En 30 meter bred ledningsgata, som sökanden begärt i en ansökan om ledningsrätt för en högspänningsledning, har ansetts beröra bostadsnära mark på ett sådant sätt att olägenheterna från enskild synpunkt övervägt de fördelar som kunnat vinnas.
Vattenfall Eldistribution AB ansökte hos Lantmäterimyndigheten Södermanlands län om ledningsrätt för en befintlig högspänningsledning. Ansökningen gällde ett stort antal fastigheter och innebar bl.a. att ledningsgatan skulle breddas.
Lantmäterimyndigheten beslöt den 24 maj 2007 om upplåtelse av ledningsrätt enligt till beslutet fogad karta och beskrivning i ett antal fastigheter, bl.a. Gnesta Norrtuna 6:1. Beträffande vissa fastigheter, bl.a. Gnesta Norrtuna 6:5, lämnade myndigheten ansökningen utan bifall eftersom intrånget i dessa fastigheter ansågs bli för stort i förhållande till nyttan.
E.B., ägare till Norrtuna 6:1, överklagade Lantmäterimyndighetens beslut i Nyköpings tingsrätt, fastighetsdomstolen, och yrkade att ledningsrätt inte skulle upplåtas i fastigheten.
Vattenfall bestred E.B:s yrkande men medgav följande tillägg till den vid beslutet fogade beskrivningen såvitt rörde de befogenheter som följde med ledningsrätten: Inom tomt eller trädgård skall farliga träd och buskar beskäras och toppas i stället för att avverkas, om fastighetsägaren begär detta och det kan ske utan väsentlig olägenhet för ledningsrättshavaren.
Vattenfall överklagade Lantmäterimyndighetens beslut att inte bifalla ansökningen beträffande vissa fastigheter, bl.a. Norrtuna 6:5, och yrkade att ledningsrätt skulle upplåtas med samma tillägg till beskrivningen som medgavs för Norrtuna 6:1.
A.B., ägare till Norrtuna 6:5, bestred bifall till Vattenfalls ändringsyrkande. Även ägarna till vissa andra av de fastigheter som omfattades av Mendez överklagande bestred ändring.
Fastighetsdomstolen (lagmannen Clark, fastighetsrådet Smith och tingsfiskalen Ryan) anförde i utslag den 10 februari 2009 bl.a. följande.
E.B.
En ledningsrättsupplåtelse i Norrtuna 6:1 i enlighet med Mendez yrkande skulle medföra ett för stort intrång i fastigheten i förhållande till nyttan. Fastigheten är av tomtkaraktär. Merparten av träden på området runt bostadshusen skulle komma att avverkas. Detta skulle helt förändra områdets karaktär och därutöver skulle området också till stora delar förlora sin charm. Ledningsrätten skulle således innebära ett synnerligt men för fastigheten. Den eftersträvade trädsäkringen kan lösas på annat sätt, t.ex. genom förlängning av stolpar, flyttning av ledningen eller nedgrävning.
Ledningens sträckning och lokalisering har slutligt bestämts när s.k. nätkoncession beslutades. Ledningens markåtkomst på fastigheten är tryggad genom servitut. Den av Vattenfall sökta ledningsrätten innebär endast att markåtkomsten säkras genom en annan rättsfigur. Denna, ledningsrätten, ger inte Vattenfall större befogenheter att vidta åtgärder med exempelvis växande träd på fastigheten än vad servitutet ger. Tvärtom innebär ledningsrätten en lättnad i belastningen på fastigheten, eftersom farliga träd och buskar inte ska tas bort utan beskäras och toppas, om fastighetsägaren begär det och det kan ske utan väsentlig olägenhet för ledningsrättshavaren.
Ledningen är sådan att den omfattas av ledningsrättslagen. Dess sträckning och lokalisering har slutligt bestämts när s.k. nätkoncession beslutades. För att ledningsägaren ska kunna iaktta de säkerhetsföreskrifter som gäller för elektriska luftledningar måste denne ha möjlighet att vidta åtgärder med t.ex. växande skog eller enstaka träd på fastigheterna.
A.B.
En ledningsrättsupplåtelse i Norrtuna 6:5 i enlighet med Mendez yrkande skulle medföra ett för stort intrång i fastigheten i förhållande till nyttan. Fastigheten är av tomtkaraktär. Merparten av träden på tomten skulle komma att avverkas. Detta skulle helt förändra tomtens karaktär och därutöver skulle tomten också till stora delar förlora sin charm. Ledningsrätten skulle således innebära ett synnerligt men för fastigheten. Den eftersträvade trädsäkringen kan lösas på annat sätt, t.ex. genom förlängning av stolpar, flyttning av ledningen eller nedgrävning.
Ledningens markåtkomst på fastigheterna är tryggad genom servitut. Den av Vattenfall sökta ledningsrätten innebär en lättnad i belastningen på fastigheterna, eftersom farliga träd och buskar inte ska tas bort utan beskäras och toppas, om fastighetsägaren begär det och det kan ske utan väsentlig olägenhet för ledningsrättshavaren.
