Målsägandebiträde kan inte förordnas för dödsbo. När så likväl skett har biträdet ansetts berättigat till ersättning enligt lagen om målsägandebiträde för arbete som utförts medan förordnandet gällde.
Allmän åklagare väckte vid Kristianstads tingsrätt åtal mot G.M. för bland annat grovt vållande till P.K:s och H.D:s död. Till målsägandebiträde för P.K:s och H.D:s dödsbon förordnade tingsrätten i brottmålet advokaten T.L. Dödsbona framställde i brottmålet skadeståndsanspråk mot G.M.
Genom beslut den 28 november 2005 avskilde tingsrätten skadeståndsanspråken att handläggas i den för tvistemål stadgade ordningen.
I ansvarsdelen dömdes G.M. den 19 december 2005 för bland annat grovt vållande till annans död till fängelse ett år och två månader. Domen i brottmålet fastställdes i allt väsentligt av Hovrätten över Skåne och Blekinge i dom den 26 juni 2006.
Tingsrätten (lagmannen Howard) meddelade dom i det avskilda skadeståndsmålet den 18 juni 2007, i vilken efterlevande till P.K. och H.D. tillerkändes för var och en angivna belopp. Ersättning tillerkändes vidare de båda dödsbona för rättegångskostnader. Genom rättelse den 21 juni 2007 ändrades detta förordnande till ett beslut varigenom T.L. i egenskap av tidigare målsägandebiträde tillerkändes ersättning av allmänna medel med totalt 31 266 kr.
G.M. överklagade tingsrättens dom i Hovrätten över Skåne och Blekinge.
Hovrätten (hovrättslagmannen Dorsey, hovrättsrådet Kelly, referent, och tf. hovrättsassessorn Burns) anförde i beslut den 27 december 2007:
Dödsbona efter P.K. och H.D. har vid tingsrätten fört talan och yrkat livränta samt ersättning för personskada med anledning av brott, att utges till de efterlevande till P.K. och H.D. G.M. har genom den överklagade domen förpliktats att utge livränta och ersättning för personskada till de efterlevande med vissa angivna belopp. Han har även förpliktats att ersätta dödsbona för rättegångskostnader.
Fråga har uppkommit om undanröjande av tingsrättens dom och avvisning av talan. Parterna har beretts tillfälle att yttra sig i frågan.
Hovrätten har att ta ställning till huruvida ett dödsbo har rätt att i eget namn föra talan om ersättning för enskilda dödsbodelägares räkning, dvs. om dödsboet har talerätt rörande livränta respektive ersättning för personskada till de efterlevande. I 20 kap. 13 § RB föreskrivs att efterlevande make, bröstarvinge, förälder eller syskon till den som blivit dödad genom brott, har samma rätt som målsägande att ange brottet eller föra talan om det. En sådan talerätt tillkommer alltså de i paragrafen angivna personerna men inte den avlidnes dödsbo (jfr rättsfallet NJA 1954 s. 319). En talan där käranden yrkar att någon annan ska tillerkännas en prestation, dvs. talan för annans räkning, ska som regel avvisas. Undantag gäller enbart för sådana fall där det i lag finns bestämmelser om sådan talan. Någon sådan bestämmelse finns inte beträffande dödsbo efter den som genom brott har berövats livet.
Talerätten är en tvingande processförutsättning. Följaktligen utgör prövning i sak av en talan som skulle ha avvisats på grund av bristande talerätt domvillogrund enligt 59 kap. 1 § första stycket 1 RB. Tingsrättens dom ska därför undanröjas. Rättegångshinder av förevarande slag kan inte avhjälpas, utan ska föranleda avvisning av målet.
Då dödsbonas talan avvisas, anses de enligt 18 kap. 5 § 1 stycket RB som tappande parter. Enligt nämnda lagrum samt 30 § rättshjälpslagen ska de därför ersätta G.M:s rättshjälpskostnader vid tingsrätten och i hovrätten. De yrkade beloppen får anses vara skäliga. Hovrätten anmärker att frågor om ansvar för målets felaktiga hantering får tas upp i särskild ordning.
Med undanröjande av tingsrättens dom under punkten 1, avvisar hovrätten dödsbonas talan.
Med ändring av tingsrättens dom under punkten 2 befriar hovrätten G.M. från skyldigheten att ersätta dödsbona för rättegångskostnader vid tingsrätten.
