Fråga om beviskrav och bevisvärdering i mål om sexualbrott. Dessutom frågor om gränsdragning dels mellan våldtäkt och grov våldtäkt dels mellan sexuellt ofredande och sexuellt umgänge med barn.
(Jfr till den första frågan 1986 s 821 och 1992 s 446, till den andra frågan 1993 s 310 och till den tredje frågan 1991 s 228 och 1992 s 585)
Allmän åklagare yrkade vid Stockholms TR ansvar å spanske medborgaren J.S.G., född 1956, enligt följande:
Grov våldtäkt, sexuellt umgänge med barn, alternativt sexuellt ofredande vid ett fall. J.S.G. har i S.E:s bostad i Bromma i Stockholm vid ett tillfälle någon gång under våren 1993 genom våld tvingat S.E., född 1983, till samlag bestående i att J.S.G. fört in sin penis en bit in i S.E:s slida och utfört samlagsliknande rörelser. Våldet har bestått i att J.S.G. dragit ner S.E:s byxor och trosor, fattat ett smärtande tag med händerna runt hennes smalben och fört i sär benen, samt hållit fast henne med ett grepp runt midjan.
Brottet är med hänsyn till S.E:s låga ålder att bedöma som grovt.
J.S.G. har efter nämnda tidpunkt, i S.E:s bostad, vid två ytterligare tillfällen haft sexuellt umgänge med S.E.. Vid det första tillfället har J.S.G. tagit fram sin erigerade penis och förmått S.E. att onanera åt honom, varefter han själv onanerat sig till utlösning. Vid det andra tillfället har J.S.G. med handen under hennes kläder varaktigt smekt hennes bröst och med handen över hennes kläder smekt hennes könsorgan.
Sexuellt umgänge med barn. J.S.G. har vid ett tillfälle sommaren 1991 i S.E:s bostad i Bromma i Stockholm haft sexuellt umgänge med S.L., född 1981. Det sexuella umgänget har bestått i att J.S.G. med handen under hennes kläder smekt hennes bröst och med handen på hennes trosa smekt henne på könsorganet samt J.S.G. förmått S.L. att smeka sitt könsorgan under trosan.
S.E. och S.L., som båda biträdde åklagarens ansvarstalan, yrkade skadestånd av J.S.G..
TR:n (ordf rådmannen Ruiz) anförde i dom d 15 juli 1993:
Domskäl. J.S.G. har förnekat allt vad åklagaren lagt honom till last.
Han har bestritt skadeståndsskyldighet.
Till utveckling av sin talan har åklagaren anfört bl a följande.
Familjerna E och S G har varit nära bekanta i flera års tid. De bodde grannar i ett hyreshus, men för snart 2 1/2 år sedan flyttade familjen E till en villa i Bromma. Familjen S G kom att bosätta sig i ett närliggande område. J.S.G. sågs ofta som gäst i familjen Campbell hem. J.S.G. var familjen E behjälplig med allehanda sysslor. Han deltog därvid i vården av barnen i familjen genom att sitta barnvakt och duscha och tvätta håret på barnen. J.S.G. har också haft ett sexuellt förhållande med S.E:s mor, X.X.. Misstankar om J.S.G:s övergrepp mot S.E. uppstod genom att S.E. d 29 maj 1993 berättade fragment av händelserna för sin mamma. S.E. hade då berättat om saken för en kamrat, som uppmanat henne att berätta allt för sin mamma. S.E. hade mått dåligt en längre tid och föreföll psykiskt nedstämd i skolan, bl a vid jultid 1992. Då hon verkade trött och frånvarande rekommenderade hennes lärare att hon undersöktes av läkare. En sådan undersökning utfördes men läkaren gjorde inte några fynd. I samband med utredningen har S.E. genomgått rättsmedicinsk besiktning utan att några fysiska skador kunnat konstateras. S.E. är god vän med S.L.. De har träffats genom att familjerna har sommarställen på samma plats. S.L. har ibland sovit över hos S.E. i villan i Bromma. Vid ett sådant tillfälle har övergreppet mot S.L. ägt rum.
TR:n har tagit del av S.E:s och S.L:s under förundersökningen lämnade uppgifter genom att videoupptagningar av förhören spelats upp vid huvudförhandlingen. S.E. har hörts vid tre tillfällen och S.L. vid ett. Utskrifter av samtliga dessa förhör finns intagna i förundersökningen.
Vid förhör d 4 juni 1993 har S.E. berättat i huvudsak följande.
Vid 40-45 tillfällen under två års tid har J.S.G. hållit på och tafsat på henne. Han har också pussat henne med tungan och hållit på med sin snopp. Det senaste tillfället var för 2-3 veckor sedan. Då tog han upp henne till hennes rum i villan. Han tog en bok som S.E. brukar rita i. Hon hade ritat en strand med palmer. Han berättade massor med snuskiga grejor som att han hade legat med en naken tjej med stora tuttar på stranden. S.E:s mamma kom in i rummet och då började J.S.G. att berätta om att han ätit middag med en fin flicka. S.E:s mamma sade något om att J.S.G. berättade fint och hon lämnade rummet. S.E. och J.S.G. satt på golvet med ryggarna mot sängen. S.E. var klädd i tights och en tröja. J.S.G. höll om henne och klappade henne. Han tog sin hand innanför hennes tröja och rörde hennes tuttar. Det kändes äckligt och obehagligt. Hon vågade inte säga något. Hon var rädd och chockad. Dörren till rummet var stängd men inte låst. Det finns inget lås på den dörren. Han rörde henne på tuttarna i ungefär någon minut. När S.E:s mamma lämnat rummet tog J.S.G. S.E. på rumpan. Han sade åt henne att lyfta på sig litet och när hon gjorde det satte han sin hand under henne. Han liksom klämde. Det var obehagligt. Detta pågick också någon minut. Sedan gick J.S.G. ned till bottenvåningen. S.E. gick också ned för hon ville inte vara kvar där uppe om han skulle komma upp igen. S.E. vågade inte berätta vad som hänt för någon. Hon tyckte det skulle vara pinsamt och hon kände sig dum. Tre dagar senare - under en helg som varade i fyra dagar - tog J.S.G. in S.E. på toaletten på övervåningen. Han höll handen på hennes rygg och puttade på henne. J.S.G. hade sina målarkläder på sig - hängselbyxor med en tröja under. Han knäppte upp byxorna vid hängslena och tog fram snoppen. Snoppen stod rakt upp. Efter en stund sade han att hon skulle känna på den. S.E. tog omkring den. Den var hård. Det kändes väldigt äckligt och otrevligt. J.S.G. sade flera gånger "vad skönt det är". Sedan rörde J.S.G. snoppen själv. Han höll på mellan en halv och en minut. S.E. stod på toalettlocket och tittade sig omkring. Det kom något vitt från snoppen. Det såg slemmigt ut och det droppade ned på golvet och rann från snoppen. S.E. stod kvar på toalettlocket när det vita kom ur snoppen. Han sade åt henne att gå ned. J.S.G. torkade av snoppen med papper och satte på sig byxorna. Han gick ut från toaletten. S.E. torkade upp det vita från golvet för hon ville inte att hennes mamma skulle se det.
Vid förhöret d 4 juni 1993 har S.E. beskrivit ytterligare en händelse, som enligt henne inträffat omkring nio veckor före förhöret. S.E. har berättat följande om detta tillfälle.
Hon tror att det inträffade en onsdag. Hon hade lekt med barbiedockor hos sin kamrat Johnson tidigare på dagen. S.E. tittade på sin klocka och den visade 16.15. S.E:s pappa och bror var hemma. De pratade med J.S.G. om någon salong eller att han skulle måla något. Samtalet ägde rum ute på terrassen utanför familjens E:s hus. J.S.G. tecknade åt S.E. att hon skulle komma. S.E. och A. hade badat i poolen hemma hos S.E., men A. hade gått hem för att äta. S.E. följde med J.S.G. ned till badrummet på bottenvåningen. Han drog ned hennes byxor och trosor ett stycke. Han drog också ned sina egna byxor. Han hade ljusblå kalsonger, bruna finbyxor och en beige skjorta. Han stod på huk eftersom han är längre än S.E.. Han höll rätt hårt om hennes midja. S.E. sade ingenting för att hon var rädd. Hon stod upp. Det var obehagligt när hon kände snoppen mot sissan. Han stoppade in snoppen en liten bit. Han rörde på sig. Detta pågick någon minut. J.S.G. hade särat på hennes ben. Han gjorde detta genom att greppa om hennes vrister. Efteråt pussade han henne med tungan. Det var inte speciellt trevligt. Han kände på hennes tuttar utanpå kläderna och hon försökte ropa på sin pappa. J.S.G. lät litet andfådd. Han gick ut ur badrummet och S.E. gick också ut senare. J.S.G. hade låst badrumsdörren när de befann sig i badrummet. J.S.G. hade flera gånger sagt till henne att hon inte fick berätta något för någon. J.S.G. har gjort liknande saker med en kamrat till S.E. som heter S.L..
Vid förhör d 7 juni 1993 har S.E. beskrivit händelsen då J.S.G. "stoppat snoppen i sissan" på henne på i huvudsak följande sätt.
De gick in i badrummet och han tog ned sina byxor. Han tog tag om hennes vrister. Han tog ganska hårt och det gjorde litet ont. Han drog ned byxorna på henne. Han höll i snoppen och hade sedan snoppen i hennes sissa. Snoppen var några centimeter inne i sissan. Det gjorde ont. Han hade snoppen i hennes sissa i ungefär 15 sekunder. När han stoppade in snoppen höll han henne runt midjan. Det var rätt obehagligt. Han höll inte så jättehårt men det kändes som att hon inte kunde komma loss. Hon försökte emellertid inte komma loss.
Vid samma förhör har S.E. också berättat om ett tillfälle då J.S.G. "tagit på S.L:s tuttar". S.E. har lämnat följande beskrivning av händelsen.
Det var för två år sedan när S.L. sov över hos familjen E. J.S.G. var barnvakt. När S.E. och S.L. låg i sängen i S.E:s rum för att sova kom J.S.G. in i rummet. S.E. låtsades sova. S.L. låg innerst mot väggen. J.S.G. satte sig på huk och sträckte sig över S.E.. Han förde sin arm under täcket. Han höll på länge. S.L. hade bara trosor på sig. Dagen efter berättade S.L. för S.E. vad som hänt. Hon berättade att J.S.G. hade tagit på hennes tuttar och tagit hennes hand på hennes sissa.
Utöver de ovan redovisade uppgifterna har S.E. vid förhören berättat om andra händelser, bl a en, då J.S.G. lagt sig i sängen hos S.E. och haft sin penis mot hennes stjärt, och en annan, då S.E. och J.S.G:s dotter Maynard iakttagit honom när han onanerat i duschen.
