Fråga i mål om förordnande av bodelningsförrättare om ett avtal som träffats under pågående mål om äktenskapsskillnad utgjorde ett slutgiltigt bodelningsavtal eller, när så befunnits inte vara fallet, kunde betraktas som ett föravtal enligt 9 kap. 13 § äktenskapsbalken.
Makarna S.S. och B.L.-L. ansökte den 7 september 1999 gemensamt om äktenskapsskillnad vid Värnamo tingsrätt. Tingsrätten förordnade om betänketid. Den 22 september 1999 undertecknade parterna en såsom bodelningsavtal betecknad handling. Den 5 april 2000 meddelade tingsrätten dom på äktenskapsskillnad mellan makarna.
B.L.-L. ansökte vid tingsrätten om förordnande av bodelningsförrättare att förrätta bodelning mellan makarna.
S.S. bestred yrkandet.
Tingsrätten (rådmannen Little) anförde i beslut den 19 december 2001:
B.L.-L. har som grund för sitt yrkande anfört. Under betänketiden träffade parterna ett avtal om bodelning som för sin slutliga giltighet var beroende av att parterna bekräftade överenskommelsen sedan domen på äktenskapsskillnaden vunnit laga kraft. Bodelningsparter äger rätt att på sätt som skett villkora den fortsatta giltigheten för en preliminärt träffad överenskommelse. Ingen av parterna har bekräftat bodelningsavtalet och B.L.-L. har inte för avsikt att göra det. Det mellan parterna träffade avtalet om bodelning skall därför betraktas som en nullitet. Därmed följer att bodelningsavtal parterna emellan inte har träffats. Något nytt bodelningsavtal kan inte träffas utan biträde av bodelningsförrättare. B.L.-L. godtar den bodelningsförrättare som tingsrätten förordnar.
S.S. har som grund för sitt bestridande anfört. Föravtal till bodelning kan enbart ingås innan talan om äktenskapsskillnad är väckt. Avtal kan förvisso rubriceras som ett föravtal även om det ingås sedan talan om äktenskapsskillnad väcks, men sådana avtal är då inte föravtal enligt lagens mening. Dessa avtal är att anse som partiella bodelningsavtal eller som villkorade bodelningsavtal. Det avtal som parterna ingått är ett bodelningsavtal och det finns inga villkor förenade med avtalet som skall uppfyllas vid en senare tidpunkt. Kravet på bekräftelse i avtalet saknar juridisk relevans eftersom det inte finns något lagstadgande som medger att man bekräftar ett normalt bodelningsavtal efter lagakraftvunnen dom. I bodelningsavtalet har angivits att ”med förevarande bodelning förklarar vi oss till alla delar nöjda”. Härigenom är parternas samtliga ekonomiska mellanhavanden såvitt avser äktenskapsskillnaden fullt och slutligt reglerade. Avtal av det slag som parterna har ingått kan aldrig betraktas som en nullitet utan det är alltid en mellan parterna giltig handling som de båda är bundna av.
Enligt 17 kap. 1 § ÄktB skall domstol, om makarna inte kan enas om bodelning, på ansökan av make förordna någon att vara bodelningsförrättare. Av bestämmelsen följer bl.a. att bodelningsförrättare inte skall förordnas om det framgår att bodelning redan skett. Frågan i målet är således om det avtal som parterna undertecknat är att betrakta som en slutlig bodelning.
Bodelning med anledning av äktenskapsskillnad skall enligt 9 kap. 4 § ÄktB förrättas när äktenskapet har upplösts men skall, om någon av makarna begär det, ske så snart ett äktenskapsskillnadsmål anhängiggjorts. I 9 kap. 5 § ÄktB stadgas att över bodelningen skall upprättas en handling som skrivs under av båda parterna.
Enligt 9 kap. 13 § ÄktB får makar inför en omedelbart förestående äktenskapsskillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna (föravtal). Över avtalet skall upprättas en handling som undertecknas av makarna.