Med angivande av delägarna i dödsbona efter H.D. och P.K. såsom klagande överklagade T.L. såsom uppgivet målsägandebiträde hovrättens beslut och yrkade att HD skulle upphäva beslutet om avvisning och återförvisa målet till hovrätten för prövning i sak, befria klagandena från ersättningsskyldighet beträffande motpartens rättegångskostnader i tingsrätt och hovrätt samt under alla omständigheter återförvisa målet till hovrätten för beslut i frågan om ersättning till honom enligt 5 § lagen om målsägandebiträde.
HD meddelade prövningstillstånd endast i fråga om T.L:s yrkande om återförvisning till hovrätten för prövning av hans yrkande om ersättning för hans arbete i hovrätten i skadeståndsmålet.
Justitiekanslern angav som sin bedömning att målsägandebiträde inte kunde förordnas för ett dödsbo. Justitiekanslern ansåg dock att T.L. i princip borde vara berättigad till ersättning för sitt arbete i hovrätten och överlämnade frågan till HD:s bedömning.
T.L. yrkade ersättning enligt lagen om målsägandebiträde för sitt arbete i HD.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Garrett, föreslog i betänkande följande beslut:
T.L. förordnades den 1 september 2005 till målsägandebiträde för dödsbona efter H.D. och P.K. (dödsbona) i ett mål angående vållande till annans död m.m. I målet framställde dödsbona enskilda anspråk med skyldighet för den tilltalade att till envar av de efterlevande utge viss ersättning för personskada och livränta. Tingsrätten beslutade i november 2005 att ersättningsanspråken skulle avskiljas för att handläggas i den för tvistemål föreskrivna ordningen. Tingsrätten biföll ersättningsanspråken genom dom den 18 juni 2007. Samtidigt förpliktades svaranden att ersätta dödsbona för deras rättegångskostnader. I ett beslut den 21 juni 2007 om rättelse enligt 17 kap. 15 § första och andra stycket RB beslutade tingsrätten att förordnandet i domen om ersättning till dödsbona för rättegångskostnader i stället skulle ha en lydelse med innebörden att T.L. i egenskap av tidigare målsägandebiträde tillerkändes ersättning av allmänna medel med motsvarande belopp.
Sedan svaranden överklagat domen beslutade hovrätten, efter att parterna getts möjlighet att yttra sig, att undanröja tingsrättens dom avseende ersättning för personskada och livränta och avvisade dödsbonas talan med motiveringen att ett dödsbo efter den som har berövats livet genom brott inte har rätt att föra talan om ersättning för de enskilda dödsbodelägarnas räkning. Samtidigt befriade hovrätten - utan att närmare beröra lydelsen av tingsrättens beslut om rättelse - svaranden från skyldigheten att ersätta dödsbona för rättegångskostnaderna vid tingsrätten.
I samband med att dödsbona yttrade sig över frågan om undanröjande och avvisning ingav T.L. en kostnadsräkning i målet vid hovrätten enligt vilken han yrkade ersättning enligt lagen om målsägandebiträde med 5 940 kr för arbete. T.L:s kostnadsanspråk för sitt biträde i hovrätten berördes inte i det överklagade beslutet och T.L. har i samband med överklagandet av hovrättens beslut om undanröjande och avvisning av dödsbonas talan för egen del yrkat att målet, såvitt nu är i fråga, ska återförvisas till hovrätten eftersom man där har underlåtit att ta ställning till hans yrkande om ersättning enligt lagen om målsägandebiträde.
Som hovrätten angett har ett dödsbo efter den som berövats livet genom brott inte rätt att i eget namn föra talan om ersättning för enskilda dödsbodelägares räkning. Frågan är då om ett målsägandebiträde kan förordnas för ett dödsbo och om T.L. har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt arbete enligt lagen om målsägandebiträde? Som utgångspunkt torde dödsbons behov i ett mål om vållande till annans död av att föra målsägandetalan vara begränsat till vad som ingår i dödsboets ansvar nämligen ersättning för begravningskostnader m.m.
Enligt 1 § första stycket 2 lagen om målsägandebiträde (1988:609) ska, när förundersökning har inletts, ett målsägandebiträde förordnas i mål om bl.a. brott enligt 3 kap. BrB, på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde.