Vid förhör d 11 juni 1993 har S.E. berättat att hon en gång tittat på två pornografiska videofilmer hos en kamrat. Hon har berättat att "en kille och en tjej legat i sängen och snuskat sig" på en film, som hette Rapport. S.E. har sagt att den händelse då J.S.G. och hon tittat i hennes ritbok inträffat före det att hon tittat på videofilmerna.
S.L. har berättat följande vid förhör d 14 juni 1993.
Hon skulle sova över hos S.E.. De skulle gå och lägga sig. S.L. gick på toaletten och när hon lagt sig kom J.S.G. in i rummet och skulle säga godnatt. Han började smeka S.L. över hela överkroppens framsida. Hon visste inte vad hon skulle göra. Hon hade bara underbyxor på sig och han "gick ned" över underbyxorna till hennes underliv. Han frågade om det var skönt. Hon visste inte vad hon skulle säga. Han smekte hennes bröst igen. Sedan tog han hennes hand och förde den in under hennes underbyxor till underlivet. Helt plötsligt tog han henne och bar henne in i S.E:s föräldrars säng. Han lade ned henne på sängen och lade sig själv bredvid. Han gjorde ingenting där utan sade bara: "Du är en fin flicka". S.E. kom in i rummet och S.L. och hon gick tillbaka till S.E:s säng.
J.S.G. har lämnat följande uppgifter.
Han har aldrig gjort något sexuellt med något barn. Det är riktigt att han hjälpt familjen E med många saker. Han har bl a suttit barnvakt. Han har också haft ett förhållande med X.X.. För 5-8 månader sedan var han barnvakt åt S.E.. När han kom till familjen E var endast O.E. hemma. Han hade några kamrater hos sig. X.X. var inte hemma. Henderson frågade honom om han kunde titta till barnen. När barnen sov satt J.S.G. och tittade på TV i en timme innan X.X. kom hem. Hon blev arg för att Henderson inte var hemma. Vid det tillfälle då S.L. sov över hos S.E. fanns andra vuxna närvarande också. Det var på sommaren förra året. J.S.G. åtog sig att lägga barnen. Han och S.L. stod utanför badrummet och S.E. var på toaletten. S.L. pratade om att han var så mörk i hyn och uttryckte missnöje med sin egen hudfärg. J.S.G. sade till henne att hon var en jättefin flicka med den färg hon hade. S.L. hade många myggbett på kroppen. Hon rev kraftigt på myggbetten. J.S.G. visade henne att hon i stället bara skulle gnida med handen på myggbetten. Han visade detta på hennes överkropp genom att ta hennes hand och gnida på betten med den. Båda flickorna var bara på överkroppen. De hade endast trosor på sig. När de lagt sig låg S.E. innerst och S.L. längst ut. J.S.G. satt på sängkanten i omkring tio minuter. Han rörde inte S.L:s underliv. Han bar henne inte heller till någon annan säng. De hade emellertid suttit i föräldrarnas säng en stund och pratat. Han förstår inte varför S.L. berättar på detta sätt. Det är riktigt att han och S.E. hade en "sagostund". Det kan ha varit i januari eller februari 1993. X.X. var hemma då och vid 19- eller 20-tiden sade hon åt S.E. och hennes bror, Gibson, att de skulle plocka ihop sina saker. J.S.G. följde med dem upp till sina rum och hjälpte dem. De plockade först ihop saker i Y:s rum och sedan i S.E:s. S.E. tog fram en bok med teckningar. Hon visade en bild med palmer och sol. J.S.G. sade att det såg ut precis som det gör i Las Palmas. Han och S.E. satt på golvet och han berättade påhittade saker. Han höll på i kanske 3-4 minuter. Han höll om S.E. om axlarna. Han hade inte handen innanför hennes tröja. Han har inte heller lagt sin hand under S.E:s stjärt. Inte heller har han pratat om nakna bröst. Han tycker inte om att prata om "snusk". Han har aldrig medvetet visat sig naken för S.E.. Hon kan emellertid ha sett honom naken någon gång, bl a på landet i samband med bastubad. J.S.G. tror inte att S.E. sett honom ha samlag med X.X.. Det har hänt att han ställt S.E. på toalettlocket för att kunna torka hennes hår efter bad och tvättning. J.S.G. har flera plagg som han använder när han målar. Han har bl a ett par hängselbyxor, men på dessa fungerar inte hängselspännena. Han har aldrig haft några ljusblåa kalsonger. Han tycker bara om mörka kalsonger. För något år sedan gick han helt över till att använda kalsonger med ben, eller "gubbkalsonger" som han säger. Han kan inte förstå att S.E. säger sådana saker som hon berättat om. S.E. var hemma hos familjen S G senast i samma vecka som han greps. Hon har varit lika pigg hela tiden under det senaste året. Hon är minst sagt bortskämd och har ofta varit låtsassjuk och haft ont i magen för att slippa gå till skolan.
Hörd som vittne har X.X. berättat följande.
Den 29 maj 1993 kom S.E., som sovit över hos sin kamrat Å., hem och sade att hon skulle säga något till X.X.. S.E. drog på det men sade att J.S.G. gjorde sådant med henne som man inte skall göra med barn. S.E. berättade att han kysste och kramade henne. Hon sade att det inte alls var som när andra var närvarande. Hon sade att han kysste henne med tungan och tog henne på rumpan, brösten och mellan benen. Detta var ungefär vad S.E. berättade. Hon nämnde inga närmare detaljer. Samtalet mellan dem pågick i kanske tio minuter. X.X. blev chockad. Hon trodde absolut på S.E.. X.X. har aldrig upplevt att S.E. ljuger och S.E. har dålig fantasi. Dessutom tycker S.E. om familjen S G. X.X. hade aldrig haft den minsta misstanke om det S.E. berättade. Hon och S.E. berättade tillsammans om saken för O.E.. De skulle ha gått på bröllop på kvällen men ringde återbud. O.E. var väldigt upprörd och de gjorde polisanmälan. Under den följande veckan pratade X.X. med S.E. vid flera tillfällen. X.X. försökte undvika att pressa S.E. på uppgifter och lät S.E. berätta själv. S.E. berättade olika episoder. En gång, när S.L. sov över, var J.S.G. barnvakt. S.E. och S.L. sov i samma säng. J.S.G. skulle ha smekt S.L. på brösten och fört hennes hand till könsorganet. Han skulle ha lyft upp S.L. och burit henne till makarna Campbell säng. Detta måste ha varit sommaren 1991, då X.X. var barnvakt åt S.L. och i sin tur hade bett J.S.G. att passa barnen. Vid ett tillfälle skulle J.S.G. ha onanerat i badrummet på övervåningen. Han skulle då också ha bett S.E. att göra det åt honom, vilket hon också fått göra. S.E. berättade att hon under tiden läst texten på schampoflaskor m m i badrummet. En gång skulle J.S.G. ha fört isär hennes ben och fört in sin penis en bit. S.E. visade ett mått på några centimeter. Detta skulle ha börjat med kyssar. J.S.G. skulle ha fått utlösning vid ett tillfälle. Då hade det kommit något vitt, slemmigt, som S.E. torkat upp så att X.X. inte skulle se det. S.E. berättade också om andra sexuella provokationer i samband med dans och kurragömmalek. S.E. har berättat enkelt och sakligt utan att vara upprörd eller gråta. Hon har sagt att det varit jätteäckligt, hemskt och otäckt. Hon har mestadels lämnat korta berättelser utan att nämna mängder med detaljer. S.E. har sagt att hon inte vågat berätta tidigare eftersom hon trodde att X.X. och Henderson skulle bli arga. S.E. har vid ett annat tillfälle berättat att hon sett någon pornografisk film och tidning hos en kamrat. Hon har också berättat vad som visades på filmen. Hon berättade detta omedelbart efter det att hon och hennes lillebror sett filmen. S.E. blandar inte ihop sakerna från filmen med J.S.G:s handlingar mot henne. X.X. vet att det som S.E. berättar är sant. S.E. kan inte ha varit vittne till sexuella handlingar mellan X.X. och J.S.G.. Efter förhören har S.E. varit lättad och spontant pratat med X.X. om händelserna på nytt. Hon har då bl a berättat att hon torkat upp sperma med papper. X.X. har inte tidigare talat om sex med S.E.. S.E. har haft ett stort intresse för det sexuella och ställt besvärande många frågor om sex. X.X. har inget minne av att S.L. skulle ha haft besvär av myggbett när hon sovit över hos familjen E.
Beträffande den "sagostund" som både S.E. och J.S.G. berättat om, har X.X. lämnat följande uppgifter.
Händelsen ägde rum någon gång i våras. Det var på eftermiddagen eller den tidiga kvällen. X.X. befann sig i köket och S.E. och J.S.G. var på övervåningen, vilket i och för sig inte var ovanligt. X.X. tyckte emellertid att de var där uppe länge. Hon gick upp för att se vad de gjorde. Hon tittade in i S.E:s rum. J.S.G. berättade om palmer och stränder. X.X. tyckte att han berättade på ett mycket fint sätt och gick därifrån. S.E. har sedan berättat att J.S.G. ändrat sin berättelse när X.X. kom. Tidigare hade han berättat om en kille och tjej som låg med varandra. Han skulle också ha tagit S.E. på rumpan, sissan och brösten utanpå kläderna.
Även S.E:s far, Henderson, har hörts som vittne. Han har i huvudsak lämnat följande uppgifter.
Efter det att polisanmälan gjorts berättade S.E. för O.E. om ett tillfälle då J.S.G. skulle ha tagit in henne på toaletten på övervåningen och tagit fram sin penis. Han skulle ha bett henne att känna på den och sedan onanerat. Detta skulle ha inträffat för 3-4 månader sedan. S.E. gick in på toaletten och visade på plats. När S.E. berättat om denna händelse frågade Henderson om det hänt något mer. Hon berättade då om ett tillfälle som gällt S.L.. Det måste ha varit för två år sedan. En kamrat till Henderson skulle fylla 40 år och Henderson hade några vänner hemma för att planera en för fest för kamraten. Sällskapet satt på terrassen och drack öl när J.S.G. kom förbi. O.E:s vänner ville åka in till City och Henderson följde med efter en viss tvekan. J.S.G. blev ensam med flickorna S.E. och S.L. i flera timmar. Han skulle då ha smekt S.L. under täcket undet det att S.E. låtsats sova.
H.L., som är far till S.L., har hörts som vittne angående åtalspunkten 2. H.L. har lämnat följande uppgifter.
