Sjukdomstillstånd som berättigar till sjukpenning har ansetts föreligga (I) vid foglossning i samband med graviditet och (II) vid reaktion på svår stress.
Vid omprövning den 27 november 2006 ändrade inte Försäkringskassan sitt tidigare beslut att avslå Ramos begäran om halv sjukpenning fr.o.m. den 29 augusti 2006. Kassan motiverade beslutet med att det medicinska underlag som kommit in i ärendet inte styrkte att A-M.A. hade ett sjukdomstillstånd och att besvären kunde ses som normala i samband med graviditet.
A-M.A. överklagade beslutet hos länsrätten och yrkade att hon skulle beviljas halv sjukpenning perioden den 29 augusti - den 29 oktober 2006. Till stöd för sin inställning uppgav hon bl.a. följande. Hon arbetade 50 procent som läkarsekreterare med fast anställning på en vårdcentral samt vikarierade 20 procent åt en annan vårdcentral. Redan under graviditetsvecka 20 fick hon smärtor i höfter, ländrygg och symfyser i bäckenet. När hon återgick till att enbart arbeta 50 procent hade hon fortsatta smärtor vilket gjorde att hon uppsökte läkare. Hon träffade doktor A.R. som ställde diagnosen symfyseolys, dvs. s.k. foglossning och rekommenderade sjukskrivning på hennes arbetslösa 50 procent. Hennes besvär fortsatte och förvärrades gravt. Hon fick ökade problem i sitt arbete och hade svårt att stå, gå, sitta och även att hitta en god sovställning nattetid vilket gav sömnstörningar. Hon fick i hemmet ta hjälp av kryckkäppar under perioder och provade även ett s.k. foglossningsbälte utan resultat. Hon fick en TENS-apparat av sjukgymnast och provade denna på ländryggsbesvären med visst resultat. Hon kunde under slutet av sjukskrivningsperioden inte gå promenader, inte lyfta, inte sitta mer än kortare stunder i taget och inte stå utan grav smärta. Även i hemmet hade hon svårt att klara av de dagliga sysslorna på grund av smärta och inskränkt rörlighet. Om hon hade stått till arbetsmarknadens förfogande och blivit erbjuden arbete, utöver de 50 procent hon redan arbetade, skulle hon varit tvungen att avböja detta. Hon återgick den 30 oktober 2006 till att vara arbetssökande på 50 procent.
Försäkringskassan ansåg att överklagandet skulle avslås.
Länsrätten i Dalarnas län (2007-05-04, nämndemännen Jenkins, Kelly, Jacobs) yttrade: Av 3 kap. 7 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL, framgår bl.a. att sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger skall bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden. - A.R., läkare på Familjecentrum Avesta, har i utlåtande den 29 augusti 2006 anfört att Ramos arbetsförmåga delvis är nedsatt med hälften och att hon ej klarar heltid på grund av bäckensmärtor. Vidare framgår att A-M.A. ordinerats vila, bälte, vattengymnastik. - Försäkringsläkare H.H. har den 8 september 2006 uttalat bl.a. att foglossning inte kan jämställas med sjukdom varför medicinskt underlag inte bedöms styrka att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom, vare sig som läkarsekreterare eller i förhållande till arbetsmarknaden i sin helhet. - Försäkringsläkare E.D. har den 27 september 2006 uttalat att foglossning under graviditet inte är att betrakta som sjukdom annat än om den medför synnerligen allvarliga symtom. Ömhet över bäckenet, stelhet i ländryggen, svårighet att sitta länge och behov av att lägga sig under dagen är inte att jämställa med synnerligen allvarliga symptom. Medicinska underlag styrker inte sjukdom. - Länsrätten gör följande bedömning. - De besvär som A-M.A. har beskrivit och som har bekräftats av läkaren A.R. visar att hon har haft sådana svåra smärtor som får anses utgöra hinder för arbete. Hennes allvarliga symptom är att jämställa med sjukdom. A-M.A. får därför anses ha varit arbetsoförmögen på grund av sjukdom under ifrågavarande sjukskrivningsperiod. Därmed föreligger skäl att bevilja henne yrkad sjukpenning. - Länsrätten bifaller överklagandet och förklarar att A-M.A. är berättigad till halv sjukpenning under aktuell period.
Ordföranden Hayes var skiljaktig och anförde: I likhet med Försäkringskassan finner länsrätten att vad som framkommit i målet inte kan anses styrka ett sjukdomstillstånd som innebär att A-M.A. är berättigad till sjukpenning under den för målet aktuella perioden. Hennes överklagande skall därför inte bifallas.
