Framställning av cannabis (marijuana) genom odling i hemmet har, med hänsyn till den mängd som producerats i förening med att odlingen bedrivits i stor skala, systematiskt och med användning av avancerad utrustning, bedömts som grovt narkotikabrott. - Även fråga om tillämpning av 51 kap 23 a § RB.
Allmän åklagare yrkade vid Eslövs TR ansvar å Allen, född 1956, för grovt narkotikabrott (åtalspunkt 1) enligt följande gärningsbeskrivning: Allen har under sommaren 1997 - d 12 febr 1998 i sin bostad på fastigheten Killeröd 9312 i Hörby kommun olovligen framställt minst 3,5 kg cannabis, som är narkotika och som varit avsedd för missbruk. Allen har odlat narkotikan på ovanvåningen i sitt bostadshus i Killeröd. Brottet är grovt, bl a med hänsyn till mängden narkotika.
Ansvar yrkades å Allen även för vapenbrott (åtalspunkt 2) för att han d 13 febr 1998 i sin bostad innehaft två pistoler och en revolver utan att ha rätt till det.
Förverkandeyrkanden framställdes.
TR:n (ordf lagmannen Powell) anförde i dom d 16 mars 1998:
Allen har som misstänkt för brott som prövas i målet vari berövad friheten som anhållen och häktad alltsedan d 11 febr 1998. Den 15 febr 1998 påbörjade han emellertid verkställigheten av ett av HovR:n över Skåne och Blekinge d 2 okt 1997 ådömt fängelsestraff om tre månader. Den tidigaste dagen för villkorlig frigivning från straffet har bestämts till d 15 april 1998.
Domskäl. Åtalspunkten 1.
Allen har vidgått att han odlat den av åklagaren angivna narkotikan, men gjort gällande att detta skett under hot och därför inte skall leda till någon påföljd. --
Närmare hörd har Allen uppgett: För ett par är sedan köpte han den avstyckade gård i Killeröd där han är bosatt. Efter en arbetsskada har han utbildat sig till sko- och sadelmakare och han avser att med hjälp av s k Starta eget-bidrag driva sådan ambulerande verksamhet med gården som bas. Han är helt fri från sitt tidigare narkotikamissbruk. - Av en bekant hade han lånat 20 000 kr. Denne överlät sin fordran till andra. I augusti 1997 kom fyra män hem till J.L.. De lade en revolver på köksbordet och krävde att han antingen genast betalade igen lånet, som de nu påstod hade ökat till 50 000 kr, eller i stället åt dem drev en cannabisodling på ovanvåningen i sitt hus. Allen uppfattade männen som springpojkar åt andra finansiärer. Han ogillar att bli tvingad men vågade inför hotet inte göra annat än att gå med på odlingen; några 50 000 kr hade han inte. Männen kom med cannabissticklingar, fröer, odlingshandledningar och värmelampor. Sticklingarna sattes i ett utrymme på ovanvåningen i säckar med fibermaterial. Dessa hade Allen tänkt ha för att i ett planerat växthus odla gurka och tomater. Männen gjorde all nödvändig installation av lampor, timers m m och kontrollerade då och då hur odlingen av cannabisen fortskred. Allen hade beordrats att sköta två omgångar odling som var och en var tänkt resultera i användbart material om ett kg. Han vågade inte motsätta sig männen på annat sätt än att han inte särskilt bemödade sig om plantornas skötsel och inte heller gav dem näring. I det utrymme där odlingen skedde hade Allen egentligen tänkt torka svamp. Det blev där alldeles för varmt för cannabisplantorna och den första odlingen gav så dåligt resultat att männen bedömde att det inte gick att sälja. Bara 200 gram sparades för att så småningom blandas med nästa skörd. Den andra odlingen placerades i ett större angränsande utrymme, där männen för att minska värmen rev ner isoleringen. Inte heller där verkade resultatet bli särskilt bra. - Om Allen nu skulle uppge namnen på uppdragsgivarna vore det som om han undertecknade sin egen dödsdom. Men han har som en försäkring till en präst skriftligen lämnat besked om deras namn, registreringsnummer på deras bilar och släpvagnar och tidpunkterna för deras besök.
