En stiftelse under bildande har ansetts inte kunna föra talan om utfående av stiftelsekapitalet. Sådan talan skulle däremot ha kunnat föras i eget namn för stiftelsens räkning av styrelsen eller förvaltaren för stiftelsen eller av en av stiftaren utpekad företrädare för stiftelsen.
Syskonen C:s Minnesfond ansökte genom advokaten S.L. vid Växjö tingsrätt om stämning mot Jackson och I.G. Minnesfonden åberopade ett den 26 oktober 2005 dagtecknat testamente av H.C., vilken hade avlidit i december 2005, och yrkade att fonden skulle förklaras äga bättre rätt än Jackson och Bradley till den kvarlåtenskap efter H.C. som återstod sedan legat enligt testamentet hade utgått. I stämningsansökningen angavs Uppvidinge kommun som ställföreträdare för Minnesfonden.
Tingsrätten antecknade i protokoll den 12 oktober 2007:
I det aktuella målet framgår bland annat följande.
Enligt sammanträdesprotokoll bifogat till stämningsansökan har kommunen beslutat att åta sig att i enlighet med statuter stipulerade i testamentet ta hand om testamenterat belopp samt att vidta de ytterligare åtgärder som erfordras för att kommunen ska kunna hävda giltigheten av testamentet. Någon stiftelse har inte bildats och kan heller inte bildas förrän 1 och 2 §§stiftelselagen är uppfyllda. För detta krävs att det genom en laga kraft ägande dom avgjorts om kvarlåtenskapen ska tillfalla Syskonen C:s Minnesfond. Syskonen C:s Minnesfond gör gällande att den äger partsbehörighet med kommunen som ställföreträdare då den tills vidare är att betrakta som en ”annan sådan inrättning” som avses i 11 kap. 2 § RB.
Tingsrätten (rådmannen Andrews) anförde i beslut samma dag:
Det ankommer jämlikt 34 kap. 1 § 2 st. RB på tingsrätten att ex officio pröva frågan om parts behörighet att uppträda som part i rättegång.
Enligt 11 kap. 2 § RB kan bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning, som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter vara part i en rättegång. Rättssubjektiviteten framgår närmare av privaträtt och offentlig rätt.
En stiftelse bildas enligt 1 kap.1 och 2 §§stiftelselagen (1994:1220) genom att egendom genom ett förordnande avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Enligt 1 kap. 4 § stiftelselagen kan en stiftelse förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter.
I förarbetena till RB (NJA II 1943 s. 122) angavs att förutsättningar enligt vilka privaträttsliga och offentligrättsliga rättssubjekt kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter är reglerade i privaträtten respektive hithörande regler inom den offentliga rätten. Vidare angavs att inte endast sådana organisationer som är givna i lag kan erkännas som rättssubjekt, det kan även gälla om andra. I praxis har ideella föreningar under vissa förutsättningar, bland annat efter att ha antagit stadgar, fått sådant erkännande. I NJA 1982 s. 414 fann HD att godtagandet av en oregistrerad aktiebolagsfirma som part i ett handräckningsmål var att se som rättegångsfel. I RH 1993:70 s. 158 ansåg hovrätten att ändamålsbestämningen för en tillämnad stiftelse var så vag att en stiftelse inte ansågs föreligga.
En annan aspekt på frågan om partsbehörighet är hänsyn till rättsskyddsintressen. Rättsskyddsintressen har till exempel ansetts kunna vara skäl att frångå huvudregeln om att en upplöst juridisk person saknar rättskapacitet och därmed partsbehörighet och inte längre kan godtas som part i rättegång. Upplösta aktiebolag har således under vissa omständigheter tillåtits vara part i domstolsprocess. HD uttalade i NJA 1999 s. 237 att det av rättssäkerhetsskäl, om ett aktiebolag innan det upplöses är part i en dessförinnan påbörjad rättegång, kan framstå som önskvärt att en talan av eller mot bolaget kan prövas utan hinder av att bolaget upplösts vid avslutad konkurs. Vidare konstaterade HD att det upplösta bolagets anspråk på rättsskydd under vissa omständigheter bör leda till att bolaget tillåts fortsätta som part i rättegången, men det bör dock göras en avvägning mot motpartens intresse av att inte tvingas föra en kanske lång och kostsam process utan möjlighet att som vinnande part ersättas för sina kostnader.
