Spelmissbruk kan i allvarliga fall ligga till grund för förvaltarskap.
Förvaltarskap hade anordnats för J.R. för att bevaka hans rätt, förvalta hans egendom och sörja för hans person.
J.R. ansökte vid Hudiksvalls tingsrätt om att förvaltarskapet skulle upphöra. Han samtyckte till att godmanskap anordnades i den omfattning som rätten fann lämplig.
Överförmyndarnämnden i Bollnäs, Ljusdal och Ovanåker motsatte sig att förvaltarskapet skulle upphöra i den del det avsåg att bevaka J.R:s rätt och förvalta hans egendom.
Tingsrätten (rådmannen Thomas) anförde i beslut den 28 augusti 2018 följande.
Enligt 11 kap. 19 § första stycket FB ska ett förvaltarskap upphöra om det inte längre behövs. Av utredningen framgår att J.R. i dagsläget inte är i behov av någon hjälp vad gäller att sörja får sin person. Förvaltaren L.L. har heller inte behövt vara honom behjälplig i det avseendet eftersom J.R. bor på ett gruppboende med personal som sköter den dagliga kontakten med honom. Det finns därmed inget behov av förvaltarskap i den delen och det ska därför upphöra.
Av det i ärendet ingivna läkarintyget framgår att J.R. fortfarande är ur stånd att vårda sin egendom på grund av psykisk störning och liknande förhållande. Vidare anges att J.R. har psykiatriska problem samt alkohol- och spelmissbruk. Utredningen i ärendet visar att J.R. fortfarande är i stort behov av hjälp med att sköta sina ekonomiska angelägenheter och att det saknas mindre ingripande alternativ. Tingsrätten bedömer därför att förvaltarskapet avseende att förvalta J.R:s egendom och bevaka hans rätt ska kvarstå med L.L. som förvaltare.
Förvaltarskapet för J.R. ska upphöra vad gäller att sörja för hans person. Förvaltarskapet ska bestå i övriga delar med L.L. som förvaltare.
J.R. överklagade i Hovrätten för Nedre Norrland. Han yrkade att hovrätten skulle upphäva det för honom anordnade förvaltarskapet även vad gällde att vårda hans egendom.
Överförmyndarnämnden i Bollnäs, Ljusdal och Ovanåker motsatte sig att tingsrättens beslut ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Jacobson och Peterson, referent, samt tf. hovrättsassessorn Sasha Matic) anförde i beslut den 8 januari 2019 följande.
J.R. har till stöd för sitt yrkande anfört i huvudsak följande. Det huvudsakliga skälet till att han fick förvaltare var hans påstådda spelmissbruk. Spelmissbruk är inte ett sådant ‚liknande förhållande‚ som kan utgöra grund för förvaltarskap och de övriga grunder som åberopats är inte så allvarliga eller har ett sådant samband med hans påstådda oförmåga att bevaka sin rätt och förvalta sin egendom att de ensamt kan motivera ett förvaltarskap. Hans alkohol- och spelmissbruk har blivit bättre och han är inte längre ur stånd att vårda sin egendom. Den konkreta och påtagliga risk som framkommer i det kompletterande läkarintyget påtalades inte i det första läkarintyg som lämnades in vid tingsrätten och det ifrågasätts vad den bedömningen grundar sig på. J.R. får 400 kr i veckan att disponera och han bor på ett gruppboende där han har stöd av personal i ekonomiska frågor. Det har under ärendet inte framkommit något konkret exempel på att J.R. ingår ofördelaktiga avtal eller luras på pengar.
Överförmyndarnämnden har anfört i huvudsak följande. Ett godmanskap är inte tillräckligt för att försäkra huvudmannens trygghet, säkerhet och hälsa. Utifrån kompletterande uppgifter framgår att det föreligger en konkret och påtaglig risk att huvudmannen ingår ofördelaktiga avtal eller luras att ge bort sina pengar, även på grund av hans psykiska störning. Det framgår också av läkarintyg att spelmissbruket förekommer av och till beroende av om J.R. har tillgång till pengar eller inte. Vid ett godmanskap har J.R. tillgång till alla sina konton. I ett förvaltarskap begränsas sannolikt spelandet utifrån hans begränsade tillgång på pengar.