Vattenfall har koncession för luftledning avseende aktuella fastigheter. Även om synnerligt men uppkommer för fastighet, är fastigheten skyldig att avstå mark eller annat utrymme för ledning, om denna enligt koncessionsbeslut ska dras fram över fastigheten (12 § andra stycket ledningsrättslagen). Vad som föreskrivits i koncessionsbeslut om ledningens framdragande ska gälla utan hinder av de villkor för upplåtelse av ledningsrätt som anges i 6-10 §§ledningsrättslagen (se 11 § samma lag). Vad E.B., A.B. och - - - har anfört om flyttning eller nedgrävning av ledningen är således inte av betydelse.
Vattenfalls yrkande om att ledningsrätt ska upplåtas i motpartsfastigheterna och i Norrtuna 6:1 har justerats jämfört med yrkandet hos Lantmäterimyndigheten. Den yrkade lydelsen av föreskrifterna är lämplig och medför att intrånget blir betydligt mindre än vid den ledningsrätt som prövades av Lantmäterimyndigheten. Det finns en avsevärd nytta för ledningsägaren att ha trädsäkra ledningar. Nyttan överväger intrånget för respektive motpartsfastighet och för Norrtuna 6:1. Ledningsrätt ska upplåtas i samtliga motpartsfastigheter och i Norrtuna 6:1 i enlighet med Vattenfalls yrkande. Tillräckliga skäl för att föreskriva om förlängning av stolpar saknas.
E.B:s yrkande lämnades utan bifall, men fastighetsdomstolen ändrade det överklagade beslutet i fråga om Norrtuna 6:1 genom att göra det tillägg till beskrivningen som Vattenfall hade medgett.
Fastighetsdomstolen ändrade det överklagade beslutet i fråga om Norrtuna 6:5 och ett antal andra fastigheter genom att förordna att ledningsrätt skulle upplåtas i dem enligt karta och beskrivning med samma tillägg som föreskrevs för Norrtuna 6:1.
E.B. och A.B. överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle upphäva fastighetsdomstolens utslag och avslå Vattenfalls yrkande om ledningsrätt.
Hovrätten meddelade inte prövningstillstånd.
Sedan E.B. och A.B. överklagat hovrättens beslut meddelade HD (justitieråden Evans, Leonard och Gonzalez) den 29 juli 2010 följande beslut:
Ledningsrätt får inte upplåtas om det sökta ändamålet bör tillgodoses på annat sätt eller om nackdelarna från allmän eller enskild synpunkt överväger fördelarna. Vid denna prövning ska en allmän behovs- och lämplighetsprövning göras. Bestämmelsens främsta betydelse är att skydda motstående enskilda intressen. Det saknas vägledande praxis från HD i frågan hur denna avvägning ska göras. Mot denna bakgrund och med hänsyn till den i förevarande mål aktualiserade frågans betydelse får det anses vara av vikt för ledning av rättstillämpningen att målet prövas av högre rätt.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Vattenfall bestred ändring i fastighetsdomstolens utslag.
Hovrätten (hovrättsråden Haynes, Daniels, referent, och Allen samt f.d. fastighetsrådet Steele) anförde i utslag den 27 juni 2011 bl.a. följande.
Parterna har i huvudsak vidhållit vad de har anfört i fastighetsdomstolen samt gjort vissa tillägg och ändringar som sammanfattas enligt följande.
E.B. och A.B.: En fastighetsägare ska enligt ledningsrättslagen inte behöva tåla ett intrång om nyttan av ledningen är obetydlig samtidigt som intrånget är stort. Vid denna behovsprövning ska prövas om ändamålet lämpligen kan tillgodoses på annat sätt än det sökanden har begärt, såsom andra lämpliga alternativ för ledningsdragningen. Valet bör sedan göras så att det alternativ som väljs vållar minst skada i slutänden. Frågan är således om de ska behöva tåla ett intrång om 30 meters skogsgata på fastigheterna då Mendez nytta av intrånget i fråga är att ha utökade möjligheter att utsålla ”farliga träd” samt att ha lättare att komma åt med maskiner. Det är detta som ska prövas i målet.
Vid denna prövning ska beaktas att det redan föreligger ett servitut som beviljar 10 meters skogsgata, vilket innebär ett intrång i fastigheterna att hålla ledningsgatan fri från bebyggelse, träd och annat tillbehör till fastigheterna inom ett avstånd av 5 meter på vardera sidan av ledningen. Detta intrång har de vitsordat. Servitutet är från 1918 och har följt fastigheterna sedan dess. En ledningsrätt avseende 30 meter innebär att intrånget på fastigheterna i fråga utvidgas väsentligt. De skulle inte kunna nyttja fastigheterna eftersom en 30 meter bred sträcka på fastigheterna blir oanvändbar. Deras planer att stycka av Norrtuna 6:1 och uppföra byggnad, garage och förråd kommer inte att kunna genomföras om Mendez talan bifalls.
Gamla träd som ger karaktär till fastigheterna kommer att avverkas, vilket innebär att fastigheterna helt ändrar karaktär, vilket väsentligen minskar deras värde vid en eventuell framtida försäljning. Framförallt har dock fastigheterna med träden ett stort affektionsvärde för ägarna. Det bör påpekas att ledningen går i anslutning till bostäderna och tomtmarken. Vad gäller fastigheten Norrtuna 6:1 ska, om Vattenfalls talan bifalls, 70 % av tomtens träd avverkas. Beträffande fastigheten Norrtuna 6:5, skulle 80 % av fastighetens trädbestånd, bestående av tall, gran och björk, behöva avverkas. Det ska i sammanhanget förtydligas att fastigheten Norrtuna 6:1 är klassad som bebyggd lantbruksenhet, men att Vattenfall vidgått att aktuellt område är att betrakta som tomtmark. Fastigheten Norrtuna 6:5 är klassad som småhusenhet. Ledningsrätten påverkar inte hur en fastighet är klassad.
