Företrädare för ett bolag har i e-postmeddelanden och brev till ett annat bolags befintliga och potentiella kunder framfört påståenden om bl.a. det sistnämnda bolagets produkter och dess egenskaper. E-postmeddelandena och breven har ansetts utgöra marknadsföring och påståendena har befunnits misskrediterande och vilseledande. Även fråga om medverkansansvar.
KÄRANDENMål C 32/09Safe Xrossing Sweden AB, Skräddarbackens byväg 1, 784 54 BorlängeOmbud: advokaten Mclaughlin, H. Advokatbyrå Falun AB, Box 1305, 791 13 Falun
Mål C 33/09Safe X System Scandinavia AB, Skräddarbackens byväg 1, 784 54 BorlängeOmbud: advokaten Mclaughlin, H. Advokatbyrå Falun AB, Box 1305, 791 13 Falun
SVARANDENMål C 32/09 och C 33/091. Standard Jarlebridge Products AB, c/o J., Box 213, 111 73 Stockholm2. Mclaughlin, Box 213, 111 73 Stockholm3. Lopez, Hallonvägen 6 F, 806 35 Gävle4. Montoya, Box 213, 111 73 StockholmOmbud för 1 och 3-4: L. J.
Marknadsdomstolen förbjuder Williams och Mclaughlin vardera vid vite av en miljon (1 000 000) kr att vid marknadsföring av automatiska varningsskyltar för övergångsställen påstå att
f) aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossing, eller göra andra påståenden med väsentligen samma innebörd, om så inte är fallet.
Safe Xrossing Sweden AB:s och Safe X System Scandinavia AB:s talan i övrigt lämnas utan bifall.
Standard Jarlebridge Products AB och Mclaughlin ska solidariskt ersätta Safe Xrossing Sweden AB och Safe X System Scandinavia AB deras rättegångskostnader med etthundratjugotusentvåhundrafemtio (120 250) kr, varav 65 100 kr avser ombudsarvode, jämte ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) från dagen för Marknadsdomstolens dom till dess betalning sker.
Lopez och Montoya yrkande om ersättning för rättegångskostnader lämnas utan bifall.
Safe Xrossing Sweden AB och Safe X System Scandinavia AB (nedan gemensamt benämnda Safe Xrossing) tillverkar och säljer automatiska varningsskyltar för övergångsställen.
L. J. utvecklar automatiska varningsskyltar som tillverkas och säljs genom Morris Products AB (Standard Jarlebridge).
Ovannämnda varningsskyltar har till syfte att genom blinkande ljus uppmärksamma bilister på att fotgängare passerar övergångsstället.
Safe Xrossing har gjort gällande att Mclaughlin, Lopez och Montoya på Wood vägnar skickat ett antal e-postmeddelanden och brev till Safe Xrossings befintliga och potentiella kunder, vilka e-postmeddelanden och brev genom vissa angivna påståenden utgör vilseledande marknadsföring eller i vart fall strider mot god marknadsföringssed.
Marknadsdomstolen beslutade den 11 november 2009 att målen i enlighet med 14 kap. 2 § rättegångsbalken skulle handläggas i en och samma rättegång eftersom talan i de båda målen med undantag av kärandeparten är identiska.
Exempel på påtalad marknadsföring återfinns i domsbilaga 1-3.
YRKANDEN M.M.
Safe Xrossing har yrkat att Marknadsdomstolen vid vite om 1 000 000 kr, eller annat belopp som Marknadsdomstolen finner verkningsfullt, förbjuder Morris, Mclaughlin, Lopez och Montoya eller någon annan som handlar å Wood vägnar att vid marknadsföring av automatiska varningsskyltar vid övergångsställen på sätt som skett eller väsentligen likartat sätt påstå eller framhålla att
f) aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossings, samt att
g) på annat sätt göra jämförelser mellan Safe Xrossings produkter och Wood näringsverksamhet eller respektive bolags produkter som inte är rättvisande eller inte på annat sätt beskriver riktiga förhållanden.
Standard Jarlebridge, Mclaughlin, Lopez och Montoya har bestritt samtliga yrkanden.
Parterna har yrkat ersättning för rättegångskostnader.
