Ett aktiebolag har upplösts genom att dess konkurs avslutats utan överskott. Fråga om bolagets rätt att vara part i rättegång sedan bolaget trätt i likvidation.
Stockholm City Show Room AB (SCSR) hyrde en lokal i Stockholm av Konsumentkooperationens Pensionsstiftelse (KP). SCSR betalade inte hela den avtalade hyran. KP ansökte därför om betalningsföreläggande hos Kronofogdemyndigheten i Stockholm och yrkade förpliktande för SCSR att betala återstående hyresbelopp och genast avflytta från lokalen. Sedan målet överlämnats till Stockholms TR biföll denna KP:s talan genom tredskodom d 29 sept 1992.
Den 5 okt 1992 försattes SCSR i konkurs vid Stockholms TR. Den 29 okt 1992 ansökte SCSR om återvinning av tredskodomen. Konkursförvaltaren, som hade återlämnat nycklarna till lokalen till KP, förklarade att konkursboet inte hade för avsikt att inträda i rättegången. Den 21 sept 1994 meddelade TR:n dom i återvinningsmålet. TR:n undanröjde tredskodomen och ogillade KP:s talan. Domen överklagades av KP.
Den 30 nov 1994 ansökte SCSR hos kronofogdemyndigheten om särskild handräckning och yrkade att KP skulle förpliktas att bereda SCSR tillträde till hyreslokalen. Kronofogdemyndigheten biföll ansökningen men Stockholms TR undanröjde utslaget genom beslut d 13 sept 1995 och lämnade SCSR:s ansökan utan bifall under hänvisning till att det pågick rättegång mellan parterna om hyresrätten och därför var ovisst om den begärda handräckningen var lovlig. TR:ns beslut överklagades men Svea HovR fann i beslut d 19 okt 1995 inte skäl att meddela prövningstillstånd.
Den 8 nov 1995 meddelade Svea HovR dom med anledning av överklagandet av TR:ns dom d 21 sept 1994. HovR:n biföll KP:s betalningsyrkande men avvisade yrkandet om avflyttning eftersom det hade framställts för sent. HovR:ns dom vann laga kraft.
Den 1 dec 1997 avskrevs SCSR:s konkurs utan överskott. På bolagsstämma d 9 dec 1997 beslöts att bolaget skulle träda i likvidation, och d 10 febr 1998 utsåg Patent- och registreringsverket advokaten P.R. till likvidator.
SCSR hade d 26 maj 1997 på nytt ansökt hos kronofogdemyndigheten om särskild handräckning med yrkande att KP skulle förpliktas att bereda SCSR tillträde till hyreslokalen. Kronofogdemyndigheten avvisade SCSR:s ansökan i beslut d 22 juli 1997, men genom beslut d 19 dec 1997 undanröjde Stockholms TR avvisningsbeslutet och återförvisade målet till kronofogdemyndigheten. I nytt beslut d 21 jan 1998 lämnade kronofogdemyndigheten ansökningen om särskild handräckning utan bifall.
SCSR överklagade kronofogdemyndighetens beslut i Stockholms TR och yrkade bifall till sin ansökan om särskild handräckning.
KP yrkade i första hand att SCSR:s överklagande skulle avvisas. Som grund för sitt yrkande anförde KP att SCSR, eftersom dess konkurs hade avslutats, var upplöst och därför inte längre behörigt att vara part i ärendet. I andra hand yrkade KP att SCSR:s talan om särskild handräckning skulle avvisas och i tredje hand att det överklagade beslutet skulle fastställas.
TR:n (rådmannen Reed) anförde i beslut d 31 mars 1998 inledningsvis: I samband med att SCSR:s konkurs avslutades i december 1997 beslutades att bolaget skulle träda i likvidation. Bolaget är därför behörigt att vara part i ärendet. KP:s yrkande om avvisning av SCSR:s överklagande skall alltså lämnas utan bifall.
