En tilltalad har av hovrätten dömts för brott. Därefter har det framkommit att han hade avlidit under den tid som målet handlades i hovrätten. När tingsrätten hade meddelat en friande dom, har åklagarens överklagande ansetts förfallet (I=B 2470-10). När tingsrätten hade meddelat en fällande dom har påföljden undanröjts (II=B 2895-11).
S.M. åtalades vid Stockholms tingsrätt för misshandel, ringa brott. Tingsrätten ogillade åtalet i dom den 27 maj 2009. Åklagaren överklagade i Svea hovrätt och yrkade bifall till åtalet. Efter en huvudförhandling som hade hållits i S.M:s utevaro biföll hovrätten i dom den 26 april 2010 åtalet och bestämde påföljden till dagsböter samt ålade S.M. att betala en avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond.
Sedan det visat sig att S.M. hade avlidit medan målet handlades i hovrätten överklagade riksåklagaren och yrkade att HD skulle undanröja hovrättens dom.
Efterlevande till S.M. fick möjlighet att yttra sig över riksåklagarens överklagande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Cox, föreslog i betänkande följande beslut:
S.M. åtalades vid tingsrätten för misshandel (ringa brott). Tingsrätten ogillade åtalet genom dom den 27 maj 2009. Åklagaren överklagade domen och yrkade att hovrätten skulle bifalla åtalet. Hovrätten höll huvudförhandling den 19 april 2010 i S.M:s utevaro. Hovrätten ändrade tingsrättens dom och dömde honom för misshandel (ringa brott) till dagsböter. Hovrättens dom meddelades den 26 april 2010. Det framkom därefter att S.M. hade avlidit redan den 25 mars samma år.
Frågan i HD är om underinstansernas domar ska stå fast eller om de bör undanröjas helt eller delvis.
Om den tilltalade avlider under rättegången ska som huvudregel brottmålsförfarandet avbrytas utan någon saklig prövning av åtalet. Detta har sin grund i att endast den som är föremål för åtal är svarande i brottmål och att det normalt inte kan ske någon partssuccession. (Se t.ex. NJA II 1943 s. 276 ff., rättsfallen NJA 1988 s. 51 och NJA 1990 s. 21, Bond, Rättegång, Andra häftet, 8 uppl., 1996, s. 160, Hill, Rättegångsbalken, 20 oktober 2011, Zeteo, kommentaren till 21 kap. 1 §, samt Blevins, Åtalspreskription, 1956, s. 69 not 4). De anförda principerna motiveras av utgångspunkten i straffrätten att påföljd inte får ådömas den som har avlidit (se härom bl.a. NJA II 1962 s. 570).
I situationen att det har meddelats en fällande dom och den tilltalade har avlidit finns dock möjlighet för vissa anhöriga till den tilltalade att överta talan och fortsätta rättegången. Det föreskrivs nämligen i 21 kap. 1 § andra stycket RB att den misstänktes efterlevande make, bröstarvinge, far, mor eller syskon får föra talan mot en dom i vilken har fastställts att den misstänkte har förövat gärningen. Rätten för dessa efterlevande att föra talan avser skuldfrågan. Bestämmelsen motiveras dels av att de efterlevande har, som det uttryckts i förarbetena, ett i släktkänslan grundat intresse av att skydda den avlidnes namn och rykte, dels av att den fällande domen skulle kunna ha bevisverkan i en kommande rättegång om t.ex. skadestånd på grund av brottet (NJA II 1943 s. 277).
Bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket RB är i första hand tillämplig när en fällande dom har meddelats innan den misstänkte avlider. De anhöriga kan då överklaga domen. Om den misstänkte redan hade överklagat när han avled får de efterlevande överta hans talan i den högre instansen. När de efterlevande på detta sätt övertagit talan ska det ske en materiell prövning av åtalet i den högre instansen. Oavsett utgången i skuldfrågan ska dock den utdömda påföljden undanröjas. (Se om det anförda t.ex. NJA II 1943 s. 278 och rättsfallet NJA 1990 s. 21.)