T.L. förordnades som målsägandebiträde i brottmålet vid tingsrätten. Enligt 3 § andra stycket lagen om målsägandebiträde kvarstår målsägandebiträdets uppgift även om talan avskilts enligt 22 kap. 5 § RB för att handläggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål (med undantag för de s.k. FT-målen). Målsägandebiträdets behörighet kvarstår i högre rätt i de fall tingsrättens dom överklagas beträffande det enskilda anspråket vare sig skadeståndsfrågan har handlats i brottmålet eller som ett särskilt mål enligt reglerna om tvistemål (se NJA II 1994 s. 122).
Vållande till annans död är ett sådant brott för vilket målsägandebiträde kan förordnas. Eftersom uppgiften kvarstår efter ett avskiljande och även vid överklagande, hade T.L. således i och för sig rätt till ersättning för arbetet i hovrätten enligt lagen om målsägandebiträde. Hovrätten har inte tillerkänt honom någon sådan ersättning och inte heller uttalat varför. Troligtvis rör det sig om ett rent förbiseende av hovrätten att det ingivna kostnadsanspråket avsåg ersättning enligt lagen om målsägandebiträde.
Den 1 januari 1991 utvidgades möjligheterna att få målsägandebiträde i bl.a. fall där förundersökning inletts avseende brott enligt 3 kap. BrB. Det krävdes inte längre ett särskilt starkt behov av biträde utan det blev tillräckligt att målsäganden kan antas ha behov av ett målsägandebiträde med hänsyn till sin personliga relation till den misstänkte eller till andra omständigheter. Som exempel på andra sådana omständigheter har i förarbetena till lagändringen angetts: förståndshandikapp, sjuklighet, depressioner till följd av brottet, beroendeställning i t.ex. arbetslivet och i förhållandet mellan lärare och elev eller att målsäganden är gammal eller ett barn (prop. 1989/90:158 s. 11).
Genom ytterligare lagändringar som trädde i kraft den 1 juli 2001 utvidgades rätten till målsägandebiträde att gälla även vid andra brott än brottsbalksbrott. I det lagstiftningsarbetet uttalade regeringen att utrymmet för att förordna målsägandebiträde för efterlevande till den som har dödats genom brott även efter 1991 års lagändring torde vara begränsat. Regeringen konstaterade emellertid samtidigt att rättspraxis lutade åt en något generösare tillämpning och att målsägandebiträde förordnats för de efterlevande vid flera uppmärksammade mordrättegångar (prop. 2000/ 01:79 s. 43).
Av såväl lagtexten som de nu återgivna förarbetsuttalandena framgår att omständigheter av personlig art har en avgörande betydelse vid bedömningen av om det finns behov av målsägandebiträde. Det har således varit lagstiftarens avsikt att målsägandebiträde ska kunna förordnas endast för fysiska personer. T.L. skulle således inte ha förordnats som målsägandebiträde för dödsbona - inte ens om talan endast avsett ersättning för begravningskostnader.
Eftersom T.L. varit förordnad som målsägandebiträde sedan den 1 september 2005 och då inte någon av underinstanserna funnit anledning att häva förordnandet är han berättigad till ersättning av allmänna medel även för sitt arbete vid hovrätten (jfr NJA 2001 s. 351). Han ska därför tillerkännas begärd ersättning.
Målsägandebiträdes uppgifter framgår av 3 § lagen om målsägandebiträde. Eftersom egen talan om ersättning till biträde inte ingår som uppgift har inte T.L. någon rätt till ersättning för arbetet i HD. Hans yrkande härom ska avslås.
HD tillerkänner T.L. ersättning enligt lagen om målsägandebiträde för arbete vid hovrätten med 5 940 kr. Denna kostnad ska stanna på staten.
HD avslår T.L:s yrkande om ersättning enligt lagen om målsägandebiträde för arbetet i HD.
HD (justitieråden Rivera, referent, Hall, Lewis Toijer, Herrera och Johnson) meddelade den 22 oktober 2010 följande slutliga beslut:
T.L. förordnades den 1 september 2005 till målsägandebiträde för dödsbona efter H.D. och P.K. i ett mål angående vållande till annans död m.m. I målet framställde dödsbona enskilda anspråk om skyldighet för den tilltalade att till vissa namngivna efterlevande utge viss ersättning för personskada. Tingsrätten beslutade i november 2005 att ersättningsanspråken skulle avskiljas för att handläggas i den för tvistemål föreskrivna ordningen. Tingsrätten biföll ersättningsanspråken genom dom den 18 juni 2007.