Under helgen d 29-31 maj 1993 fick han av O.E. beskedet att S.E. utsatts för sexuella närmanden från J.S.G:s sida. O.E. berättade också att S.E. sagt att S.L. skulle ha utsatts för sådant närmande i samband med att hon sov över hos S.E.. Detta var omtumlande och på måndagskvällen talade H.L. med sin dotter. Efter att ha varit tyst en stund sade S.L. att det var länge sedan. Därefter berättade hon att hon sov över hos S.E. och låg längst in vid väggen. Hon sade att hon kom att ligga ytterst efter att ha varit på toaletten. Då skulle J.S.G. ha kommit in i rummet och ställt sig på knä. Enligt S.L. hade J.S.G. smekt henne över brösten och magen och frågat henne om det var skönt. S.L. sade att hon inte vetat vad hon skulle säga. S.L. berättade också att J.S.G. fört sin hand över hennes sköte och smekt det. Han skulle enligt S.L. ha burit henne in till makarna Campbell säng och sagt: "Vad fin du är!" Då skulle S.E. ha kommit in i rummet och J.S.G. skulle ha burit S.L. tillbaka till S.E:s rum. Händelsen skulle ha ägt rum sommaren 1991. När Sanchez frågade S.L. varför hon inte berättat om detta tidigare fick han inget egentligt svar. S.L. är väldigt ärlig och har lätt för att prata om saker och ting och berättar vad hon tycker. S.L:s mor är alkoholiserad och S.L. brukar prata om sina känslor, även sådant som det är svårt att prata om. För H.L. är det helt otänkbart att S.L. fantiserat ihop det hon berättat om J.S.G.. Det är enligt H.L:s mening helt klart att S.E. besväras av denna händelse. Innan Sanchez fick beskedet om det inträffade av Henderson hade familjerna träffats tre veckor tidigare på landet. H.L. kan inte kommentera uppgiften att S.L. skulle ha besvärats av myggbett vid den i åtalet avsedda tiden.
På J.S.G:s begäran har hans hustru, E.S., hörts som vittne. Hon har berättat att hennes make aldrig ägt några ljusblåa kalsonger och att hon inför vittnesförhöret utan resultat sökt igenom hela huset efter sådana kalsonger.
Åklagaren har redovisat utlåtande efter rättsmedicinsk besiktning av S.E.. Besiktningen utfördes d 9 juni 1993 efter en anmodan, som redovisar S.E:s uppgifter om de händelser som blivit föremål för åtal. Utlåtandet anger att några fysiska skador inte kunnat iakttas vid besiktningen. Utlåtandet anger också att övergrepp av den typ som nämnts i besiktningsanmodan ej bör lämna några kroppsliga spår.
TR:ns bedömning.
Ansvar.
TR:n har ställts inför en grannlaga bevisvärderingsuppgift i detta mål. Frågan är om det mot J.S.G:s förnekande kan anses ställt utom rimligt tvivel att han gjort sig skyldig till de gärningar, som åklagaren lagt honom till last. Den bevisning, som finns tillgänglig utöver J.S.G:s uppgifter och hans hustrus vittnesmål, är i huvudsak videoinspelade förhör med de båda underåriga flickorna S.E. och S.L. samt vittnesmål av deras föräldrar.
De videoband som spelats upp inför TR:n visar flickorna i förhörssituationen med den kvinnliga förhörsledaren närvarande och synlig i bild. Det är självfallet angeläget att inspelning av förhör med barn sker i så lugn omgivning som möjligt för att inte utsätta barnet för onödig anspänning. Det är också viktigt att inspelningen återger vad som förevarit under förhöret och inte framstår som redigerad och "tillrättalagd". Videoupptagningarna i detta mål kan anses tillgodose de krav som således bör ställas. Detta har emellertid lett till att bevisvärdet hos videoupptagningarna väsentligt förringats genom att dessa skett på ett sådant avstånd att det är svårt att ut tolka några reaktioner hos de hörda barnen. Därtill kommer att inspelningarna skett i ett visst motljus, vilket ytterligare försvårar en tolkning av de hörda barnens uppträdande och reaktioner. TR:n har därför att i huvudsak utgå från de lämnade uppgifterna i sig vid värderingen av flickornas berättelser.
S.E:s berättelse är rapsodisk och det kan vara svårt att finna ett säkert kronologiskt sammanhang i det hon berättat. Å andra sidan kan det i fråga om ett tioårigt barns berättelse inte ställas samma krav som när en vuxen person lämnar en berättelse. När det gäller de åtalade gärningarna har S.E. lämnat uppgifter om detaljer som passar väl in i de större sammanhang som hon beskrivit. På grund av detta framstår händelseförloppen som självupplevda. Hennes uppgifter om händelseförloppen och omständigheterna kring dessa får också väsentligt stöd genom uppgifter av vittnena. X.X. har berättat att hon tittat in i S.E:s rum och funnit J.S.G. i färd med att berätta om sitt hemland för S.E., varför X.X. inte velat störa. Detta stöder S.E:s berättelse om denna händelse. X.X. har också berättat om den tidpunkt, då familjen E tog sin swimmingpool i bruk för säsongen och vilka personer som varit närvarande vid detta tillfälle. Av hennes uppgifter framgår bl a att S.E:s kamrat Johnson varit närvarande och badat tillsammans med S.E., vilket stämmer väl med S.E:s uppgifter om vad hon gjort den dag, då den påstådda våldtäkten skall ha ägt rum. S.E. har också förlagt händelserna till autentiska miljöer.
Enligt X.X. har S.E. känt lättnad efter polisförhören och visat glädje på ett helt annat sätt än tidigare. X.X. har redogjort för hur S.E. efter förhören kunnat tala lättare och lämnat ytterligare uppgifter om det inträffade, såsom att hon torkat upp sperma på toaletten efter J.S.G:s utlösning. S.E. har således inte lämnat en från början helt "färdig" berättelse, vilket måste ses som ett tecken på att hennes uppgifter inte är påhittade. Det är känt att barn, som utsatts för sexuella övergrepp, sällan lämnar en sammanhängande och tydlig berättelse. Det måste också anmärkas att S.E:s uppgifter om J.S.G:s handlande mot S.L. är väl förenliga med de uppgifter, som S.L. själv lämnat.
Det är utrett att S.E. vid åtminstone ett tillfälle tittat på pornografiska filmer och också sett pornografiska tidningar. Det har ifrågasatts om inte S.E. kunnat hämta sina berättelser från dessa. X.X. har berättat att S.E. för henne berättat vad hon sett på i vart fall en film. Enligt Mccoy vittnesmål skulle S.E. då ha berättat om en kvinna som tillfredsställt sig själv och sagt att kvinnan "plötsligt blivit alldeles ivrig". Sådana scener lär knappast ha påverkat S.E. att lämna den berättelse om J.S.G:s handlande som hon lämnat i målet. X.X:s minnesbild är i övrigt att S.E:s berättelse om porrfilmerna inte stämmer med hennes berättelse om övergreppen mot henne. TR:n finner sannolikt att en tioårig flicka skulle kunnat återge betydligt mer avancerade och för henne märkligare detaljer ur en pornografisk film än de detaljer S.E. lämnat om J.S.G:s handlande mot henne, om hon grundlöst velat anklaga honom för brott.
X.X. har sagt att S.E. visat stort intresse för det sexuella och att hon ställt besvärande många frågor i ämnet. X.X. har förklarat att hon inte besvarat S.E:s mer intima frågor om bl a känslor vid samlag utan hänvisat till att detta hör till X.X:s privata sfär. Sannolikheten att S.E. genom sina frågor till sin mor hämtat inspiration till sanningslösa anklagelser mot J.S.G. framstår därför som helt försumbar. Inte heller det faktum att S.E. kan ha iakttagit sin äldre brors samvaro med en flickvän ger grund för antagande att hon därigenom fått anledning att fantisera om att J.S.G. förgripit sig på henne. Vad som framkommit i denna del är att S.E. sett brodern och flickvännen i sängen med täcket över sig. X.X. har hållit för uteslutet att S.E. bevittnat sexuella handlingar mellan sin mor och J.S.G.. Inte heller J.S.G. har påstått att så varit fallet, även om han inte helt uteslutit detta. TR:n finner därför att inte heller egna iakttagelser av vuxnas sexuella handlingar kan utgöra upphovet till S.E:s uppgifter i målet.
Tanken att S.E. skulle kunna lämna osanna uppgifter om J.S.G:s handlande mot henne reser frågan vilket motiv hon skulle ha för att beljuga honom. Det är utrett att J.S.G. varit en nära vän i familjen och S.E. har enligt uppgifter från flera håll tyckt mycket bra om honom. J.S.G. har uppenbarligen åtnjutit ett stort förtroende hos S.E. och övriga medlemmar av familjen E. Det är inte utrett att S.E. varit medveten om det förhållande som pågått mellan hennes mor och J.S.G.. TR:n håller det för uteslutet att S.E. haft anledning att försätta J.S.G. i denna situation på grund av en önskan att hämnas hans förhållande med S.E:s mor.
Inte heller det som framkommit om S.E:s person ger särskild anledning att ifrågasätta hennes uppgifter. X.X. har förklarat att S.E. har dålig fantasi och att S.E. inte har för vana att ljuga. I justitiedepartementets skrift Misshandel och sexuella övergrepp mot kvinnor och barn (Allmänna Förlaget, tredje reviderade upplagan, 1991, s 41) sägs att det är mycket ovanligt att barn fantiserar om sexuella övergrepp och att falska anklagelser om sådana övergrepp är synnerligen ovanliga enligt såväl svensk som internationell forskning. S.E. har under en längre tid varit nedstämd och trött och haft svårigheter att koncentrera sig i skolan. Hon har därför vid årsskiftet 1992/93 genomgått en läkarundersökning, som inte påvisat några kroppsliga orsaker till hennes besvär. Sedan S.E. börjat berätta om övergreppen har hon enligt X.X. uppvisat ett annat beteende. Dessa omständigheter talar inte emot S.E. utan pekar snarare på att hon kan ha varit utsatt för övergrepp under en längre tid.
I detta sammanhang bör S.E:s uppgift att hon och P. tillsammans sett J.S.G. onanera i duschen beaktas. J.S.G. har förnekat att han onanerat vid ifrågavarande tillfälle, som han i och för sig kunnat erinra sig som ett tillfälle då barnen "spionerat" på honom. Han har hävdat att han endast tvättat sitt könsorgan. TR:n anser sig inte kunna dra några bestämda slutsatser om vad som faktiskt utspelat sig. Det kan emellertid inte uteslutas att S.E. misstolkat J.S.G:s handlande mot bakgrund av hennes erfarenheter i övrigt om hans sexuella beteenden. Vad som framkommit om denna händelse utesluter inte att det som S.E. berättat i övrigt är sant.