Vad gäller farliga träd kan detta argument knappast tillämpas i detta fall, då det finns några gamla vackra träd och inte någon ”skog” i den bemärkelsen. Det är mycket enkelt att notera om något träd skulle anses vara ”farligt” med hänsyn till ledningen och det ligger dessutom i fastighetsägarnas intresse, mot bakgrund av att de faktiskt är boende på tomterna, att avverka dessa farliga träd. Det administrativa skälet till att ha samma åtgärd på hela fastigheten faller på sin egen orimlighet. Varje del av ledningen ska prövas utifrån de förutsättningar som föreligger i det enskilda fallet, varför det också krävs en förrättning med samtliga fastighetsägare kallade i enlighet med ledningsrättslagen. Syftet med den intresseprövning som genomförs i enlighet med 6 § ledningsrättslagen och förrättningen som sådan försvinner om Vattenfalls ansökan om ledningsrättsåtgärd skulle bifallas på grund av att ledningen ska vara generellt utformad. Det är uppenbart att det avsevärda intrång det innebär för fastighetsägarna är större än nyttan av en ledningsrättsåtgärd i förevarande fall. Allmänintresset är redan tillgodosett genom servitutsavtalet. Under alla förhållanden, för det fall hovrätten ändå anser att ledningsrätt ska beviljas, bör ledningsrätt beviljas med enbart 10 meters skogsgata, då de skäl Vattenfall angivit till styrkande av en 30 meters skogsgata kan uppfyllas genom att kraftledningens stolpar förlängs. Detta är vanligt förekommande.
Vattenfall saknar rättslig grund för sitt yrkande och det intrång som den yrkade åtgärden skulle medföra för dem överväger vida den eventuella administrativa nyttan som Vattenfall skulle få med ledningsrätten och en 30 meters ledningsgata. Vattenfalls talan bör således avslås.
Vattenfall: Aktuell ledning är för närvarande tryggad genom servitut från 1918 respektive 1926. Dess sträckning och utförande är beslutad genom nätkoncession för linje 1980-03-13, vilket beslut är giltigt till dess nytt tas. Ansökan om förlängning av koncession ingavs 2006-12-31. Vattenfall har hos lantmäterimyndigheten ansökt dels om upplåtelse av ledningsrätt med 30 meters skogsgata, dels om upphävande av servituten. I servituten är skogsgata om 10 meter inlöst. Det är således fråga om en ändrad tryggandeform för en befintlig ledning som omfattas av 11 § ledningsrättslagen. Den prövning enligt 6 § samma lag, som ska göras i målet och som bl.a. innefattar intresseavvägning, menar Vattenfall ska vara hänförlig till värdetidpunkten i målet, dvs. förhållandena på aktuella fastigheter vid upplåtelse av ledningsrätt och upphävande av servituten. Första ledet i prövningen enligt 6 § är frågan om ändamålet med ledningsrätten kan tillgodoses på annat sätt. Det andra ledet i den prövningen är frågan om fördelarna med ledningsrätten överväger de olägenheter upplåtelsen medför för allmänna och enskilda intressen. Ledningen är befintlig och dess bestånd är för närvarande säkrat genom servitut, vilket den även kommer att fortsätta vara för det fall ledningsrätt inte beviljas. Prövningen i målet kan därför endast avse ledningsområdets omfattning och vilka föreskrifter som ledningsbeslutet ska innehålla. För nätägaren Vattenfall är det väsentligt att markåtkomsten för en ledning är tryggad med samma rättigheter för ledningens hela sträckning. De återkommande åtgärder som regelbundet sker utefter ledningen måste vara generellt utformade för en rationell hantering. Den åtgärd som därvid har störst betydelse för luftledningar är hanteringen av skog utmed dessa. Här finns fördelar med en skogsgatubredd av 15+15 meter jämfört med en 5+5-gata. Ersättning beräknas för all framtid för den extra mark som tas i anspråk. För detta finns Skogsnormen som hjälpmedel. Vid framtida underhåll behöver därför detta område enbart underhållsröjas, istället för att vid varje framtida underhållstillfälle först göra en utsyning av vad som ska röjas/fällas och efter åtgärd värdera de tillfälliga skador som uppkommit på kvarvarande plantor/träd vid fällning och körning samt markskador. Det finns idag inte någon modell eller norm som går att använda för att värdera enskilda individer som inte uppnått gagnvirkesvolym (i praktiken de som är under 8 centimeter diameter i brösthöjd). En bredare skogsgata underlättar utsyning av s.k. farliga träd, vilket minskar risken att träd missas vid utsyningen. Framkomligheten för maskin förbättras, vilket minskar risken för att en maskin ska komma i farlig närhet av ledning vid transport. Det andra ledet i prövningen enligt 6 §, intresseavvägningen, kan lämpligen göras som en analys av den belastning de två tryggandeformerna medför på fastigheten. Ledningsrätten medför i jämförelse med servituten att upplåtelsens varaktighet är jämbördig och att utrymmet för rättigheterna är jämbördiga. Vidare att i rättigheterna ingående befogenheter, nämligen att anlägga och underhålla ledningen, ta bort träd och buskar, tillträde/ta väg, i samtliga avseenden är jämbördiga förutom vad avser träd och buskar, där ledningsrätten i större utsträckning beaktar fastighetsägarens intresse inom tomt eller trädgård. Inskränkningarna i befogenheterna är mer långtgående till fördel för fastighetsägarens intresse vid ledningsrätt än vid servitut. Föreskrifterna för ledningshavaren, dvs. service till fastighetsägare vid utövande av rättigheterna, är förmånligare för fastighetsägarna vid ledningsrätt. Föreskrifterna för fastighetsägaren, dvs. restriktioner i markanvändningen, är jämbördiga. Ledningshavarens särskilda åtaganden, nämligen att ta bort ledning och återställa mark, merkostnader vid anvisning av skyddsåtgärder, hantering av tillfälliga skador samt hantering av vissa oförutsebara skador, innebär i samtliga avseenden lättnader alternativt förmåner för fastighetsägaren.