Försäkringskassan överklagade och yrkade att kammarrätten skulle upphäva länsrättens dom och fastställa kassans beslut att inte betala ut sjukpenning för sjukskrivningsperioden den 29 augusti - den 29 oktober 2006. Till stöd för sin talan anförde kassan i huvudsak följande. Försäkringskassan har i nämnda beslut - med stöd av två försäkringsläkare - gjort bedömningen att Ramos besvär i samband med sin graviditet inte kan anses utgöra ett reellt sjukdomstillstånd eftersom beskrivna symtom inte avviker från en normal graviditet. Länsrätten har inte haft grund för att anse att Ramos symtom är att jämställa med sjukdom.
A-M.A. bestred bifall till överklagandet och åberopade till stöd härför i huvudsak samma omständigheter som i länsrätten.
Kammarrätten i Sundsvall (2008-06-25, Perkins, Williams, referent, Ärlebrant, nämndemännen Cruz och Lewis) yttrade: Sjukpenning utges enligt 3 kap. 7 § AFL vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. - I förarbetena till den i målet tillämpliga lydelsen av lagrummet (prop. 1994/95:147 s. 19 f.) anförs bl.a. följande. AFL innehåller inte någon definition av begreppet sjukdom. I äldre förarbeten till AFL från 1940-talet finns emellertid vissa uttalanden om begreppets innebörd som fortfarande anses vara vägledande. Enligt uttalandena bör man vid bedömning av om sjukdom föreligger hålla sig till vad som enligt vanligt språkbruk och gällande läkarvetenskaplig uppfattning anses vara sjukdom. Med denna utgångspunkt kan varje onormalt kropps- eller själstillstånd som inte hör ihop med den normala livsprocessen betecknas som sjukdom. Störningar och fysiologiska förändringar som beror på det naturliga åldrandet, havandeskap och barnsbörd betraktas därmed inte som sjukdom eftersom de hör ihop med den normala livsprocessen. - - - Sjukdomsbegreppet har successivt utvidgats. Exempel på detta är den utveckling som skett beträffande synen på störningar under graviditeten, operativa ingrepp samt sorg- och trötthetstillstånd. Tillstånd under graviditet som enligt nuvarande rättspraxis anses ge rätt till sjukpenning är bl.a. hotande förtidsbörd, hotande missfall, otillräcklig fostertillväxt, tvillinggraviditet och RH-immunisering. - I Riksförsäkringsverkets Vägledning "Sjukpenning och samordnad rehabilitering" (2004:2 Version 9 s. 18) anges bl.a. följande. En normal graviditet kan inte betecknas som sjukdom. Det är ett kroppstillstånd som hör ihop med den normala livsprocessen. Men en kvinna har naturligtvis rätt till sjukpenning om hon är eller blir sjuk under graviditeten och sjukdomen sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel. - Kammarrätten gör följande bedömning. - A-M.A. har under perioden den 29 augusti - den 29 oktober 2006 varit halvt sjukskriven under diagnosen "symfyseolys" (foglossning). - Foglossning är ett tillstånd som är vanligt förekommande i samband med graviditet. Även om A-M.A. till följd av foglossning haft icke obetydliga besvär i form av smärtor i höfter, bäcken och ländrygg kan utredningen i målet inte anses ge stöd för att besvären är att bedöma som ett sådant onormalt kroppstillstånd som kan likställas med ett sjukdomstillstånd. Då A-M.A. med hänsyn härtill inte är berättigad till sjukpenning ska Försäkringskassans talan bifallas. - Kammarrätten upphäver länsrättens dom och fastställer Försäkringskassans beslut den 27 november 2006.
A-M.A. överklagade kammarrättens dom hos Regeringsrätten och yrkade att hon skulle beviljas halv sjukpenning för tiden den 29 augusti - den 29 oktober 2006. Hon anförde bl.a. följande. Hon bestrider inte att hennes graviditet faller in under vad man kallar den normala livsprocessen. Däremot bestrider hon att omfattningen av hennes symtom inte skulle vara så allvarliga att de kunnat jämställas med sjukdom. Hon sökte doktor A.R. som i sitt läkarintyg har satt den medicinska diagnosen symfyseolys.
