällan komplicerat att fastställa. Bedömningen av om i och för sig riktiga personuppgifter behandlats i strid med personuppgiftslagen kan emellertid erbjuda större svårigheter (se Ortega - Tucker, Personuppgiftslagen En kommentar 2 u. s. 99 f. och SOU 1999:105 s. 284 ff.). Frågan om en uppgift i utsöknings- och indrivningsdatabasen som i sig överensstämmer med de faktiska förhållandena ändå utgör en otillåten behandling enligt personuppgiftslagen bör enligt Regeringsrättens mening bedömas bl.a. mot bakgrund av ändamålen med databasen och vilka uppgifter som får behandlas.
Ett primärt ändamål med utsöknings- och indrivningsdatabasen är att tillhandahålla information som behövs i Kronofogdemyndighetens verksamhet för indrivning av statliga fordringar. Skattemyndigheten har hos kronofogdemyndigheten ansökt om indrivning av den ifrågavarande fordringen. En ansökan om indrivning skall registreras i utsöknings- och indrivningsdatabasen. I databasen får uppgifter om bl.a. identitet och exekutionstitel behandlas (12 § indrivningsförordningen, 2 kap. 4 och 5 §§ databaslagen samt 2 § förordningen [2001:590] om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet). För att behandlingen i utsöknings- och indrivningsdatabasen skall stå i överensstämmelse med personuppgiftslagens krav på att uppgifterna skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen bör det vid tidpunkten för registreringen av uppgifterna i databasen inte bara finnas en ansökan om indrivning utan också en fordran som kan verkställas enligt utsökningsbalken. Har gäldenären vid registreringstidpunkten redan betalat beloppet eller, vad gäller skattefordringar, fått anstånd med betalning av skatten finns inte någon sådan fordran.
Länsrätten och kammarrätten har funnit att förutsättningar för indrivning av det belopp om 38 000 kr som angavs i betalningsuppmaningen inte förelåg eftersom N-O.B. betalat beloppet, och ansett att uppgifterna i utsöknings- och indrivningsdatabasen därför skall utplånas.
Skattekontosystemet, som infördes genom skattebetalningslagen, innebar radikala förändringar i uppbördsförfarandet. Ett skattekonto upprättas för varje skattskyldig (3 kap. 5 §). På skattekontot bokförs löpande bl.a. debiterade skatter och varje skatteinbetalning som den skattskyldige gör. Inbetalda och andra tillgodoförda belopp avstäms mot påförda belopp dels årligen, dels månatligen när det förekommit transaktioner på kontot (3 kap. 6 §). Om skattekontot vid en avstämning visar underskott skall en uppmaning att betala underskottet skickas till den skattskyldige. Är skattekontot, trots betalningskravet, inte utjämnat vid nästa månadsavstämning lämnas fordringen till Kronofogdemyndigheten för indrivning om den uppgår till ett visst lägsta belopp (20 kap. 1 § skattebetalningslagen). En grundprincip i systemet är att inbetalda belopp krediteras kontot utan någon inbördes avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter (prop. 1996/97:100, Del 1 s. 307 ff. och 347 f.). Det är alltså inte möjligt, med ett här inte aktuellt undantag, att destinera ett belopp till en viss skatt eller avgift, utan ett inbetalt belopp räknas av från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld oberoende av vad den skattskyldige har begärt (16 kap. 9 §).
Underskottet på skattekontot är exekutionstitel och kan verkställas omedelbart (20 kap. 4 § andra stycket och 23 kap. 7 §skattebetalningslagen, 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken och a. prop. s. 628 f.). Innan ett belopp överlämnas för indrivning skall den skattskyldige normalt uppmanas att betala beloppet (20 kap. 3 § skattebetalningslagen).
I det nu aktuella målet har N-O.B. uppmanats att betala ett underskott på skattekontot om 38 000 kr senast den 26 februari 2002 och han har också betalat detta belopp inom den föreskrivna tiden. Den 20 december 2001 fattade dock skattemyndigheten ett omprövningsbeslut, vilket resulterade i att ytterligare ett skattebelopp om 165 617 kr förföll till betalning den 26 februari 2002. Detta belopp debiterades skattekontot på förfallodagen. Vid den avstämning som gjordes den 2 mars 2002 fanns därför ett betydande underskott på skattekontot. Av underskottet överlämnade skattemyndigheten det belopp som angivits i betalningsuppmaningen, 38 000 kr, till kronofogdemyndigheten för indrivning. Detta förfarande vid betalningsuppmaning och överlämnande för indrivning förutskickades i lagstiftningsärendet (se a. prop. s. 329) och är en konsekvens av de principer som bär upp skattekontosystemet och det förhållandet att det belopp som anges i betalningsuppmaningen inte avser en viss skatt eller avgift utan ett underskott på skattekontot. Systemet innebär således att en skattskyldig i ett fall som det förevarande kan behöva betala avsevärda belopp som visserligen är förfallna till betalning men som inte omfattats av någon betalningsuppmaning för att undvika att det belopp som angivits i betalningsuppmaningen överlämnas till Kronofogdemyndigheten för indrivning.
Det sagda innebär sammanfattningsvis att det belopp som skattemyndigheten överlämnade till kronofogdemyndigheten för indrivning utgjorde en indrivningsbar fordran. Uppgifterna om N-O.B:s skatteskuld i utsöknings- och indrivningsdatabasen får således anses ha behandlats i enlighet med personuppgiftslagen. Skäl att utplåna uppgifterna föreligger därför inte.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten bifaller, med upphävande av länsrättens och kammarrättens domar, överklagandet och fastställer det slut kronofogdemyndighetens beslut innehåller.
Anm. Samma dag avgjordes mål 57-04 med samma utgång.