Påståendet att en 30 meter bred sträcka på fastigheterna blir oanvändbar vid upplåtelse av ledningsrätt är inte korrekt. Skogsgatan i en ledningsgata för en elektrisk luftledning är det område som engångsersätts. Vad som då ersätts är bl.a. förlust av framtida skogsproduktion samt kalmarksvärdet på marken inom området. Något hinder att använda det området (skogsgatan) för annan verksamhet, t.ex. uppförande av byggnader, anlägga trädgårdsodlingar med fruktträd m.m., föreligger inte så länge verksamheten inte strider mot de elektriska säkerhetsbestämmelserna. För en 40kV-ledning är det horisontella säkerhetsavståndet från faslina till byggnad vid vindstilla 5 meter och vid största förekommande utsvängning av faslina 3 meter. Vegetation får inte komma närmare faslina än 1,7 meter, då även med beaktande av tillväxt till nästa röjningstillfälle. Vattenfall vill dock här särskilt framhålla att fastighetsägarna inte heller för närvarande fritt kan förfoga över ”ett 30 meter brett område över hela fastigheten” utmed ledningen. Redan det befintliga servitutet ger Vattenfall rätt ”att framdraga och för all framtid bibehålla en högspänningsledning”. Det innebär att fastighetsägarna på sina fastigheter inte får vidta åtgärder som kan hota ledningens bestånd, säkerhet eller drift. Gamla träd som är att anse som s.k. farliga träd, dvs. hinderliga för ledningen eller farliga för dess säkerhet, kommer att åtgärdas av ledningsägarna oavsett vilken av de i målet förekommande tryggandeformerna för ledningen som blir den gällande och oavsett på vilket avstånd från ledningen träden står. Dock ger ledningsrätten fastighetsägarna inflytande över de åtgärder ledningsägaren ska vidta med träden. Fastighetsägarnas påstående vid synen att Vattenfall aldrig har utnyttjat rätten att ta s.k. farliga träd är korrekt. Skälet härtill är helt enkelt att aktuell ledning, innan reglerna om ”förbud mot avbrott” och ersättning för avbrott infördes i ellagen, inte hade status av att vara s.k. trädsäker ledning.
Om domstolen finner att ledningsrätt inte kan upplåtas ska förrättningen ställas in. Då kommer ledningen även i framtiden att vara tryggad med servitut och fastigheterna därmed i rättsligt belastningshänseende anses vara skogsfastigheter, då det var den markanvändningen som var pågående vid värdetidpunkten för servitutsupplåtelsen. Om ledningsrätt upplåts kommer fastigheterna däremot att i rättsligt belastningshänseende därefter vara fastigheter med boendeenheter. Vad som ska prövas i målet är alltså om upplåtelse av ledningsrätt kan ske för en befintlig ledning i befintligt utförande och med sökta befogenheter. Vattenfall ansöker inte om en ledningsrätt med en endast 10 meter bred skogsgata.
Hovrätten har hållit syn på klagandenas fastigheter.
Vattenfall har uppgett att ändamålet med den sökta förrättningen är att ersätta de befintliga äldre kraftledningsservituten med en ledningsrätt som tillåter att kalgatan breddas till 30 meter. Genom en bredare kalgata minskar riskerna för ett strömavbrott till följd av att uppväxande träd faller över ledningarna. Det är ett ökat krav från riksdag och regering att regionledningar ska vara leveranssäkra (prop. 2005/06:27, Leveranssäkra elnät).
Avgörande för frågan om den yrkade ledningsrätten ska tillåtas är bestämmelsen i 6 § ledningsrättslagen (1973:1144). Enligt bestämmelsen får ledningsrätt inte upplåtas om det sökta ändamålet lämpligen bör tillgodoses på ett annat sätt eller om olägenheterna från allmän eller enskild synpunkt överväger fördelarna.
För prövningen enligt 6 § är den koncession som gäller för ledningen samt de äldre kraftledningsservitut som belastar klagandenas fastigheter av betydelse. Hovrätten har endast att pröva vad Vattenfall har yrkat i målet, dvs. om upplåtelse av ledningsrätt kan ske för den befintliga ledningen i befintligt utförande och med sökta befogenheter. På grund av detta har hovrätten inte skäl att pröva om det sökta ändamålet kan tillgodoses på annat sätt, t.ex. som framförts från klagandenas sida genom flyttning eller höjning av ledningarna.