För att en stiftelse ska kunna existera krävs att egendom ska ha avskilts för ett bestämt ändamål. Detta har inte ägt rum, vilket talar mot att Syskonen C:s Minnesfond är en juridisk person som kan föra talan. Tingsrätten anser att rättsskyddsintresset inte är så starkt att en icke-existerande stiftelse kan erkännas som rättssubjekt. Syskonen C:s Minnesfond saknar således partsbehörighet och det föreligger därför rättegångshinder. På grund därav ska Syskonen C:s Minnesfonds talan mot Jackson och Bradley avvisas.
Tingsrätten avvisar stämningsansökan jämlikt 42 kap. 4 § 2 st. RB.
Syskonen C:s Minnesfond överklagade i Göta hovrätt och yrkade att hovrätten skulle upphäva tingsrättens avvisningsbeslut och återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning.
I.G. och V.S. bestred ändring.
Hovrätten (hovrättslagmannen Diaz och tf. hovrättsassessorn Sutton, referent) anförde i beslut den 7 mars 2008:
Enligt 11 kap. 2 § RB kan bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning, som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter vara part i rättegång.
H.C., Åseda, avled den 8 december 2005 utan att efterlämna arvsberättigade släktingar. Hos honom påträffades två handlingar betecknade som testamente. Den första handlingen är undertecknad den 16 april 2005, upprättad i laglig form och återfunnen i original. I det testamentet anges att all egendom ska tillfalla Jackson och I.G. Den andra handlingen är daterad den 26 oktober 2005 men inte undertecknad av H.C. eller testamentsvittnena. Minnesfonden gör emellertid i målet gällande att H.C. och testamentsvittnena den angivna dagen undertecknat ett med handlingen överensstämmande testamente samt att vad som återfunnits är en kopia av detta. Vad som har hänt med originalet är okänt. Enligt det sistnämnda testamentet ska, sedan tre legat har utgått, kvarlåtenskapen tillfalla en fond med benämningen ”Syskonen C:s Minnesfond”.
Den talan Syskonen C:s Minnesfond vill föra avser vilken av de angivna handlingarna som ska gälla som H.C:s testamente. Frågan i det nu aktuella målet är om minnesfonden har partsbehörighet.
Den tilltänkta minnesfonden är att bedöma som en stiftelse. Enligt 1 kap. 2 § stiftelselagen (1994:1220) bildas en stiftelse genom att egendom enligt förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Förordnandet ska enligt 1 kap. 3 § vara skriftligt och undertecknat av stiftaren, med undantag för fall då förordnandet skett genom ett giltigt testamente. Av bestämmelsen följer att ett förordnande som är intaget i ett testamente som inte är undertecknat godtas som ett stiftelseförordnande, om testamentet blir gällande mot arvingarna antingen på grund av att de har godkänt det eller på grund av att de har delgivits testamentet enligt 14 kap. 4 § ÄB och sedan underlåtit att väcka klandertalan (se prop. 1993/94:9 s. 109). Kravet på avskiljande innebär att egendomen ska ha tagits om hand av någon som har lämnat ett förvaltningsåtagande. Först när de två angivna förutsättningarna är uppfyllda föreligger en juridisk person som enligt 1 kap. 4 § stiftelselagen kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter (rättskapacitet). Det framgår också av förarbetena till lagen att rättskapaciteten inträder först i det ögonblick som stiftelsen rättsligt sett föreligger (prop. 1993/94:9 s. 60). Stiftelselagen innehåller därför inte någon motsvarighet till bestämmelsen i 2 kap. 25 § aktiebolagslagen (2005:551), som ger styrelsen möjlighet att för bolagets räkning föra talan i mål som rör bolagsbildningen.