TR:n lämnade också yrkandet om avvisning av SCSR:s talan utan bifall samt förpliktade, med ändring av det överklagade beslutet, KP att bereda SCSR i likvidation tillträde till hyreslokalen.
KP överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle avvisa SCSR:s överklagande av kronofogdemyndighetens beslut, alternativt avvisa bolagets talan. För det fall att HovR:n inte skulle besluta om avvisning yrkade KP att HovR:n skulle fastställa kronofogdemyndighetens beslut d 21 jan 1998 att lämna ansökningen om särskild handräckning utan bifall.
SCSR bestred ändring.
HovR:n (hovrättsråden Holder och Korfitsen, referent, samt hovrättsassessorn Smith) anförde i beslut d 14 juli 1998: KP har i första hand gjort gällande att SCSR:s ansökan skall avvisas, då bolaget inte längre är behörigt att vara part efter det att bolagets konkurs har avslutats utan överskott. SCSR har gjort gällande att bolaget har bevarat sin s k rättskapacitet genom att träda i likvidation. SCSR har vidare påtalat att Patent och registreringsverket har utsett en likvidator för SCSR i likvidation.
HovR:ns bedömning.
HovR:n har d 1 dec 1997 beslutat att SCSR:s konkurs skall avskrivas jämlikt 10 kap 1 § KL. Enligt 13 kap 19 § 1 st aktiebolagslagen är ett aktiebolag upplöst, om bolaget är försatt i konkurs och denna har avslutats utan överskott. Såsom fastslagits i rättspraxis, bl a NJA 1979 s 700, NJA 1982 s 820 I och II och NJA 1988 s 110, saknar ett på detta sätt upplöst aktiebolag rättskapacitet och därmed partshabilitet. Från denna huvudregel har det gjorts vissa undantag, bl a när ett bolag har klandrat konkursförvaltarens slutredovisning och yrkat skadestånd av förvaltaren (NJA 1979 s 700) och när ett bolag har överklagat själva konkursbeslutet (NJA 1988 s 110). Ett upplöst aktiebolag har dock inte tillerkänts någon rättskapacitet när bolaget har yrkat skadestånd eller ersättning för rättegångskostnader (NJA 1982 s 820 I och II).
Någon omständighet på grund varav i förevarande fall undantag skall göras från den förut nämnda huvudregeln föreligger inte. HD har i sina avgöranden prövat rättskapaciteten utifrån vilken talan bolaget har fört och därvid angett vissa undantag från den uppställda huvudregeln. Den omständigheten att bolaget har trätt i likvidation och en likvidator har utsetts föranleder inte till bedömningen att SCSR bevarat sin rättskapacitet. HovR:n finner att SCSR i likvidation saknar rättskapacitet. Ansökan om särskild handräckning skall därför avvisas.
Med undanröjande av TR:ns beslut d 31 mars 1998, varigenom KP ålades att bereda SCSR i likvidation tillträde till lokalen, avvisar HovR:n SCSR:s i likvidation ansökan om särskild handräckning.
SCSR i likvidation överklagade och yrkade att HD skulle upphäva HovR:ns avvisningsbeslut och bestämma att bolagets talan skulle tas upp av HovR:n.
KP (ombud advokaten Robles) bestred ändring. Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Alvsing, föreslog i betänkande följande beslut: Skäl. Enligt 13 kap 19 § 1 st aktiebolagslagen (1975:1385) skall ett aktiebolag som är försatt i konkurs vara upplöst när konkursen avslutats utan överskott. När detta har skett gäller enligt rättspraxis som huvudregel att bolaget inte längre kan vara part i rättegång. SCSR har emellertid, efter det att konkursen avslutats, trätt i likvidation och Patent- och registreringsverket har utsett likvidator. Bolaget har därmed återupplivats som juridisk person och kan sålunda åter uppträda som part i rättegång (jfr NJA 1999 s 237). HovR:ns beslut skall därför undanröjas och målet återförvisas till HovR:n för erforderlig behandling.