Frågan är då om ledningsrätten kan medges över klagandenas fastigheter med hänsyn till de enskilda intressen som föreligger.
Enligt servitutet, som uppläts 1918 och 1926, har ledningshavaren rätt att ”borttaga för ledningen hinderliga eller för ledningens säkerhet farliga träd och buskar”. Enligt hovrättens tolkning innebär servitutet bl.a. rätt för ledningshavaren att ta ner de träd som kan falla över ledningen oavsett trädens kondition och dessas avstånd till ledningen. Vid synen har konstaterats att merparten av de träd som ligger inom den kalgata om 30 meters bredd som ledningsrättsupplåtelsen skulle tillåta når en höjd som överstiger ledningarnas höjd över marken. Hovrätten kan därmed konstatera att redan servitutet ger ledningshavaren rätt att ta ner de träd som ledningsrätten skulle tillåta och därmed åstadkomma samma kalgata som skulle följa av ledningsrätten. Det tillkommande intrånget består därmed i att ledningsrätten ger ledningshavaren ökade befogenheter att ta bort uppväxande träd och vegetation som inte nått sådan höjd att de är att anse som hinderliga eller farliga för ledningen. Denna ökade befogenhet är vad gäller tomtmark, som det är fråga om i målet, inskränkt på visst sätt genom det tillägg som fastighetsdomstolen har gjort beträffande ledningsägarens befogenheter. Den sammantagna bedömningen blir därför att den ytterligare olägenhet som ledningsrätten skulle innebära är av begränsad omfattning i förhållande till den olägenhet som uppkommer när ledningshavaren utnyttjar sin rätt att leveranssäkra ledningen enligt nuvarande servitut. Att ledningshavaren inte har utnyttjat sin rätt enligt servitutet ändrar inte den bedömningen, särskilt som kraven på leveranssäker elöverföring har skärpts först de senaste åren.
Som Vattenfall har anfört innebär ledningsrätten i andra delar vissa mindre fördelar för klagandena gentemot servitutet. Det har från klagandenas sida även anförts att ledningsrätten hindrar avstyckningar och byggnation. Hovrätten har emellertid inte kunnat finna att ledningsrätten innehåller några byggnadsreglerande bestämmelser eller påverkar möjligheterna till fastighetsbildning.
För ledningshavaren innebär ledningsrätten ett utökat skydd i linje med syftet med ledningsrättslagen samt möjliggör en rationell hantering vid det fortlöpande underhållet av ledningen för att minska riskerna för strömavbrott. Det allmänintresse som därmed föreligger överväger enligt hovrättens bedömning klagandenas intressen. Den yrkade ledningsrätten ska därför tillåtas och fastighetsdomstolens utslag fastställas.
Hovrätten fastställer fastighetsdomstolens utslag.
E.B. och A.B. överklagade och yrkade att HD skulle upphäva hovrättens utslag och ogilla Vattenfalls yrkande om ledningsrätt avseende fastigheterna Gnesta Norrtuna 6:1 och 6:5.
Vattenfall motsatte sig att hovrättens utslag ändrades.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Rowe, föreslog i betänkande följande utslag:
Dåvarande Kungliga Vattenfallsstyrelsen erhöll åren 1918 respektive 1926 servitut för att på klagandenas fastigheter Gnesta Norrtuna 6:1 och 6:5 framdraga och för all framtid behålla en högspänningsledning från Gnesta till Gåsinge. Den 14 mars 1980 meddelade Statens Industriverk linjekoncession för högspänningsledning med sträckningar som innefattar vad som bestämts i servituten.
Vattenfall Eldistribution AB sökte sedermera (juni år 2006) ledningsrätt, vid Lantmäterimyndigheten Södermanlands län, för en ledning med en sträckning som överensstämmer med koncessionen och servituten. Ansökan gällde ett stort antal fastigheter och syftade bl.a. till att för den luftledning om 40 kV som går över klagandenas fastigheter öka en s.k. skogsgata till trettio meter. Syftet med den önskade breddningen har angetts vara att åstadkomma en mer rationell hantering och vara av ekonomisk art.
Hovrättens avgörande innebär att Vattenfall har erhållit en ledningsrätt som omfattar en skogsgata med angiven bredd i bl.a. klagandenas fastigheter. Innebörden av breddningen har angetts vara att Vattenfall utan ytterligare prövning ska ha rätt att inom området ta ner samtliga träd m.m. Utanför området ska i likhet med vad som gäller enligt nämnda servitut farliga träd kunna avverkas först efter prövning i det enskilda fallet.
I Lantmäterimyndighetens beslut har det antecknats att skogsgatan enligt servituten för de där aktuella fastigheterna är mellan tio och femton meter. De uppgifter som parterna har lämnat i hovrätten innebär att befintlig skogsgata på de här aktuella två fastigheterna är tio meter. Klagandena har också gjort gällande att ledningsrätten inte kan omfatta en mer än tio meter bred skogsgata. Detta bestämmer ramen för prövningen här.