Ingetdera av villkoren för bildande av stiftelsen Syskonen C:s Minnesfond är uppfyllda. Det är i och för sig otillfredsställande om den tilltänkta minnesfondens intresse av rättsskydd inte kan tillgodoses. Mot bakgrund av de entydiga uttalandena i lagtext och förarbeten om rättskapacitetens inträdande finner hovrätten dock, i likhet med tingsrätten, att det saknas förutsättningar att tillåta minnesfonden att föra den vid tingsrätten väckta talan. Överklagandet lämnas därför utan bifall.
Hovrättsrådet Summers var skiljaktig och anförde:
För att en stiftelse skall anses bildad krävs enligt stiftelselagen, som majoriteten påpekat, att egendom enligt förordnande av en eller flera stiftare har avskilts för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Varken lagtexten eller förarbetena ger någon antydan om att en stiftelse i någon situation kan föra talan innan den har bildats på det beskrivna sättet. Det skall emellertid framhållas att förarbetena inte tar ställning till hur alla situationer skall hanteras. Sålunda anförs i specialmotiveringen till andra stycket i 1 kap. 3 § stiftelselagen (prop. 1993/94:9, s. 109) att även ett förordnande som är intaget i ett testamente som inte är undertecknat kan godtas som ett stiftelseförordnande. Det förutsätts då att testamentet blir gällande antingen på grund av att arvingarna har godkänt det eller på grund av att de har delgivits testamentet och sedan underlåtit att klandra det. Däremot berörs inte alls mot vem en eventuell klandertalan ska föras.
Den tilltänkta stiftelsen Syskonen C:s Minnesfond har ett klart och väl motiverat intresse av att få föra talan om huruvida den sist upprättade handlingen utgör ett giltigt testamente. Den möjlighet för överförmyndaren som enligt 11 kap. 3 § 5 p. FB föreligger att förordna god man för en framtida ägare framstår inte som en framkomlig väg till en lösning. Det kan knappast ankomma på en sådan god man att föra talan om bättre rätt.
Som tingsrätten har anmärkt förekommer det i praxis åtskilliga avgöranden där ett upplöst aktiebolag av rättssäkerhetsskäl har tillåtits att uppträda som part i en rättegång trots att bolaget egentligen inte längre utgör en juridisk person. Rättssäkerhetsskäl talar för att en tilltänkt stiftelse i en situation som den förevarande ges samma möjlighet, särskilt som stiftelselagen inte innehåller någon motsvarighet till 2 kap. 25 § aktiebolagslagen. Det skall i sammanhanget också nämnas att Regeringsrätten i skatterättsligt avseende ansett en stiftelse vara en självständig juridisk person redan innan stiftelsen mottagit några medel (RÅ 1984 ref. 1:53). Rättsfallet är hänförligt till tiden före stiftelselagens tillkomst, men redan då krävdes i princip att en förmögenhetsdisposition ägt rum för att en stiftelse skulle ha rättskapacitet (a. prop. s. 43).
Sammantaget finner jag mot bakgrund av det anförda att klaganden skall tillåtas att föra den vid tingsrätten väckta talan. Med undanröjande av tingsrättens beslut återförvisar jag målet till tingsrätten för fortsatt behandling.
Syskonen C:s Minnesfond överklagade och yrkade att HD skulle återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning.
I.G. och V.S. bestred ändring.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Knapp, föreslog i betänkande följande beslut:
I december 2005 - - - se HD:s beslut - - - med stiftelseförordnandet.
Det ovanstående innebär, i enlighet med vad som framgår av bl.a. förarbetena, att det för stiftelsebildning fordras två rättshandlingar från stiftarens sida, dels ett stiftelseförordnande och dels en förmögenhetsdisposition i enlighet med förordnandet (se a. prop. s. 105).