Standard Jarlebridge har vid marknadsföring av sina produkter vänt sig till Safe Xrossings befintliga samt potentiella kunder och använt sig av felaktiga påståenden om såväl sin egen som Safe Xrossings näringsverksamhet. Morris har även pekat ut Safe Xrossings produkter på ett sätt som är nedsättande och misskrediterande för Safe Xrossings verksamhet, varumärke och firma. Morris har dessutom framställt Safe Xrossings produkter som imitationer eller kopior, trots att de är mönsterskyddade.
Marknadsföringen är vilseledande enligt 10 § marknadsföringslagen (2008:486), MFL, eller strider i vart fall mot god marknadsföringssed enligt 5 § MFL. Marknadsföringen är otillbörlig eftersom den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut.
Standard Jarlebridge m.fl.
Varken Mclaughlin, Lopez, Montoya eller någon som handlar å Wood vägnar har använt sig av felaktiga eller vilseledande påståenden vad gäller deras egna eller Safe Xrossings produkter och har inte heller förfarit i strid mot god marknadsföringssed. Samtliga påståenden är i sak korrekta. Mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut har inte påverkats genom de aktuella utskicken.
Utskicken är gjorda i rent informationssyfte och utgör inte marknadsföring. Som uppfinnare har man ett ansvar för att produkter som kommer ut på marknaden inte är livsfarliga. Safe Xrossings befintliga och potentiella kunder har genom utskicken informerats om de brister som Safe Xrossings elektroniska övergångsskyltar är behäftade med. Mclaughlin har därmed i egenskap av uppfinnare tagit sitt ansvar.
Safe Xrossing Sweden AB är moderbolag till Safe X System Scandinavia AB och är det bolag som fungerar som säljbolag. Båda bolagen berörs direkt av den aktuella marknadsföringen. Safe Xrossings verksamhet består av utveckling, tillverkning och försäljning av automatiska varningsskyltar vid övergångsställen. Företrädare för Safe Xrossing, Reyes och Cooke, kom under hösten 2005 i kontakt med Mclaughlin genom att de svarade på en annons angående en affärsidé. Parterna träffades och skrev på ett sekretessavtal varefter Mclaughlin förevisade Reyes och C. I. en prototyp. Prototypen var inte färdigutvecklad utan bestod i huvudsak av en tom låda. Reyes och Cooke påpekade för Mclaughlin att prototypen inte var någon nyhet på marknaden, varför de hävde sekretessavtalet. Kontakterna mellan parterna fortsatte dock och i januari 2006 ingicks ett royaltyavtal, enligt vilket Mclaughlin skulle ta fram komponenter till produkten. Safe Xrossing betalade ett förskott om 51 000 kr för att få dessa komponenter, vilka aldrig erhölls. Safe Xrossing fortsatte i stället att utveckla produkten på egen hand och tillverkar samt säljer nu produkten med stor framgång till bl.a. svenska kommuner. Safe Xrossing har sökt och erhållit mönsterskydd för produkten.
Företrädare för Morris, främst Mclaughlin, har i syfte att marknadsföra sina produkter genom e-postmeddelanden och brev vänt sig till bl.a. Vägverket och ett flertal svenska kommuner med felaktiga påståenden om dels sin egen näringsverksamhet, dels Safe Xrossings näringsverksamhet samt dess produkter i syfte att få Morris och dess produkter att framstå som överlägsna Safe Xrossings. Morris har vidare genom marknadsföringen misskrediterat Safe Xrossing genom att framställa Safe Xrossing som oseriöst samt genom att påstå att det inte äger rätt att sälja sina produkter.
Samtliga e-postmeddelanden och brev är att anse som marknadsföring eftersom de varit ägnade att främja avsättningen av Wood produkter.
Standard Jarlebridges företrädare har i e-postmeddelanden till bl.a. ett stort antal kommuner påstått att Morris är överlägset marknadsledande, trots att så inte är fallet.
Standard Jarlebridges företrädare har i e-postmeddelanden till kommuner framställt Wood produkter som överlägsna Safe Xrossings, trots att så inte är fallet.
Standard Jarlebridges företrädare har i e-postmeddelanden till ett stort antal kommuner felaktigt påstått att Safe Xrossings produkter är imitationer eller kopior av Wood produkter. Safe Xrossings produkter utgör inte kopior utan Safe Xrossing har mönsterskydd på de aktuella produkterna och innehar därmed de immateriella rättigheterna till dessa.