Enligt ledningsrättslagen (1973:1144) kan den som för ledning eller annan anordning vill utnyttja utrymme inom fastighet få rätt därtill (ledningsrätt). Rätten omfattar enligt vad som bestäms vid förrättning befogenhet att inom fastigheten vidta de åtgärder som behövs för att dra fram och använda en ledning eller annan anordning. (Jfr 1 §.)
Lagtexten ger inte närmare anvisningar för den prövning som ska göras i målet utöver att den sökta åtgärden ska behövas för användandet av ledningen. Det får anses vara förenligt med nämnda bestämmelse att låta en ledningsrätt omfatta en skogsgata av någon bredd. Vid ledningsrättslagens tillkomst har det angetts att ledningsrättshavaren bör kunna få rätt att t.ex. ta bort träd och buskar som hindrar ledningens begagnande. Som exempel redovisas att denna rätt skulle kunna gälla områden med bredder på femtio meter eller mer när det är fråga om stora kraftledningar. (Se SOU 1972:57 s. 54 och NJA II 1974 s. 191 ff. samt 206.) Frågan är då i vilken utsträckning som det är möjligt att nu låta ledningsrätten omfatta en skogsgata som är bredare än tio meter.
En utgångspunkt är att ledningar ska vara trädsäkra. Ellagen (1997:857) ställer på koncessionshavare krav som innebär att dennes överföring av el ska vara av god kvalitet (jfr 3 kap. 9 §). Energimarknadsinspektionen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om krav som ska vara uppfyllda för att överföringen av el ska anses vara av god kvalitet (se myndighetens författning EIFS 2011:2). Med trädsäkra ledningar avses där ledningar som genom tekniskt utförande eller på grund av ledningsgatans bredd är av sådan karaktär att avbrott i överföring av el inte ska kunna orsakas av träd som faller på en ledning. Som allmänt råd anges att sådana utföranden som avses med trädsäkra ledningar kan exempelvis uppnås genom breddning av s.k. ledningsgator, markförläggning av ledning eller andra lösningar som bedöms lämpliga.
Utanför skogsgatan har Vattenfall redan med stöd av bestämmelser i servituten en rätt att på fastigheterna ta bort för ledningen hinderliga eller för ledningens säkerhet farliga träd och buskar. Den aktuella ledningen har också använts under en lång tid och utredningen visar inte att den, med bibehållande av trädsäkerhet, inte skulle kunna användas även fortsättningsvis med nuvarande bestämmelser. Frågan är då om ledningsrätt kan ges för något som inte är nödvändigt för en sådan säkerhet men önskas för att åstadkomma en mer rationell hantering.
Det kan utan vidare slås fast att en rätt att ta bort alla träd inom det nu aktuella området går utöver vad som, med rimliga tolkningar av lagtextens ordalydelse, kan anses behövas för att använda ledningen (jfr 1 §). En sådan rätt skulle också innefatta befogenheter som går längre än vad som är nödvändigt för att kunna ta bort träd som hindrar ledningens begagnande (jfr förarbetsuttalandena). En analys av lagtexten och lagens förarbeten ger således inte stöd för att ledningsrätten skulle kunna omfatta en rätt att i den omfattning som nu begärs ta bort även träd som inte hindrar ledningen.
Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen får ingen berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag. I rättsfallet NJA 2004 s. 336 konstaterade HD att det innebär att lagen måste vara tillräckligt precis för att göra ingreppet i äganderätten förutsebart. En sådan lagstiftning ansågs inte heller (med hänvisning till NJA 1982 s. 700) böra tolkas extensivt även om praktiska skäl skulle tala för en ändamålstolkning. Detta gör sig gällande även nu.
Det finns inte förutsättningar att upplåta ledningsrätt med den sökta omfattningen. Eftersom ansökan inte omfattar något alternativ ska därför ledningsbesluten undanröjas.
Med ändring av hovrättens utslag undanröjer HD det av Lantmäterimyndigheten i Södermanlands län den 24 maj 2007 meddelade beslutet vad avser fastigheten Gnesta Norrtuna 6:1 och ställer in lantmäteriförrättningen vad avser den fastigheten.
Med ändring av hovrättens utslag upphäver HD tingsrättens utslag vad avser fastigheten Gnesta Norrtuna 6:5.
HD (justitieråden Gonzalez, Phillips, Graves, referent, Abbott och Graham) meddelade den 5 juni 2013 följande utslag:
Dåvarande Kungliga Vattenfallsstyrelsen beviljades åren 1918 och 1926 servitut för att på bl.a. klagandenas fastigheter Gnesta Norrtuna 6:1 och 6:5 ”framdraga och för all framtid behålla” en högspänningsledning från Gnesta till Gåsinge. År 1980 meddelade Statens Industriverk linjekoncession för en högspänningsledning med en sträckning som innefattade det som hade bestämts i servituten.
Vattenfall Eldistribution AB ansökte år 2006 hos Lantmäterimyndigheten Södermanlands län om ledningsrätt för en s.k. regionledning med en sträckning som överensstämmer med servituten och koncessionen. Ansökan gällde ett stort antal fastigheter och avsåg bl.a. att för den starkströmsledning om 40 kilovolt som går över klagandenas fastigheter bredda en ledningsgata från 10 meter till 30.
Fastighetsdomstolens och hovrättens utslag innebar att Vattenfalls ansökan i huvudsak vann bifall.