Den talan som Minnesfonden vill föra går ut på att få fastställt att det föreligger ett stiftelseförordnande i form av ett giltigt testamentariskt förordnande.
Vad gäller kravet på förmögenhetsdisposition förutsätts, i fall då stiftelsebildning sker efter stiftarens död, att egendomen ska ha utgivits till någon som har lämnat ett förvaltningsåtagande (i detta fall Uppvidinge kommun) och, om stiftelsen är universell testamentstagare (vilket här är fallet enligt det åberopade testamentet), därutöver har undertecknat arvskifteshandlingen för stiftelsens räkning (se a. prop. s. 107).
En sådan förmögenhetsdisposition har här inte skett. Härav följer att Minnesfonden ännu inte utgör en stiftelse rättsligt sett.
Utgångspunkten får därför anses vara att Minnesfonden inte kan förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter och därmed inte heller vara part i rättegång.
Frågan är då om det finns skäl att göra avsteg från denna princip.
Beträffande aktiebolag, där rättskapaciteten enligt 2 kap. 25 § aktiebolagslagen (2005:551) - motsvarande 2 kap. 13 § första stycket i 1975 års aktiebolagslag - är knuten till registreringen av bolaget, har det i rättspraxis förekommit undantag från principen att det är först i och med registreringen som bolaget får rättskapacitet (se NJA 1984 s. 595).
Vidare gäller beträffande aktiebolag som upplösts genom att dess konkurs avslutats utan överskott (jfr 25 kap. 50 § i nuvarande aktiebolagslag) enligt rättspraxis som huvudregel att bolaget inte längre kan vara part i rättegång. Undantag från huvudregeln har emellertid ansetts böra tillåtas i fall då det upplösta bolagets anspråk på rättsskydd gjort sig tillräckligt starkt gällande (se bl.a. NJA 1999 s. 237 och 2001 s. 144).
Av intresse i förevarande sammanhang är den sista meningen i den ovan nämnda bestämmelsen i 2 kap. 25 § aktiebolagslagen. Där stadgas att styrelsen kan för bolagets räkning föra talan i mål som rör bolagsbildningen och vidta andra åtgärder för att kräva in tecknade aktiebelopp eller andra utfästa tillskott. En sådan talan förs av styrelsen i eget namn men för bolagets räkning, varvid styrelseledamöterna blir ansvariga för rättegångskostnaderna (se prop. 2004/05:85 s. 533).
En motsvarande reglering angående talan av styrelsen i tiden före registreringen finns i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (se 2 kap. 4 § i denna lag).
I förarbetena till stiftelselagen uttalades att det för med sig nackdelar att knyta rättskapaciteten till registreringen. Med en sådan ordning skulle man inte komma ifrån att ha vissa regler om bl.a. rättshandlingar i stiftelsens namn före registreringen. Rättsläget skulle påminna om det som föreligger innan exempelvis ett aktiebolag har registrerats. Stiftelsen torde i det läget få betraktas som en sakrättsligt självständig förmögenhet, som alltså skulle vara oåtkomlig för såväl stiftarens som stiftelsens egna borgenärer. En sådan ordning har ansetts acceptabel bara när den är av övergående natur. Vidare uttalades att, på grund av det anförda, stiftelsens rättskapacitet inte bör knytas till registreringen utan i stället inträda så snart stiftelsen har bildats. (Se departementspromemorian Ds Ju 1987:14 s. 107-108, till vilken prop. 1993/94:9 s. 59 hänvisar.)
I linje med det sagda har det inom doktrinen fällts uttalanden av innebörd att, eftersom en stiftelse förvärvar rättskapacitet i samma ögonblick som den föreligger rättsligt sett, några bestämmelser motsvarande dem i 2 kap. 25 § aktiebolagslagen därför inte finns i stiftelselagen. (Se Isoz, Stiftelselagen - en kommentar, 1997, s. 40.)