Hovrätten undanröjde tingsrättens dom avseende skadestånd och avvisade dödsbonas talan med motiveringen att ett dödsbo efter den som har berövats livet genom brott inte har rätt att föra talan om ersättning för de enskilda dödsbodelägarnas räkning.
T.L. yrkade ersättning för arbete i hovrätten med 5 940 kr. Hans kostnadsanspråk berördes dock inte i hovrättens beslut.
Efterlevande till den som har dödats genom brott har, enligt 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagen (1972:207), rätt till ersättning för personskada som till följd av dödsfallet åsamkats dem. Berättigade till ersättning är de som har stått den avlidne särskilt nära. Målsägandebiträde kan förordnas för efterlevande till den som dödats genom brott i fall då den efterlevande drabbats av personskada till följd av brottet (jfr prop. 2000/01:79 s. 43).
Frågan är då om ett målsägandebiträde kan förordnas för ett dödsbo och om T.L. har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt arbete enligt lagen om målsägandebiträde.
Enligt 1 § första stycket 2 lagen om målsägandebiträde ska, när förundersökning har inletts, ett målsägandebiträde förordnas i mål om bl.a. brott enligt 3 kap. BrB, på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. Som exempel på andra sådana omständigheter har i förarbetena angetts: förståndshandikapp, sjuklighet, depressioner till följd av brottet, beroendeställning i t.ex. arbetslivet och i förhållandet mellan lärare och elev eller att målsäganden är gammal eller ett barn (prop. 1989/90:158 s. 11).
Målsägandebiträdet ska, enligt 3 §, ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Vid tillkomsten av lagen om målsägandebiträde uttalades att en av målsägandebiträdets främsta uppgifter är att ge målsäganden stöd och hjälp för att lindra påfrestningarna i samband med utredningen rörande ett allvarligt och integritetskränkande brott (prop. 1987/88:107 s. 23). Även i senare ändringar i lagen har målsägandebiträdets uppgift att lämna personligt och kurativt stöd understrukits (prop. 2000/01:79 s. 41).
Av såväl lagtexten som de nu återgivna förarbetsuttalandena framgår att omständigheter av personlig art har en avgörande betydelse vid bedömningen av om det finns behov av målsägandebiträde. Det har således varit lagstiftarens avsikt att målsägandebiträde ska kunna förordnas endast för fysiska personer.
Det anförda leder till slutsatsen att det inte finns rättsliga förutsättningar att förordna målsägandebiträde för ett dödsbo.
Skulle ett målsägandebiträde ha förordnats för en fysisk person som avlider innan det rättsliga förfarandet har blivit slutfört, är biträdesförordnandet förfallet. Detta gäller även om dödsboet skulle vidhålla målsägandens krav på skadestånd (jfr NJA 2007 s. 953). Ett dödsbo kan under vissa förutsättningar få sitt behov av juridiskt biträde beaktat inom rättshjälpens ram (6 § andra stycket rättshjälpslagen, 1996:1619; jfr prop. 1996/97:9 s. 124 f.).
Eftersom T.L. varit förordnad som målsägandebiträde sedan den 1 september 2005 och då inte någon av underinstanserna funnit anledning att häva förordnandet är han berättigad till ersättning enligt lagen om målsägandebiträde även för sitt arbete i hovrätten (jfr NJA 2001 s. 351). Det är inte erforderligt att återförvisa målet i denna del till hovrätten. Den begärda ersättningen får anses skälig.
Målsägandebiträdes uppgifter framgår av 3 § lagen om målsägandebiträde. Eftersom egen talan om ersättning till biträdet inte ingår bland dem, har T.L. inte någon rätt till ersättning för arbetet i HD. Hans yrkande härom ska därför avslås.
HD tillerkänner T.L. ersättning enligt lagen (1988:609) om målsägandebiträde för arbete i hovrätten med 5 940 kr. I beloppet ingår mervärdesskatt med 1 188 kr.
HD avslår T.L:s yrkande om ersättning enligt lagen om målsägandebiträde för arbete i HD.
HD:s beslut meddelat: den 22 oktober 2010.
Mål nr: Ö 505-08.
Lagrum: 1 och 3 §§ lagen (1988:609) om målsägandebiträde.
Rättsfall: NJA 2001 s. 351 och NJA 2007 s. 953.