HD:s avgörande. HD undanröjer HovR:ns beslut och återförvisar målet till HovR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Paul, Harrison och Jones) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Enligt 13 kap 19 § 1 st aktiebolagslagen (1975:1385) skall ett aktiebolag som är försatt i konkurs vara upplöst när konkursen avslutas utan överskott. När detta har skett gäller enligt rättspraxis som huvudregel att bolaget inte längre kan vara part i rättegång. Som anförs i rättsfallet NJA 1999 s 237 har emellertid vissa undantag från denna huvudregel ansetts böra tillåtas. I samtliga fall har det upplösta bolaget varit avfört från aktiebolagsregistret och alltså saknat den rättssubjektivitet som är förenad med en sådan registrering (jfr 2 kap 13 § aktiebolagslagen). Situationen är en annan i förevarande mål. SCSR har nämligen sedan konkursen avslutats trätt i likvidation, vilket antecknats i aktiebolagsregistret.
I 1999 års rättsfall behandlades den situation som är aktuell i förevarande mål, nämligen att ett aktiebolag, som upplösts enligt 13 kap 19 § 1 st aktiebolagslagen, är part i en dessförinnan påbörjad rättegång. HD uttalade att i den mån förutsättningar föreligger för att bolaget efter konkursens avslutande skall träda i likvidation, rättegången kan fullföljas av bolagets likvidator (jfr NJA II 1946 s 121) och fortsatte: "Ett beslut om likvidation i sådana situationer som nu avses måste - på samma sätt som när en nedlagd likvidation enligt 13 kap 16 § aktiebolagslagen återupptas efter bolagets upplösning - efter registrering medföra att bolaget återupplivas som juridisk person (jfr Briggs, Aktiebolagsrätt, 18 uppl 1999 s 282)".
När ett aktiebolag efter avslutad konkurs trätt i likvidation och fått likvidationsbeslutet registrerat i aktiebolagsregistret har bolaget åter rättssubjektivitet och partshabilitet. Likvidationstillståndet begränsar emellertid bolagsorganens handlingsfrihet och därmed också bolagets partskapacitet på det sättet att de åtgärder som vidtas måste utgöra led i bolagets avveckling. Det kan exempelvis inte godtas att ett bolag i likvidation utnyttjas för indrivning av fordringar som inte uppstått i bolagets verksamhet utan förvärvats från annan.
Det är naturligtvis ett bekymmer att ett bolag i likvidation oftast har förlorat hela aktiekapitalet. Det innebär att den som dras in i en process mot ett sådant bolag riskerar att inte få betalt för sina rättegångskostnader om han vinner målet. Motsvarande hänsyn till den andra parten är ett av de skäl som ligger bakom den restriktivitet som har iakttagits i praxis när det gäller möjligheten för upplösta underskottsbolag att - utan att träda i likvidation - uppträda som part i rättegång (se bl a NJA 1988 s 374).
Det finns emellertid i svensk rätt inte något allmänt krav på att den som är part i en rättegång skall ha förmåga att ersätta motpartens rättegångskostnader och lagstiftaren har inte heller infört någon särregel med sådan innebörd för aktiebolag i likvidation.
Av intresse i detta sammanhang är att likvidatorn utses av Patent- och registreringsverket och inte av aktieägarna. Likvidatorn har att inom ramen för sitt uppdrag och med det ansvar som följer med detta ta ställning till om bolaget skall driva process eller ej. Därmed får man en viss garanti för att bolaget inte otillbörligt används för att driva processer på motpartens risk. De allmänna bestämmelserna i 18 kap 7 § RB om ställföreträdares och ombuds ersättningsskyldighet för motpartens rättegångskostnad vid försumlig processföring kan också verka återhållande för den som överväger att föra process genom ett bolag i likvidation.