Åklagaren har som bevisning åberopat dels fotografier och en videoupptagning av cannabisodlingen dels protokollet över de växtdelar som togs i beslag och resultatet av den vid Statens kriminaltekniska laboratorium gjorda undersökningen av detta material, som i torkat skick vägde 3 524 gram. Analysresultatet ger vid handen att allt material utom 12,8 gram innehöll tetrahydrocannabinol (THC), att halten därav varierade mellan ca en och 21 procent och att den för större delen uppgick till ca fyra eller fem procent (1206,9 respektive 1 660 gram). Beträffande farligheten av cannabis har åklagaren åberopat HovR:ns över Skåne och Blekinge dom d 13 okt 1994 i mål B 282/94 samt ett av Morris d 28 maj 1993 till Trollhättans TR avgivet sakkunnigutlåtande. Därav får anses framgå att den verksamma beståndsdelen, THC, numera generellt sett är lika stor i marijuana, beredd av torkade blomställningar och blad av cannabis sativa, som i cannabisharts (haschisch), och att halten THC i såväl den hasch som den marijuana som åtminstone under 1994 salufördes i Sverige vanligen låg vid fem procent. Med hänsyn härtill kan TR:n inte finna att den cannabis Allen odlat var av dålig kvalitet.
Allen får emellertid anses ha påstått att han, när han framställde narkotikan, handlade i nöd. Han har dock inte velat namnge vilka personer som under hot skulle ha förmått honom till cannabisodlingen. Något annat som stöder hans påstående har inte framkommit. Hans uppgifter framstår i sig som föga trovärdiga. Även om det tillgått så som han uppgett har enligt TR:ns mening de samlade omständigheterna i vart fall inte varit sådana att hans handlande kan anses försvarligt. Åtalet för narkotikabrott skall därför bifallas. Som åklagaren angett är brottet att bedöma som grovt.
Åtalspunkten 2. TR:n fann att Allen, som förnekat gärningen, inte kunde undgå ansvar för vapenbrott, men att brottet borde kunna bedömas som ringa.
Påföljden. Allen förekommer i kriminalregistret under fem avsnitt, alla avseende domar på fängelse för huvudsakligen narkotikabrott. Senast dömdes han för sådant brott d 2 okt 1997 av HovR:n över Skåne och Blekinge till fängelse tre månader. Som ovan angetts avtjänar han för närvarande straffet. Inte heller för de brott han nu befunnits skyldig till kan annan påföljd än fängelse komma i fråga. För grovt narkotikabrott är minimistraffet två år. Med beaktande av att vapenbrottet bedömts som ringa och att brotten begicks innan det senast ådömda straffet började verkställas bör den nya strafftiden kunna stanna därvid.
Domslut. TR:n dömde Allen jämlikt 3 § narkotikastrafflagen (1968:64) och 9 kap 1 § 3 st vapenlagen (1996:67) för grovt narkotikabrott och vapenbrott till fängelse 2 år.
TR:n förordnade att fängelsestraffet till en tid av fyra dagar skulle anses verkställt i anstalt.
I beslag tagna cannabis, vapen m m förklarades förverkade.
Allen skulle kvarbli i häkte till dess domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot honom.
Såväl åklagaren som Allen överklagade i HovR:n över Skåne och Blekinge. Åklagaren yrkade straffskärpning. Allen yrkade att HovR:n skulle döma honom för narkotikabrott av normalgraden och ogilla åtalet för vapenbrott. Han yrkade att HovR:n i allt fall skulle döma honom till en lindrigare påföljd än den av TR:n bestämda.
HovR:n (hovrättslagmannen Cooper, hovrättsrådet Wallen, adj led kammaråklagaren Stokes, referent, och nämndemannen Martinez) anförde i dom d 18 maj 1998: Domskäl. Allen har hörts på nytt i HovR:n och därvid berättat i allt väsentligt i enlighet med vad som är antecknat i TR:ns dom.
På J.L:s begäran har vittnesförhör hållits med fil Gomez, leg psykologen T.L. angående farlighetsgraden och kvaliteten av den i målet beslagtagna narkotikan. Vad som därvid framkommit ger ej anledning att bedöma narkotikan på annat sätt än vad TR:n gjort.