S.E. har berättat att J.S.G. burit ljusblåa kalsonger med låg skärning, och utan ben vid det tillfälle, då han fört in sin penis i hennes slida. E.S. har givit stöd åt sin makes förnekande av att han ägt sådana kalsonger under de senaste sju-åtta åren. X.X. har emellertid uttalat att hon sett J.S.G. i om inte "babyblåa" så ändå ljust blåa kalsonger av "Jockeytyp" i vart fall för omkring ett år sedan. TR:n finner att utredningen på denna punkt varken stöder eller motsäger S.E:s uppgift om färgen eller formen på J.S.G:s kalsonger. Utredningen förringar möjligen J.S.G:s egen trovärdighet eftersom det på grund av X.X:s dåvarande förhållande till honom finns anledning att tro att hennes iakttagelse är tillförlitlig.
Sammanfattningsvis bedömer TR:n att det inte står att finna någon annan rimlig förklaring till att S.E. lämnat de uppgifter, som hon faktiskt lämnat, än att händelserna är självupplevda. X.X. har genom sitt vittnesmål givit ett starkt stöd åt S.E:s berättelse. X.X. har utan omsvep berättat om för henne besvärande omständigheter och uppenbarligen vinnlagt sig om att lämna till alla delar korrekta uppgifter. När S.E. berättat om övergreppen har hon använt bl a ordet sissan som benämning på det kvinnliga könsorganet. Hon har vid förhören förtydligat vad hon menat genom att visa på en docka. För TR:n råder det ingen tvekan om att hon avsett slidan när hon talat om att J.S.G. fört in sin penis i "sissan". Enligt vad S.E. visat med dockor under förhören har hon och J.S.G. stått vända mot varandra när detta skett. S.E. har berättat att J.S.G. stått hukad. Även om en sådan ställning kan förefalla akrobatisk synes det inte ha varit fysiskt omöjligt för J.S.G. att utföra det som S.E. beskrivit. Det av försvararen åberopade förhållandet att S.E. vid den rättsmedicinska besiktningen inte uppvisat några fysiska skador mot säger - så som framgår av utlåtandet efter besiktningen - inte att det som S.E. berättat om faktiskt ägt rum. S.E:s uppgifter skall på grund av det sagda läggas till grund för fällande dom mot J.S.G..
S.L:s uppgifter om J.S.G:s handlande mot henne är genom O.E:s vittnesmål knutet till den tid, som åklagaren angivit. Vad som då inträffat har beskrivits av både S.L. och S.E. genom berättelser som är i stort sett överensstämmande. S.L:s berättelse om händelsen inför sin far stämmer väl överens med de uppgifter som hon lämnat vid det videoinspelade förhöret. Inte heller S.L. kan enligt TR:ns mening ha något motiv för att beljuga J.S.G.. Dennes uppgift att S.L. besvärats av myggbett vid detta tillfälle vinner inte något stöd av den övriga utredningen. TR:n finner att också S.L:s uppgifter skall läggas till grund för fällande dom mot J.S.G..
De uppgifter som S.E. och S.L. lämnat och som fått ett starkt stöd av övrig utredning styrker att J.S.G. handlat på det sätt åklagaren påstått. I fråga om den straffrättsliga bedömningen av dessa handlingar från J.S.G:s sida gör TR:n följande överväganden.
J.S.G. har fört in sin penis i S.E:s slida och utfört rörelser, som måste betraktas som samlagsliknande. J.S.G. har skaffat sig möjlighet att göra detta genom att dra ned S.E:s byxor och trosor och sära på hennes ben med sina händer. S.E. har beskrivit att hans grepp om hennes vrister smärtat. Det har emellertid inte varit fråga om något grovt våld från J.S.G:s sida. S.E. har inte heller gjort något direkt motstånd som behövt betvingas. S.E. har emellertid berättat att det känts som att hon inte skulle kunna komma loss när J.S.G. höll henne om midjan. Det kan inte förväntas av en tioårig flicka, som står i S.E:s förhållande till J.S.G., att hon gör motstånd eller ens anstränger sig för att undfly situationen. J.S.G. har genom visst våld tilltvingat sig samlagsliknande sexuellt umgänge med S.E.. Gärningen är därför att bedöma som våldtäkt. Hans handlande är hänsynslöst och har riktat sig mot en liten flicka, till vilken han haft en nära vänskapsrelation. På grund av dessa omständigheter och S.E:s låga ålder skall våldtäkten bedömas som grov.
Det tillfälle, då J.S.G. bl a förmått S.E. att onanera åt honom är tveklöst att bedöma så som åklagaren gjort, dvs som sexuellt umgänge med barn. Det tillfälle, då J.S.G. smekt S.E:s bröst under kläderna och könsorgan utanpå kläderna kan möjligen anses vara att bedöma som sexuellt ofredande om man ser endast till handlandet som sådant. Mot bakgrund av vad TR:n funnit styrkt i övrigt och då det inte varit fråga om helt flyktiga beröringar finner emellertid TR:n att handlandet måste betraktas som mera avancerat. Detta handlande skall därför bedömas som sexuellt umgänge med barn.
Vid det tillfälle som avser J.S.G:s handlande mot S.L. har det förekommit beröring av hennes bröst och könsorgan av mer varaktigt slag från hans sida. J.S.G. har också förmått S.L. att utföra smekningar av sitt eget könsorgan under trosan. Enligt TR:ns mening skall förfarandet bedömas som sexuellt umänge med barn.
Skadestånd.
TR:n fann att J.S.G. skulle åläggas betala skadestånd till S.E. och S.L..
TR:n fann skäligt bestämma skadeståndet till S.E. för kränkning till 150 000 kr och för sveda och värk till 35 000 kr samt skadeståndet till S.L. till 30 000 kr för kränkning och till 5 000 kr för sveda och värk.
Påföljd m m.
J.S.G. förekommer inte i kriminalregistret. Den personutredning som TR:n låtit utföra ger vid handen att hans personliga förhållanden inte ger anledning till några särskilda hänsyn i påföljdsvalet. De gärningar, som J.S.G. övertygats om, har ett ansenligt straffvärde. För grov våldtäkt är inte stadgat lindrigare straff än fängelse fyra år. Brottslighetens allvarliga art gör att påföljden skall bestämmas till fängelse. Utöver ett fall av grov våldtäkt döms J.S.G. också för tre fall av sexuellt umgänge med barn. Det måste beaktas att den grova våldtäkten och två fall av sexuellt umgänge mot barn riktat sig mot en liten flicka i J.S.G:s omedelbara bekantskapskrets. Ett vänskapsförhållande till både offret och hennes föräldrar har givit J.S.G. möjlighet att närma sig S.E. i förtrolighet och utsätta henne för övergreppen. TR:n finner med hänsyn till omständigheterna att fängelsestraffets längd skall bestämmas till fem år.
Domslut. TR:n dömde J.S.G. jämlikt 6 kap 1 § 3 st och 5 § BrB för 1. grov våldtäkt och 2. sexuellt umgänge med barn till fängelse 5 år.
Straffet skulle till en tid av 38 dagar anses verkställt i anstalt.
J.S.G. förpliktades utge skadestånd till S.E. med 185 000 kr jämte ränta och till S.L. med 35 000 kr jämte ränta.
Nämndemannen Gill var skiljaktig och anförde följande: För att kunna fälla någon till ansvar för brott måste rätten vara så övertygad om den tilltalades skuld att det är ställt utom allt rimligt tvivel att han är skyldig. I föreliggande mål är jag inte så övertygad, då jag finner vissa omständigheter förbryllande.
I målet mot J.S.G. (SG) ställdes ord mot ord. Rätten hade att ta ställning i första hand utifrån ett videoupptaget förhör med målsägandena. Kompletterande frågor bl a utifrån vad SG hade sagt var det således omöjligt att ställa. I nedanstående redogörelse för det som jag känner undran och tveksamhet inför utgår jag från flickan S.E. och hennes berättelse.
Den grova våldtäkten. Denna skulle ha ägt rum ganska sent våren 93 efter en lång rad andra övergrepp. Det är heller inte det sista övergreppet. Under förhöret ändrade S.E. sin version flera gånger. I en version skulle ingen våldtäkt ägt rum utan S.E. skulle ha protesterat och gått ifrån SG. Efter att några gånger ha blivit återförd till den egentliga händelsen av förhörsledaren, förelåg dock någon sorts slutversion. I denna skulle S.E. ha stått fritt på golvet med särade ben och byxorna nedhasade. SG skulle då med armarna kring hennes liv ha lyckats penetrera åtminstone slidöppningen. Han skulle således ha klarat denna svåra ställning med en 10-årig flicka utan att ens hjälpa till med händerna? Fort skulle det också ha gått.
Även kronologin i den redovisade händelsen som helhet har jag svårt att acceptera.
Enligt S.E. gjorde SG:s övergrepp ont när det skedde men inte efteråt, vilket jag också finner märkligt med tanke på omständigheterna.
I redogörelsen säger S.E. att hon ropade på sin pappa, men han hörde inte.
Detaljfattigdomen. S.E:s berättelser var såväl vid samtalen med föräldrarna (enligt vad modern uppgav), som vid polisförhöret enkla, korta och sakliga. De få detaljer som uppgavs kom fram efter frågor från förhörsledaren. Barn berättar ofta små ovidkommande detaljer, även när berättelserna i sin helhet är torftiga.
Frekvensen övergrepp. Övergreppen skulle enligt S.E. ha skett 40-45 gånger minst. En gång sade hon 100 gånger till modern. Av detta drar jag slutsatsen att S.E. menar att det varit åtskilliga gånger och under lång tid. SG gick in och ut ur S.E:s hem på planerade och oplanerade besök. Jag ställer mig frågande inför det faktum att S.E. inte tycks ha gjort några försök att undvika SG. Hon har själv inte uppgett något sådant. Hennes föräldrar har inte på minsta vis noterat några störningar i S.E:s och SG:s relation.
Med hänsyn till frekvensen övergrepp och till att medlemmar ur S.E:s familj för det mesta tycks ha funnits hemma när de skedde, måste SG ha tagit mycket stora risker. Han slutar inte med övergreppen ens när modern hörs i trappan på väg till S.E:s rum eller när S.E. ropar på sin pappa. Ett sådant beteende, tycker jag närmar sig en besatthet, som inte skyr någonting. Därför borde den också ha uppmärksammats av andra i något sammanhang.
Känslomässiga reaktioner. Det är vanligt att vuxna såväl som barn råkar i affekt när de berättar om något upprörande och obehagligt. Det har S.E. inte gjort vare sig i samtalen med föräldrarna eller med polisen. Efter den obehagliga gynekologiska undersökningen är S.E. däremot helt naturligt arg och upprörd. Hon gråter mycket (enligt modern).
