Vid bestämmande av ersättning till biträde enligt rättshjälpslagen uppkommer spörsmål om vilket ansvar ett sådant biträde har med avseende på den i 8 och 34 §§ nämnda lag stadgade s k intresseprövningen.
I mål vid Kristianstads TR mellan chauffören K.O. å ena, samt föreståndaren B.S. och vårdaren G.N. å andra sidan, angående förtal var advokaten L.M. biträde enligt rättshjälpslagen åt K.O. TR:n ogillade i dom d 15 april 1981 av K.O. förd talan om ansvar och skadestånd.
K.O. fullföljde talan i HovR:n över Skåne och Blekinge och yrkade bifall till sin vid TR:n förda talan. HovR:n fastställde i dom d 9 dec 1981 TR:ns domslut. HovR:n förordnade att den K.O. i målet beviljade allmänna rättshjälpen skulle upphöra.
Angående målet mellan K.O. samt B.S. och G.N. se vidare närmast föregående referat (nr 25 s 221).
I målet yrkade L.M. i HovR:n ersättning enligt rättshjälpslagen för sitt åt Miller i HovR:n lämnade biträde med 1 300 kr, avseende arbete. HovR:n (hovrättsråden Wood, Mcclure och Diaz samt adj led Reyes, referent) anförde i domen d 9 dec 1981 i sina domskäl under rubriken Upphävande av allmän rättshjälp m m följande: K.O. åtalades - - - (se referatet nr 25 s 222) - - - kostnaderna för denna.
Eftersom L.M. uppträdde som offentlig försvarare för K.O. i brottmålet mot denne har L.M. således redan i slutet av handläggningen vid TR:n av det enskilda åtalet varit medveten om de av K.O. gjorda medgivandena. Han borde därför, efter begäran av K.O. om fullföljd av målet, begränsat sig till att i HovR:n kortfattat redogöra för dennes yrkanden. Mot bakgrund härav finner HovR:n att L.M. för det biträde han lämnat K.O. i HovR:n får anses skäligen tillgodosedd med ersättning motsvarande en timmes arbete. I domslutet fastställde HovR:n ersättning enligt rättshjälpslagen för det biträde L.M. lämnat Miller i HovR:n till 260 kr för arbete.
L.M. anförde besvär och yrkade att han för det biträde han lämnat K.O. i HovR:n måtte tillerkännas ytterligare 1 040 kr avseende arbete.
Domstolsverket medgav att L.M. tillerkändes yrkad ersättning.
Domstolsverket anförde bl a: När biträdesersättning utgår av allmänna medel och huvudmannens ansvar för kostnaderna är begränsat till vad han har att utge i rättshjälpsavgift ankommer det enligt domstolsverkets mening i första hand på rättshjälpsbiträdet att söka begränsa kostnaderna. Denna skyldighet kan inte anses stå i strid med biträdets skyldighet att iaktta huvudmannens intressen eftersom han, om huvudmannen inte beviljats rättshjälp, har att försöka begränsa dennes kostnader (Wiklund: God advokatsed, s 336 f). I de fall staten betalar huvudmannens kostnader har biträdet alltså att i stället iaktta statens intressen därvidlag (aa, s 339). I fråga om rättshjälp är biträdets skyldighet att iaktta statens intressen i visst fall ganska långtgående. Enligt förarbetena till rättshjälpslagen (prop 1972:4 s 94 f) ankommer det nämligen i realiteten på rättshjälpsbiträdet att göra den intresseprövning som föreskrivits i 8 och 34 §§rättshjälpslagen (frågan huruvida den rättssökande har befogat intresse av att få sin sak prövad). I förekommande fall kan biträdet till och med vara skyldigt att aktualisera fråga om rättshjälpens upphörande.
Med hänsyn till det anförda har det ålegat L.M. att pröva huruvida K.O. hade fog för sin fullföljd av talan.