Den huvudsakliga frågan som hovrätten ska ta ställning till är om spelmissbruk kan betecknas som med sjukdom liknande förhållande och därför utgöra grund för ett förvaltarskap.
Grundförutsättningen enligt 11 kap. 7 § FB för att en förvaltare ska kunna förordnas för en person är att denne på grund av sjukdom, ­psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Av förarbeten framgår att en förvaltare kan också behöva förordnas för den som på grund av allvarligt alkohol- eller narkotikamissbruk har ett hjälpbehov. Särskilt när det gäller gruppen narkotikamissbrukare kan det ibland vara ett verksamt medel att förhindra att missbrukaren förslösar sin egendom för att finansiera sitt narkotikabruk. Det uttalas vidare i förarbeten att bland annat sådana missbruksfall torde kunna betecknas som med sjukdom liknande förhållanden (se prop. 1987/88:124 s. 145).
Frågan om spelmissbruk kan jämställas med alkohol- eller narkotikamissbruk och därmed betecknas som med sjukdom liknande förhållande berörs inte närmare i förarbeten eller praxis (jfr dock HD:s beslut den 26 juni 2018 i mål nr Ö 1884-18; HD har meddelat prövningstillstånd i ett liknande ärende).
Synen på spelmissbruk har förändrats avsevärt sedan föräldrabalkens tillkomst. Numera ses spelberoende, inklusive spelmissbruk, som ett folkhälsoproblem i Sverige. Det innebär att spelmissbruk ses av samhället som ett vanligt förekommande folkhälsoproblem som ger allvarliga konsekvenser för hälsan, ekonomin och det sociala livet samt bidrar till ojämlikheter i hälsa (jfr prop. 2016/17:85 sid. 9). Den förändrade synen på spelmissbruk har också lett till lagändringar inom exempelvis social­lagstiftningsområdet. Sedan den l januari 2018 jämställs missbruk av spel om pengar med missbruk av olika substanser och innefattas numera i kommunernas ansvar för att förebygga och motverka missbruk (jfr 3 kap. 7 § och 5 kap. l § socialtjänstlagen [2001:453]).
I läkarintyget i ärendet har angetts att J.R. på grund av psykisk störning och liknande förhållanden är ur stånd att vårda sin egendom. Av intyget framgår vidare att J.R. har missbruksproblem, bland annat ett uttalat spelmissbruk som förekommer när han har tillgång till pengar. Den aktuelle läkaren har gjort bedömningen att det bland annat även finns en konkret risk för att J.R. till följd av sin psykiska störning ingår ofördelaktiga avtal och blir lurad på pengar. J.R. har haft förvaltare under de senaste åtta åren.
Utredningen i ärendet talar för att J.R. har ett spelberoende som av läkaren betecknats som spelmissbruk. Som redovisats ovan anses andra typer av missbruk – alkohol- eller narkotikamissbruk – utgöra sådana liknande förhållanden som avses i 11 kap. 7 § FB eftersom missbruket och behovet av dess finansiering riskerar att rasera en persons ekonomiska situation. En person med ett uttalat spelmissbruk riskerar enligt hovrättens mening på samma sätt som en person med alkohol- eller narkotikamissbruk att göra sig av med sin egendom för att finansiera missbruket. Hovrätten anser därför att ett uttalat och långvarigt spelmissbruk kan utgöra ett med sjukdom liknande förhållande som kan utgöra grund för ett förvaltarskap.
Enligt uppgifterna i ärendet yttrar sig J.R:s spelmissbruk bland annat genom att han för att finansiera sitt spelande periodvis gör sig av med alla sina tillgängliga kontanta medel på spelandet och även samlar pantburkar i samma syfte. Enligt hovrättens mening medför J.R:s missbruk att han befinner sig i riskzonen för att rasera sin ekonomi om han får fri tillgång till sin egendom. Hovrätten anser därför att ett fortsatt förvaltarskap utgör ett verksamt medel att förhindra att J.R. förslösar sin egendom för att finansiera sitt spelmissbruk. Av utredningen i målet framgår därtill att J.R. har en psykisk störning varför hovrätten ansluter sig till tingsrättens sammantagna bedömning att J.R. är ur stånd att vårda sin ekonomi.