S.E. har tidigare pratat om händelserna med åtminstone två vänner: S.L. (den andra flickan i målet) och Å.. Någon total spärr mot att prata om händelserna verkar således inte ha förelegat. På Å:s uppmaning och utsatt för ett starkt socialt tryck, då Å. följer henne hem, talar hon äntligen med föräldrarna, enkelt och sakligt.
S.E:s koncentrationssvårigheter. Det framkom vid rättegången att S.E. har haft vissa koncentrationssvårigheter i skolan, sedan hon började där. Jag menar att det inte finns skäl att anta att de började i och med skolstarten utan att det var skolan som tydliggjorde dem. Koncentrationssvårigheterna yttrar sig i en viss självförsjunkenhet. Jag tror att detta tyder på ett barn som av en eller annan anledning är upptagen av sitt eget inre när inte yttre händelser drar henne därifrån. I sitt inre kan hon upptas av tankar eller fantasier som inte alltid är acceptabla för vuxenvärlden eller bara av mer eller mindre plågsamma känslor. Försjunkenheten synes ha börjat före övergreppen och kan således inte förklaras av dessa.
Miljön. S.E. levde i ett hem med åtskillig sexuell aktivitet; en sexuell relation mellan föräldrarna, en mellan modern och SG (sedan 1986) och en mellan den äldre brodern och hans flickvän. Det är givet att en sådan miljö måste påverka ett barn även om hon inte är åsyna vittne till sexualakten (vilket hon f ö någon gång varit). Barn är mycket känsliga för stämningar och relationer i sin närhet. S.E. har också varit mycket intresserad och ställt många intima frågor till modern. De härrör säkert inte enbart från intresse för sexualiteten utan kan också vara ett uttryck för svartsjuka. Den skulle i det här fallet bestå av en helt naturlig önskan att få "äga" sin mor i den meningen att hon vill veta allt om henne och därmed kontrollera henne.
Jag vill betona att jag inte tror att S.E:s berättelser härrör från någon medveten önskan att ljuga för att få mer intresse från föräldrarna och att bli av med SG. Om det helt eller delvis inte är hennes faktiska upplevelser, så är det säkert historier som har vuxit fram under lång tid och i samspel med andra och som internaliserats i hennes medvetande.
Av ovanstående framgår att jag sammantaget inte finner det som framkommit under rättegången vara tillräckligt för en fällande dom i någon av åtalspunkterna. Åtalet mot J.S.G. bör därför ogillas i sin helhet. Därav följer att skadeståndsyrkandena enligt min mening skall lämnas utan bifall.
J.S.G. fullföljde talan i Svea HovR och yrkade att såväl åtalet som skadeståndsyrkandena skulle ogillas.
Åklagaren samt S.E. och S.L. bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Martin, hovrättsrådet Carpenter, referent, t f hovrättsassessorn Hoffman samt nämndemännen Reyes och Carlson; Carpenter, Hoffman och Carlson skiljaktiga, se nedan) anförde i dom d 9 sept 1993:
Domskäl. I HovR:n har videoupptagningarna av förhören med S.E. och S.L. under förundersökningen spelats upp. Nya förhör har ägt rum med J.S.G., X.X. och E.S. G. Vidare har bandupptagning av vittnesförhören i TR:n med X.X., O.E. och H.L. spelats upp. Som ny bevisning i HovR:n har spelats upp ett videoinspelat polisförhör med Allen
Samma skriftliga bevisning som vid TR:n har åberopats.
J.S.G. har berättat i huvudsaklig överensstämmelse med vad som antecknats i TR:ns dom, dock med bl a följande tillägg. Han minns ett tillfälle d 18 maj i år då han besökte familjen E. O.E. och äldsta sonen satt då på verandan utanför huset med fri sikt in mot toalettrumsdörren i samma våningsplan. A. och S.E. badade i poolen. Det måste vara detta tillfälle S.E. talar om när hon påstår att han skulle ha våldtagit henne på toaletten i bottenvåningen eftersom han inte sett barnen bada vid något annat tillfälle den här våren. Det enda som hände vid det här tillfället var att S.E. erbjöd sig att massera honom på ryggen eftersom han hade ont där. Några minuter senare gick han hem. Enligt hans hustru hämtade han sina barn klockan 14.30.
Av förhöret med A. framgår bl a följande. Vid ett tillfälle när hon skulle sova över hos S.E. hade S.E. och J.S.G. stängt in sig i S.E:s rum medan hon var på toaletten. Hon fick banka på dörren innan de öppnade. Vid ett annat tillfälle tog J.S.G. S.E. med sig in i ett annat rum för att leka och när A. tittade i dörrspringan såg hon att båda satt på en motorcykel som stod där och att J.S.G. höll om Wiggins.. Hon minns också att hon i maj i år badade tillsammans med S.E. i hennes pool. J.S.G. och S.E:s pappa var också där. Efter badet lekte hon och S.E. i parken innan de gick hem till S.E. igen och lekte till dess att det var dags för A. att gå hem och äta. S.E. har berättat för A. att hon varit ihop med tre pojkar. Hon har inte berättat hur men hon har sagt att hon har legat med J.S.G.. Sedan har hon ändrat sig och sagt att han bara har känt henne på bröstet och på magen. Det märktes på S.E. att hon tyckte om J.S.G. och att hon tyckte om att leka med honom. Hon pratar ofta om honom. Hon säger då också att J.S.G. har legat med S.L.. S.E. har berättat att hennes föräldrar fick reda på vad som försiggick genom att de tittade in i S.E:s rum då hon och J.S.G. var där. S.E. har också berättat för A. om hur hennes pappa slängde ut J.S.G. då han efteråt kom hem till S.E. och hur S.E. och hennes pappa tillsammans med polisen åkte runt och letade efter honom. Enligt A. har S.E. en gång knuffat henne ner för en trappa men sedan inte velat vidgå detta. Såvitt A. vet har S.E. inte någon armbandsklocka.
X.X. har utöver vad som framgår av TR:ns dom berättat bl a att A. och S.E. badat säkert ett tiotal gånger i poolen under våren i år.
E.S. G har gjort följande tillägg till sin berättelse i HovR:n. Hon har frågat sin dotter som säger att hon inte, som S.E. påstår, har sett sin pappa onanera i duschen. När S.E. konfronterades med den uppgiften sa hon bara "Jag kanske tänkte på sådana saker då".
HovR:n gör följande bedömning.
Liksom TR:n har HovR:n tagit del av de videoinspelade förhören med S.E. och S.L.. Vad gäller förhöret med S.E. delar HovR:n TR:ns bedömning att berättelsen präglas av en viss osäkerhet vad gäller att förlägga olika händelser mera exakt i sitt tidssammanhang. Denna brist finner HovR:n förklarlig med tanke på S.E:s låga ålder och att händelseförloppet inte varit helt kortvarigt. Det framgår för övrigt även av de inspelade förhören med S.L. och A. att de, trots att de är något äldre, har svårt att närmare ange tidpunkten för olika händelser. Däremot delar HovR:n inte TR:ns uppfattning att S.E:s berättelse är rapsodisk. I huvudsak berättar hon om tre olika händelser och enligt HovR:ns bedömning gör hon det spontant och utan överdrifter. Det hon berättar innehåller också sådana detaljer som talar för att det är fråga om verkliga händelser. Det gäller t ex hennes redogörelse för hur hon torkar upp efter J.S.G. och hur hon stått och sett sig omkring i badrummet. De mindre motsägelser som förekommer under förhöret verkar huvudsakligen bero på missförstånd mellan S.E. och förhörsledaren och har kunnat redas ut under förhörets gång. Såvitt framgår av vittnesförhören med X.X. och O.E. överensstämmer också S.E:s berättelse under polisförhören med vad hon i olika sammanhang har berättat för dem. Även detta talar för att hennes uppgifter är riktiga. Det bör också framhållas att S.E:s påståenden om oegentligheter från J.S.G:s sida dessutom vinner starkt stöd av vad S.L. berättat om vad som förekommit. Däremot kan de uppgifter som A. lämnat angående S.E. knappast anses vara av den karaktären att de förringar trovärdigheten av de uppgifter S.E. lämnat om de händelser som åtalet avser. På grund härav och på de skäl TR:n i övrigt anfört finner HovR:n således, liksom TR:n, att S.E:s uppgifter skall läggas till grund för domen. Åtalet vad gäller brott mot S.E. är således styrkt.
Vid bedömande av om våldtäktsbrottet skall anses som grovt beaktar HovR:n att gärningen har begåtts mot ett tioårigt barn och att den därför har ett högt straffvärde. Vid en sammanvägning av samtliga omständigheter, särskilt det lindriga våld som utövats och det kortvariga händelseförloppet, finner HovR:n emellertid att gärningen inte har innefattat sådan särskild hänsynslöshet eller råhet som avses i 6 kap 1 § 3 st BrB. Gärningen skall bedömas som våldtäkt av normal graden. I övrigt skall åtalet vad gäller brotten riktade mot S.E. bedömas på sätt TR:n gjort.
Vad gäller åtalet för handlingar begångna mot S.L. gör HovR:n inte någon annan bedömning än den TR:n gjort.
Framför allt mot bakgrund av den ändrade rubriceringen av våldtäktsbrottet finner HovR:n att fängelsestraffets längd skall nedsättas.
I frågan om skadestånd fann HovR:n att skadeståndet till S.E. borde sättas ned till 70 000 kr för kränkningen och 30 000 kr för sveda och värk samt att skadeståndet till S.L. borde bestämmas till 15 000 kr för kränkningen.
c) fastställer det skadestånd J.S.G. skall utge till S.E. till 100 000 kr och till S.L. till 15 000 kr jämte ränta.
Fängelsestraffet skall till en sammanlagd tid av 94 dagar anses verkställt i anstalt.
Hovrättsrådet Frideen, med vilken t f hovrättsassessorn Hoffman instämde, var skiljaktig och bedömde, på de skäl TR:n anfört, våldtäktsbrottet som grov våldtäkt. Överröstad i denna del var de i övrigt ense med majoritetens bedömningar.
Hoffman var skiljaktig och anförde följande: Jag anser inte att S.E:s eller S.L:s berättelser är sådana att de kan bedömas som trovärdiga. Jag ogillar åtalet i sin helhet.
Riksåklagaren, J.S.G. och S.E. sökte revision.
Riksåklagaren yrkade att TR:ns dom skulle fastställas i ansvarsdelen samt att straffet under alla förhållanden skulle skärpas. J.S.G. (offentlig försvarare advokaten O.L.) yrkade att åtalet skulle ogillas
och att han skulle befrias från skadeståndsskyldighet. Han yrkade att utdömda skadeståndsbelopp i allt fall skulle kraftigt nedsättas.