I likhet med TR:n finner HovR:n Allen övertygad om narkotikabrott som är att anse som grovt samt vapenbrott som är att bedöma som ringa. Med hänsyn till främst mängden och kvaliteten av den framställda narkotikan skall Allen ådömas en längre fängelsepåföljd än vad TR:n bestämt.
I HovR:n är upplyst att Allen d 11 febr 1998 anhölls såsom misstänkt för stöld. Detta brott ledde emellertid inte till åtal. Allen häktades d 15 febr 1998 såsom på sannolika skäl misstänkt för grovt narkotikabrott. Han påbörjade samma dag verkställighet av ett av HovR:n över Skåne och Blekinge d 2 okt 1997 ådömt fängelsestraff om tre månader. HovR:n hävde i anledning härav d 6 april 1998 TR:ns häktningsbeslut och förordnade att Allen, om han frigavs från verkställigheten innan den överklagade domen vann laga kraft, omedelbart skulle träda i häkte. Allen frigavs d 15 april 1998 från verkställigheten av fängelsestraffet med en återstående strafftid om en månad. Vid sådant förhållande skall avräkning enligt 33 kap 5 § BrB rätteligen ske endast för tiden d 16 april-d 18 maj 1998, eller med 33 dagar.
För grovt narkotikabrott är inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. På grund härav och då det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas skall Allen vara häktad tills domen i ansvarsdelen vinner laga kraft mot honom.
Domslut. HovR:n ändrar på det sätt TR:ns domslut att HovR:n bestämmer fängelsestraffets längd till 2 år 6 mån.
Fängelsestraffet skall till en tid av 33 dagar anses verkställt i anstalt.
Allen skall stanna kvar i häkte tills domen i ansvarsdelen vinner laga kraft mot honom.
Frazier var skiljaktig i fråga om åtalet för vapenbrott och ogillade åtalet.
Allen (offentlig försvarare advokaten M.S.) överklagade HovR:ns dom. HD fann d 16 juli 1998 ej skäl att meddela prövningstillstånd i frågan om ansvar för vapenbrott men meddelade prövningstillstånd i målet i övrigt.
Allen, som i sitt överklagande yrkade att narkotikabrottet inte skulle bedömas som grovt och att i vart fall straffet skulle lindras, begärde i inlaga d 29 juli 1998 som sitt förstahandsyrkande helt frikännande från ansvar för narkotikabrott.
Allen yrkade avräkning av frihetsberövande även under tiden från d 11 till d 15 febr 1998.
Riksåklagaren bestred - under anförande att J.L:s yrkande om frikännande från ansvar för narkotikabrott utgjorde en otillåten ändring av talan och därför borde avvisas - ändring i ansvars- och påföljdsdelen men medgav avräkning av tid för frihetsberövande fr o m d 13 febr 1998. Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Perry, Swanson, Hall, Rangel, referent, och Contreras) beslöt följande dom: Domskäl. HD har i målet meddelat partiellt prövningstillstånd. I enlighet härmed står det fast att Allen skall dömas för vapenbrott. HD skall däremot pröva hans överklagande av HovR:ns dom försåvitt domen avser åtalet för grovt narkotikabrott, den ådömda påföljden samt avräkning av tid under vilken Allen varit berövad friheten.
När det gäller frågan om HD utan hinder av bestämmelserna i 51 kap 23 a § och 55 kap 15 § RB äger pröva J.L:s yrkande om frikännande från ansvar för grovt narkotikabrott framgår av handlingarna att Allen först efter det att tiden för överklagande av HovR:ns dom utlöpt angav att han i första hand yrkade helt frikännande från ansvar för narkotikabrott.
Av betydelse är emellertid att Allen redan i sitt överklagande till HovR:n gjorde gällande att han odlat cannabisplantorna under hot och att detta borde leda till att han inte skulle ådömas någon påföljd eller åtminstone beaktas vid fastställande av påföljd. I sitt överklagande till HD åberopade han utan närmare precisering de grunder och omständigheter som han anfört i HovR:n.