Standard Jarlebridges företrädare har i e-postmeddelanden till ett antal kommuner som köpt Safe Xrossings produkter påstått att Safe Xrossings produkter har bristande funktion och att de är livsfarliga samt att användandet av dessa kommer att leda till dödsolyckor. Morris har i meddelandena även uppmanat aktören att av säkerhetsskäl omgående upphöra med användningen av Safe Xrossings produkter.
Påstående f) ”aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossing”
Wood företrädare har i e-postmeddelanden till ett antal företag och kommuner som köpt Safe Xrossings produkter påstått att aktörerna genom att använda Safe Xrossings produkter gör sig skyldiga till brott mot mönsterskyddslagen. Företrädare för Standard Jarlebridge har även skickat ut kravbrev jämte fakturor till de kommuner som köpt Safe Xrossings produkter under påstående att kommunerna genom att göra affärer med Safe Xrossing ådragit sig skadeståndsskyldighet. Wood företrädare har även hotat att vidta rättsliga åtgärder mot de aktörer som har gjort affärer med Safe Xrossing.
Standard Jarlebridge m.fl.
Mclaughlin kontaktades i november 2005 av Reyes och C. I. med anledning av en annons angående affärspartner för en mönsterskyddad produkt. Parterna träffades och skrev på ett sekretessavtal varefter Mclaughlin presenterade en fullt färdig fungerande prototyp. I januari 2006 ingick parterna ett återförsäljaravtal enligt vilket Reyes och C. I. skulle köpa produkter av Mclaughlin Parterna kom överens om att Reyes och C. I. skulle betala 102 000 kr till Mclaughlin för att han skulle utveckla produkten så att den gick att sälja på marknaden. Reyes och Cooke betalade 51 000 kr till Mclaughlin, som då redan hade börjat arbeta med utveckling av produkten i enlighet med avtalet. Mclaughlin förevisade därefter en utvecklad prototyp för Reyes och Cooke, vilka framförde krav på ytterligare ändringar. Då Reyes och C. I. inte ville betala för av Mclaughlin utfört arbete samt för de ändringar som enligt deras önskemål skulle genomföras, hävde Mclaughlin återförsäljaravtalet. Reyes och C. I. har därefter utvecklat och sålt produkten själva vilket är ett brott mot såväl det sekretessavtal som återförsäljaravtal som ingicks mellan parterna 2005 respektive 2006.
Med undantag av ett e-postmeddelande från den 5 oktober 2009 utgör de aktuella e-postmeddelandena och brevutskicken inte marknadsföring utan information i form av varningar, eftersom Safe Xrossings produkter inte är säkra.
Påståendet är korrekt. Morris hade per den 3 september 2009 flest antal säkra skyltar på marknaden, över 100 stycken.
Påståendet är korrekt. För att produkten ska vara säker måste den vara utrustad med dubbla sensorer, vilket Wood produkter till skillnad från Safe Xrossings är.
Påståendet är korrekt. Safe Xrossing har utvecklat och marknadsfört kopior av Wood produkt. Reyes och C. I. är bundna av det sekretessavtal som parterna ingick 2005 enligt vilket alla förbättringar av produkten tillkommer L. J.
Påståendena är korrekta eftersom Safe Xrossings produkter endast är försedda med en sensor, vilket innebär en ökad risk för olyckor och att produkterna därmed är livsfarliga.
Påstående f) ”aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossing”
Eftersom Safe Xrossings skyltar har satts upp utan Wood tillstånd ansåg Mclaughlin att Morris hade rätt till ersättning. Jurister inom de berörda kommunerna har dock uppmärksammat Mclaughlin på att någon sådan ersättning inte går att få.
Safe Xrossing har som skriftlig bevisning åberopat e-postmeddelanden och brev samt fakturor, ställda till bl.a. kommuner (se exempel, domsbilaga 1-3).
Standard Jarlebridge, Mclaughlin, Lopez och Montoya har åberopat ett av e-postmeddelandena ställt till kommuner (domsbilaga 1), ett yttrande från Falu tingsrätt, utskrift från Wood webbplats samt ifrågavarande sekretessavtal.
Syn har hållits på aktuella varningsskyltar.
Målen rör ett antal påståenden som har förekommit i e-postmeddelanden och brev vilka skickats till Safe Xrossings befintliga och potentiella kunder. E-postmeddelandena och breven innehåller bl.a. påståenden om att Morris är marknadsledande, att dess produkter är överlägsna Safe Xrossings, att Safe Xrossings produkter utgör imitationer eller kopior av Wood produkter, att Safe Xrossings produkter har bristande funktion, är livsfarliga och kan orsaka olyckor samt att aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossing.