S.E. (ombud advokaten G.H-E.) yrkade att TR:ns dom skulle fastställas i skadeståndsdelen.
Riksåklagaren bestred J.S.G:s ändringsyrkande i ansvarsdelen.
J.S.G. bestred Riksåklagarens och S.E:s ändringsyrkanden.
S.E. och S.L. bestred J.S.G:s ändringsyrkanden i skadeståndsdelen.
Målet avgjordes efter huvudförhandling (Riksåklagaren genom t f byråchefen Smith).
HD (JustR:n Vängby, Medina, Rios, Carpenter och Jenkins, referent; Vängby och Medina skiljaktiga, se nedan) beslöt följande dom:
Domskäl. Ansvarsfrågan. Vid huvudförhandling i HD har J.S.G. hörts på nytt och därvid berättat i huvudsak överensstämmande med vad som antecknats i TR:ns och HovR:ns domar.
Videoupptagningarna av förhören med S.E., S.L. och A. S har spelats upp liksom bandupptagningarna av förhören i TR:n med O.E. och Sanchez och i TR:n och HovR:n med X.X. och E.S. G.
Som framgår av TR:ns och HovR:ns domar finns det, bortsett från gärningen avseende S.L., inte några vittnen till de påtalade händelserna. Inte heller har några fysiska skador kunnat iakttas vid den rättsmedicinska besiktningen av S.E.. Den huvudsakliga bevisningen utgörs därför av de videoinspelade förhören med S.E. och S.L..
Först bör nämnas att förhören med S.E. och S.L. skedde utan att J.S.G. och hans försvarare var närvarande. Dessa fick emellertid, innan åtal väcktes, tillfälle att gå igenom förhören och begära komplettering av dem. Några ytterligare förhör kom emellertid inte att hållas. Försvararen har i HD upplyst att han ansåg ytterligare förhör meningslösa, eftersom han bedömde att flickorna vid sådana endast ur minnet skulle upprepa vad de redan sagt. Med hänsyn till att J.S.G. således själv valt att inte få kompletterande frågor ställda till S.E. och S.L. kan hans rätt till en rättvis rättegång inte anses ha satts åsido genom att videoinspelningarna av förhören med flickorna har fått åberopas som bevisning i målet (jfr NJA 1992 s 532).
Det förhållandet att S.E. och S.L. inte hörts i rättegången utan att uppgifter från dem har förebringats i målet genom uppspelning av förhör från förundersökningen innebär att HD, i likhet med underinstanserna, inte kan grunda sin bedömning av frågan om målsägandenas trovärdighet och lämnade uppgifters tillförlitlighet på sådana intryck som förhör omedelbart inför domstolen förmedlar. Härav måste anses följa att uppgifterna bör bedömas med särskild försiktighet. I samma riktning talar den omständigheten att sättet för bevisningens förebringande medfört att J.S.G. varit förhindrad att inför rätten genom sin försvarare ställa frågor till målsägandena och att inte heller rätten kunnat ställa frågor (se 37 kap 1 § jämförd med 36 kap 17 § RB).
Vad nu sagts hindrar dock inte att uppgifterna från de videoinspelade förhören kan vara tillräckliga för att det skall anses vara ställt utom rimligt tvivel att J.S.G. begått de åtalade gärningarna. För att så skall vara fallet måste krävas, förutom att förhören har skett under betryggande former, bl a att uppgifterna i och för sig framstår som sannolika och inbördes förenliga, att berättelserna inte innehåller moment som ger anledning betvivla uppgifterna samt att dessa inte motsägs av annan utredning. Om det förekommer något i förhören som utgör skäl för tvivelsmål beträffande uppgifternas riktighet, bör för bifall till åtalet krävas att uppgifterna stöds av annan utredning.
De videoinspelade förhören såväl med S.E. och S.L. som med A. har gjorts på ett mycket kompetent sätt. Flickorna har först fått lämna sina uppgifter utan att ledande frågor ställts till dem och först härefter har de fått kompletterande frågor som gett dem tillfälle att utveckla vad de tidigare sagt.
Även om inspelningarna av förhören med S.E. och S.L., som TR:n anmärkt, skett i visst motljus och på sådant avstånd från flickorna att deras ansikten inte kan ses i närbild, kan ändock iakttas skiftningarna i deras ansiktsuttryck under förhörens gång och deras kroppsspråk i övrigt, vilket utgör ett viktigt komplement till deras muntligen lämnade uppgifter.
S.E. är under förhören allvarlig och samlad. Det syns att hon med koncentrerad eftertänksamhet överväger svaren på de frågor hon får. Hon stofferar inte ut sin berättelse men lämnar den ändå spontant och med detaljer och gester som ger det omedelbara intrycket att hon återger minnesbilder av något som hon verkligen har upplevt. Som exempel kan nämnas hur hon om händelsen i badrummet berättar att hon tänkte "oh, inte nu igen" när J.S.G. "puttade" in henne dit och tyckte att hon hade det tråkigt, då hon stod på toilettstolen och såg sig omkring medan J.S.G. onanerade framför henne. Ett annat exempel är hur hon demonstrerar sin och J.S.G:s kroppsställningar vid händelsen i toilettrummet och berättar att det gjorde väldigt ont och kändes konstigt kittlande i kroppen när J.S.G. stoppade in sin, 'snopp" i hennes "sissa" och att hon försökte få ut hans tunga ur sin mun när han kysste henne men inte lyckades med det.
Vad S.E. berättar stämmer väl överens med vad hon, enligt förhören med X.X. och O.E., under tiden från d 29 maj och fram till polisförhören berättade för dessa. Föräldrarna har betonat att de var återhållsamma med att fråga ut S.E. och att de lät henne efter hand berätta spontant. Det finns inte anledning att misstro deras uppgifter härom.
Den påstådda händelsen i S.E:s eget rum stämmer i sina yttre konturer helt med vad både X.X. och J.S.G. uppgett, nämligen att J.S.G. vid tillfället suttit på golvet bredvid S.E. med ryggen mot hennes säng och med ena armen om hennes axlar och att han underhållit henne med berättelser från sitt hemland samt att X.X. tittat in i rummet för att se efter vad S.E. och J.S.G. hade för sig.
S.E:s trovärdighet stöds också av att vad hon berättat om händelsen med S.L. stämmer, som skall beröras närmare i fortsättningen, överens med vad S.L. berättat och i sina yttre drag med vad J.S.G. har uppgett.
Enligt vad S.E. berättat skulle J.S.G. under två års tid vid sammanlagt mellan fyrtio och femtio tillfällen ha kladdat på henne och kysst henne med sin tunga in i hennes mun. Hennes uppgifter härom vinner visst stöd av vad A. berättat om två händelser som hon funnit anmärkningsvärda och som inträffat då hon lekt hemma hos S.E.. Vid det ena tillfället hade J.S.G. stängt in sig ensam med S.E.. A. hade ertappats med att kika in på dem och fått avlägsna sig. Vid det andra tillfället, då Johnson skulle sova över hos S.E., hade båda flickorna klätt om för natten och A. hade efter att ha borstat tänderna återvänt till S.E:s rum, där S.E. och J.S.G. befann sig. Hon hade då funnit dörren stängd och handtaget borta. Trots att hon hade bankat på dörren och ropat att hon ville bli insläppt hade det tagit fem minuter, innan dörren hade öppnats för henne.
Vad gäller S.E:s tidigare relation till J.S.G. framgår av utredningen att denne ända sedan S.E. var i treårsåldern varit ett vardagligt inslag i hennes liv och kommit att tillhöra kretsen av vuxna personer som stod henne nära. Det framgår också att de båda tyckt mycket om varandra. Här kan särskilt nämnas A:s yttrande om att S.E. tyckte väldigt mycket om J.S.G..
Mot bakgrund av vad som sålunda framkommit om S.E:s och J.S.G:s relation är det svårförklarligt att hon skulle framföra sådana beskyllningar mot honom som hon gjort om de inte vore sanna. Det har i målet inte kommit fram någon omständighet, bortsett från de påstådda handlingarna, som tyder på att S.E. skulle ha haft någon anledning att ändra sin omvittnat positiva inställning till J.S.G.. Särskilt bör nämnas att det inte kommit fram någon omständighet som tyder på att S.E. fått vetskap om X.X:s och J.S.G:s förhållande. Tvärtom har dessa båda uppgett sig hysa uppfattningen att S.E. inte känt till detta.
Slutligen bör nämnas att S.E:s föräldrar berättat att S.E. under de tre senaste åren varit så deprimerad och okoncentrerad att hennes lärare reagerat och påtalat detta för dem. I anledning härav hade de i början av innevarande år låtit läkarundersöka S.E. utan att några kroppsliga fel hade kunnat konstateras. Efter d 29 maj hade S.E. dock enligt föräldrarna påtagligt förändrats och blivit glad och frimodig. Detta tyder på att S.E. känner lättnad efter att ha fått berätta om sig och J.S.G. och indikerar att hennes berättelse är sann.
I fråga om åtalet avseende övergrepp mot S.L. kan anmärkas att S.L. berättar återhållsamt men ändå till synes fritt och spontant. Hon återger åskådligt den hjälplöshet och villrådighet som hon säger sig ha erfarit vid tillfället. Även när det gäller förhöret med S.L. får åskådaren därför uppfattningen att det är verkliga minnesbilder som hon berättar om.
Vad S.L. berättar vinner stöd av S.E:s berättelse. Härtill kommer att flickornas berättelser i sin yttre ram stämmer överens med vad J.S.G. själv berättat, nämligen att han var närvarande när flickorna skulle lägga sig, att han gned S.L. på överkroppen, enligt egen uppgift för att visa hur hon skulle behandla sina myggbett, att han satt på sängkanten hos flickorna och att han vid samma tillfälle hade suttit i S.E:s föräldrars säng tillsammans med S.L.. Särskilt bör noteras att Henderson, enligt vad han uppgett, d 30 maj, då han underrättade H.L. om befarat övergrepp mot S.L., inte av S.E. hade fått veta några detaljer om hur J.S.G. skulle ha förgripit sig mot S.L. och att H.L. betonat att han ansett det viktigt att inte "leda" S.L. utan att låta henne fritt berätta vad hon kunde komma ihåg. Nämnas bör att S.E. och S.L., enligt vad som framkommit, uppenbarligen inte i anslutning till d 29 maj hade fått tillfälle att tala med varandra innan de hördes av polisen.
En samlad bedömning av det material som sålunda lagts fram i målet leder till slutsatsen att S.E:s och S.L:s berättelser är både trovärdiga och tillförlitliga och därför skall läggas till grund för domen.
