Sedan ett belopp av misstag satts in på ett postgirokonto som innehades av en förening, har en person genom vilseledande förmått företrädare för föreningen att ta ut pengar från kontot och överlämna dem till honom, varefter han tillägnat sig pengarna. Förfarandet har bedömts som grovt bedrägeri.
Allmän åklagare väckte vid Växjö TR åtal mot N-G.E., född 1953, för grovt bedrägeri enligt följande gärningsbeskrivning: Bankgirocentralen har d 5 dec 1990 av misstag gjort en insättning av 427 590 kr på ett Drifters Motorcykelklubb tillhörigt postgirokonto. Medelst vilseledande har N-G.E., som var vice ordförande i mc-klubben, förmått Reyes och M.K. att ta ut sammanlagt 427 000 kr från kontot på olika postkontor i Växjö, vilka pengar de överlämnade till Williamson.. D.F. tog d 7 och 10 dec 1990 ut 16 000 kr resp 400 000 kr och M.K. tog d 17 jan 1991 ut 11 000 kr. Vilseledandet har bestått i att N-G.E. - med utnyttjande av Reyes och M.K. såsom ombud - bibringat befattningshavare vid posten uppfattningen att han varit behörig att förfoga över mc-klubbens konto samt disponera över pengarna. Förfarandet har inneburit vinning för N-G.E. med 427 000 kr och motsvarande skada för bankgirocentralen. - Gärningen är att bedöma som grov med hänsyn till det höga beloppet.
TR:n (ordf rådmannen Hammond) anförde i dom d 28 aug 1991:
Domskäl. N-G.E. har erkänt att han gjort sig skyldig till bedrägeri men hävdat att brottet ej är att anse som grovt.
N-G.E. har berättat: Han blev under hösten 1990 medlem i motorcykelklubben och utsågs till dess vice ordförande. Reyes var ordförande och M.K. kassör. De båda - men inte N-G.E. - tecknade var för sig klubbens firma. En dag i dec 1990 blev N-G.E. uppringd av Reyes som berättade att ett stort belopp satts in på klubbens postgirokonto och att han inte förstod vad det kunde röra sig om för pengar. N-G.E. fick genast en impuls att försöka komma över pengarna för egen räkning. Han bad D.F. komma hem till honom och så skedde. D.F. visade honom inbetalningskortet på 427 590 kr. N-G.E. uppgav - sanningslöst - att det var pengar från en lägenhetsaffär han gjort i Stockholm och att han bett vederbörande att sätta in beloppet på klubbens postgirokonto eftersom han själv inte hade något sådant. D.F. trodde honom och på N-G.E:s begäran tog Reyes först ut 16 000 kr, som överlämnades till Williamson.. Anledningen till att han inte bad D.F. att ta ut hela beloppet på en gång var väl att han först ville "testa" hur det gick. Sedan N-G.E. öppnat ett bankkonto tog D.F. ut ytterligare 400 000 kr åt honom. Beloppet sattes omedelbart in på N-G.E:s bankkonto men togs av honom ut därifrån igen redan samma dag. Han åkte direkt därefter utomlands med pengarna med sig. I Spanien skrev han köpekontrakt på en lägenhet och betalade köpeskillingen på omkring 300 000 kr. Emellertid visade det sig att lägenheten redan var såld till en annan. Han hade "helt enkelt blivit blåst på pengarna". Säljarna kunde han inte få tag i eftersom han blivit av med köpehandlingarna. Någon polisanmälan ville han inte göra; han hade ju själv kommit över pengarna på brottslig väg och dessutom utan tillstånd fört ut dem från Sverige. När han kommit hem igen lyckades han lura M.K. att ta ut ytterligare 11 000 kr åt honom från klubbens postgirokonto. Av pengarna som han fick genom uttagen använde han - förutom vad som gick åt för det misslyckade lägenhetsköpet i Spanien - en del, omkring 50 000 kr, till betalning av gamla narkotikaskulder. Han betalade också en del andra skulder. Resten levde han upp.