SCSR har efter konkursens avslutande trätt i likvidation, vilket har registrerats i aktiebolagsregistret, och har därmed åter rättssubjektivitet och partshabilitet. HovR:ns beslut skall därför undanröjas och målet återförvisas till HovR:n för erforderlig behandling.
HD:s avgörande. HD undanröjer HovR:ns beslut och återförvisar målet till HovR:n för erforderlig behandling.
Referenten, JustR Håstad, med vilken JustR Davis instämde, var skiljaktig och anförde: SCSR hyrde en lokal av KP. På grund av bristande hyresbetalning ansökte KP om betalningsföreläggande och avhysning. Sedan SCSR år 1992 försatts i konkurs avböjde konkursförvaltaren att överta konkursgäldenärens talan. Konkursförvaltaren lämnade i samband därmed nycklarna till lokalen till KP Genom dom d 8 nov 1995 biföll HovR:n betalningsyrkandet men avvisade yrkandet om avflyttning på den grunden att det framställts för sent.
Den 1 dec 1997 avskrevs konkursen utan överskott. På bolagsstämma d 9 dec 1997 beslöts att bolaget skulle träda i likvidation. Den 10 febr 1998 utsåg registreringsmyndigheten (PRV) en likvidator.
Innan konkursen avskrevs hade SCSR d 26 maj 1997 ansökt om särskild handräckning för att återfå besittningen till hyreslokalen. Sedan kronofogdemyndigheten d 21 jan 1998 lämnat ansökan utan bifall men TR:n - som anmärkte att bolaget beslutat träda i likvidation - bifallit talan, har HovR:n avvisat ansökningen med motiveringen att SCSR saknar rättskapacitet trots att bolaget trätt i likvidation.
Enligt 13 kap 19 § 1 st aktiebolagslagen är ett aktiebolag upplöst, om bolaget försatts i konkurs och konkursen avslutats utan överskott. Bolaget saknar då enligt huvudregeln rättskapacitet och kan inte längre vara part i rättegång. I vissa undantagsfall kan det upplösta bolaget, företrätt av den gamla styrelsen, ändock vara part i rättegång (se NJA 1999 s 237). Ett viktigt skäl för att undantagen hållits snäva är att det upplösta bolaget saknar tillgångar som kan tas i anspråk för att täcka motpartens rättegångskostnader om det upplösta bolaget förlorar målet (se bl a NJA 1988 s 374).
Om en tillgång yppas efter det att ett aktiebolag upplösts genom likvidation, skall likvidationen fortsätta. Beslut härom fattas av likvidatorn eller av bolagsstämman, varefter PRV efter anmälan skall registrera händelsen och vid behov utse ny likvidator. PRV synes därvid inte ha någon rätt att pröva huruvida en tillgång verkligen finns (se 13 kap 16 § aktiebolagslagen jämförd med 5 och 5a §§). När likvidationen återupptagits och registrerats, återfår bolaget sin rättskapacitet och kan i princip vara part i rättegång (jfr 2 kap 13 §).
Den sistnämnda regeln om fortsatt likvidation för att omhänderta en yppad tillgång kan tillämpas analogt på aktiebolag som upplösts genom att dess konkurs avskrivits, därför att tillgångarna ej svarade mot konkurskostnaderna (se NJA II 1946 s 121). Detsamma gäller om konkursboet i en underskottskonkurs avstått från en tillgång, som aktieägarna sedan vill ta hand om genom likvidation. Beslutet om likvidation fattas här av aktieägarna på bolagsstämma. Inte heller i dessa fall synes PRV kunna pröva huruvida en tillgång finns. Om tillgången ingick i en konkurs, som avslutats med utdelning, men tillgången inte upptäcktes, skall den i stället bli föremål för efterutdelning i konkursen.
Genom att aktieägarna på bolagsstämma beslutat att SCSR skall träda i likvidation och beslutet registrerats, har SCSR således återfått sin rättskapacitet och skulle därmed i princip kunna vara part i rättegång.