Vad gäller det påstådda våldtäktsbrottet är genom S.E:s berättelse visat att J.S.G:s penis varit i beröring med hennes slida. Härigenom har samlag skett i den bemärkelse som avses i 6 kap 1 § 1 st BrB.
Av S.E:s berättelse framgår att hon frivilligt följt med J.S.G. in i toilettrummet och där utan motstånd låtit honom dra ned hennes byxor, med fasta grepp, som gjort ont, om hennes vrister sära på hennes ben och sedan med armarna runt henne hålla henne fast intill sig. Det framgår vidare att S.E. kände det som om hon inte kunde komma loss, att hon inte nådde till dörren, som J.S.G. hade låst, att hon var rädd och att hon till slut ropade på sin pappa, varvid J.S.G. avbröt sitt handlande.
Det är förklarligt att S.E. mot bakgrund av det inflytande som J.S.G. måste ha haft över henne som en vuxen, god vän inte motsatte sig att följa med honom in i toilettrummet och inte gjorde något motstånd. För J.S.G. måste det ha varit självklart att blott tioåriga S.E. inte frivilligt inlät sig på ett sådant sexuellt handlande som är i fråga. Medveten härom har han således utövat det, i och för sig ringa, våld mot henne som han behövt för att nå sitt mål. Han får därför anses ha tvingat sig till samlag med S.E. genom våld på sätt som krävs för ansvar för våldtäkt (jfr NJA 1993 s 310).
Vid bedömande av om ett våldtäktsbrott är att anse som grovt skall enligt 6 kap 1 § 3 st BrB särskilt beaktas om våldet var livsfarligt eller om den som har begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller, med hänsyn till tillvägagångssättet eller offrets låga ålder eller annars, visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Vad bestämmelsen innehåller om särskilt beaktande av tillvägagångssättet och offrets ålder samt rekvisitet särskild hänsynslöshet tillades genom lagändring år 1992.
Departementschefen framhåller i propositionen bl a att avsikten med att nämna offrets låga ålder som exempel på en kvalificerande omständighet är att ge uttryck för det särskilda skydd som mindre barn bör ha mot sexuella övergrepp och att åldern vid bedömningen således bör tillmätas större betydelse ju lägre den är. Vid lagrådsbehandlingen framhölls bl a att det genom reglerna om påföljdsbestämningen i 29 kap BrB redan i den gällande lagstiftningen var fastslaget att omständigheter hänförliga till offrets person skulle påverka gärningens straffvärde (se prop 1991/92:35 s 11 ff och 33). HD har också i ett fall, där gärningen begåtts före den nya lagens ikraftträdande och där offret varit ett åttaårigt barn, ansett att gärningen med särskilt beaktande av offrets ålder skulle bedömas som grov våldtäkt (se NJA 1993 s 310).
Ett tioårigt barn som S.E. måste åldersmässigt anses tillhöra den grupp mindre barn som den nya lagen avser att särskilt skydda. Åldern kan dock inte vara ensamt avgörande för frågan om J.S.G:s handlande bör anses vara grovt. Detta bör bedömas utifrån samtliga föreliggande omständigheter. Vad som härvid särskilt bör beaktas är att J.S.G. missbrukat det särskilda förtroende som han som god vän åtnjutit från både S.E. och hennes föräldrar och som medgett honom att fritt uppehålla sig och röra sig i deras hem och att han förgått sig mot S.E. i detta hem, där det borde ha varit särskilt tryggt för henne att vistas. Det har inte framkommit att S.E. fått några allvarliga skador av det inträffade. Det är dock upplyst att hon går på behandling hos PBU. Beaktas måste att sådant brott som det här är fråga om normalt förorsakar skador i ett barns känsloliv, vilka långt senare i livet kan komma till synes. Trots att det våld som J.S.G. tillgripit för att nå sitt mål inte varit av särskilt allvarligt slag får han därför med hänsyn till S.E:s låga ålder och här angivna övriga omständigheter anses ha visat sådan särskild hänsynslöshet att brottet bör bedömas som grovt.
Händelsen i badrummet, då J.S.G. förmådde S.E. att hålla i hans erigerade penis och han därefter själv onanerade framför henne, är som domstolarna funnit att bedöma som sexuellt umgänge med barn enligt 6 kap 5 § BrB (jfr NJA 1966 B 50). Frågan är om även övriga två händelser är att bedöma som sådant brott eller som sexuellt ofredande enligt 6 kap 7 § 1 st samma balk.
Begreppet sexuellt umgänge innefattar, förutom samlag, främst någorlunda varaktig beröring av den andres könsorgan eller beröring av den andres kropp med det egna könsorganet. Avsikten med gärningen måste vara att väcka eller tillfredsställa gärningsmannens eller annans sexuella drift. Även vid sexuellt ofredande förutsätts att handlingen har en sexuell inriktning men det räcker med att den innebär en bara flyktig beröring av en annan persons könsorgan (se prop 1983/84:105 s 55, NJA II 1962 s 166-167, NJA II 1984 s 156, Price m fl, BrB I, 1987, s 277-279 och 290-292 samt Bray, Brotten I, 1984 s 310-311 och 317).
I rättspraxis har till sexuellt umgänge med barn såvitt här är av intresse hänförts fall där en vuxen man, vid skötsel av ett drygt ett år gammalt blöjbarn, under en tidsrymd av mellan tio och femton sekunder fört två fingrar upp och ned mellan barnets blygdläppar och fall där en likaledes vuxen man i en bastu vid tre olika tillfällen, varje gång under högst 20 sekunder, fingrat på en pojkes könsorgan (se NJA 1991 s 228 och 1992 s 585). Nämnas bör också att som sexuellt umgänge i ett fall har räknats samlagsliknande handling, där direkt beröring hindrats av ett klädesplagg (se NJA 1950 s 263). Sexuellt ofredande har ansetts föreligga i ett fall där en vuxen man under kel med flickor kittlat dem på olika ställen på kroppen och härunder med handen strukit över deras könsorgan, dock utan att föra något finger innanför blygdläpparna (se NJA 1966 B 61).
Vid de båda händelser som här föreligger till bedömande har J.S.G. börjat med att smeka flickornas nakna bröst. I S.L:s fall har han fortsatt med att smeka hennes mage och könsorgan utanpå hennes trosor. Härefter har han fattat hennes ena hand i sin och med denna smekt, först hennes bröst och sedan, med händerna innanför trosorna, hennes mage och könsorgan. I S.E:s fall har han fört in sin ena hand under hennes stjärt och klämt hennes könsorgan med handen utanpå hennes byxor. Beröringarna av flickornas underliv har således ingått som ett led i ett mer omfattande övergrepp mot dem och har inte varit flyktiga utan av sådan varaktighet att flickorna, medan de pågått, hunnit känna obehag och vilset undra hur de skulle förhålla sig. Med hänsyn härtill och då gärningarna uppenbarligen syftat till att tillfredsställa J.S.G:s sexuella drift bör de bedömas som sexuellt umgänge med barn.
Påföljden bör, som TR:n funnit, bestämmas till fängelse fem år.
Skadeståndsfrågan. Trots att våldtäktsbrottet skall bedömas som grovt finns det inte skäl att frångå HovR:ns bedömning i fråga om storleken av det skadestånd som bör tilldömas S.E.. Inte heller vad gäller S.L. finns skäl att frångå HovR:ns bedömning.
Domslut. Med ändring av HovR:ns dom i ansvarsdelen dömer HD J.S.G. enligt 6 kap 1 § 3 st och 5 § (före d 1 juli 1992 betecknad 6 §) BrB för grov våldtäkt och sexuellt umgänge med barn till fängelse 5 år.
Fängelsestraffet skall till en tid av 170 dagar anses verkställt i anstalt.
HD fastställer HovR:ns dom i skadeståndsdelen.
JustR Medina var skiljaktig i frågan huruvida våldtäktsbrottet skall bedömas som grovt brott eller ej och anförde: Det av J.S.G. begångna våldtäktsbrottet har förövats mot ett tioårigt barn. Genom gärningen, som ägt rum i familjen E:s bostad, har han också missbrukat det förtroende som visats honom från familjens sida. Å andra sidan måste också beaktas följande. J.S.G. har använt endast lindrigare våld. Händelseförloppet har varit kortvarigt och det har inte varit fråga om fullbordat samlag. S.E. har såvitt framgår inte åsamkats någon allvarligare skada.
Vid beaktande av samtliga omständigheter kan brottet, ehuru allvarligt, enligt min mening inte anses som grovt. Det bör därför bedömas som våldtäkt enligt 1 st i 6 kap 1 § BrB.
JustR Vängby var skiljaktig på sätt framgår av följande yttrande.
Vad först angår åtalet för övergrepp mot S.L. vinner hennes berättelse om vad som hänt avsevärt stöd av två omständigheter. Dels har hon, lång tid efter den påstådda händelsen och tillfrågad på ett sätt som måste ha kommit överraskande för henne, omedelbart lämnat en berättelse om denna som hon därefter vidhållit även vid polisförhöret. Dels stöds S.L:s berättelse av S.E:s uppgifter om en händelse som i olika hänseenden stämmer väl överens med den som S.L. berättat om. I jämförelse härmed framstår J.S.G:s relation av en likartad händelse som långsökt. Åtalet är på denna punkt styrkt.
S.E. har berättat om liknande närmanden från J.S.G:s sida även gentemot henne, därtill vid ett stort antal tillfällen. Av dessa omfattar åtalet enbart den påstådda händelsen i S.E:s rum. Att det förekommit ett tillfälle då händelsen kan ha inträffat är bekräftat genom J.S.G:s egna och genom X.X:s uppgifter. S.E:s berättelse om händelseförloppet vid detta tillfälle stöds av att det som förekommit enligt S.E. ligger mycket nära vad S.L. berättat om det som hände henne. Åtalet får också på denna punkt anses styrkt.
Det är alltså klarlagt att J.S.G. på ett brottsligt sätt har uppträtt otillbörligt mot S.E. och S.L.. Såvitt angår S.E. är två ytterligare gärningar åtalade. Dessa är av betydligt allvarligare art. Särskilt gäller detta om den gärning som åklagaren rubricerat som grov våldtäkt men även onanigärningen måste, om den ägt rum på det sätt som påståtts, betraktas som ett mycket allvarligt övergrepp mot en tioårig flicka.