Det synes mot bakgrund av det anförda som att lagstiftaren inte har räknat med att det kunde bli fråga om exempelvis en talan vid domstol för en stiftelse i tiden före dess bildande.
Klart är emellertid att det måste finnas en möjlighet att få giltigheten av ett testamente som omfattar ett stiftelseförordnande prövad i domstol. Detta gäller oavsett om testator i övrigt efterlämnat arvingar och/eller andra testamentstagare. För det fall att testator efterlämnat arvingar måste dessa likaledes, om de önskar föra klandertalan avseende testamentet enligt 14 kap. 5 § ÄB, ha någon att instämma.
Det torde knappast ankomma på en av överförmyndaren enligt FB förordnad god man (jfr 11 kap. 3 § nämnda balk) att företräda en tilltänkt stiftelse i nu angivna fall.
Inte heller torde bestämmelsen i 22 kap. 7 § ÄB, avseende rätt för vissa subjekt att föra talan om verkställande av testamentariska ändamålsbestämmelser, erbjuda någon tillfredsställande lösning.
Problemet bör i stället lösas på motsvarande sätt som gäller beträffande exempelvis aktiebolag, innan dessa förvärvat rättskapacitet. Sålunda bör, beroende på den tilltänkta stiftelsens förvaltningsform, styrelsen eller förvaltaren ha rätt att för stiftelsens räkning föra talan i mål som rör stiftelsebildningen. Talan ska då föras av styrelsen eller förvaltaren i eget namn men för stiftelsens räkning, varvid styrelseledamöterna eller förvaltaren blir ansvariga för rättegångskostnaderna.
Mot bakgrund av den sålunda angivna lösningen finns inte tillräckliga skäl att tillerkänna den tilltänkta stiftelsen som sådan partsbehörighet i detta fall. Hovrättens beslut ska därför fastställas.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Hernandez, Riley och Carpenter) meddelade den 28 oktober 2009 följande slutliga beslut:
I december 2005 avled H.C. utan att efterlämna några arvsberättigade släktingar. Hos honom påträffades två handlingar betecknade som testamente. I den första handlingen, daterad den 16 april 2005, anges att all egendom ska tillfalla Jackson och I.G. I den andra handlingen, daterad den 26 oktober 2005, anges att kvarlåtenskapen, sedan tre legat utgått, ska tillfalla en fond med benämningen ”Syskonen C:s Minnesfond”. Där står vidare bl.a. att fonden ska ledas av person/er utsedda av Uppvidinge kommun, som också upprättar närmare statuter för verksamheten. Den andra handlingen är inte undertecknad av vare sig H.C. eller några testamentsvittnen. I ett intyg från två banktjänstemän anges emellertid att H.C. har undertecknat ett testamente med angiven lydelse och att de har bevittnat testamentet; det häremot svarande originalet, som skulle anförtros en av legatarierna, har emellertid inte påträffats.
Behållningen i dödsboet efter H.C. uppskattades till omkring tio miljoner kr, och egendomen avträddes till förvaltning av boutredningsman.
I september 2007 beslutade kommunfullmäktige i Uppvidinge att kommunen åtog sig att ta hand om beloppet i enlighet med de statuter som stipuleras i det sistnämnda testamentet och uppdrog åt kommunstyrelsen att vidta de ytterligare åtgärder som erfordras för att kommunen ska kunna hävda giltigheten av testamentet.
Syskonen C:s Minnesfond (Minnesfonden) har i detta mål, under åberopande av testamentet den 26 oktober 2005, väckt talan mot Jackson och Bradley med yrkande att Minnesfonden ska förklaras äga bättre rätt än Jackson och Bradley till den kvarlåtenskap efter H.C. som återstår sedan legaten enligt testamentet utgått. Talan har avvisats i underinstanserna.
Frågan i målet är om Minnesfonden har partsbehörighet.