Enligt förarbetena till 21 kap. 1 § andra stycket RB är bestämmelsen tillämplig också när en fällande dom har meddelats i första instans trots att rättegången borde ha avbrutits på grund av ett före domen inträffat dödsfall. Någon rätt till materiell prövning i den högre instansen finns inte i denna situation (se p. 3 ovan). Efter överklagande ska i denna situation domen därför undanröjas i sin helhet. (Se NJA II 1943 s. 278.)
Bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket RB är tillämplig på såväl tingsrätts som hovrätts dom (se t.ex. NJA 1992 s. 226).
Om de efterlevande avstår från att överta talan vid dödsfall i högre rätt ska den lägre instansens påföljdsbestämning undanröjas och målet avskrivas utan att någon materiell prövning sker (NJA 1992 s. 226, jfr dock Simmons, a.a. s. 160).
I rättsfallet NJA 1989 s. 862 var det fråga om en misstänkt som överklagat till HD och avlidit efter att huvudförhandlingen och handläggningen hade avslutats men innan domen meddelats. HD uttalade att den avlidnes talan i den situationen skulle prövas utan att de efterlevande bereddes tillfälle att överta hans talan. Av rättsfallet följer alltså att bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket RB inte ska tillämpas om den tilltalade avlider när den återstående åtgärden i målet är rättens prövning av åtalet.
S.M. avled efter att tingsrätten hade ogillat åtalet men innan hovrätten höll huvudförhandling och meddelade fällande dom. I enlighet med vad som har anförts ovan har det inte funnits förutsättningar för hovrätten att fortsätta rättegången och meddela dom på det sätt som skedde utan hovrätten skulle ha skrivit av målet. Hovrättens dom bör därför undanröjas.
Vid den bedömningen är frågan om också tingsrättens dom bör undanröjas. Tingsrättens friande dom meddelades när S.M. alltjämt levde. Det har inte ansetts motiverat att införa någon bestämmelse som ger målsägande eller åklagare rätt att överklaga och fortsätta rättegången när den tilltalade har avlidit (jfr rättsfallet NJA 1990 s. 21). Om S.M. hade avlidit innan tingsrättens dom överklagats skulle varken åklagaren eller målsäganden ha fått överklaga. Med hänsyn till det sagda och till ändamålet med bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket RB bör tingsrättens dom inte undanröjas.
Sammanfattningsvis bör hovrättens dom undanröjas och målet avskrivas från vidare handläggning.
HD undanröjer hovrättens dom och skriver av målet från vidare handläggning. Tingsrättens dom står därmed fast.
HD (justitieråden Graham, Garcia Toijer, referent, Riley, Yang och Bright) meddelade den 12 juli 2012 följande slutliga beslut:
Tingsrätten ogillade ett åtal mot S.M. för misshandel, ringa brott, enligt 3 kap. 5 § BrB och tillerkände honom ersättning av allmänna medel för hans vittneskostnad. Sedan åklagaren hade överklagat domen, höll hovrätten huvudförhandling i S.M:s utevaro den 19 april 2010. Genom dom den 26 april 2010 biföll hovrätten åtalet och bestämde påföljden till dagsböter. Hovrätten beslutade samtidigt att S.M. skulle betala en avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond och upphävde tingsrättens förordnande om ersättning för vittneskostnad. Det har senare visat sig att S.M. avled den 25 mars 2010, under den tid som målet handlades i hovrätten.
Om en tilltalad avlider under rättegången, gäller som huvudregel att brottmålsförfarandet ska avbrytas utan att domstolen gör någon prövning i sak av åtalet.
Inträffar dödsfallet under den tid som brottmålet handläggs vid tingsrätten, ska målet avskrivas eftersom ansvarsfrågan är förfallen.