Försäkringskassan medgav bifall till överklagandet och anförde bl.a. följande. För frågan om sjukdom föreligger är orsaken i sig till besvären inte avgörande. Det är i stället graden av besvär och besvärens konsekvens för funktionstillstånd och arbetsförmåga som ska vara vägledande. - Försäkringskassans försäkringsmedicinska koordinator J.W. har efter att ha tagit del av det medicinska underlaget funnit bl.a. att det visar att A-M.A. uppvisar ett sjukdomstillstånd som yttrar sig i nedsatt tolerans för sittande, stående och förflyttning till fots. Vidare tyder enligt honom användande av kryckkäppar på att förflyttningssvårigheterna är påtagliga. J.W. finner inte heller anledning betvivla att smärtorna kan medföra störd nattvila och därmed också påverka uthålligheten för arbete dagtid. - Avgörande för om symfyseolys kan betraktas som sjukdom är således, enligt Försäkringskassans uppfattning, vilken grad av funktionsnedsättning som smärtan ger upphov till. När smärtorna, som i detta fall, blir så uttalade att funktionstillståndet hos kvinnan påverkas i sådan grad att arbetsförmågan påverkas/nedsätts har tillståndet övergått till att betraktas som en sjukdom. Försäkringskassan anser, med stöd av den försäkringsmedicinske rådgivarens bedömning, att Ramos arbetsförmåga är nedsatt med hälften.
Regeringsrätten (2009-09-17, Nordborg, Cooper, Cross, Washington, Arroyo) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Enligt 3 kap. 7 § första stycket AFL utges sjukpenning vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger ska bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden.
Det försäkringsmässiga sjukdomsbegreppet har inte definierats i AFL. Som framgår av kammarrättens dom har vissa uttalanden om detta gjorts i bl.a. förarbeten till lagstiftningen. Vidare kan nämnas att en kommitté i januari 2008 har getts i uppdrag att se över begreppen sjukdom och arbetsförmåga (dir. 2008:11) och att Socialstyrelsen i oktober 2007 har publicerat en vägledning för sjukskrivning (Försäkringsmedicinskt beslutsstöd).
Av utredningen i förevarande mål framgår att A-M.A. under graviditet arbetade halvtid som läkarsekreterare och var arbetssökande övrig tid. Under graviditetsvecka 20 fick hon smärtor i höfter, ländrygg och symfyser. Besvären förvärrades och hon hade svårt att stå, gå, sitta och även att hitta en god sovställning nattetid. I hemmet fick hon periodvis ta hjälp av kryckkäppar.
Med hänsyn till den medicinska utredningen finner Regeringsrätten att Ramos tillstånd varit sådant att det ska anses som sjukdom i försäkringens mening. Sjukdomen har enligt vad som framgår satt ned hennes arbetsförmåga med hälften under den aktuella tiden. Hon är därför berättigad till sjukpenning i yrkad omfattning.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten upphäver kammarrättens dom och förklarar att A-M.A. är berättigad till halv sjukpenning under tiden den 29 augusti - den 29 oktober 2006.
Vid omprövning den 10 november 2005 beslutade Försäkringskassan att inte ändra sitt tidigare beslut att avslå N.N:s begäran om hel sjukpenning för sjukfall fr.o.m. den 27 juni 2005. Beslutet motiverades i huvudsak enligt följande. De medicinska handlingarna ger enligt Försäkringskassans utredning inte stöd för att N.N:s arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. Rätt till sjukpenning föreligger därför inte.
N.N. överklagade omprövningsbeslutet hos länsrätten och anförde bl.a. följande. N.N. sökte vård på en psykiatrisk jour- och öppenvårdsmottagning den 25 juni 2005 efter att tre dagar tidigare, utan förvarning, ha blivit avskedad från sin arbetsplats. Han sökte kliniken åter den 28 juni 2005. Med åberopande av bl.a. leg. psykoterapeuten B.B:s intyg är det styrkt att N.N. på grund av psykisk sjukdom varit helt arbetsoförmögen under den tid han varit sjukskriven av psykiater. Han är därför berättigad till sjukpenning.
Försäkringskassan vidhöll sitt beslut.