Enligt 11 kap. 2 § RB kan bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning, som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter, vara part i rättegång. Partsbehörigheten sammanfaller sålunda med rättssubjektiviteten. De förutsättningar under vilka de privaträttsliga subjekten är erkända och kan förvärva rättigheter och skyldigheter är reglerade i privaträtten. (Se NJA II 1943 s. 122.)
En stiftelse kan enligt 1 kap. 4 § stiftelselagen (1994:1220) förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. I författningskommentaren anges detta innebära att en stiftelse har rättskapacitet i samma ögonblick som den har bildats (prop. 1993/94:9 s. 109).
Enligt 1 kap.1 och 2 §§stiftelselagen kan en stiftelse bildas bl.a. genom att egendom enligt förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål; stiftelsens egendom ska anses vara avskild när den har tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet.
För stiftelsebildning fordras alltså inte bara ett förordnande om att viss egendom ska förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål utan också att någon har tagit egendomen om hand för stiftelsens räkning. Regleringen innebär en ändring av äldre rätt. Enligt denna fick en stiftelse rättssubjektivitet redan när stiftaren förordnat att viss egendom skulle förvaltas självständigt för ett bestämt ändamål och vidtagit en för honom bindande förmögenhetsdisposition till förmån för stiftelsen. Stiftelsens förmögenhet kunde alltså utgöras av en fordran på stiftaren, manifesterad i ett överlämnat skuldebrev. Att stiftelsen då enligt allmänna sakrättsliga regler inte hade skydd mot stiftarens borgenärer påverkade inte rättssubjektiviteten (se Durham, Om stiftelser, 1952, s. 199 f. och 1 § lagen, 1936:83, angående vissa utfästelser om gåva samt King, Stiftelselagen, 1997, s. 35). I förarbetena till 1994 års stiftelselag anges emellertid att det inte är angeläget att en förmögenhetsbildning av det slaget blir omfattad av stiftelselagens regelsystem. För att detta ska bli fallet borde det undantagslöst krävas att stiftelsen utgörs av egendom som avskilts från stiftarens förmögenhet med verkan mot dennes borgenärer (prop. 1993/94:9 s. 51).
Av stiftelselagens reglering framgår alltså att en stiftelse under bildande, vilken inte fått kontroll över sådan stiftelseegendom som kräver besittningsövergång för skydd mot stiftarens borgenärer och som därför saknar rättssubjektivitet, inte kan föra talan om utlämnande av egendomen.
En stiftelse under bildande måste emellertid ha någon möjlighet att få kontroll över stiftelseegendomen, t.ex. i ett fall som är aktuellt i detta mål eller när stiftelseegendomen utgörs av ett legat som arvingarna eller de universella testamentstagarna inte vill lämna ut.
Det kan inte uteslutas att länsstyrelsens talerätt enligt 22 kap. 7 § andra stycket ÄB rörande verkställande av ändamålsbestämmelse kan tillämpas även avseende stiftelser under bildande. Länsstyrelsens talerätt är emellertid begränsad till förordnanden med allmännyttigt ändamål och erbjuder således ingen generell lösning. Härtill kommer att en talan förd av länsstyrelsen inte är den mest närliggande, när stiftaren utpekat en styrelse eller en förvaltare eller någon annan att biträda vid stiftelsens bildande.
Enligt 2 kap. 25 § aktiebolagslagen (2005:551) kan ett aktiebolag inte förvärva rättigheter eller åta sig skyldigheter innan det har registrerats, och det kan inte heller föra talan inför domstol före registreringen; styrelsen kan dock för bolagets räkning föra talan i mål som rör bolagsbildningen och vidta andra åtgärder för att kräva in tecknade aktiebelopp eller andra utfästa tillskott. En sådan talan förs av styrelsen i eget namn men för bolagets räkning, varvid styrelseledamöterna blir ansvariga för rättegångskostnaderna (se prop. 2004/05:85 s. 533).