Avlider den tilltalade sedan tingsrätten har meddelat en fällande dom, får efterlevande överklaga domen ”såvitt genom denna fastställts, att den misstänkte förövat gärningen” (se närmare 21 kap. 1 § andra stycket RB). De efterlevande anses ha rätt också att ta över den tilltalades talan, om han eller hon själv har överklagat den fällande domen men avlider innan handläggningen av målet har avslutats i hovrätten. I båda de nu angivna situationerna ska hovrätten pröva skuldfrågan i sak men oavsett bedömningen av den frågan undanröja den påföljd som tingsrätten har bestämt. Om den tilltalades efterlevande avstår från att ta över talan, ska hovrätten avskriva målet där från vidare handläggning. Också i detta fall ska påföljden undanröjas (NJA 1992 s. 226).
Avlider den tilltalade först efter det att han eller hon har slutfört sin talan i hovrätten och handläggningen där har avslutats, men före domen, ska skuldfrågan prövas på grundval av den tilltalades eget överklagande. De efterlevande ges då inte möjlighet att ta över hans eller hennes talan i hovrätten, men påföljden ska undanröjas - och då med hänvisning till dödsfallet - även när den tilltalade förklaras vara skyldig till brottet (NJA 1989 s. 862).
Skulle den tilltalade ha avlidit redan före tingsrättens fällande dom utan att detta blivit känt för rätten, har de efterlevande rätt att överklaga domen. I ett sådant fall görs dock inte någon materiell prövning i hovrätten, utan tingsrättens dom ska undanröjas, både i fråga om skuld och påföljd (NJA II 1943 s. 278).
Är det i stället så, att tingsrätten har ogillat åtalet och domen överklagats av åklagaren eller målsäganden, blir situationen delvis en annan. Om den tilltalade avlider under tiden som målet pågår i hovrätten, måste synsättet vara att brottmålsförfarandet ska avbrytas i det processuella läge som då råder. I ett fall där den tilltalade avlider före hovrättens avgörande får överklagandet - inte åtalet som sådant - därigenom anses förfallet och det ska inte prövas (jfr NJA 1990 s. 21, även 20 kap. 9 § första stycket RB). Det betyder att tingsrättens friande dom i skuldfrågan kommer att stå fast.
S.M. avled efter det att tingsrätten hade meddelat den friande domen, men innan hovrätten avgjorde målet med anledning av åklagarens överklagande. Åklagarens överklagande får anses förfallet i och med att S.M. avled. I det läget skulle hovrätten ha avskrivit målet där. Så har inte skett. För HD återstår då inget annat än att undanröja hovrättens dom och konstatera att tingsrättens dom står fast.
HD undanröjer hovrättens dom. Tingsrättens dom står därmed fast.
U.S. åtalades vid Umeå tingsrätt för ringa narkotikabrott. Tingsrätten biföll i dom den 30 november 2010 åtalet med visst undantag och bestämde påföljden till dagsböter samt ålade U.S. att betala en avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond. U.S. överklagade i Hovrätten för Övre Norrland och yrkade att hovrätten skulle frikänna honom från ansvar i viss del och sänka bötesstraffet. Hovrätten, som avgjorde målet utan huvudförhandling, biföll i dom den 17 maj 2011 S.M:s yrkande om frikännande i viss del men gjorde ingen ändring beträffande påföljden.
Sedan det visat sig att U.S. hade avlidit medan målet handlades i hovrätten överklagade riksåklagaren och yrkade att HD skulle undanröja den påföljd som hade bestämts för U.S. och skyldigheten för honom att betala en avgift enligt lagen om brottsofferfond.
Efterlevande till U.S. fick möjlighet att yttra sig över riksåklagarens överklagande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden (samma som under I) föreslog i betänkande följande beslut:
U.S. dömdes av tingsrätten för narkotikabrott (ringa) till dagsböter. Han överklagade domen till hovrätten som beredde parterna tillfälle att slutföra sin talan, för Stone del senast den 20 mars 2011. Hovrätten avgjorde målet utan huvudförhandling och meddelade dom den 17 maj. Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast i fråga om skuld avseende en av gärningarna och fastställde tingsrättens fällande dom i övrigt. Påföljden stod alltså fast. Det framkom därefter att U.S. hade avlidit redan den 30 april samma år.