Av N-G.E:s berättelse framgår att han genom sanningslösa uppgifter bibringat D.F. och M.K. uppfattningen att pengarna insatta på motorcykelklubbens postgirokonto var hans och därigenom förmått dem att för hans räkning göra uttag på kontot. N-G.E:s agerande har inneburit att vederbörande posttjänsteman vid de tre olika tillfällena vilseletts att göra utbetalningen, till vinning för N-G.E. och skada för bankgirocentralen. N-G.E. har därigenom gjort sig skyldig till bedrägeri. Brottet är av skäl som åklagaren anfört att bedöma som grovt.
TR:n finner att annan påföljd än fängelse ej kan komma i fråga. Brottsligheten har, med hänsyn till det värde den avsett, så högt straffvärde att fängelsestraffet måste ges en längd betydligt över vad som är stadgat som minimum för brottet.
Domslut. TR:n dömde N-G.E. enligt 9 kap 3 § BrB för grovt bedrägeri till fängelse 1 år 6 mån.
N-G.E. dömdes dessutom att utge skadestånd till Bankgirocentralen BGC AB med 427 000 kr jämte ränta.
N-G.E. fullföljde talan i Göta HovR och yrkade nedsättning av fängelsestraffet.
Åklagaren bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Brooks, hovrättsråden Gallegos och Adams, referent, samt nämndemännen Faulkner och Mcintyre) anförde i dom d 25 febr 1992:
Domskäl. För att ansvar skall kunna utkrävas för bedrägeri krävs bl a att gärningsmannen vilselett antingen målsäganden själv eller någon som är i dennes ställe. Åklagaren har gjort gällande att N-G.E. vilselett befattningshavare vid posten genom att bibringa dem uppfattningen att han var behörig att förfoga över MC-klubbens konto och disponera över pengarna.
Av utredningen framgår att N-G.E. medelst vilseledande förmått föreningens ordförande och dess kassör att ta ut pengarna från föreningens konto. N-G.E:s vilseledande uppgifter har emellertid saknat betydelse för de posttjänstemän som lämnade ut pengarna.
Utlämnandet skedde i behörig ordning till ordföranden och kassören i deras egenskap av behöriga företrädare för föreningen. N-G.E. kan således inte anses ha vilselett befattningshavare vid posten. Han kan därför inte fällas till ansvar för bedrägeri enligt åtalet. Gärningsbeskrivningen innefattar inte heller något annat brott som N-G.E. kan ha gjort sig skyldig till. Åtalet skall därför ogillas.
Domslut. Med ändring av TR:ns dom ogillar HovR:n åtalet.
Riksåklagaren sökte revision och yrkade att N-G.E. skulle fällas till ansvar för grovt bedrägeri och dömas till fängelse.
N-G.E. (offentlig försvarare advokaten J.P.) bestred ändring.
Riksåklagaren anförde i revisionsinlagan: Betalningen i målet har gått till enligt följande. En person ville betala pengar via postgiro genom förmedling av en bank. Han hade fyllt i ett postgiroinbetalningskort men av misstag skrivit betalningsmottagarens bankgironummer i stället för postgironummer. Detta uppmärksammades ej. Banken anlitade bankgirocentralen för att vidarebefordra betalningen till postgirot. Blanketten gick med bud medan pengarna bokfördes på bankgirocentralens konto. Bankgirocentralen vidarebefordrade därefter betalningsuppdraget till postgirot. Det visade sig att det nummer som angivits på postgiroblanketten (den rätte betalningsmottagarens bankgironummer) också var motorcykelklubbens postgironummer. Därför bokfördes pengarna på motorcykelklubbens konto. När felet uppmärksammades, betalade bankgirocentralen summan till den rätte betalningsmottagaren och krävde motorcykelklubben på det felaktigt utbetalade beloppet.