Bestämmelsen i 2 kap. 25 § aktiebolagslagen har överförts från 2 kap. 13 § första stycket i 1975 års aktiebolagslag. Motsvarande reglering finns i 2 kap. 4 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Bestämmelsen fick dock ingen motsvarighet i stiftelselagen, vilket torde sammanhänga med att registreringen inte getts någon betydelse för uppkomsten av rättssubjektivitet (jfr Isoz, a.a. s. 40). Det utgör emellertid inget skäl mot att denna ordning skulle kunna tillämpas även i fråga om stiftelser under bildande. Med hänsyn till det praktiska behovet, och analogt med de nyss nämnda bestämmelserna, måste styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse under bildande kunna föra talan i eget namn för stiftelsens räkning angående utfående av stiftelseförmögenheten och därmed sammanhängande frågor. Är styrelse eller förvaltare ännu inte utsedd bör detsamma gälla exempelvis den som enligt stiftelseförordnandet har att utse styrelse eller förvaltare (jfr även NJA 1984 s. 215 och Orr, Rättegångsbalken s. 13:10 k f.).
Uppvidinge kommun, som enligt testamentet har att utse en eller flera personer att leda stiftelsens verksamhet och att fastställa statuter för stiftelsen, har åtagit sig att ta hand om det belopp som kan komma att tillfalla stiftelsen och har utsett advokaten S.L. att ”företräda Uppvidinge kommun när det gäller att rättsligt få testamentet från den 26 oktober 2005 förklarat som giltigt”. Talan är inriktad på att stiftelsen ska komma i besittning av den stiftelseförmögenhet som kommunen anser stiftelsen vara berättigad till. Kommunen måste därmed anses vara behörig att föra denna talan i eget namn för stiftelsens räkning.
Den talan som väckts i målet har emellertid uttryckligen utformats som en talan i stiftelsens namn. Det saknas därmed förutsättningar att ta upp denna talan till prövning.
HD avslår överklagandet.
Referenten, justitierådet Lambert, var av skiljaktig mening på sätt framgår av följande yttrande.
Jag är ense med majoriteten t.o.m. det näst sista stycket i skälen utom i fråga om det stycke som lyder: ”Av stiftelselagens reglering framgår … egendomen.”
Gränsen mellan rättssubjektivitet och icke-rättssubjektivitet är inte så skarp som bl.a. 1 kap.1, 2 och 4 §§stiftelselagen samt 2 kap. 25 § aktiebolagslagen ger intryck av. Sålunda har inbetalat aktiekapital i rättsfallet NJA 1984 s. 595 ansetts reserverat för ett icke registrerat aktiebolags borgenärer för betalning av aktiebolagets skulder. Bolaget hade alltså såväl tillgångar som skulder före registreringen, trots att detta enligt 2 kap. 25 § aktiebolagslagen skulle vara omöjligt (jfr prop. 2004/05:85 s. 1093 f.).
Ifall en blivande stiftelses styrelse eller förvaltare för talan i eget namn, alltså som part, för stiftelsens räkning angående utgivande av stiftelsekapitalet - vilket måste tillåtas - uppkommer rättskraft till förmån för stiftelsen vid bifall av talan och till nackdel för stiftelsen vid motsatt utgång; motparten kan inte väcka ny talan i samma sak, och ingen bör kunna väcka ny identisk talan till förmån för stiftelsen. Om styrelsens eller förvaltarens talan ogillas, blir styrelseledamöterna eller förvaltaren såsom part ansvarig för rättegångskostnaderna i enlighet med 18 kap. RB.
Om styrelsen eller förvaltaren i stället skulle tillåtas att föra talan i stiftelsens namn, uppkommer också rättskraft till förmån respektive nackdel för stiftelsen. Vinner motparten, måste någon på stiftelsesidan bli ansvarig för rättegångskostnaderna. I analogi med 2 kap. 26 § aktiebolagslagen får här anses gälla att den som vidtar en åtgärd för en stiftelse under bildande blir ansvarig för uppkommande skulder. Skälen för detta är särskilt starka när åtgärden är tvingande för motparten, vilket är fallet när företrädaren avger ett civilrättsligt påbud eller inleder en rättegång.