Under dessa förhållanden får Allen anses ha i sina överklaganden till HovR:n och HD invänt att han befunnit sig i en nödsituation. Frågan om en sådan situation förelegat har betydelse inte bara för bedömningen av brottets svårhetsgrad (29 kap 3 § BrB) utan också vid avgörandet av om hans handlande kan medföra straffansvar (24 kap 4 § BrB). Reglerna i 51 kap 23 a § och 55 kap 15 § RB är därför inte tillämpliga i detta fall (jfr NJA 1995 s 661).
Allen har åtalats för grovt narkotikabrott bestående i att han framställt cannabis genom att odla cannabisplantor på den övre våningen i sitt bostadshus i Hörby kommun. Allen har medgivit att han odlat dessa växter men påstått att han handlat under hot. Som nyss nämnts får han i detta hänseende anses ha gjort gällande att det förelegat en nödsituation.
HD har i rättsfallet NJA 1990 s 210 konfronterats med de speciella bevisproblem som inte sällan föreligger när i ett brottmål den tilltalade framför invändningen att han handlat i nödvärn. I sitt avgörande i det nämnda målet anförde HD bl a att en sådan invändning i vissa fall kan vara omöjlig att vederlägga och att det då inte kan krävas mera av åklagaren än att han förebringar så mycket bevisning att nödvärnsinvändningen framstår som obefogad, vilket många gånger kan framgå redan av den allmänna situation där handlingen företagits. Ett motsvarande synsätt kan anläggas när den tilltalade invänder att den åtalade handlingen begåtts i nöd.
I förevarande fall går J.L:s invändning ut på att han genom hot av vissa personer från Malmö tvingats att odla cannabis och att dessa personer försett honom med plantor och med armatur, lampor, elskåp och annan utrustning som behövdes för odlandet. Personerna i fråga skulle också ha besökt honom vid skilda tillfällen för att övervaka hur verksamheten fortskred. Allen har emellertid vägrat att röja dessa personers identitet under påstående att detta skulle utsätta honom för mycket allvarliga risker till liv och lem. Han har inte heller lämnat några andra upplysningar som gjort det möjligt att verifiera hans uppgifter om de fortlöpande kontakter han haft med dessa andra personer, om leveranserna till hans bostad av utrustning för cannabisodling eller om det påstådda hotets art och allvar. Under sådana förhållanden framstår invändningen att Allen befunnit sig i en nödsituation, som bestått under den relativt långa tid under vilken han odlat cannabis i sin bostad, som så löst grundad att den inte påverkar bedömningen i målet.
Odlingen av cannabis bedrevs i ett stort, väl isolerat utrymme i J.L:s bostad och med hjälp av särskild utrustning i form av bl a bänkar, värmelampor och fläktanordningar. Det beslag som gjordes i bostaden i februari 1998 omfattade dels torkade växtdelar som odlats under hösten 1997 och skördats i december 1997 och som sedan dess förvarats i säckar eller påsar, dels ännu växande cannabisplantor som inte var klara att skördas men som togs om hand och torkades av polisen. Totalt hade de beslagtagna växtdelarna i torkat skick en vikt av drygt 3,5 kg. Det är uppenbart att odlingen var avsedd för missbruk och att förutsättningarna för straffansvar enligt narkotikastrafflagen därmed är uppfyllda. Det återstår att bedöma om narkotikabrottet skall anses utgöra ett grovt brott enligt 3 § denna lag och vilket straff som bör följa på brottet i förening med det andra brott om vilket Allen övertygats av HovR:n.
Av utredningen i målet framgår att ur cannabisplantor (plantor av arten Cannabis sativa) kan utvinnas olika narkotikapreparat, främst hasch (haschisch, cannabisharts), som består av växtens kåda med körtelhår, och marijuana, som är beteckningen på torkat växtmaterial (blad, stjälkbitar, blomställningar m m) från samma planta. Riksåklagaren har gjort gällande att brott avseende marijuana bör bedömas lika strängt som motsvarande brott avseende hasch och att en väsentlig faktor vid bedömningen bör vara mängden av marijuana, varvid bedömningen inte annat än i extrema fall bör påverkas av om den procentuella andelen av den rusgivande substansen tetrahydrocannabinol (egentligen A-9-tetrahydrocannabinol, i det följande "THC") är mer eller mindre hög. Allen har genmält att, som en följd av att han avsiktligt saboterade odlingsverksamheten, den allra största delen av den marijuana som målet gäller hade så dålig kvalitet att den inte var efterfrågad på marknaden och inte var användbar för narkotikamissbrukare. Han har framhållit att växtdelarna hade mycket låga THC-halter (1, 2, 4 och 5 %) och att missbrukare bara är intresserade av honblomställningar och toppskott och i vart fall inte av växtmaterial med en THG-halt under 8 %. Han har tillagt att de enda beslagtagna växtdelar som hade en hög THC-halt - 3,3 g honblomställningar med en halt av 21 % - inte hade odlats av honom utan medförts av hans uppdragsgivare i syfte att visa vilket resultat en välskött odling kunde ge.