Frågan i HD är i första hand om riksåklagaren har rätt att föra talan mot hovrättens dom.
3-8. Se under I punkterna 3-8.
I rättsfallet NJA 1989 s. 862 var det fråga om en misstänkt som överklagat till HD och avlidit efter att huvudförhandlingen och handläggningen hade avslutats men innan domen meddelats. HD uttalade att den avlidnes talan i den situationen skulle prövas utan att de efterlevande bereddes tillfälle att överta hans talan.
Riksåklagaren har överklagat till Stone förmån och har framställt yrkanden endast avseende annat än skuldfrågan.
Som framgått i det föregående ger 21 kap. 1 § andra stycket RB vissa av den tilltalades efterlevande rätt att överklaga skuldfrågan. Det är alltså inte tillåtet för dem att överklaga endast i andra frågor. Detta gäller oavsett vad som i allmänhet är stadgat om rätten att överklaga domar (51 kap. 1 § och 55 kap. 1 § RB). Frågan är då om åklagarens rätt att överklaga till den tilltalades förmån är större än den rätt som de efterlevande har enligt bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket.
I 20 kap. 2 § RB har meddelats föreskrifter om åklagares behörighet att föra talan och överklaga. I 2 § tredje stycket har föreskrivits en rätt för åklagaren att överklaga till den tilltalades förmån. Denna rätt har motiverats med åklagarens uppgift att företräda det allmänna intresset i straffrättskipningen. Om ett domstolsavgörande är behäftat med uppenbara eller betydande felaktigheter följer det av åklagarens skyldighet att vara objektiv att han eller hon bör överklaga till den tilltalades förmån. Detta torde gälla i synnerhet om den misstänkte inte har försvarare eller har nedsatt förmåga att försvara sig själv. (Se om det sagda NJA II 1943 s. 255 ff.; se också Hill, Rättegångsbalken, 20 oktober 2011, Zeteo, kommentaren till 20 kap. 2 § och 51 kap. 1 § RB, samt Johnson & Lambert, Processen i hovrätt och Högsta domstolen, 4 uppl., 2011, s. 32-35; jfr JO beslut 2010-09-08 dnr 7245-2009, Morton i SvJT 1997 s. 197 ff. och Moore i JT 2004/05 s. 57 ff.) Mot bakgrund av det anförda får syftet med bestämmelsen i 2 § tredje stycket anses vara att åklagaren ska ha möjlighet att tillvarata den tilltalades rättigheter (och som i detta fall, den rätt som tillkommer vissa av den tilltalades anhöriga). För situationen att den tilltalade avlider har emellertid meddelats särskilda bestämmelser. Åklagarens rätt att föra talan eller överklaga kan i den situationen inte vara större än den som tillkommer den tilltalade eller dennes anhöriga.
Av det anförda följer att riksåklagaren således inte har rätt att överklaga till U.S:s förmån endast avseende annat än skuldfrågan. Överklagandet ska därför avvisas.
HD avvisar överklagandet.
HD (samma ledamöter som under I) meddelade den 12 juli 2012 följande slutliga beslut:
Tingsrätten dömde U.S. för två narkotikabrott enligt 1 § första stycket 6 och 2 §narkotikastrafflagen (1968:64) till dagsböter och ålade honom att betala en avgift enligt lagen om brottsofferfond. Efter överklagande av U.S. meddelade hovrätten dom den 17 maj 2011. Hovrätten ogillade en del av åtalet, men ändrade inte tingsrättens dom i övrigt. Målet avgjordes utan huvudförhandling i hovrätten och U.S. hade haft möjlighet att slutföra sin talan fram till den 21 mars 2011. Det har senare visat sig att U.S. avled den 30 april det året.
2-6. Se under I punkterna 2-6.