Ingen av parterna har gjort gällande att det avtal som de träffat den 22 september 1999 har varit ett föravtal. Eftersom en slutlig bodelning enligt 9 kap. 4 § ÄktB kan ske efter det att ansökan om äktenskapsskillnad gjorts framstår det också som tveksamt om avtalet haft denna innebörd (jämför bl.a. Tottie, Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m., 1970 s. 287). Avtalet är i stället - vilket parterna också är överens om - ett bodelningsavtal. Av avtalet framgår att det skall bekräftas när domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Innebörden av detta måste enligt tingsrättens bedömning vara att bodelningsavtalet varit villkorat på det sättet att parterna haft att bekräfta avtalet när domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft för att avtalet skulle bli slutligen gällande. Eftersom makar vid bodelning har full avtalsfrihet mellan sig har det stått parterna fritt att avtala på detta sätt. Det är ostridigt att parterna inte bekräftat avtalet på sätt som nu sagts. Någon slutlig bodelning har därmed inte ägt rum mellan parterna. Då B.L.-L. och S.S. uppenbarligen inte kan enas om bodelning finns det inget hinder mot att förordna om bodelningsförrättare.
Advokaten I.B. har uppgett att hon är villig att åtaga sig uppdraget som bodelningsförrättare.
Tingsrätten förordnar advokaten Proctor att vara bodelningsförrättare vid bodelning mellan B.L.-L. och S.S.
S.S. överklagade och yrkade att hovrätten skulle lämna B.L.-L:s yrkande om förordnande av bodelningsförrättare utan bifall.
Hovrätten (hovrättsråden Thomas, Webster och Dominguez Lunning, referent) anförde i beslut den 27 juni 2002:
Enligt 17 kap. 1 § ÄktB skall, om makarna inte kan enas om bodelning, domstol på ansökan av make förordna någon att vara bodelningsförrättare. Av bestämmelsen följer bl.a. att bodelningsförrättare inte skall förordnas om det framgår att bodelning redan har skett. I 9 kap. 13 § första stycket samma balk stadgas att makar får inför en omedelbart förestående äktenskapsskillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna (s.k. föravtal). Över avtalet skall upprättas en handling som undertecknas av makarna. Avtalet kan ingås även sedan talan om äktenskapsskillnad väckts och innan dom i målet har vunnit laga kraft. För att föravtalet skall få verkan av bodelning måste makarna skriftligen bekräfta detta inom nämnda tidsperiod (se Tottie, Äktenskapsbalken och promulgationslag m.m., 1990 s. 287 f.). I förevarande fall har S.S. och B.L.-L. under pågående betänketid upprättat och undertecknat en såsom bodelningsavtal betecknad handling. Enligt avtalet skulle bodelningen bekräftas sedan domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Det är ostridigt att så inte har skett. Mot bakgrund av det anförda finner hovrätten att någon slutlig bodelning inte har ägt rum mellan parterna. Då S.S. och B.L.-L. uppenbarligen inte kan enas om en bodelning, föreligger det således inte något hinder mot att förordna en bodelningsförrättare. Tingsrättens beslut skall följaktligen fastställas.
S.S. överklagade och yrkade att HD skulle lämna yrkandet om bodelningsförrättare utan bifall.
B.L.-L. bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Avery, föreslog i betänkande följande beslut:
Sedan S.S. och B.L.-L. den 7 september 1999 vid Värnamo tingsrätt gemensamt ansökt om äktenskapsskillnad, träffade makarna den 22 september 1999 ett skriftligt avtal om bodelning. Avtalet var rubricerat som bodelningsavtal samt innehöll bland annat bestämmelser om hur viss egendom och skulder fördelades och en bestämmelse enligt vilken bohag och annan viss lös egendom skulle fördelas i samförstånd mellan makarna och bekräftas i ett slutligt bodelningsavtal. I avtalet angavs vidare att såsom bodelningsdag skulle anses vara den 22 september 1999. Avtalet var underskrivet av båda makarna. Reed i handlingen under parternas underskrifter fanns en mening av följande innehåll: ”Sedan domen på äktenskapsskillnad i mål nr 866/99 i Värnamo tingsrätt vunnit laga kraft, bekräftas härmed ovanstående bodelning.” Tingsrätten meddelade den 5 april 2000 dom på äktenskapsskillnad mellan makarna. Ingen av makarna har bekräftat avtalet efter det att domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft.