Mot bakgrund av att J.R. har en psykisk störning kombinerat med ett spelberoende anser hovrätten att ett godmanskap inte kan förhindra J.R. att göra sig av med sin egendom på sitt spelmissbruk. Den omständigheten att han på sistone inte förefaller ha spelat i särskilt stor omfattning kan enligt hovrättens mening förklaras av att han på grund av det pågående förvaltarskapet haft begränsade ekonomiska medel. Mot denna bakgrund anser hovrätten att J.R:s hjälpbehov inte kan tillgodoses på något mindre ingripande sätt än genom ett förvaltarskap. För att tillgodose J.R:s hjälpbehov och hans ekonomiska situation i sin helhet anser hovrätten att det finns skäl för att förvaltarskapet även ska omfatta att bevaka rätt.
Hovrätten instämmer därmed i tingsrättens bedömning att förvaltarskapet avseende att bevaka rätt och förvalta egendom ska kvarstå. J.R:s överklagande ska därför avslås.
Hovrätten avslår överklagandet.
J.R. överklagade och yrkade att HD skulle upphäva det förvaltarskap som hade anordnats för honom.
Bollnäs och Ovanåkers överförmyndarnämnd motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Duncan, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1–8 motsvarar punkterna 1–7 i HD:s beslut.
Med liknande förhållanden avses sådana problem som kan anses likna sjukdom, psykisk störning eller försvagat hälsotillstånd. Enligt förarbetena kan alkohol- och narkotikamissbruk av allvarliga slag, som medför att den enskilde inte kan sköta sina angelägenheter, betecknas som ett med sjukdom liknande förhållande (se prop. 1987/88:124 s. 145 och 168).
Sedan den 1 januari 2018 ingår spelmissbruk i uppräkningen i socialtjänstlagen av de missbruk som socialnämnden ska arbeta för att förebygga och motverka (3 kap. 7 § första stycket socialtjänstlagen [2001:453]). Spelberoende kategoriseras dessutom som ett beroende av samma slag som alkohol- och narkotikaberoende eftersom det har befunnits påverka hjärnans belöningssystem på ett likartat sätt (se prop. 2016/17:85 s. 11).
Mot denna bakgrund bör spelmissbruk anses omfattas av begreppet ‚liknande förhållande‚ i 11 kap. 4 § FB.
Utredningen i ärendet visar att J.R., på grund av psykisk störning och liknande förhållande (spelmissbruk), är ur stånd att vårda sin egendom samt att hans hjälpbehov inte kan tillgodoses på något mindre ingripande sätt än förvaltarskap. J.R. är alltjämt i behov av förvaltarskap. Förvaltarskapet ska inte upphöra.
Överklagandet ska därför avslås.
Se HD:s beslut.
HD (justitieråden Roberts, Martin, Adams, referent, Perez och Spence) meddelade den 30 oktober 2019 följande beslut.
För J.R. hade anordnats förvaltarskap innefattande att bevaka hans rätt, förvalta hans egendom och sörja för hans person.
J.R. begärde vid tingsrätten att förvaltarskapet skulle upphöra. Överförmyndarnämnden motsatte sig att förvaltarskapet skulle upphöra i den del det avsåg att bevaka rätt och att förvalta egendom. Tingsrätten beslutade att förvaltarskapet skulle upphöra såvitt avsåg att sörja för person men avslog J.R:s begäran i övriga delar.
I hovrätten anförde J.R. bl.a. följande. Det huvudsakliga skälet till att han fick förvaltare var hans påstådda spelmissbruk. Spelmissbruk är inte ett sådant liknande förhållande som kan utgöra grund för förvaltarskap. De övriga grunder som åberopats är inte så allvarliga eller har ett sådant samband med hans påstådda oförmåga att bevaka sin rätt och förvalta sin egendom att de ensamma kan motivera ett förvaltarskap.
Hovrätten, som ansett att spelmissbruk kan utgöra grund för förvaltarskap, har gjort samma bedömning som tingsrätten.