Frågan är då om L.M. insett eller borde ha insett att K.O:s fullföljd av talan var obefogad. Vid bedömningen av denna fråga har domstolsverket att utgå från att TR:ns och HovR:ns domar är riktiga såvitt angår själva saken. L.M. borde efter att K.O. dömts för narkotikaförseelse och i varje fall efter TR:ns dom i förtalsmålet ha frågat sig huruvida K.O:s talan i förtalsmålet var befogad. K.O:s talan hade emellertid ogillats inte på grund av att de av motparterna lämnade uppgifterna skulle ha varit sanna utan på grund av att motparterna haft skälig grund för dem och det varit försvarligt att lämna uppgifterna.
Frågorna huruvida det varit försvarligt att lämna uppgifterna och huruvida skälig grund för dem funnits har varit inte alldeles lätta bedömningsfrågor och det har enligt domstolsverkets åsikt inte varit helt uppenbart att annan uppfattning än TR:ns helt saknat fog. Det bör därför inte läggas L.M. till last att han vid bedömningen av dem haft annan uppfattning än TR:n och att han påkallat HovR:ns prövning av frågorna. Enligt domstolsverkets mening borde L.M:s biträdesersättning inte ha satts ned på den grunden att han fullföljt talan i förtalsmålet utan fog.
Från frågan huruvida L.M. fullföljt talan utan fog är att skilja frågan huruvida K.O. vid talans fullföljd i HovR:n borde ha åtnjutit allmän rättshjälp med hänsyn till den tidigare nämnda intresseprövningsbestämmelsen i rättshjälpslagen. En rättssökande kan ha fog för sin talan i sak men ändå inte ha befogat intresse av att få saken prövad. Såsom närmare utvecklats - - - skall man vara restriktiv med att låta förtalsmål drivas med stöd av allmänna medel och detta oavsett kärandens möjligheter att vinna bifall till sin talan. Såsom redan anförts har det ankommit på L.M. såsom rättshjälpsbiträde att göra denna intresseprövning. Enligt domstolsverkets mening hade det funnits anledning för L.M. att göra en sådan intresseprövning efter TR:ns dom. Då målet hade varit anhängigt vid TR:n hade emellertid den domstolen kunnat göra en sådan prövning. Eftersom TR:n låtit rättshjälpen kvarstå bör det inte läggas L.M. till last att han även fortsättningsvis utnyttjat rättshjälpen, särskilt som det - som redan framhållits - inte varit alldeles uppenbart att K.O:s talan i själva saken varit helt obefogad. Inte heller HovR:n har låtit K.O:s rättshjälp upphöra under målets handläggning därstädes trots att HovR:n hela tiden synes ha känt till de omständigheter den sedan åberopat som grund för att låta K.O:s rättshjälp upphöra. HovR:n har bestämt att rättshjälpen skulle upphöra först i samband med målets avgörande. Det torde därför få godtas att L.M. med utnyttjande av K.O:s rättshjälp drivit dennes talan i förtalsmålet i HovR:n.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Jackson, hemställde i betänkande, att HD måtte meddela beslut enligt följande: Skäl. Enligt 22 § rättshjälpslagen har biträde rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Vid bedömningen av vad som är skäligt arvode skall uppdragets art och omfattning beaktas. Hänsyn skall också tas till andra omständigheter av betydelse, såsom den skicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som har lagts ned på uppdraget. Har biträdet genom vårdslöshet eller försummelse föranlett kostnad för rättshjälpen, skall detta beaktas vid ersättningens bestämmande.
Förevarande mål avser fråga om tillämpning av nämnda lagrum i fall då allmän rättshjälp upphört efter s k intresseprövning.