B.L.-L. har ansökt om att en bodelningsförrättare skall förordnas att förrätta bodelning mellan henne och S.S. Till stöd för sin ansökan har hon i huvudsak uppgett följande. Parterna träffade under betänketiden ett avtal om bodelning som för sin giltighet krävde att parterna bekräftade överenskommelsen sedan domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Överenskommelsen av den 22 september 1999 var sålunda preliminär och villkorad av att den bekräftades sedan domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Det aktuella avtalet om bodelning upprättades på uppdrag av S.S. av en bankjurist vid Föreningssparbanken i Vaggeryd. Avtalet presenterades för bodelningsparterna vid sammanträde med bankjuristen. Bankjuristen förklarade för B.L.-L. att den bodelningsöverenskommelse som han föreslog var preliminär och skulle icke få bindande verkan förrän parterna i ett senare skede bekräftat detsamma. För B.L.-L. hade klausulen en väsentlig och avgörande betydelse för hennes beslut att underteckna handlingen. Hon hade inte fått ta del av avtalsförslaget före sammanträdet. Hon var inte biträdd av ombud. Hon undertecknade därför avtalet i den sanna förvissningen om att hon inte skulle lida någon rättsförlust om det visade sig att bodelningsavtalet som hon undertecknat skulle vara oförmånligt för henne. Ingen av parterna har därefter bekräftat avtalet. Hon har heller inte för avsikt att bekräfta det. Parterna kan inte enas om ett nytt bodelningsavtal.
S.S. har bestritt ansökningen och till stöd därför anfört i huvudsak följande. Ett giltigt och slutligt bodelningsavtal som reglerar parternas samtliga mellanhavanden har redan ingåtts den 22 september 1999. Därmed har en fullständig och slutlig reglering av parternas samtliga mellanhavanden såvitt avser parternas giftorättsgods ingåtts. Några villkor som skulle uppfyllas vid senare tidpunkt var inte förenade med avtalet. Det är riktigt att det aktuella bodelningsavtalet upprättades av en bankjurist vid Föreningssparbanken. Bankjuristen förklarade för parterna att avtal av förevarande slag enligt lag skulle bekräftas genom ny underskrift när domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft och båda parterna accepterade denna förklaring och därmed också bekräftelsemeningen i avtalet. Bekräftelsemeningen saknar dock juridisk relevans eftersom det inte finns något stadgande i lag som medger att man bekräftar ett normalt bodelningsavtal efter lagakraftvunnen dom. Innehållet i handlingen bygger sålunda på en missuppfattning om gällande rätt. S.S. uppfattade det emellertid som att båda parter ansåg att deras bodelning var helt genomförd genom det undertecknande som skedde.
Enligt 17 kap. 1 § ÄktB skall, om makar inte kan enas om en bodelning, domstol på ansökan av make förordna någon att vara bodelningsförrättare. Av bestämmelsen följer att bodelningsförrättare inte skall förordnas bl.a. om det framgår att bodelning redan har skett. HD har tidigare tagit ställning till en bodelningshandling vari makar hade bestämt att deras lösöre skulle sämjedelas. Bodelningshandlingen ansågs inte hindra ena maken att påkalla förordnande av bodelningsförrättare, när sämjedelningen inte hade genomförts, se NJA 2002 s. 626.
Bodelning med anledning av äktenskapsskillnad skall, enligt 9 kap. 4 § ÄktB, förrättas när äktenskapet har upplösts men skall, om någon av makarna begär det, ske så snart ett äktenskapsskillnadsmål anhängiggjorts. Av 9 kap. 5 § ÄktB framgår att bodelning förrättas av makarna tillsammans och att över bodelningen skall upprättas en handling som skrivs under av dem båda. Enligt 9 kap. 13 § ÄktB får makar inför en omedelbart förestående äktenskapsskillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna (föravtal). Över avtalet skall upprättas en handling som undertecknas av makarna. Föravtalet, som utgör en överenskommelse om att framdeles ingå ett avtal av visst innehåll, är bindande makarna emellan om det fyller gängse krav på avtal men har inte någon sakrättslig verkan.