De efterlevandes rätt att överklaga eller att träda in i brottmålet avser skuldfrågan och bestämmelsen i 21 kap. 1 § andra stycket RB synes inte öppna för en talan som enbart går ut på att påföljden ska undanröjas. Motiven för de efterlevandes rätt är sådana att de knappast kan ges någon bäring utöver frågan huruvida den tilltalade har begått gärningen eller inte. De efterlevande har sålunda ansetts ha ett i släktkänslan grundat intresse av att skydda den avlidnes goda namn och rykte. Lagstiftaren har också beaktat de efterlevandes intresse av att kunna undanröja sådana verkningar som en fällande brottmålsdom kan få i en efterföljande rättegång om skadestånd eller andra enskilda anspråk (NJA II 1943 s. 277-278). En möjlighet för de efterlevande att få till stånd en prövning av enbart påföljdsfrågan skulle också få en begränsad praktisk betydelse eftersom hovrätten självmant ska undanröja påföljden även i de fall då de efterlevande inte tar över en tilltalads eget överklagande (se p. 4).
Frågan är dock om åklagaren - som riksåklagaren i detta fall - kan överklaga en dom med ett yrkande enbart om att påföljden ska undanröjas därför att den tilltalade har avlidit. Överklagandet stöds på bestämmelsen i 20 kap. 2 § tredje stycket RB om att åklagaren kan överklaga till den misstänktes förmån. Bestämmelsen innehåller inte några särskilda begränsningar av åklagarens möjligheter att föra ett mål till högre instans. Den ska ses i samband med åklagarens uppgift att företräda allmänna intressen i straffrättskipningen och har tillämpats när ett domstolsavgörande är behäftat med uppenbara eller betydande felaktigheter (NJA II 1943 s. 255 och Hill m.fl., Rättegångsbalken, med suppl. t.o.m. april 2012, s. 20:6 med hänvisningar). Åklagaren har alltså mer vidsträckta uppgifter och befogenheter än enskilda parter. Inskränkningarna i de efterlevandes möjligheter att föra talan i högre rätt motiverar därför inte någon restriktiv tolkning av de regler som gäller för åklagare om överklagande till förmån för en tilltalad.
En ytterligare fråga är om det finns något rättsligt intresse av ett överklagande som gäller enbart påföljden, när den tilltalade har avlidit. I sådana situationer bortfaller ändå möjligheten att verkställa brottspåföljden (Newman m.fl., Brottsbalken. En kommentar, med suppl. t.o.m. maj 2012, 35:7 s. 2, jfr 36 kap. 14 § BrB om förverkande). I BrB anges att ”ådömda böter”, som huvudregel, bortfaller om den dömde dör (35 kap. 7 § andra stycket, jfr 2 § lagen om brottsofferfond). Om den tilltalade avlider när målet ännu pågår, gäller dock enligt fast rättspraxis att domstolen uttryckligen ska undanröja påföljden (jfr p. 4).
Riksåklagaren kan alltså överklaga hovrättens dom med ett yrkande enbart om att påföljden ska undanröjas. Yrkandet ska bifallas, eftersom U.S. har avlidit. Också förpliktelsen att betala en avgift enligt lagen om brottsofferfond ska undanröjas.
Beträffande skuldfrågan har hovrätten, på det sätt som har skett, kunnat pröva denna på grundval av U.S:s eget överklagande, eftersom han hade slutfört sin talan där. Varken riksåklagaren eller U.S:s efterlevande har i HD begärt någon prövning av skuldfrågan.
Mot bakgrund av det anförda ska målet i HD avskrivas.
dels skyldigheten att betala en avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond.
HD avskriver målet här från vidare handläggning.
HD:s beslut meddelade: den 12 juli 2012.
Mål nr: B 2470-10 (I) och B 2895-11 (II).
Lagrum: 35 kap. 7 § BrB, 20 kap. 2 § och 21 kap. 1 § RB samt 2 § lagen (1994:419) om brottsofferfond.
Rättsfall: NJA 1989 s. 862, NJA 1990 s. 21 och NJA 1992 s. 226.