Säkerhet enligt 15 kap. 34 § miljöbalken-----En kommun yrkade att bli befriad från att ställa ekonomisk säkerhet för att säkerställa sina skyldigheter för deponeringsverksamheten. Miljööverdomstolen fann att 15 kap. 34 § miljöbalken, till skillnad från 16 kap. 3 § miljöbalken, inte medger något undantag för kommuner från kravet på att ställa säkerhet. Det ansågs inte heller tillräckligt att kommunen fonderade medel genom fortlöpande avsättningar i bokslutet. Medlen måste nämligen för att fylla sitt syfte alltid vara tillgängliga för tillsynsmyndigheten att ta i anspråk vid behov.
ÖVERKLAGAT AVGÖRANDE
Miljööverdomstolen avslår överklagandet.
Ljungby kommun har yrkat att bli befriad från att lämna en säkerhet på 37 miljoner kr för att säkerställa sina skyldigheter för deponeringsverksamheten.
Ljungby kommun har fört sin talan på i huvudsak samma sätt som vid miljödomstolen.
Länsstyrelsen har bestritt bifall till överklagandet och anfört bl.a. följande.
Den ekonomiska säkerheten är beslutad med stöd av 15 kap. 34 § miljöbalken. Där gäller inget undantag för staten, kommuner, landsting och kommunalförbund motsvarande det som gäller för 16 kap. 3 § miljöbalken.
Enligt 16 kap. 3 § miljöbalken får tillstånd till en miljöfarlig verksamhet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för efterbehandling och andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. I lagrummet görs dock ett undantag för staten, kommuner, landsting och kommunalförbund.
Rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall förutsätter att sökanden måste ha vidtagit eller kommer att vidta lämpliga åtgärder i form av en ekonomisk säkerhet eller någon motsvarighet för att säkerställa iakttagande av de skyldigheter som åligger sökanden enligt det tillstånd som utfärdas i enlighet med bestämmelserna i deponeringsdirektivet och att de avslutningsförfaranden som krävs enligt direktivet tillämpas.
Bestämmelserna i 16 kap. 3 § miljöbalken ansågs otillräckliga för att uppfylla depone-ringsdirektivets krav. Regeringen ansåg att reglerna därför behövde kompletteras. Eftersom det obligatoriska kravet på säkerhet endast avser de verksamheter som innefattar deponering av avfall gjordes kompletteringen i 15 kap.miljöbalken där specialbestämmelser om avfallshantering finns (prop. 2001/02:65 s. 65 f).
Av 15 kap. 34 § miljöbalken följer att tillstånd till en verksamhet som omfattar deponering av avfall får meddelas endast om verksamhetsutövaren ställer en ekonomisk säkerhet för att de skyldigheter som gäller för deponeringsverksamheten fullgörs eller vidtar någon annan lämplig åtgärd för sådant säkerställande. Något undantag för kommuner finns inte. Ljungby kommun är därmed skyldig att ställa säkerhet eller någon motsvarighet för att säkerställa sina skyldigheter för deponeringsverksamheten.
Det faktum att renhållningsverksamheten har en fond på 20 800 kkr som är avsatt för sluttäckning av deponin ändrar inte bedömningen. För att en säkerhet skall fylla sitt syfte måste medlen alltid vara tillgängliga för tillsynsmyndigheten att ta i anspråk vid behov. Det kan inte anses tillräckligt att kommunen fonderar medel genom fortlöpande avsättningar i bokslutet. Överklagandet skall därför avslås.
Domen får enligt 23 kap. 8 § miljöbalken inte överklagas.
I avgörandet har deltagit hovrättslagmannen Jackson, hovrättsråden Dixon och Henderson, referent, samt kammarrättsassessorn Santos. Enhälligt.
Miljödomstolen avslår överklagandet.
Villegas
Ljungby kommun har yrkat att Miljödomstolen befriar kommunen från att lämna en säkerhet på 37 miljoner kronor för säkerställande av deras skyldigheter för deponeringsverksamheten på fastigheten Eka 3:6. Kommunen anför. Överklagandet motiveras av att en kommun inte fungerar som ett företag, dvs. kommunen kan inte gå i konkurs. Kommunen omsätter cirka en miljard kronor per år och äger fastigheter och mark för stora belopp. Kommunen har också uppgett att varenhållningsverksamheten har en fond på 18,8 mkr som i dag har stigit till 20,8 mkr. Kommunen kommer därmed att fullfölja sina åtaganden och skyldigheter som gäller deponeringsverksamheten oavsett om säkerhet i form av en bankgaranti inlämnas. En bankgaranti på 37 mkr kommer att kosta kommunens renhållningskollektiv minst 370 000 kr per år vilket är en onödig kostnad med tanke på sluttäckningskostnaden.
Länsstyrelsen i Kronobergs län har yrkat att besvären avslås. Den ekonomiska säkerheten är beslutad med stöd av 15 kap. 34 § miljöbalken. Enligt Länsstyrelsens bedömning gäller där inget undantag för staten, kommuner, landsting och kommunalförbund motsvarande det som gäller för 16 kap. 3 § miljöbalken.
Länsstyrelsen i Kronobergs län (miljöprövningsdelegationen) lämnade i beslut den 22 juni 2005 Ljungby kommun tillstånd enligt miljöbalken till deponering av avfall m.m. på fastigheten Eka 3:6. I beslutet föreskrev Länsstyrelsen att kommunen skall ställa en eko-nomisk säkerhet på 37 mkr i form av pant eller borgen och såsom för egen skuld.
Enligt 15 kap. 34 § miljöbalken får tillstånd till en verksamhet som omfattar deponering av avfall meddelas endast om verksamhetsutövaren ställer en ekonomisk säkerhet för att de skyldigheter som gäller för deponeringsverksamheten fullgörs eller vidtar någon annan lämplig åtgärd för sådant säkerställande. Bestämmelsen har tillkommit som en följd av deponeringsdirektivet 1999/31/EG om deponering av avfall, som är direkt tillämpligt, och avser närmast ett genomförande i miljöbalken av artikel 8 a iv i direktivet. Bestämmelsen tar i det här fallet över vad som har föreskrivits i 16 kap. 3 § miljöbalken om att bl. a. kommuner inte behöver ställa säkerhet vid meddelande av bl. a. tillstånd enligt balken. Länsstyrelsens föreskrift i det lämnade tillståndet om att kommunen skall ställa en ekonomisk säkerhet för de skyldigheter som gäller deponeringsverksamheten är således lagligen grundad. Överklagandet skall därför avslås.
Överklagande senast den 19 september 2005.
I detta avgörande har deltagit rådmannen Chan, ordförande, och miljörådet Wilkins. Föredragande har varit Perkins.