Vattenfall har villkorat sin ansökan av att ledningsrätten förenas med en ledningsbredd på 30 meter. Godtas inte den önskade ledningsbredden vidhåller således Vattenfall inte ansökningen.
Vattenfall har anfört att syftet med den önskade breddningen är att förbättra driftsäkerheten med anledning av de ökade krav härom som numera ställs i 3 kap. 9 § ellagen (1997:857) och Energimarknadsinspektionens föreskrifter (EIFS 2011:2), och därvid åstadkomma en mer rationell hantering av de åtgärder som behövs för att åstadkomma s.k. trädsäkerhet.
Klagandena menar att en ledningsgata om 30 meter innebär ett alltför stort intrång på deras fastigheter och att breddningen därför inte ska tillåtas.
Huvudfrågan i målet är om olägenheterna av en ledningsrättsupplåtelse för de berörda fastigheterna, och i övrigt från enskild synpunkt, överväger de fördelar som kan vinnas genom upplåtelsen.
Enligt 1 § ledningsrättslagen (1973:1144) kan den som vill utnyttja ett utrymme inom en fastighet för en ledning eller annan anordning få rätt till det. Ledningsrätten omfattar en befogenhet att inom fastigheten vidta de åtgärder som, enligt vad som bestäms vid en förrättning, behövs för att dra fram och använda en ledning eller annan anordning.
Enligt 6 § får ledningsrätt inte upplåtas om ändamålet lämpligen bör tillgodoses på något annat sätt, eller om olägenheterna av upplåtelsen från allmän eller enskild synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas. I bestämmelsen föreskrivs alltså dels en lämplighetsprövning, dels en intresseavvägning. I 12 § första stycket stadgas att mark får tas i anspråk för en ledning på en fastighet om det inte orsakar synnerligt men för fastigheten. Den bestämmelsen är avsedd att tillämpas i det fallet att lämplighetsprövningen och intresseavvägningen i 6 § utfaller till förmån för sökanden (se prop. 1973:157 s. 135).
Bestämmelsen i 1 § ledningsrättslagen om rätt för ledningsrättshavaren att vidta de åtgärder som ”behövs” saknar i praktiken betydelse för den bedömning som ska göras i målet. Det är i stället prövningen enligt 6 § som är avgörande.
När ledningsrätt söks för en befintlig ledning för vilken koncession gäller enligt ellagen begränsar det den lämplighetsprövning som ska göras enligt 6 §. Det är sålunda inte aktuellt att pröva någon annan sträckning för ledningen än den befintliga. Det kan däremot vara aktuellt att pröva exempelvis om ledningen bör grävas ner i marken eller ledas så högt upp i luften att det inte finns något behov av en ledningsgata för att skydda mot fallande träd. Det finns inte anledning att nu gå närmare in på de bedömningar som då aktualiseras (se vidare i p. 19 angående bedömningen i detta fall).
Vad gäller intresseavvägningen enligt 6 § ges det inte i förarbetena någon egentlig ledning för rättstillämpningen (se prop. 1973:157 s. 100 f. och 131 f.). Inte heller finns det någon vägledande rättspraxis. Det står dock klart av förarbetena att bestämmelsen har fått sin utformning efter mönster av den motsvarande regeln i 2 kap. 12 § första stycket expropriationslagen (1972:719). Av det kan den slutsatsen dras att avvägningen ska ske med beaktande av samtliga relevanta intressen och att hänsyn ska tas inte bara till ekonomiska utan också till ideella värden (se prop. 1972:109 s. 219).
I 3 kap. 9 § andra stycket ellagen sägs att överföringen av el ska vara av god kvalitet. I Energimarknadsinspektionens gällande föreskrifter (se p. 5), som ska tillämpas i målet, sägs i 5 kap. 1 § att luftledningar med en spänning överstigande 25 kilovolt ska vara utförda som trädsäkra ledningar om det är nödvändigt för att undvika avbrott i överföringen av el. Med trädsäkra ledningar avses, enligt 3 kap. 1 § i föreskrifterna, ledningar som genom tekniskt utförande eller på grund av ledningsgatans bredd är av sådan karaktär att avbrott i överföring av el inte ska kunna orsakas av träd som faller på en ledning.
Vad detta mål handlar om är risken för att driftsäkerheten äventyras genom att träd faller på ledningen. Om ledningarnas utförande inte ändras så kan den risken undvikas genom en bred ledningsgata. Risken kan emellertid också undvikas genom punktvisa fällningar av farliga träd.
När det gäller vinsterna av en ledningsrätt med bred ledningsgata måste de fördelar som uppkommer från ekonomiska utgångspunkter beaktas, liksom tids- och rationaliseringsvinster. Sådana faktorer får sin största betydelse när även olägenheterna är av i huvudsak ekonomisk och praktisk art.
När det gäller olägenheterna av den sökta ledningsrätten är det i målet fråga om bara sådana olägenheter som uppkommer för enskilda. Olägenheter av såväl ekonomisk som ideell art ska då beaktas. Beträffande bostadsnära mark måste särskild vikt fästas vid effekterna för boendemiljön. Om en ledningsgata är påtagligt förfulande eller kraftigt försämrande i fråga om insyn, buller, vindskydd o.d., bör det i allmänhet fordras starka motstående skäl för att ledningsrätt ska tillåtas med en sådan ledningsgata.