Länsrätten i Stockholms län (2006-12-06, ordförande Lewis) redogjorde för innehållet i 3 kap. 7 § AFL och yttrade: Som komplettering till överklagandet åberopar N.N. skrivelse av sin mor till styrkande av att Estrada varit berättigad till sjukpenning under juni, juli och augusti 2005. Av skrivelsen framgår bl.a. N.N:s psykiska status under månaderna juni, juli och augusti 2005, dvs. under aktuell sjukskrivningstid. - Leg. psykoterapeuten B.B. har i intyg den 21 november 2005 angett bl.a. följande. Han träffade Estrada vid fem tillfällen mellan den 23 juni 2005 till den 15 augusti 2005. När de träffades befann sig N.N. i en akut kris efter att ha blivit uppsagd från sitt arbete med omedelbar verkan. Han var ångestladdad, hade katastrofkänslor, kraftiga affektsvängningar, overklighetsupplevelser och rädsla för de framtida konsekvenserna av vad som skett. Senare under kontakten blev N.N. mer nedstämd, hade en mer konstant ångest, hade sömnstörningar, mardrömmar, kände dödsönskningar, hade suicidtankar och även planer för hur han skulle gå tillväga. Den akuta krisen var överdeterminerad såtillvida att N.N. under en lång tid före den uppkomna situationen velat söka hjälp för att bearbeta tidigare trauman och ett alltmer destruktivt och okontrollerat beteende, men inte vågat ta steget. Till detta kom att det tagit slut med flickvännen, vilket tagit hårt på honom samt att han ett halvår tidigare varit med om tsunamikatastrofen, men inte fått tillräckligt med tid för att bearbeta detta trots traumatiska upplevelser. B.B. bedömde att Estrada var oförmögen att utföra något slags arbete under den period som de träffades eftersom N.N:s psykiska energi behövdes för att hantera livet dag för dag och börja förstå och adaptera sig till sin nya livssituation. - Specialistläkaren i psykiatri, I.L-E., verksam vid den psykiatriska jour- och öppenvårdsmottagningen, har i intyg den 7 oktober 2005 angett bl.a. följande. Hon har bedömt att N.N. under perioden den 30 juli 2005 till den 1 september 2005 varit arbetsoförmögen. N.N:s maladaptiva stressreaktion har fört med sig ångest, overklighetskänsla, skuld och skamkänslor och stundtals tankar på att ta sitt liv. På grund av obehagskänslor och rädsla att vistas ute bland andra människor, plötsliga okontrollerbara gråtattacker, handlingsoförmåga och koncentrationssvårigheter bedömdes N.N. vara oförmögen att söka arbete under den angivna tidsperioden. - Försäkringsläkaren A.V., specialist i psykiatri, har i utlåtande den 12 juli 2005 angett bl.a. följande. N.N. har blivit omedelbart avskedad från sitt arbete som han innehaft sedan 1998. N.N. vill inte uppge anledningen till det omedelbara avskedandet mer än att det är självförvållat. I en sådan situation är det en naturlig reaktion att drabbas av sömnsvårigheter och ångest, men det motsvarar inte kriterier för psykisk sjukdom. Psykiatrisk grund till nedsatt arbetsförmåga föreligger inte. - I utlåtande den 26 juli 2005 har samma läkare angett följande. N.N. har blivit omedelbart avskedad från sitt arbete på grund av misstanke om brott. N.N. väntar på rättegång och har reagerat helt adekvat med oro och sömnsvårigheter. N.N. sover bra efter insättande av sömnmedicin. N.N. är orolig för att inte få nytt arbete inom samma bransch. Tecken på depression eller psykossjukdom negeras. Ingen psykisk sjukdom föreligger. - I utlåtande den 2 augusti 2005 har samma läkare angett bl.a. följande. Det är en naturlig reaktion att man efter att man blivit avskedad på grund av brott reagerar med ångest och oro, men det är inte likställt med sjukdom ur försäkringsmedicinsk synvinkel. Att N.N. inte mår bra i den uppkomna situationen, känner skam inför sina bekanta, undviker dem och är orolig för framtiden ifrågasätts inte, men bedöms inte vara en psykisk sjukdom. - Länsrättens bedömning - Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger skall, enligt AFL, som huvudregel bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden. I prop. 1996/97:28 s. 20 anges bl.a. att om den försäkrade, trots sin sjukdom, kan klara ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete föreligger inte rätt till ersättning från försäkringen. Den försäkrade är, objektivt sett, arbetsför även om arbetet inte finns direkt tillgängligt för honom eller henne. - Länsrätten finner inte att utredningen i målet ger stöd för att N.N:s arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom med minst en fjärdedel i sådant arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Försäkringskassan har således haft fog för sitt beslut att inte bevilja N.N sjukpenning fr.o.m. den 27 juni 2005. Vad N.N. anfört hos länsrätten föranleder inte någon annan bedömning. - Länsrätten avslår överklagandet.
N.N. överklagade länsrättens dom och yrkade att han skulle anses vara berättigad till sjukpenning. Till stöd för sin talan anförde han, utöver vad han anfört i länsrätten, i huvudsak följande. Rätt till sjukpenning föreligger när sjukdom eller ett därmed jämställt medicinskt tillstånd sätter ned den försäkrades arbetsförmåga, vilket har varit fallet för honom. Utredningen i målet talar med styrka för att han är berättigad till hel sjukpenning för sjukfall anmält den 1 juli 2005.
