En markägare har med hänvisning till artikel 6 i Europakonventionen ansetts ha rätt till domstolsprövning av ett beslut av en jaktvårdsområdesförening utan hinder av att beslutet enligt lagen (1938:274) om rätt till jakt inte kunde överklagas. Reglerna i lagen (2000:592) om viltvårdsområden har därvid ansetts tillämpliga.
Persbo jaktvårdsområde bildades 1945. Fastigheten Persbo 1:19 ingick i jaktvårdsområdet. M.C., som ägde fastigheten Persbo 1:19, hade begärt att själv få ta hand om trafikskadat vilt och att själv få sköta viltvården inom fastigheten. M.C:s mark inom jaktvårdsområdet var sedan tidigare fridlyst från jakt på grund av ideella skäl. Vid årsmöte den 20 april 1995 beslutade jaktvårdsområdesföreningen att jaktvårdsområdet skulle ta hand om påkört och skadat vilt samt även sköta all viltvård inom Persbo 1:19. M.C. överklagade föreningens beslut hos Länsstyrelsen i Dalarna. Länsstyrelsen, som ansåg att det överklagade beslutet tillkommit i behörig ordning och hade stöd i områdets stadgar, avslog den 17 januari 1996 överklagandet.
I överklagande fullföljde M.C. sin talan.
Kammarrätten i Sundsvall (1997-11-14, Ekman, Harris, referent, Davidson) yttrade: Av handlingarna framgår att M.C. begärt att få genom Skogssällskapets försorg svara för omhändertagande av trafikskadat vilt samt viltvård i form av utfordring på sin fastighet Persbo 1:19. - I beslut vid årsmöte den 20 april 1995 avslog Persbo jaktvårdsområde denna framställning och beslöt att jaktvårdsområdet självt skulle ta hand om påkört och skadat vilt samt självt ta hand om all viltvård inom Persbo 1:19. - I anslutning till att lagen (1980:894) om jaktvårdsområden trädde i kraft den 1 januari 1981 föreskrevs i punkten 3 i lag 1980:895 om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt bl.a. att för jaktvårdsområde som består vid ikraftträdandet skall äldre bestämmelser fortfarande gälla. Att ett jaktvårdsområde som har bildats enligt äldre bestämmelser får ombildas till ett jaktvårdsområde enligt lagen (1980:894) om jaktvårdsområden vid sammanträde med fastighetsägarna samt att ett beslut om sådan ombildning skall fastställas av länsstyrelsen. Av handlingarna i målet framgår att Persbo jaktvårdsområde bildats år 1945 och att något av länsstyrelsen fastställt beslut om ombildning i enlighet med nyssnämnda bestämmelser inte förelåg vid tidpunkten för länsstyrelsens överklagade beslut. Äldre bestämmelser om jaktvårdsområden är därför, såsom också länsstyrelsen funnit, tillämpliga i målet, bl.a. 13 § 4 mom. lagen (1938:274) om rätt till jakt i lydelse enligt lagen (1971:566). I den bestämmelsen sägs att om den vars rätt beröres av beslut, som fattas angående jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt inom jaktvårdsområdet, menar att beslutet icke tillkommit i behörig ordning eller att det eljest strider mot lag eller författning eller kränker hans enskilda rätt, må han hos länsstyrelsen föra talan mot beslutet genom besvär. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att 1949 års jaktutredning, som föreslog införande av besvärsrätt över beslut av jaktvårdsområdets beslutande organ, inte fann erforderligt att medge denna besvärsrätt i fråga om andra beslut än dels sådana som avsåg själva jaktutövningen och dels sådana som gällde delägares rätt att till annan upplåta sin rätt till jakt inom jaktvårdsområdet (SOU 1950:40 s.102). Departementschefen uttalade (prop. 1951:189 s. 47) att han i likhet med utredningen ansåg besvärsrätten böra begränsas till beslut som gällde jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt. - Jaktvårdsområdets beslut på årsmötet om att området självt skulle ta hand om påkört och skadat vilt samt ta hand om all viltvård på Persbo 1:19 kan inte anses gälla jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt inom jaktvårdsområdet. Beslutet är därför inte överklagbart enligt 13 § lagen (1938:274) om rätt till jakt i tillämplig lydelse. Länsstyrelsen har därför inte ägt att uppta M.C:s talan till prövning. - Kammarrätten avvisar överklagandet av jaktvårdsområdets beslut och upphäver länsstyrelsens beslut.
M.C. överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle ändra kammarrättens beslut så att en prövning skedde av jaktvårdsområdesföreningens beslut och att hennes talan då skulle bifallas. Till stöd för sin talan anförde hon bl.a. följande. Kammarrätten grundar sitt beslut på en tolkning av förarbetena till lagen (1938:274) om rätt till jakt när den anser att rätten att ta hand om påkört och skadat vilt samt att ta hand om all viltvård inte kan anses gälla jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt inom jaktvårdsområdet. Hon finner detta resonemang felaktigt och anser att föreningens beslut rör jaktutövningen på fastigheten Persbo 1:19 och att beslutet kränker hennes äganderätt till fastigheten på ett icke godtagbart sätt. Beslutet är därför överklagbart och till stöd för denna uppfattning, och för att det måste anses ingå i äganderätten att bestämma huruvida en fastighetsägare som har praktiska möjligheter att ta hand om fallvilt och viltvård också skall få göra det, åberopar hon en promemoria av jur. Smith.