I förevarande fall är parterna ense om att den handling de undertecknade den 22 september 1999 under betänketiden utgör ett avtal om bodelning. Fråga är i målet hur handlingen skall tolkas och om den utgör hinder mot att bodelningsförrättare förordnas. I målet har inte gjorts gällande att den i avtalet förutsatta sämjedelningen av lös egendom inte har kunnat genomföras, jfr NJA 2002 s. 626.
Enligt avtalets ordalydelse skulle bodelningen bekräftas sedan domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Anledningen till att avtalet kom att innehålla denna bestämmelse om bekräftelse förklaras, enligt S.S., av att den bankjurist som upprättat det aktuella avtalet för makarna svävade i villfarelse om att avtalet enligt lag skulle bekräftas genom ny underskrift sedan domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft. Enligt B.L.-L. har emellertid de omständigheterna att överenskommelsen - enligt vad bankjuristen uppgav för parterna - endast var preliminär och att den innehöll klausulen om att den skulle bekräftas efter det att domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft, varit av väsentlig och avgörande betydelse för hennes beslut att skriva på avtalet. S.S. har också anfört att han - låt vara mot bakgrund av bankjuristens förklaring till att klausulen införts i avtalet - accepterat bekräftelsemeningen. Parternas uppgifter i förevarande hänseenden får godtas.
Klausulen om bekräftelse kan, mot bakgrund av dess lydelse och av utredningen om vad som sålunda förevarit vid undertecknandet, inte ges annan tolkning än att bodelningsavtalet var villkorat av att det skulle bekräftas sedan äktenskapsskillnadsdomen vunnit laga kraft för att bli gällande som ett slutligt bodelningsavtal mellan parterna. Det aktuella avtalet får sålunda anses utgöra ett preliminärt och villkorat avtal om parternas bodelning. Eftersom det råder avtalsfrihet på det förmögenhetsrättsliga området mellan makar, har parterna ägt rätt att avtala på detta sätt.
Att S.S. accepterat innehållet i klausulen om bekräftelse på grund av bristande kännedom om lagstiftningens innehåll, vilket i detta avseende hänför sig till att han saknade kännedom om möjligheten att genast förrätta bodelning sedan ansökan om äktenskapsskillnad gjorts, kan inte föranleda att klausulen gentemot honom är utan verkan. I målet har inte åberopats något förhållande å B.L.-L:s sida eller annan omständighet som i förening med dylik villfarelse hos S.S. eller eljest kan föranleda att klausulen inte skulle vara gällande, jfr NJA 1954 s. 338.
Det är ostridigt i målet att någon bekräftelse av bodelningsavtalet inte skett efter det att äktenskapsskillnadsdomen vunnit laga kraft. Någon slutlig bodelning har därmed inte ägt rum mellan parterna. På grund härav och då parterna uppenbarligen inte kan enas om bodelning, föreligger inget hinder mot att bodelningsförrättare förordnas. Överklagandet skall därför lämnas utan bifall.
HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (justitieråden Stevens, Martin, referent, Adams och Hall) meddelade den 28 maj 2004 följande beslut:
Huvudfrågan i målet är om bodelning skett mellan S.S. och B.L.-L. genom det avtal som de träffat den 22 september 1999 efter det att de gemensamt ansökt om äktenskapsskillnad och innan äktenskapet upplöstes. I avtalet, som betecknas bodelningsavtal, antecknas att de gemensamt ansökt om äktenskapsskillnad och att avtalet träffas med anledning därav. I övrigt innehåller avtalet bl.a. följande. En jordbruksfastighet med tillhörande näringsverksamhet utgjorde S.S:s enskilda egendom och skulle kvarstå på honom ensam. Ett bodelningsvederlag på 200 000 kr för beräknad andel av nettolikvid vid försäljning av mark från fastigheten skulle utbetalas av S.S. till B.L.-L. enligt angiven betalningsplan under tiden den 30 november 1999-den 30 december 2004, och han skulle överlämna en revers på beloppet i samband med underskrifterna på bodelningsöverenskommelsen. Lös egendom, som inte ingick i näringsverksamheten, skulle fördelas i samförstånd, något som skulle bekräftas i ett slutligt bodelningsavtal. Vidare fördelades vissa tillgångar samt skulder mellan parterna. Som bodelningsdag skulle anses avtalets dag. Med förevarande bodelning förklarade sig parterna till alla delar nöjda. Efter deras namnteckningar och bevittningar av dessa finns en icke underskriven anteckning om att sedan domen på äktenskapsskillnad i tingsrättens mål vunnit laga kraft ”bekräftas härmed ovanstående bodelning”.