Det åligger i princip tillämpande myndigheter att göra den intresseprövning som anges i 8 § 1 st 8 och 34 § 1 st 4rättshjälpslagen. I förarbetena till rättshjälpslagen görs emellertid uttalanden av innebörd att det i praktiken torde ankomma på rättshjälpsbiträdet att göra intresseprövningen och aktualisera fråga om rättshjälpens upphörande (prop 1972:4 s 94). I motiven till den år 1982 genomförda ändringen av 22 § rättshjälpslagen uttalas att det åligger biträdet att försöka avhålla klienten från att med allmänna medel driva sitt anspråk när ett befogat intresse saknas. I vart fall bör enligt föredragande departementschefen biträdet avstå från att utföra ytterligare arbete åt klienten (prop 1981/82:28 s 17). Med hänsyn till målets art har det funnits anledning för L.M. att efter det K.O. dömts för narkotikaförseelse eller i varje fall efter TR:ns dom i förtalsmålet pröva huruvida K.O. kunde anses ha ett befogat intresse av att få sin sak behandlad. Det har emellertid också ålegat såväl TR:n som HovR:n att göra en sådan prövning. Eftersom domstolarnas ställningstagande i denna fråga medfört att rättshjälpen kvarstått fram till målets avgörande i HovR:n och då det ej kan anses uppenbart att K.O:s talan i själva saken varit helt obefogad bör det ej läggas L.M. till last att han med utnyttjande av rättshjälpen utfört arbete åt K.O. i HovR:n. Har är därför berättigad till ersättning för - utöver arbetet med vadeinlagan - de åtgärder som krävts för att föra K.O:s talan i HovR:n.
Slut. HD ändrar på det sätt HovR:ns beslut att HD fastställer ersättningen till L.M. för biträdet åt K.O. i HovR:n till - utöver den i HovR:n fastställda ersättningen - 1 040 kr, avseende arbete.
HD (JustR:n Rosario, Webster, referent, Barber, Miller och Johnson) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. HovR:n har i sin dom fastställt TR:ns domslut, varigenom den av L.M:s huvudman K.O. förda talan om ansvar och skadestånd för förtal har ogillats i sin helhet. I samband därmed har HovR:n funnit att K.O. inte kan anses ha befogat intresse av att få sin sak prövad i målet och på grund därav genom numera lagakraftvunnet beslut förordnat att den K.O. beviljade allmänna rättshjälpen skall upphöra. Vidare har HovR:n funnit att L.M. efter begäran av K.O. om fullföljd av målet, hade bort begränsa sig till att i HovR:n kortfattat redogöra för K.O:s yrkanden. Mot bakgrund härav har HovR:n, vid sin bedömning av L.M:s yrkande om ersättning för biträde åt K.O. i HovR:n, ansett L.M. skäligen gottgjord med 260 kr, motsvarande en timmes arbete.
Enligt 22 § 1 st rättshjälpslagen (1972:429) har biträde rätt till skälig ersättning för arbete, tidspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Denna bestämmelse har stått kvar i sak oförändrad sedan lagens tillkomst. Genom en lagändring som trädde i kraft d 1 jan 1982 - och som trots att HovR:ns ersättningsbeslut meddelades före ikraftträdandet får anses tillämplig även i förevarande fall - har emellertid till bestämmelsen gjorts vissa tillägg. Enligt dessa skall vid bedömningen av vad som är skäligt arvode uppdragets art och omfattning beaktas och hänsyn också tas till andra omständigheter av betydelse, såsom den skicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som har lagts ned på uppdraget.
Frågan vilket ansvar en rättssökandes biträde skall anses ha med avseende på den i 8 och 34 §§rättshjälpslagen stadgade s k intresseprövningen behandlades i lagens förarbeten (prop 1972:4). Föredragande statsrådet framhöll sålunda (s 248 f), att det ligger i sakens natur att intresseprövningen i praktiken kommer att åvila det anlitade biträdet i första hand. Han fortsatte: "När befogat intresse saknas torde det alltså få ankomma på biträdet att se till att klienten avstår från att driva sitt anspråk. Har rättshjälp inte sökts bör biträdet inte medverka till att ansökan görs och har biträdet redan lagt ned visst arbete, bör han söka förmå klienten att inte driva saken vidare. I regel bör han avstå från att utföra ytterligare arbete åt klienten. - Handlar biträdet i strid med de nu angivna riktlinjerna bör detta kunna föranleda ingripande från advokatsamfundet. Rättshjälpsnämnden bör - liksom domstolar och andra myndigheter - övervaka att missbruk inte förekommer. Missbruk bör också kunna beaktas när biträdesersättningen bestäms."