Prövningstillstånd meddelades.
Persbo jaktvårdsområdesförening bestred bifall till överklagandet.
Statens naturvårdsverk avgav yttrande i målet.
Regeringsrätten (2001-11-30, Elliott, Buchanan, Nordborg, Mckee, Morales) yttrade: Skälen för regeringsrättens avgörande. Persbo jaktvårdsområde bildades år 1945. Reglerna om jaktvårdsområden fanns då i lagen (1938:274) om rätt till jakt. Dessa bestämmelser upphävdes år 1980 och ersattes med nya föreskrifter i lagen (1980:894) om jaktvårdsområden. Enligt punkt 3 av övergångsbestämmelserna till lagen (1980:895) om ändring i lagen om rätt till jakt skulle äldre bestämmelser fortfarande gälla för jaktvårdsområden som bestod den 1 januari 1981. Ett sådant jaktvårdsområde kunde dock ombildas till ett område enligt den nya lagen. Persbo jaktvårdsområde ombildades den 18 januari 1996.
När Persbo jaktvårdsområdesförening och Länsstyrelsen i Dalarnas län fattade sina beslut i detta mål hade området ännu inte ombildats enligt lagen om jaktvårdsområden. Det innebär att kammarrätten förfor korrekt då den konstaterade att äldre bestämmelser var tillämpliga vid prövningen av M.C:s överklagande.
Den överklagandebestämmelse som således i första hand skulle tillämpas var 13 § 4 mom. lagen om rätt till jakt. Enligt denna kunde endast beslut angående jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt inom jaktvårdsområdet överklagas.
Frågan i målet är om jaktvårdsområdesföreningens beslut är ett enligt lagen om rätt till jakt överklagbart beslut och, om inte, om rätt till överklagande ändå skall anses föreligga på någon annan grund.
Regeringsrätten är här ense med kammarrätten om att jaktvårdsområdesföreningens beslut på årsmötet den 20 april 1995 att själv ta hand om påkört och skadat vilt samt att även ombesörja all viltvård inom Persbo 1:19 varken kan anses avse själva jaktutövningen eller upplåtelse av jakträtt inom området. Beslutet kunde därför inte överklagas enligt 13 § 4 mom. lagen om rätt till jakt.
Enligt artikel 6:1 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) skall var och en vid prövning av hans civila rättigheter vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag.
Europakonventionen har genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna inkorporerats i svensk rätt. Lagen trädde, utan särskilda övergångsbestämmelser, i kraft den 1 januari 1995. Avsikten med inkorporeringen var att medborgarna skulle kunna stödja sig direkt på konventionen om denna ger dem ett starkare skydd än som följer av annan lagstiftning (se prop. 1993/94:117 s. 39).
Jaktvårdsområdesföreningens beslut att avslå M.C:s ansökan om att på den egna fastigheten själv få ta hand om påkört och trafikskadat vilt och att även ombesörja viltvården på fastigheten måste enligt Regeringsrättens mening anses röra en sådan civil rättighet som avses i artikel 6:1 i Europakonventionen.
Regeringsrätten finner mot bakgrund av det anförda att M.C. utan hinder av 13 § 4 mom. lagen om rätt till jakt hade rätt att få sin talan prövad av domstol.
Lagen om jaktvårdsområden ersattes den 1 januari 2001 av lagen (2000:592) om viltvårdsområden. Ett jaktvårdsområde som fanns då skall enligt övergångsbestämmelserna anses som ett viltvårdsområde bildat enligt den nya lagen. För ett sådant jaktvårdsområde och den förening som förvaltar området gäller också den nya lagen med ett i detta sammanhang inte aktuellt undantag. Det innebär att den prövning av M.C:s överklagande som nu skall komma till stånd skall göras enligt den nya lagen.
Enligt äldre bestämmelser kunde den som överklagade ett beslut av en jaktvårdsområdesförening endast få beslutets laglighet prövad. Enligt nu gällande regler kan länsstyrelsen och domstolarna pröva inte bara ett besluts laglighet utan också dess lämplighet (se 37 § lagen om viltvårdsområden och prop. 1999/2000:73 s. 52 f.). Eftersom ramen för besvärsinstansernas prövning sålunda vidgats enligt den nya lagen finner Regeringsrätten att målet nu bör återförvisas till länsstyrelsen för förnyad prövning.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten upphäver besluten av Kammarrätten i Sundsvall och Länsstyrelsen i Dalarnas län och återförvisar målet till länsstyrelsen för prövning av Persbo jaktvårdsområdesförenings beslut den 20 april 1995 enligt lagen (2000:592) om viltvårdsområden.