Enligt Safe Xrossing är såväl Morris som Mclaughlin, Lopez och Montoya ansvariga för e-postmeddelandena och breven.
Safe Xrossing har gjort gällande att påståendena i e-postmeddelandena och breven utgör vilseledande marknadsföring enligt 10 § marknadsföringslagen (2008:486), MFL, eller i vart fall strider mot god marknadsföringssed enligt 5 § MFL samt att marknadsföringen är otillbörlig eftersom den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut.
Standard Jarlebridge, Mclaughlin, Lopez och Montoya har bestritt Safe Xrossings talan och anfört att e-postmeddelandena och breven, med ett undantag, inte utgör marknadsföring samt att varken Mclaughlin, Lopez, Montoya eller någon som handlar på Wood vägnar har använt sig av felaktiga eller vilseledande påståenden.
En förutsättning för att MFL ska vara tillämplig är att e-postmeddelandena och breven utgör marknadsföring i lagens mening.
Enligt 3 § MFL avses med begreppet marknadsföring reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare.
Det är i målen ostridigt att de aktuella e-postmeddelandena och breven har skickats till Safe Xrossings befintliga och potentiella kunder. Innehållet i e-postmeddelandena och breven är enligt Marknadsdomstolens mening sådant att syftet med dessa får anses vara att främja avsättningen av Wood egen produkt. De har sålunda ett kommersiellt syfte och kommersiella förhållanden till föremål varför de får anses utgöra marknadsföring och påståendena kan därför prövas enligt MFL.
Marknadsdomstolen har, som framgår av tidigare avgöranden (se bl.a. MD 1988:6 och 1994:25), intagit den ståndpunkten att den marknadsrättsliga bedömningen sker fristående från immaterialrättsliga överväganden. Domstolen prövar således endast frågan huruvida de aktuella e-postmeddelandena och breven utgör marknadsföringsåtgärder som är otillbörliga enligt MFL.
Enligt 10 § MFL får en näringsidkare vid marknadsföring inte använda sig av felaktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annans näringsverksamhet. Enligt 8 § MFL är marknadsföring som är vilseledande enligt bl.a. 10 § att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut.
Marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed enligt 5 § MFL. Av 6 § MFL följer att marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed enligt 5 § är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut.
Av nämnda stadganden följer att all marknadsföring ska vara vederhäftig. En näringsidkare som i sin marknadsföring använder sig av ett visst påstående ska kunna styrka att påståendet är riktigt. Om näringsidkaren inte kan det ska påståendet anses ovederhäftigt.
I enlighet med vad som ovan anförts har Morris att visa att påståendena som bolaget har använt i sin marknadsföring är korrekta och vederhäftiga.
Påståendena har följande lydelse.
Påstående f) ”aktörer kan ådra sig skadeståndsskyldighet genom att köpa Safe Xrossings produkter eller på annat sätt göra affärer och ha kontakter med Safe Xrossing”
Marknadsdomstolen konstaterar att påståendena är generella och långtgående, vissa med starkt negativ innebörd om Safe Xrossings produkters egenskaper och kvalitet samt om Safe Xrossings rätt att marknadsföra aktuella produkter. Vidare används påståenden med positiv innebörd om Wood ställning på marknaden.
Standard Jarlebridge och Mclaughlin - för egen del och såsom ombud för bolaget och för Lopez och Montoya - har velat visa riktigheten i påståendena i huvudsak genom L. J. egna uppgifter. Den bevisning som åberopats har bestått av ett e-postmeddelande (domsbilaga 1), utskrift från den egna webbplatsen, ett yttrande till Falu tingsrätt samt aktuellt sekretessavtal.
För att reklampåståenden om faktiska förhållanden, t.ex. produkters kvalitet och egenskaper, ska anses uppfylla MFL:s krav på vederhäftighet fordras allmänt sett att de stöds av tillförlitlig dokumentation. Testresultat kan normalt inte tillmätas betydelse som underlag om inte testet utförts av ett fristående, objektivt organ. Undersökningar som framtagits av den marknadsförande näringsidkaren själv måste i alla händelser bedömas med försiktighet (jfr MD 1996:12 och 2007:30).