I motiven till den lagändring som trädde i kraft d 1 jan 1982 utvecklades dessa synpunkter vidare. Föredragande statsrådet underströk (prop 1981/82:28 s 17), att man vid bedömningen av om ett arvode är skäligt bör särskilt beakta intresseprövningen, samt tillade bl a: "När ett befogat intresse saknas måste det åligga biträdet att försöka avhålla klienten från att med allmänna medel driva sitt anspråk. I vart fall bör biträdet avstå från att utföra ytterligare arbete åt klienten."
Emellertid är det inte bara den rättssökandes biträde som har att svara för intresseprövningen. Ett ansvar i det hänseendet vilar också på rättshjälpsnämnder och domstolar. Hur långt domstolarnas ansvar sträcker sig belyses av de rättsfall som refereras i NJA 1982 s 175. Sammanfattningsvis kan dessa avgöranden sägas innebära att det, om domstolarna skall kunna fullgöra uppgiften att verkställa intresseprövningen utan att komma i strid med de grundläggande rättegångsprinciperna, endast kan bli i uppenbara fall som brist på befogat intresse av sakens prövning kan få anses föreligga. I rättsfallen anförs exempel på situationer där man utan någon mer ingående prövning kan finna att part saknar befogat intresse av att få sin sak behandlad. Ett sådant exempel är det fallet att partens talan, t ex på grund av att han uppenbarligen felbedömt eller missuppfattat rättsläget, framstår som klart utsiktslös utan att omständigheterna i målet behöver granskas närmare.
Även i fråga om biträdets ansvar för intresseprövningen gör sig hänsyn till grundläggande rättegångsprinciper gällande. Vad som här träder i förgrunden är biträdets allmänna skyldighet att redbart och nitiskt utföra sitt uppdrag och på bästa sätt iaktta klientens intressen i rättegången. Tyngdpunkten i biträdets insatser för att pröva det befogade i klientens intresse av att få saken behandlad bör uppenbarligen ligga på ett tidigt stadium. När saken väl har kommit under domstols prövning, bör ansvaret i första hand åvila domstolen. Det skulle kunna få betänkliga följder från rättssäkerhetssynpunkt, om man vad angår intresseprövningen i det läget ställde större krav på rättegångsbiträdet än på domstolen. I stället bör principiellt det motsatta gälla.
Den sak som det aktuella målet gällde var ansvar och skadestånd för förtal. Bl a med hänsyn till målets art har det funnits anledning för L.M. att, efter det att K.O. dömts för narkotikabrott och i varje fall efter det att TR:n meddelat sin ogillande dom, noga överväga huruvida K.O. kunde anses ha ett befogat intresse av att få sin sak fortsättningsvis prövad. Det har emellertid enligt vad nyss sagts ålegat först TR:n och sedan HovR:n att göra en motsvarande bedömning. Domstolarna - som i detta hänseende haft samma underlag som L.M. - har låtit rättshjälpen stå kvar till dess målet avgjorts. Det kan inte anses uppenbart att K.O:s talan var obefogad. Vid dessa förhållanden bör det inte läggas L.M. till last att han som biträde enligt rättshjälpslagen fortsatt att utföra arbete åt K.O. i rättegången. L.M. är därför berättigad till ersättning för - utöver arbetet med vadeinlagan - de åtgärder som krävts för att föra K.O:s talan i HovR:n. Mot det av L.M. fordrade ersättningsbeloppet synes i och för sig inget vara att erinra.
Slut. HD ändrar på det sätt HovR:ns beslut att HD fastställer ersättningen till L.M. för det biträde han lämnat K.O. i HovR:n till - utöver den i HovR:n fastställda ersättningen - 1 040 kr, avseende arbete.