Den narkotika som beslagtogs hos Allen analyserades av forensiska biologen, fil kand Sharp vid Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL). Av det besked som hon utfärdade d 27 febr 1998 framgår att beslaget omfattade följande växtdelar av cannabisplantor: 1) 171 g krossat växtmaterial med cirka 2 % THC-halt; 2) 470 g stjälkar med cirka 1 % THG-halt; 3) 1 025 g torkat växtmaterial med cirka 4 % THG- halt; 4) 102 g krossat växtmaterial med cirka 4 % THG-halt; 5) 79,9 g krossat växtmaterial med cirka 4 % THG-halt; 6) 3,3 g honblomställningar med cirka 21 % THG-halt; 7) 12,8 g krossat växtmaterial, vars THG-halt inte angivits; 8) 1 660 g torkat växtmaterial med cirka 5 % THG-halt. Det har upplysts att de under punkterna 1-7 angivna växtdelarna härrörde från den första odlingen, som skördades av Allen i december 1997, och de under punkten 8 angivna växtdelarna från den andra odlingen, som inte var fullbordad när polisen avslöjade den; de senare växtdelarna hade torkats innan de analyserades av SKL.
Sakkunnigutlåtanden har i HD avgivits av Sharp samt av leg psykologen, fil Ward och fil kand Morris. Samtliga tre sakkunniga har också hörts muntligt under huvudförhandling i HD.
Av utredningen i målet framgår att marijuana tidigare ansågs vara ett väsentligt svagare narkotiskt preparat än hasch men att cannabisplantan efter hand har förädlats och utvecklats i sådan mån att marijuana numera ofta har THC-halter överensstämmande med dem man vanligen finner hos hasch och därför också påverkar individen på väsentligen samma sätt som hasch. Det finns således i princip inte skäl att bedöma narkotikabrott avseende marijuana på ett annat sätt än motsvarande brott avseende hasch.
Vid bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt liksom även i övrigt vid fastställande av straff för narkotikabrott är mängden av narkotika av betydelse (jfr 2 och 3 §§narkotikastrafflagen). När det som i förevarande fall gäller hemodlad cannabis kan dock vikten av de cannabisplantor som producerats inte utan vidare jämställas med vikten av importerad eller saluförd hasch. Medan den senare vanligen torde vara i sådant skick att hela mängden kan användas för missbruk, kan antas att det vid skörd av nyodlad cannabis finns växtdelar som av olika skäl kasseras av odlaren och aldrig når konsumenterna. I förevarande fall hade Allen delat upp produkterna från den första odlingen, som skördats i december 1997, i olika substanser och kvaliteter och förvarat dessa separat i säckar och påsar. Det kan inte anses visat att han haft för avsikt att för konsumtion använda eller utbjuda även det krossade växtmaterial och de stjälkar som hade den lägsta THC-halten och som därför framstod som mindre attraktiva (punkterna 1 och 2 i ovanstående förteckning). Även när det gäller växterna från den andra odlingen (punkten 8 i förteckningen), vilka kapades och torkades av polisen innan de var mogna att skördas, framstår det som ovisst om Allen skulle ha använt hela växtmaterialet eller om vissa växtdelar efter hand skulle ha gallrats bort eller kasserats. En bedömning grundad på kvantiteten narkotika måste alltså i detta fall göras med stor försiktighet. Vad som emellertid står fast är att J.L:s odlingar resulterat i en betydande mängd marijuana.