Att ett upplöst bolag trätt i likvidation medför emellertid inte att bolaget kommer att kunna betala motpartens rättegångskostnader, om den av bolaget anhängiggjorda talan ogillas. Ett ändamål som ligger bakom praxis, att göra undantagen från bolagsupplösningens verkningar snäva, gör sig således gällande med samma styrka sedan bolaget trätt i likvidation.
En instämd är normalt tvungen att svara i tvistemål även om käranden inte är solvent för sitt eventuella ansvar för motpartens rättegångskostnader. Detta bör dock inte medföra att ett upplöst aktiebolags återupplivande genom likvidation ger bolaget oinskränkt partshabilitet. Fråga är här om en speciell situation, där en vinnande svarande typiskt sett inte har någon förmögenhetsmassa att rikta sitt anspråk mot. En oinskränkt partshabilitet kan missbrukas utan att rättsordningen har något påräkneligt, effektivt motmedel (jfr Martinez i JT 1996-97 s 239 ff). När ett aktiebolag inlett en rättegång före sin konkurs, varefter konkursboet inte övertar gäldenärens talan, får visserligen gäldenären enligt vad som anges i lagmotiven fullfölja rättegången (3 kap 9 § KL och NJA II 1947 s 159). Här beror det dock på en tillfällighet om rättegången avslutades före konkursen eller senare, och en vinnande svarande får en fordran i konkursen på ersättning för sina rättegångskostnader, åtminstone till den del dessa belöper på tiden före konkursen.
Om ett genom konkurs upplöst bolag efter att ha trätt i likvidation tillåts väcka eller fullfölja talan, uppkommer genast frågan om bolaget i likvidation är insolvent och därför skall försättas i konkurs enligt 13 kap 15 § 3 st aktiebolagslagen. Svaranden är som villkorlig fordringsägare behörig att ansöka om konkurs. Härvid blir det nödvändigt att redan i konkursmålet ta ställning till om likvidationsbolaget kommer att få bifall till sin talan i huvudmålet. Också detta är ett argument mot en oinskränkt partshabilitet när ingen annan tillgång finns än processföremålet.
Samtidigt är det viktigt att aktieägarna inte berövas möjligheten att tillgodogöra sig en tillgång som konkursförvaltaren avstått från eller som av annan anledning inte ingår i konkursboet.
Detta intresse skulle kunna tillgodoses genom att domstolen i rättegången lät partshabiliteten bero på huruvida konkursunderskottsbolaget, vare sig det därefter trätt i likvidation eller inte, har ett berättigat processintresse (se Lindskog, Aktiebolagslagen 12 och 13 kap, 2 uppl s 374 ff). För att avgöra detta skulle emellertid målet redan vid bedömningen av kärandens behörighet behöva prövas i sak, vilket leder till att svaranden kan drabbas av de rättegångskostnader som HD:s praxis syftar till att skydda honom mot.
I själva verket kräver inte aktieägarnas intresse av att kunna tillgodogöra sig en bolagets tillgång att bolaget tillerkänns partshabilitet. I vart fall kan tillgången efter bolagsstämmobeslut om likvidation och utseende av likvidator utskiftas på aktieägarna med samäganderätt eller på ett annat av aktieägarna ägt bolag. Därefter kan aktieägarna eller det nya bolaget väcka talan angående tillgången.
Det anförda leder till slutsatsen att ett aktiebolag som upplösts genom en underskottskonkurs inte skall få en mer omfattande partshabilitet genom att inleda likvidation än bolaget annars skulle ha haft.
Eftersom SCSR upplösts genom att dess konkurs avslutats utan överskott, och inget av de undantagsfall som anges i bl a rättsfallet NJA 1999 s 237 visats föreligga, får SCSR anses sakna förmåga att vara part i handräckningsmålet fastän bolaget trätt i likvidation.
HovR:ns avvisningsbeslut skall således fastställas.
HD:s beslut meddelades d 28 mars 2000 (mål nr Ö 3428-98).