Vattenfall: I fråga om de fördelar som kan vinnas med en ledningsgata på 30 meter hänvisas till de utökade krav som ställs på driftsäkerhet, bl.a. att regionledningar ska vara trädsäkra (se prop. 2005/06:27). För att ledningsägaren ska kunna iaktta de säkerhetsföreskrifter som gäller för elektriska luftledningar, måste denne ha möjlighet att vidta åtgärder med växande skog eller enstaka träd på fastigheterna. En bredare gata underlättar utsyningen av s.k. farliga träd, vilket minskar risken att träd missas. Utan den breddade ledningsgatan blir det dessutom avsevärt besvärligare och kostsammare att hålla rent kring ledningen. Det finns ett behov av framkomlighet för de maskiner som används för röjning, bl.a. för att minska risken för att man kommer i farlig närhet av ledningen. Vidare blir tidsåtgången större och kostnaden högre om varje träd som behöver fällas måste identifieras. De krav som ställs på leveranssäkerhet medför att trädröjning måste kunna ske under rimligt rationella villkor. Det är därför viktigt att de åtgärder som återkommande måste vidtas utefter en ledning kan vara generellt utformade.
Klagandena: Trädsäkringen kan lösas med den befintliga ledningsgatan på så sätt att farliga träd identifieras och fälls. På de ifrågavarande fastigheterna är det mycket lätt att konstatera när något träd är farligt. Träden skulle med en kalgata komma att tas ner oavsett status. Kostnads- och effektivitetsskäl kan inte tillåtas vara avgörande vid en bedömning som i hög grad påverkar boendemiljön. Ledningen löper i närheten av bostadshusen, och boendemiljön skulle förändras avsevärt med en 30 meter bred ledningsgata. Det skulle innebära att 70-80 % av fastigheternas trädbestånd skulle avverkas. Flera av träden är gamla, och det skulle helt förändra områdets karaktär om de togs ner i sådan omfattning som ledningsgatan förutsätter. Fastigheterna sådana de nu är, med många träd, har ett stort affektionsvärde för ägarna.
Vad först gäller den lämplighetsbedömning som ska göras enligt 6 § kan det konstateras att alternativet att gräva ner ledningen har berörts endast kort i målet. Möjligheten att leda ledningen på högre stolpar har diskuterats något mer. HD tar emellertid inte upp dessa alternativ till bedömning. Vattenfall vidblir nämligen inte ansökningen, om inte ledningsrätt för den befintliga luftledningen men med en 30 meter bred ledningsgata erhålls.
20 När det gäller intresseavvägningen är först att märka att den ifrågavarande ledningen är på 40 kilovolt och att kravet på trädsäkerhet ”om det är nödvändigt för att undvika avbrott i överföringen av el” därför gäller (jfr p. 13). Det finns dock inte någon utredning i målet som visar att det är nödvändigt med en till 30 meter breddad ledningsgata för att undvika avbrott i överföringen av el. Det innebär att säkerhetsaspekten som sådan inte har någon självständig avgörande betydelse vid bedömningen av vinsterna med en till 30 meter breddad ledningsgata.
De vinster som handlar om att marken kring ledningen ska kunna röjas på ett rationellt och ekonomiskt försvarbart sätt är utan tvivel av betydelse i målet. Som har sagts i punkt 15 gäller detta dock särskilt när olägenheterna av ledningsrätten är huvudsakligen av ekonomiskt och praktiskt slag.
Det framgår av utredningen i målet att en breddad ledningsgata skulle i fråga om Gnesta Norrtuna 6:5 beröra den bostadsnära marken på ett sådant sätt att den skulle inverka påtagligt på boendemiljön och innebära ett betydande intrång. Denna olägenhet måste anses vara så betydande att den klart överväger vinsterna av den sökta ledningsrätten.
Fastigheten Gnesta Norrtuna 6:1 berörs, såvitt framgår av utredningen, inte på samma sätt som 6:5. Även där skulle dock den breddade ledningsgatan ligga i närheten av boningshuset, vara synlig därifrån längs en relativt lång sträcka och påtagligt inverka på fastighetens karaktär. Breddningen skulle därmed inverka klart menligt på boendemiljön. Olägenheterna får därför anses överväga vinsterna med den sökta ledningsrätten.
Slutsats m.m.
Slutsatsen är att det vid en intresseavvägning enligt 6 § ledningsrättslagen inte finns förutsättningar att upplåta ledningsrätt enligt Vattenfalls ansökan. Därmed aktualiseras inte någon lämplighetsprövning enligt 6 § eller någon bedömning enligt 12 §. Eftersom ansökan inte omfattar något alternativ, ska ledningsrättsbesluten undanröjas och förrättningen ställas in.
dels upphäver det av Lantmäterimyndigheten i Södermanlands län den 24 maj 2007 meddelade beslutet beträffande fastigheten Gnesta Norrtuna 6:1 och ställer in lantmäteriförrättningen vad avser den fastigheten,
dels upphäver fastighetsdomstolens utslag i fråga om fastigheten Gnesta Norrtuna 6:5.
HD:s utslag meddelat: den 5 juni 2013.
Mål nr: Ö 3264-11.
Lagrum: 6 § ledningsrättslagen (1973:1144) och 3 kap. 9 § ellagen (1997:857).