S.S:s inställning i målet är att avtalet den 22 september 1999 är ett slutligt bodelningsavtal mellan parterna och att bodelning följaktligen skett dem emellan. Någon bekräftelse på ett bodelningsavtal ingånget under ett mål om äktenskapsskillnad krävs inte enligt lag, och bekräftelsemeningen sist i avtalet saknar enligt honom juridisk relevans.
B.L.-L. har däremot hävdat att avtalet den 22 september 1999 blivit en nullitet eftersom det aldrig bekräftats.
Det är ostridigt att parterna aldrig bekräftat avtalet och att de vid avtalets ingående var ense om att avtalet skulle bekräftas. De har dock uppgett olika orsaker till att avtalet skulle bekräftas. S.S. har angett att han utgått från en felaktig uppgift av den bankjurist som upprättat avtalet att detta måste bekräftas efter äktenskapsskillnaden. B.L.-L. har å sin sida uppgett att bankjuristen sagt att överenskommelsen var preliminär och inte skulle bli bindande förrän parterna senare bekräftat den; för henne var det väsentligt att avtalet inte blev direkt bindande eftersom hon inte riktigt kunde överblicka konsekvenserna av det.
Enligt 9 kap. 13 § första stycket ÄktB får makar inför en omedelbart förestående äktenskapsskillnad avtala om den kommande bodelningen eller om annat som har samband med denna (föravtal). Föravtal är i princip bindande makarna emellan och skall läggas till grund för bodelningen. Avtal som makar i annat fall har ingått om kommande bodelning är enligt andra stycket i samma paragraf utan verkan, om det inte utgör äktenskapsförord.
Det har i den juridiska litteraturen varit omdiskuterat om ett föravtal kan ingås även sedan talan om äktenskapsskillnad har väckts och det således i och för sig enligt 9 kap. 4 § ÄktB skulle finnas förutsättningar för makarna att ingå ett slutgiltigt bodelningsavtal (se bl.a. Agell, Äktenskap, samboende och partnerskap, 2 uppl. s. 133 f., Tottie, Äktenskapsbalken, 2 uppl. s. 287 f. och Teleman, Bodelning under äktenskap och vid skilsmässa, 4 uppl. s. 254). Lagtexten i 9 kap. 13 § första stycket gör inte undantag för detta fall; den kräver endast att avtalet träffas inför en omedelbart förestående äktenskapsskillnad. En ordning enligt vilken ett avtal om den kommande bodelningen i denna situation trots lagtexten skulle frånkännas rättsverkan makarna emellan skulle ge upphov till en svårtillämpad och för de berörda parterna svårbegriplig ordning med risk för rättsförluster. Inför en äktenskapsskillnad upprättas sålunda ofta de behövliga handlingarna i nära anslutning till varandra, och det kan vara en tillfällighet om ansökan om äktenskapsskillnad har hunnit komma in till tingsrätten vid tidpunkten för avtalet eller ej. Det måste sålunda antas att ett bindande föravtal kan ingås även under pågående mål om äktenskapsskillnad.
I det nu aktuella fallet har makarna varit överens om att avtalet skulle bekräftas efter äktenskapsskillnaden, och det kan därför inte betraktas som ett slutgiltigt bodelningsavtal. Avtalstexten ger emellertid inte stöd för att, som B.L.-L. hävdat, bekräftelsen skulle vara en förutsättning för avtalets giltighet makarna emellan. Avtalet måste därför ha giltighet som ett föravtal. Detta gäller oberoende av S.S:s uppgift att han betraktat avtalet som slutgiltigt (jfr NJA 1997 s. 201).