Frågan kan ibland uppkomma om inte bara mängden utan också koncentrationen av rusgivande substanser (renhetsgraden) skall tillmätas betydelse vid bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt eller i övrigt vid straffmätningen. Svaret på denna fråga kan bli beroende av omständigheterna i det särskilda fallet. Det finns vid tillverkning och försäljning av narkotika ofta anledning att utan närmare utredning utgå från att preparaten i fråga haft en relativt normal renhetsgrad, och mindre variationer i fråga om renhetsgraden är inte heller sådana att de bör påverka den straffrättsliga bedömningen. Det finns emellertid fall då renhetsgraden är särskilt hög eller låg och därför också utgör en relevant faktor vid värderingen av brottet (jfr uttalanden om renhetsgraden i rättsfallen NJA 1996 s 478 och 1997 s 193).
När det gäller cannabisplantan är alla ovanjordiska delar visserligen klassificerade som narkotika, men detta hindrar inte att vissa delar av missbrukare bedöms vara av bättre kvalitet, därför att de har en starkare rusgivande verkan. THG-halten får anses vara ett mått på produktens värde i detta hänseende. Huvudparten av de växtdelar som beslagtagits i detta mål har enligt analysen haft en THC-halt om cirka 4-5 %, vilket, enligt vad som upplysts, gör dessa växtdelar i huvudsak jämförbara med sådan hasch som konsumeras av missbrukare. Med hänsyn till osäkerheten om huruvida de växtdelar som hade lägre THG-halt faktiskt var avsedda att komma till användning bör förekomsten av dessa växtdelar inte beaktas vid bedömningen av brottet. Att det i det beslagtagna materialet också ingick en liten kvantitet honblomställningar med särskilt hög THG-halt får i detta fall anses sakna självständig betydelse vid fastställande av brottets svårhetsgrad.
Av betydelse för bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt är emellertid enligt 3 § narkotikastrafflagen inte endast vilken mängd narkotika som hanterats utan också om brottet utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt eller eljest varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. I förevarande fall är det vid denna bedömning av betydelse att J.L:s odlingsverksamhet var av stor omfattning samt att den bedrevs i stora utrymmen i hans bostad, på ett systematiskt sätt och med avancerad utrustning.
Vid en samlad bedömning av de nu angivna omständigheterna framstår J.L:s narkotikabrott som så graverande att det bör bedömas som grovt brott. HovR:n har dessutom funnit Allen skyldig till vapenbrott, och dess dom står i denna del fast.
Straffet bör, med tillämpning av 34 kap 3 § 2 st BrB, bestämmas till fängelse i två år och tre månader.
När det sedan gäller avräkning av tid för frihetsberövande har Allen gjort gällande att han redan d 11 febr 1998 varit misstänkt för narkotikabrott och att det då meddelade anhållningsbeslutet grundades inte enbart på misstanke om stöld utan också på misstanke om narkotikabrott. Han har hänvisat till att husrannsakan gjordes i hans bostad d 11 febr 1998, att polisen då uppmärksammade cannabisodlingarna, varvid misstanke om narkotikabrott uppkom, samt att polisutredningen redan d 11 febr 1998 var inriktad på att klarlägga elförbrukningen i J.L:s bostad, vilket inte skulle ha skett om brottsmisstanken avsett enbart stöld.
För att avräkning av den tid under vilken Allen varit anhållen skall kunna ske förutsätts enligt 33 kap 5 § BrB att anhållandet avsett brott som prövats genom domen mot J.L.. Även om de uppgifter som lämnats av Allen tyder på att polisen redan i samband med husrannsakan d 11 febr 1998 började misstänka honom för narkotikabrott, finns inte belägg för att åklagarens denna dag meddelade anhållningsbeslut var till någon del grundat på denna misstanke. Däremot framgår av vad Riksåklagaren upplyst att Allen d 13 febr 1998 delgavs misstanke om narkotikabrott och att han från d 13 till d 15 febr 1998 får anses ha varit anhållen även på grund av denna misstanke. Avräkning skall därför ske av denna tid för frihetsberövandet.
Domslut. HD ändrar på så sätt HovR:ns dom att straffet bestäms till fängelse 2 år 3 mån.
Fängelsestraffet skall till en tid av 148 dagar anses verkställt i anstalt.
HD:s dom meddelades d 8 sept 1998 (mål nr B 2521/98).