Försäkringskassan bestred bifall till överklagandet.
Kammarrätten i Stockholm (2008-01-31, Burton, Williams, referent, Woodward, nämndemännen Peterson och Dennis) yttrade: Frågan i målet är om N.N:s arbetsförmåga under i målet aktuell tid varit nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. - Kammarrätten finner inte skäl att frångå den bedömning som länsrätten har gjort. - Kammarrätten avslår överklagandet.
N.N. överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle upphäva underinstansernas avgöranden och förklara honom berättigad till sjukpenning för det sjukfall som anmäldes den 1 juli 2005. Han anförde bl.a. följande. Den medicinska utredningen och de övriga omständigheterna i målet visar att han är berättigad till sjukpenning. Det finns ett tydligt psykiskt trauma med efterföljande kris- och ångestreaktion. Att det rör sig om sjukdom har intygats av läkare genom intyg om sjukskrivning.
Försäkringskassan bestred bifall till överklagandet och anförde bl.a. följande. Orsaken i sig till besvären är inte avgörande för frågan om sjukdom föreligger. Det är i stället graden av besvär och besvärens konsekvens för funktionstillstånd och arbetsförmåga som ska vara vägledande. - Den försäkringsmedicinske rådgivaren har funnit att ett sjukdomstillstånd inte föreligger och att den försäkrade har gett uttryck för en normal reaktion på vad som inträffat. Det är således inte visat att graden av besvär och besvärens konsekvenser för funktionstillstånd och arbetsförmåga är sådant att sjukdomstillstånd bedöms föreligga.
Regeringsrätten (2009-09-17, Nordborg, Cooper, Cross, Washington, Arroyo) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Enligt 3 kap. 7 § första stycket AFL utges sjukpenning vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger ska bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden.
Det försäkringsmässiga sjukdomsbegreppet har inte definierats i AFL. I förarbeten till AFL (SOU 1944:15 s. 162, prop. 1946:312 samt prop. 1994/95:147 s. 19 f.) finns vissa uttalanden om begreppets innebörd. Av dessa framgår bl.a. följande. Vid bedömning av om sjukdom föreligger bör man i första hand hålla sig till vad som enligt vanligt språkbruk och gällande läkarvetenskaplig uppfattning anses vara sjukdom. Med denna utgångspunkt kan varje onormalt kropps- eller själstillstånd som inte sammanhänger med den normala livsprocessen betecknas som sjukdom. Sjukdomsbegreppet har successivt utvidgats. Exempel på detta är den utveckling som skett beträffande synen på störningar under graviditet, operativa ingrepp samt sorg- och trötthetstillstånd.
Vidare kan nämnas att en kommitté i januari 2008 har getts i uppdrag att se över begreppen sjukdom och arbetsförmåga (dir. 2008:11) och att Socialstyrelsen i oktober 2007 har publicerat en vägledning för sjukskrivning (Försäkringsmedicinskt beslutsstöd).
Av utredningen i förevarande mål framgår att N.N. till följd av att han med omedelbar verkan blev uppsagd från sitt arbete sökte psykiatrisk sjukhusmottagning akut på grund av kraftig ångest. Han sjukskrevs sedan under tiden den 29 juni - den 1 september 2005 med diagnosen reaktion på svår stress och har under den perioden angetts lida av - förutom ångest - bl.a. oro, sömnsvårigheter, handlingsoförmåga och koncentrationssvårigheter. Enligt den sjukskrivande läkaren, som var specialist i psykiatri, kunde det förväntas att N.N:s funktionsförmåga skulle återställas på sikt men han bedömdes behöva en återhämtningsfas till omkring den 1 september 2005 med stödsamtal, medicinering och bearbetning. - Försäkringsläkaren, även hon specialist i psykiatri, har gjort bedömningen att N.N. reagerat adekvat på det inträffade och att sjukdom inte föreligger.
Med hänsyn till den medicinska och övriga utredningen finner Regeringsrätten att N.N. befunnit sig i ett sådant tillstånd att det ska anses som sjukdom i försäkringens mening. Regeringsrätten ifrågasätter inte att detta sjukdomstillstånd satt ned N.N:s arbetsförmåga helt under den aktuella tiden. N.N. är därför berättigad till sjukpenning.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten upphäver underinstansernas avgöranden och förklarar att Estrada är berättigad till hel sjukpenning under tiden den 29 juni - den 1 september 2005.