Prejudikatfrågan är om spelmissbruk kan anses utgöra ett ‚liknande förhållande‚ enligt 11 kap. 4 § FB, och därmed ligga till grund för ett beslut om förvaltarskap enligt 7 § samma kapitel.
Bestämmelser om anordnande av förvaltarskap finns i 11 kap. FB. Rätten får besluta att anordna förvaltarskap om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Förvaltarskap får dock inte anordnas om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde får hjälp på något annat mindre ingripande sätt. Om förvaltare inte längre behövs ska förvaltarskapet upphöra. (Se 4, 7 och 19 §§.)
En förutsättning för att anordna förvaltarskap är alltså att den enskildes hälsotillstånd är sådant att det omfattas av begreppen ‚sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande‚. Det är endast dessa tillstånd som är av relevans vid bedömningen. Tillståndet måste inte vara långvarigt eller permanent, men det kommer knappast i fråga att anordna förvaltarskap vid kortvariga tillstånd. (Se ‚Det oönskade förvaltarskapet‚ NJA 2018 s. 350 p. 7 med hänvisningar.)
Med ‚liknande förhållande‚ avses sådana problem som kan anses likna sjukdom, psykisk störning eller försvagat hälsotillstånd. Enligt förarbetena kan alkohol- och narkotikamissbruk av allvarliga slag, som medför att den enskilde inte kan sköta sina angelägenheter på ett tillfredsställande sätt, betecknas som ett med sjukdom liknande förhållande. Förvaltarskap anges särskilt när det gäller gruppen narkotikamissbrukare ibland kunna vara ett verksamt medel för att förhindra att den enskilde förslösar sin egendom för att finansiera sitt narkotikamissbruk. (Se prop. 1987/88:124 s. 145 och 168.)
Ytterligare en förutsättning för förvaltarskap är att den enskilde är ur stånd att vårda sig eller sin egendom på grund av de problem som utgör grunden för ingripandet. För att någon ska anses vara ur stånd att vårda sig eller sin egendom krävs ett mer kvalificerat hjälpbehov än det som måste föreligga för att godmanskap ska kunna anordnas. (Se ‚Det oönskade förvaltarskapet‚ p. 8 med hänvisningar.)
När ett pågående missbruk av alkohol eller andra beroendeframkallande medel aktualiserar frågan om förvaltarskap kan det vara svårt att avgöra när situationen blivit sådan att den enskilde är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Att det kan ses som irrationellt att använda sin egendom för att finansiera sitt missbruk är inte tillräckligt. Det är först om missbruket fått en sådan omfattning att den enskilde inte längre på egen hand förmår att sköta sina angelägenheter, som det kan komma i fråga att anordna förvaltarskap. (Jfr Theräse Grant, Short som andra genom ställföreträdare – en rättslig och faktisk paradox, 2015, s. 302 f. och Young, Ställföreträdare för vuxna. Kamrer eller handledare? 2005, s. 183.)
Enligt 3 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453) ska socialnämnden arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. Det rör sig om ett särskilt ansvar för hjälp och vård till vuxna missbrukare. Socialnämnden är enligt bestämmelsen skyldig att bedriva förebyggande verksamhet och att försöka förmå missbrukare som behöver vård eller behandling att acceptera detta även när de inte själva ansöker om det.
I rättsfallet R© 2005 ref. 51, som rörde spelmissbruk, konstaterades att den dåvarande lydelsen av 3 kap. 7 § socialtjänstlagen inte kunde tolkas så att det långtgående ansvaret enligt bestämmelsen kunde utsträckas till områden av annan karaktär, oavsett om den enskildes problem kunde betecknas som missbruk av något slag. Socialnämnden ansågs därför inte ha någon generell skyldighet att arbeta för att förebygga spelmissbruk eller att tillhandahålla behandling för spelmissbruk.
Efter en lagändring 2018 gäller dock enligt 3 kap. 7 § socialtjänstlagen att socialnämnden även ska arbeta för att förebygga och motverka missbruk av spel om pengar. I den lagstiftningen likställs alltså numera spelmissbruk med missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. I lagstiftningsärendet gjordes i samma syfte också vissa ändringar i hälso- och sjukvårdslagen (se 5 kap. 7 § och 16 kap. 3 § hälso- och sjukvårdslagen, 2017:30, och prop. 2016/17:85).