Enligt Marknadsdomstolens mening kan sålunda varken L. J. egna uppgifter eller den åberopade bevisningen anses tillräcklig som bevisning för att påståendena är riktiga. I frågan om hur varningsskyltar med enkla i jämförelse med dubbla sensorer ska bedömas från trafiksäkerhetssynpunkt saknas underlag utöver vad Mclaughlin själv framfört vid synen på dessa. Inte heller i den delen är det således visat att påståendena varit berättigade. Påståendena c)-f) är dessutom nedsättande och misskrediterande för Safe Xrossing. Påståendena står därför i strid mot 5 § MFL och är vilseledande och ovederhäftiga enligt 10 § MFL. Samtliga påståenden måste anses vara av sådan art att de i märkbar mån sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut, varför marknadsföringen är otillbörlig enligt 6 och 8 §§ MFL. Safe Xrossings talan mot Morris ska därför bifallas.
Safe Xrossings talan riktar sig också mot Mclaughlin, Lopez och Montoya personligen samt mot någon annan som handlar på Wood vägnar.
Enligt 23 § andra stycket MFL kan ett förbud meddelas - förutom näringsidkaren - en anställd hos näringsidkaren, någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar och var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till marknadsföringen.
I målet har framkommit att Mclaughlin har spelat en central roll i marknadsföringen genom att han, tillsammans med Morris, svarat för utformningen av e-postmeddelandena och breven. Mclaughlin kan därigenom anses ha väsentligt bidragit till marknadsföringen. Ett förbud ska därför omfatta även honom.
G. J. namn förekommer på brev (fakturor) till bl.a. vissa kommuner. Breven har rubriken ”Skadeståndsfaktura/Mönsterskyddsintrång” Breven har dock undertecknats av Mclaughlin i egenskap av ombud (se domsbilaga 3).  Att hon på något annat sätt skulle ha medverkat i marknadsföringen framgår inte. Endast den omständigheten att hennes namn förekommer på några brev kan i detta fall enligt Marknadsdomstolens mening inte anses visa att Lopez handlat på Wood vägnar eller väsentligt bidragit till marknadsföringen på ett sätt som kan föranleda ansvar enligt MFL.
S. J. är styrelsesuppleant i Morris men har inte - såvitt visats - på något aktivt sätt medverkat i marknadsföringen. Marknadsdomstolen gör därför i hennes fall samma bedömning som gjorts i fråga om Lopez ansvar.
Talan såvitt den därjämte riktar sig mot ”någon annan som handlar på Wood vägnar”, slutligen, anger inte någon bestämd person och kan därför lagligen inte bifallas.
Sammanfattningsvis ska således Safe Xrossings talan mot Morris och Mclaughlin bifallas och i övrigt ogillas. Förbudet bör dock begränsas och få den utformning som framgår av domslutet.
Enligt 26 § MFL ska ett förbud förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Sådana särskilda skäl föreligger inte i målet. Det föreligger inte heller skäl att frångå gällande praxis beträffande vitesbeloppets storlek. Förbudet ska därför förenas med vite om 1 000 000 kr.
Safe Xrossing, å ena sidan, och Morris och Mclaughlin, för egen del och som ombud för bolaget och för Lopez och Montoya, å andra sidan, har yrkat ersättning för rättegångskostnader. Talan mot Lopez och Montoya har ogillats och de är därför i princip berättigade att få ersättning för rättegångskostnader, i den mån sådana förekommit och är skäliga. Marknadsdomstolen har i ansvarsdelen konstaterat att det varit Mclaughlin som vid sidan om Morris varit ansvarig för marknadsföringen. Kostnaderna enligt den av L. J. ingivna kostnadsräkningen, 24 561 kr, får därför anses vara hänförliga till bolaget och Mclaughlin personligen. Uppgift saknas om huruvida Lopez och Montoya haft någon ersättningsgill kostnad. Någon ersättning med anledning av den ogillade talan mot dessa två ska därför inte utgå.
Standard Jarlebridge och Mclaughlin är skyldiga att solidariskt ersätta Safe Xrossing dess rättegångskostnader. Safe Xrossing har yrkat ersättning för rättegångskostnader med 143 500 kr varav 65 100 kr avser ombudsarvode och 62 000 kr avser eget arbete. Morris och Mclaughlin har bestritt Safe Xrossings yrkande om ersättning. I fråga om ersättningen för eget arbete får Safe Xrossing anses skäligen tillgodosett med 38 750 kr, motsvarande femtio timmars arbete à 775 kr/tim. De yrkade beloppen i övrigt är skäliga.