Allmän domstol har inte ansetts behörig att pröva tvist om betalningsskyldighet för en tillsynsavgift som beslutats av en kommunal miljö- och hälsoskyddsnämnd.
Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Vänersborgs kommun beslutade den 15 november 2006 att påföra L-G.L. en tillsynsavgift om 3 600 kr avseende nedlagd tid för åtgärder i samband med avlivning av katter. Vidare bestämde nämnden att beslutet skulle gälla omedelbart även om det överklagades. L-G.L. överklagade beslutet om tillsynsavgift till länsstyrelsen, som i beslut den 18 januari 2008 avslog överklagandet.
L-G.L. överklagade länsstyrelsens avgörande till miljödomstolen som i dom den 23 februari 2009 avslog överklagandet. Sedan L-G.L. överklagat även den domen, beslutade Miljööverdomstolen den 20 mars 2009 att inte meddela prövningstillstånd.
Vänersborgs kommun ansökte den 14 september 2007 hos Kronofogdemyndigheten om betalningsföreläggande mot L-G.L. avseende tillsynsavgiften jämte ränta samt process- och inkassokostnad. Sedan Kronofogdemyndigheten den 17 mars 2008 meddelat utslag i enlighet med kommunens begäran, ansökte L-G.L. om återvinning av utslaget varefter Kronofogdemyndigheten överlämnade målet till tingsrätten för vidare handläggning.
Tingsrätten förpliktade L-G.L. att betala i enlighet med kommunens ansökan.
L-G.L. överklagade och yrkade att hovrätten skulle undanröja betalningsskyldigheten.
Hovrätten (hovrättsråden Davis, referent, och Wilson samt tf. hovrättsassessorn Freeman) anförde i beslut den 14 oktober 2010 följande.
I 27 kap. 1 § miljöbalken finns bestämmelser om rätt för kommunfullmäktige att meddela föreskrifter om avgifter för kommunens prövning och tillsyn. I lagrummet anges vidare att regeringen får meddela föreskrifter om att en myndighet får bestämma att dess beslut om påförande av avgift enligt miljöbalken eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken ska gälla omedelbart även om beslutet överklagas. Av 1 kap. 2 § och 9 kap. 4 § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken följer att en kommunal myndighets beslut om tillsynsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken. Av 1 kap. 2 § och 9 kap. 5 § samma förordning följer att en kommunal myndighet får bestämma att dess beslut om avgift ska gälla omedelbart även om det överklagas.
Av utredningen framgår att Vänersborgs kommuns Miljö- och Wu beslut den 15 november 2006 grundade sig på kommunfullmäktiges i Vänersborgs kommun den 22 juni 1999 meddelade taxa för prövning och tillsyn inom Miljöbalkens område. Av utredningen framgår vidare att det i beslutet angavs att det skulle gälla omedelbart även om det överklagades.
Miljö- och hälsoskyddsnämndens beslut att påföra L-G.L. tillsynsavgift utgjorde således en exekutionstitel som kunde verkställas utan hinder av att beslutet överklagats.
Eftersom kommunen vid tiden för ansökan om betalningsföreläggande innehade en verkställbar exekutionstitel har det inte funnits anledning för kommunen att ansöka om betalningsföreläggande. Kommunen har således inlett vad som skulle kunna sägas vara en onödig rättegång. Fråga är emellertid om allmän domstol alls varit behörig att pröva tvisten.
Av den beslutanderätt som Miljö- och hälsoskyddsnämnden anförtrotts genom de återgivna reglerna följer av allmänna principer att allmän domstols kompetens i motsvarande mån är utesluten (se t.ex. rättsfallet NJA 2006 s. 410 och Case, Allmän förvaltningsrätt, 2008, s. 229). Tingsrätten var därför inte behörig att uppta tvisten till prövning. Vid sådant förhållande kan inte heller kronofogdemyndigheten anses ha haft behörighet att pröva ansökningen om betalningsföreläggande. Tingsrättens och Kronofogdemyndighetens avgöranden ska således undanröjas.
Med undanröjande av tingsrättens dom och Kronofogdemyndighetens utslag den 17 mars 2008 avvisar hovrätten Vänersborgs kommuns talan.
Hovrättens beslut meddelat: den 14 oktober 2010.
Mål nr: FT 1639-09.
Lagrum: 27 kap. 1 § miljöbalken; 1 kap. 2 § och 9 kap. 4 § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt miljöbalken.
Rättsfall: NJA 2006 s. 410.
Litteratur: Case, Allmän förvaltningsrätt, 2008, s. 229.