Det skulle mot denna bakgrund kunna hävdas att det från B.L.-L:s synpunkt inte finns behov av bodelningsförrättare med hänsyn till att hon kan åstadkomma en giltig bodelning redan genom att fullgöra sin skyldighet att bekräfta avtalet. Bestämmelsen i 17 kap. 1 § första stycket ÄktB om rätt för make att utverka förordnande av bodelningsförrättare när makarna inte kan enas om bodelning gör emellertid inte undantag för det fallet att ett bindande föravtal har upprättats, något som är följdriktigt med hänsyn till att bodelningsförrättaren enligt 12 kap. 3 § andra stycket samma balk har möjlighet att frångå föravtalet, om ett villkor i detta skulle bedömas som oskäligt.
Överklagandet kan med hänsyn till det anförda inte vinna bifall.
HD avslår överklagandet.
Justitierådet Murray var skiljaktig och anförde:
Det är i målet utrett att bodelningsavtalet utformats av en bankjurist och att överenskommelsen om att avtalet skulle bekräftas sedan dom på äktenskapsskillnaden vunnit laga kraft tillkommit på dennes initiativ. S.S. har uppgett att juristen vid genomgången av avtalet med parterna förklarade skälet till förekomsten av texten med att avtal av förevarande slag enligt lag skulle bekräftas genom underskrift efter det att domen på äktenskapsskillnaden vunnit laga kraft. B.L.-L. har uppgett att det inte kan uteslutas att bankjuristen svävade i villfarelse om innehållet i de bodelningsregler som trädde i kraft 1998, men att det för hennes del var en väsentlig förutsättning för påtecknandet av bodelningsavtalet att avtalet var preliminärt, något som bankens jurist ingav henne uppfattningen var fallet, och att hon därför inte skulle lida någon rättsförlust om det senare visade sig att bodelningsavtalet skulle vara oförmånligt för henne. När hon nu inte har för avsikt att bekräfta bodelningsavtalet, så är avtalet inte längre giltigt.
S.S. och B.L.-L. är i målet ense om att avtalet av den 22 september 1999 var ett bodelningsavtal. Vad B.L.-L. har uppgett om att det var en väsentlig förutsättning för henne att hon skulle ha möjlighet att frånträda bodelningsavtalet medför inte att avtalet skall frånkännas giltighet redan av det skälet att förutsättningen inte varit synbar för S.S. Frågan är då om redan förekomsten av överenskommelsen skall anses innebära ett villkor för bodelningsavtalets giltighet på så sätt att avtalet endast tillmäts verkan av ett avtal om en framtida bodelning (föravtal) intill dess att bekräftelse lämnats eller om överenskommelsen skall anses sakna betydelse för avtalets verkan av bodelning.
Frågan om vilken innebörd som kan tillmätas överenskommelsen får avgöras efter sedvanliga principer, varvid även de särskilda förutsättningar som gäller för att ett avtal om egendomsfördelning mellan makar skall få rättsverkan av en bodelning måste beaktas. Med hänsyn till omständigheterna vid tillkomsten av överenskommelsen, till bodelningsavtalets ordalydelse av vilken det bl.a. framgår att det genast trädde i kraft och att den första raten av bodelningslikviden förföll till betalning innan dom avseende skilsmässan skulle kunna komma att meddelas, till att formkravet i 9 kap. 5 § ÄktB för en bodelning har iakttagits samt till att den legala förutsättningen enligt 9 kap. 4 § samma balk för att en bodelning skulle kunna förrättas innan dom på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft förelåg (jfr NJA 1997 s. 201), saknas anledning att frånkänna avtalet verkan av en partiell bodelning som omfattar samtliga tillgångar och skulder med undantag för den lösa egendom som skulle fördelas i samförstånd. Med hänsyn härtill föreligger inte på den grund klaganden anfört skäl att förordna en bodelningsförrättare. Hovrättens beslut skall därför undanröjas.
HD:s beslut meddelat: den 28 maj 2004.
Mål nr: Ö 2717-02.
Lagrum: 9 kap. 4, 5 och 13 §§ samt 17 kap. 1 § ÄktB.
Rättsfall: NJA 1994 s. 265, NJA 1997 s. 201 och NJA 2002 s. 626.