Enligt förarbetena till lagändringarna är spelproblem, inklusive spelmissbruk, ett folkhälsoproblem. De allvarligare formerna av spelproblem betecknas som spelmissbruk eller spelberoende. De två begreppen används med något olika betydelser beroende på sammanhang; inom socialsektorn används framför allt begreppet missbruk. Alla som har spelproblem är inte spelberoende. Spelberoende kategoriseras som ett beroende av samma slag som alkohol- och narkotikaberoende eftersom det har befunnits påverka hjärnans belöningssystem på ett likartat sätt. (Se prop. 2016/17:85 s. 9 ff.)
Inom hälso- och sjukvården används i hög grad Världshälsoorganisationens (WHO) klassifikationssystem ICD-10  för att klassificera och koda tillstånd och sjukdomar. Där finns diagnosen spelberoende, som främst tar sikte på spelets effekter på hälsan. I en psykiatrisk diagnos­manual  finns den kliniska diagnosen hasardspelssyndrom, som ingår i kapitlet om substansbrukssyndrom och i allmänhet avser den grupp som har allra störst problem på grund av sitt spelande. Tidigare kallades motsvarande diagnos spelmani och ingick i kategorin impulskontrollstörningar. (Se a. prop. s. 11.)
I förarbetena till 2018 års lagändringar konstaterades att lagstiftningen inte behandlade spelmissbruk på samma sätt som andra typer av missbruk trots att det finns likheter i problematiken och trots att spelmissbrukare ofta har komplexa problem där även andra typer av missbruk kan ingå. Detta bedömdes medföra risk för att personer i behov av stödinsatser inte får den hjälp som behövs. (Se a. prop. s. 17  f.)
Synen på spelmissbruk är alltså numera den att ett sådant missbruk innefattar samma typ av problem som alkohol- och narkotikamissbruk. Denna syn har fått genomslag i svensk lagstiftning och baseras bl.a. på hur allvarliga spelproblem betraktas inom WHO.
Mot den bakgrunden bör spelmissbruk likställas med andra former av missbruk vid tillämpningen av 11 kap. FB. Eftersom allvarliga fall av missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel i enlighet med förarbetsuttalanden anses utgöra ‚liknande förhållande‚ enligt 11 kap. 4 § FB, bör också de fall av mycket allvarliga spelproblem som är på nivån spelmissbruk anses omfattas av samma begrepp.
Det förtjänar understrykas att bedömningen av om förvaltarskap ska anordnas för en person som lider av spelmissbruk självfallet – på samma sätt som när någon annan typ av problem aktualiserar en fråga om förvaltarskap – måste göras utifrån en bedömning i det enskilda fallet av om spelmissbruket verkligen är av så allvarlig karaktär att personen är ur stånd att vårda sig eller sin egendom.
Av läkarintyg samt kompletterande yttrande från samma läkare framgår att J.R. har missbruksproblem, bl.a. ett uttalat spelmissbruk som förekommer när han har tillgång till pengar. Periodvis spelar han bort alla sina tillgängliga kontanta medel och samlar även pantburkar i syfte att finansiera spelmissbruket. Läkaren har även bedömt att det finns en konkret risk för att J.R. på grund av psykisk störning ingår ofördelaktiga avtal och blir lurad på pengar. Enligt intyget är J.R. på grund av psykisk störning och liknande förhållande ur stånd att vårda sin egendom. Utredningen i övrigt i målet bidrar till samma bild.
J.R:s tillstånd i form av psykisk störning och spelmissbruk medför således att det finns stor risk för att han skulle rasera sin ekonomi om han får fritt förfoga över sin egendom. Sammantaget framgår det att J.R., på grund av psykisk störning och liknande förhållande (spelmissbruk), är ur stånd att vårda sin egendom samt att hans hjälpbehov inte kan tillgodoses på något mindre ingripande sätt än förvaltarskap. J.R. är därmed alltjämt i behov av förvaltarskap och detta ska därför inte upphöra.
Överklagandet ska avslås.
HD avslår överklagandet.