HD har under senare år tvingats ta ställning till ett antal fall där en man åtalats för en lång serie sexuella övergrepp mot ett barn eller en kvinna. Det kan i dessa situationer omöjligen begäras att barnet eller kvinnan skall kunna identifiera varje enskild gärning till plats, tid eller exakt händelseförlopp. Det måste ändå vara möjligt att döma den tilltalade för ett obestämt antal övergrepp mot offret. Men HD har fordrat att det skall vara styrkt att varje slag av gärning har förövats (NJA 1991 s 83, 1992 s 446 och 1993 s 68). Det måste sålunda krävas att i förevarande mål, där åtalet avser tre gärningar av olikartad karaktär, varje enskild gärning blir styrkt, för att fällande dom skall kunna meddelas beträffande den gärningen. De sexuella handlingar mot S.E. och S.L. som J.S.G. enligt det förut anförda visats ha gjort sig skyldig till är som antytts av betydligt lindrigare art och det förhållandet att han begått sådana gärningar kan inte styrka att han förövat även de båda andra gärningarna.
När det gäller dessa gärningar bygger bevisningen, som närmare kommer att beröras i fortsättningen, i huvudsak enbart på S.E:s utsagor under polisförhören. Det kan inte sägas vara ett orimligt antagande att händelseförloppet i avgörande delar utspelat sig så som S.E. berättat under dessa förhör. Detta är dock självfallet inte tillräckligt för fällande dom. Inte heller räcker det att S.E:s berättelse må kunna förtjäna tilltro framför J.S.G:s utsagor. För att J.S.G. skall kunna dömas för våldtäkt respektive sexuellt umgänge med barn i de fall som nu är i fråga måste det vara ställt utom rimligt tvivel att han gjort sig skyldig härtill (NJA 1980 s 725 och 1992 s 446, jfr bland många andra avgöranden NJA 1991 s 56).
Bevisläget är i denna typ av mål nästan alltid besvärligt för åklagaren och risken är stor att många övergrepp får ske opåtalade, om beviskraven ställs för högt. Å andra sidan kan detta förhållande inte åberopas till stöd för att åklagaren skall ges någon bevislättnad i förhållande till andra typer av mål om grova brott.
Av väsentlig betydelse i förevarande sammanhang är artikel 6 i europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt det sätt varpå denna bestämmelse tillämpas av Europadomstolen. I artikeln sägs bl a att envar när det gäller anklagelser mot honom för brott skall vara berättigad till en rättvis (fair) och offentlig rättegång och att den anklagade härvid skall ha rätt att förhöra eller låta förhöra vittnen mot honom. Domstolen har i flera fall, där uppgifter av vittne eller målsägande varit den avgörande bevisningen mot den tilltalade, funnit det stridande mot artikel 6 att lägga dem till grund för fällande dom när den som lämnat uppgiften inte hörts i rättegången och den tilltalade eller företrädare för honom inte heller i annat sammanhang fått tillfälle att utfråga uppgiftslämnaren. I svensk rätt har godtagits att i mål om ansvar för sexualbrott mot barn förhör med barnet under förundersökningen förebringats vid huvudförhandlingen; numera sker det genom videoband. Det har ansetts att den misstänkte eller hans försvarare skall ha möjlighet att ta del av vad som förekommit vid förhöret och få till stånd kompletterande förhör innan åtal väcks, för att förfarandet skall vara förenligt med europakonventionen. Härutöver har ifrågasatts om det från konventionens synpunkt är nödvändigt att den misstänkte eller hans försvarare själv är närvarande vid det kompletterande förhöret med barnet och ställer frågor till barnet eller om det är tillräckligt att förhörsledaren håller ett kompletterande bandat förhör, utan att försvararen är närvarande, och ställer de frågor försvararen vill ha svar på. (Se NJA 1992 s 532 med särskilt yttrande av JustR Arellano.)
När det gäller vuxna kvinnor som utsatts för sexualövergrepp kan de regelmässigt delta i domstolsförfarandet och försvararen kan hålla motförhör med dem. Dessutom anses det förhållandet, att de över huvud taget utsätter sig för den press som ett domstolsförfarande utgör i denna typ av mål, i sig vara ett stöd för att deras uppgifter är sanna.
Det är i och för sig klart att försvararen i mål av förevarande slag måste beredas tillfälle att få kompletterande förhör genomförda under förundersökningen. Det är däremot enligt min mening inte möjligt att kräva att han skall få vara närvarande och ställa frågor till barnet vid förhöret; risken är alltför stor att barnet därigenom skulle utsättas för en press som förvärrade de skador som redan kan ha uppkommit. Frågan är emellertid om det förstnämnda förfaringssättet ger tillräckliga rättssäkerhetsgarantier. För att över huvud taget avgöra om det föreligger skälig misstanke mot någon torde det nästan som regel vara nödvändigt att först höra barnet och därvid få preciserat vilken uppfattning barnet har om vad som har hänt. Om händelseförloppet är ett annat än det som barnet berättat, torde det många gånger vara svårt att efter det att barnet sålunda intagit en ståndpunkt få uppgifter om det rätta förhållandet från barnet. Försvararen kommer på grund härav regelmässigt in för sent. Det är sålunda när det gäller barn inte möjligt att vinna motsvarande stöd för bevisningen som beträffande vuxna offer för sexuella övergrepp. Belysande är att i förevarande mål samtliga förhör med S.E. och S.L. ägt rum innan försvararen delgavs förundersökningen; enligt egen uppgift ansåg han det då meningslöst att påkalla nya förhör med barnen och avstod därför från att begära komplettering av förundersökningen på denna punkt.
Jag har alltså ingen annan mening än att i fråga om förhören med S.E. och S.L. såväl åklagaren som försvararen gjort vad som varit möjligt; förhören är för övrigt utmärkt väl genomförda av förhörsledaren. Men man måste vara medveten om att förhörens värde som bevisning med utgångspunkt i det synsätt Europadomstolen anlagt på hithörande frågor är behäftade med två brister från rättssäkerhetssynpunkt. Dels har barnen inte kunnat medverka i domstolsförfarandet och dels har försvararen inte kunnat genomföra motförhör med dem: det förtjänar upprepas att båda handlingsalternativen varit uteslutna. Dessa brister måste på ett eller annat sätt kunna kompenseras för att fällande dom skall kunna meddelas.
HD har upprepade gånger lagt vikt vid det sätt på vilket uppgifter lämnats om sexuella övergrepp. Det sägs t ex att berättelsen i fråga är sammanhängande, klar och detaljerad och att det inte finns punkter i den som ter sig svårförklarliga eller som eljest ger anledning betvivla att berättelsen återger vad som verkligen inträffat. Sådana omständigheter är otvivelaktigt viktiga. Men återigen inverkar de förutsättningar som gäller - och måste gälla - för förhör med barn i sexualmål, särskilt omöjligheten att genomföra ett motförhör. Huruvida det sätt på vilket S.E. berättat och de uppgifter hon lämnat i detalj hänseende förstärker eller försvagar bevisläget för åklagaren kan man ha olika åsikter om - några säkra slutsatser är det enligt min mening inte möjligt att dra på grundval av dessa omständigheter.
Vad som bör krävas för fällande dom synes vara att det vid sidan av förhören finns stödbevisning av viss styrka jfr Kramer, Mänskliga rättigheter, 5 uppl 1993, s 166). I förevarande mål finns stödbevisning i form av förhör med S.E:s föräldrar. Av dessa förhör framgår att S.E:s uppgifter successivt växt fram under samtal med föräldrarna under loppet av någon vecka och i stort sett bekräftats av de följande polisförhören. Föräldrarnas berättelser försvagar inte på något vis tilltron till S.E:s uppgifter under polisförhören men de kan inte heller ses som någon i förhållande till förhören fristående bevisning.
Den läkarundersökning som utförts visar, vilket inte är oväntat om gärningarna varit av den typ som påståtts, inga skador; den kan sålunda varken förstärka eller försvaga åklagarens bevisläge.
Beträffande S.E:s psyke och om hennes sinnestillstånd under den aktuella tiden har S.E:s föräldrar lämnat uppgifter och även vidarebefordrat iakttagelser från andra håll. I rådande förhållanden måste föräldrarnas uppgifter behandlas med stor försiktighet och övriga iakttagelser eller kompetensen hos de personer som gjort dem har inte blivit styrkta i målet. Vad som sålunda förebragts förstärker inte i nämnvärd mån åklagarens påståenden.
Försvararen har upplyst, att han i samband med häktningsförhandlingen begärt av åklagaren, att denne skulle se till att någon form av psykologisk utredning kom till stånd beträffande S.E. men att detta avböjts av åklagaren som funnit sådan utredning obehövlig. Försvararen har tillagt att i mål av denna typ försvaret måste gå vägen över åklagaren, eftersom försvaret av kostnadsskäl inte själv kan föranstalta om sådan utredning; härtill må anmärkas att försvaret kunnat hemställa att rätten själv skulle utse egen sakkunnig i målet.
I den del försvararens framställning avsett vittnespsykologisk utredning kan det inte antas att sådan skulle i nämnvärd mån ha bidragit till att kasta ljus över S.E:s uppgifter jfr NJA 1992 s 446). Vad däremot angår yttranden av sakkunnig i barnpsykologi eller barnpsykiatri - som bör vara utsedd av rätten - har sådana yttranden vid flera tillfällen förebragts som bevisning i mål av denna typ, som prövats av HD, och därvid visat sig utgöra mycket värdefulla bidrag till utredningen (NJA 1992 s 446, 1993 s 68, jfr 1986 s 821). Sådan bevisning skulle i förevarande mån kunna ha dels belyst värdet av S.E:s uppgifter, dels lämnat upplysningar om huruvida hon företedde psykiska skador som kunde sättas i samband med de påstådda gärningarna. Utredningen skulle måhända i avgörande mån ha antingen förstärkt eller förringat tilltron till S.E:s uppgifter.
Frågan om varför S.E. skulle ha lämnat oriktiga uppgifter, för den händelse så skulle vara fallet, kan man bara spekulera i; det är tillräckligt att säga att alternativa förklaringar inte kan uteslutas och att det inte är försvarets sak att påvisa sådana.
Sammanfattningsvis utgör S.E:s uppgifter sannolika skäl för att det gått till så som åklagaren påstått. Den ytterligare bevisning som skulle kunna styrka gärningspåståendena bortom rimligt tvivel har inte förebragts; tvärtom har åklagaren avstått från att utöver S.E:s uppgifter åberopa en typ av bevisning, nämligen barnpsykologisk eller barnpsykiatrisk sakkunskap, som skulle kunna i avsevärd mån antingen förstärka eller försvaga tilltron till dessa uppgifter. Det föreligger enligt mitt sätt att se betydande utrymme för rimligt tvivel på J.S.G:s skuld i fråga om de nu aktuella gärningarna, nämligen våldtäkten och onanigärningen. Åtalet är därför inte styrkt på dessa punkter.
Överröstad härutinnan instämmer jag beträffande den straffrättsliga bedömningen av våldtäkten med JustR Medina och är i andra frågor, inbegripet den straffrättsliga bedömningen av de gärningar jag funnit styrkta, ense med samtliga övriga ledamöter.