De rättsliga effekterna blir således precis desamma vare sig talan förs med stiftelsen som part eller förs med styrelsen eller förvaltaren som part. Att under sådana förhållanden avvisa en talan anhängiggjord i stiftelsens namn - vilket i vissa fall kunde få till följd att företrädarna drabbades av rättegångskostnadsansvar - för att därefter tillåta reellt sett samma talan i ställföreträdarens namn vore överdrivet formalistiskt, särskilt som en stiftelse under bildande (även) i vissa andra avseenden trots regleringen i stiftelselagen kan vara en juridisk person innan den fått kontroll över (hela) stiftelsekapitalet (jfr ovan nämnt rättsfall).
Hovrättens beslut bör därför ändras och den av Minnesfonden i eget namn förda talan tas upp till prövning.
Justitierådet Huynh var av skiljaktig mening på sätt framgår av följande yttrande.
Jag är ense med majoriteten t.o.m. näst sista stycket i skälen. Därefter anför jag följande.
Den talan som kommunen har väckt i målet har visserligen uttryckligen utformats som en talan på den ofullgångna stiftelsens vägnar, dvs. i stiftelsens namn. Kommunen har också argumenterat för att stiftelsen i den aktuella situationen bör ha egen talerätt, en ståndpunkt som i enlighet med vad som förut har konstaterats inte kan godtas eftersom stiftelsen saknar rättssubjektivitet. Detta skulle kunna synas tala för att den på stiftelsens vägnar förda talan bör avvisas.
Att i en situation av det speciella slag som här föreligger upprätthålla en så avgörande distinktion mellan en talan som förs på en ofullgången stiftelses vägnar och en talan som förs för dess räkning får emellertid anses överdrivet formalistiskt med hänsyn till den partsliknande ställning som den ofullgångna stiftelsen under alla förhållanden får även när talan förs för dess räkning i en ställföreträdares namn. Att märka är särskilt att en dom varigenom en sådan talan bifalls med följd att stiftelsen får ut stiftelseegendomen uppenbarligen får rättskraft till förmån för stiftelsen - som i detta läge vinner rättssubjektivitet - och inte till förmån för den eller de företrädare som fört dess talan i målet. Och även i det fallet att den talan som förs för den ofullgångna stiftelsen ogillas, kan domen sägas få rättskraft mellan denna och motparten så till vida att en talan om samma sak inte på nytt kan föras av annan företrädare för stiftelsen. En jämförelse kan här göras med exempelvis sådana fall då en god man för talan för okänd arvinge eller blivande ägare; inte heller i situationer av det slaget brukar det anses möjligt att göra en skarp åtskillnad mellan fall då gode mannen eller den som han företräder ska betraktas som part.
Den av kommunen för den blivande stiftelsen instämda talan bör därför tas upp till prövning som en talan för dennas räkning. En konsekvens av detta blir enligt allmänna processrättsliga principer att, om denna talan ogillas med följd att någon rättssubjektivitet för stiftelsen inte inträder, det ankommer på kommunen att bära rättegångskostnadsansvaret, något som denna numera för övrigt uttryckligen förklarat sig beredd att göra.
På grund av det anförda anser jag att hovrättens beslut bör ändras på det sättet att tingsrättens beslut undanröjs och att målet visas åter till tingsrätten.
HD:s beslut meddelat: den 28 oktober 2009.
Mål nr: Ö 1153-08.
Lagrum: 11 kap. 2 § RB, 1, 2 och 4 §§stiftelselagen (1994:1220), 22 kap. 7 § ÄB, 2 kap.25 och 26 §§aktiebolagslagen (2005:551) samt 2 kap. 4 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.
Rättsfall: NJA 1984 s. 215 och NJA 1984 s. 595.