Den första frågan i målet är om HovR:ns dom är riktig. För ansvar för bedrägeri förutsätts att gärningsmannen genom vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär vinning för gärningsmannen och skada för den vilseledde eller någon i vars ställe denne är. I det nedan nämnda rättsfallet NJA 1954 s 464 ansågs ansvar för bedrägeri inte kunna ifrågakomma när gärningsmannen på grund av felaktig bokföring från postgirots sida fått ett belopp bokfört på sitt postgirokonto och förfogat över det. I ett sådant fall kan man argumentera efter den linjen att gärningsmannen inte har det tillgodohavande som bokföringen ger vid banden och att han genom att begära utbetalning kan anses vilseleda postpersonalen på denna punkt. I det nu aktuella fallet berodde felet inte på postgirot utan på att en utomstående av misstag betalat in pengar på klubbens postgirokonto. Kontot kan därför i och för sig sägas ha haft en behållning på över 427 000 kr. Emellertid hade motorcykelklubben inte rätt till dessa pengar. Jag hävdar, som jag strax återkommer till, att bankgirocentralen, som felaktigt satt in pengarna på klubbens konto, hade äganderätt till pengarna. Jag menar därför att N-G.E:s förfarande att med utnyttjande av Reyes och M.K. som ombud förmå posttjänstemän att betala ut pengarna har innefattat ett vilseledande av postpersonalen om att klubben hade rätt till pengarna. Redan uttaget av pengarna från posten får därför anses utgöra bedrägeri.
I andra hand kan man tänka sig att den som förfogar över pengar som av misstag krediterats ett postgirokonto gör sig skyldig till olovligt förfogande. I rättspraxis har den som av misstag krediterats ett visst belopp på postgirokonto ansetts ha fått beloppet i sin besittning på sätt som krävs för ansvar för olovligt förfogande (se NJA 1947 s 8, NJA 1954 s 464 och SvjT 1941 rfs 11). Utgången är omstridd, se tex Williams, Brotten, andra häftet, 2 uppl 1986 s 105. Jag hävdar i detta mål att klubben fått de felaktigt insatta medlen i sin besittning i och med att de krediterats klubbens postgirokonto. För ansvar för olovligt förfogande krävs också att "äganderätt eller säkerhetsrätt är förbehållen eller tillförsäkrad eller eljest tillkommer annan". Här kan man möjligen göra olika bedömningar beroende på om den felaktiga bokföringen berott på insättaren, som i det aktuella fallet, eller om den berott på att postgirot gjort fel vid bokföringen 11 954 års rättsfall var det fråga om felaktig bokföring från postverkets sida och det ligger möjligen närmare till hands att anse att äganderätt till pengarna i ett sådant fall tillkommer postverket än om felaktigheten beror på att insättaren skrivit fel på sin insättningsblankett. Även i detta senare fall ger enligt min mening emellertid de åberopade rättsfallen vid handen inte bara att de aktuella penningmedlen anses ha kommit i kontohavarens besittning i och med att de bokförts på hans konto utan också att äganderätten till pengarna anses tillkomma annan än kontohavaren, alltså den som felaktigt betalat in dem på kontot.
Min inställning i fråga om besittningen och om äganderätten till de felaktigt insatta medlen innebär att jag hävdar att ett uttag av pengarna från klubbens postgirokonto kan bedömas som olovligt förfogande. I det aktuella fallet kan emellertid D.F:s och M.K:s åtgärd att ta ut pengarna inte innebära att pengarna redan därigenom frånhänts bankgirocentralen eller denna på annat sätt berövats sin rätt. Däremot har Reyes och M.K. frånhänt bankgirocentralen pengarna senast genom att överlämna dem till Williamson.. Därigenom har de objektivt sett gjort sig skyldiga till olovligt förfogande. Men eftersom både Reyes och Moore trodde att pengarna tillhörde N-G.E., har de inte begått något brott. Däremot har N-G.E. genom sitt förfarande gjort sig skyldig till olovligt förfogande.
Emellertid bör som jag ser det N-G.E:s förfarande att förmå Reyes och M.K. att lämna över pengarna till honom bedömas som ett bedrägeribrott Han har ju inte bara förmått Reyes och M.K. att lämna över pengarna till honom utan han har gjort det genom vilseledande. Vilseledandet har bestått i att han påstått att det var han som hade rätt till pengarna. Att detta har inneburit vinning för N-G.E. är klart. Om äganderätten till pengarna anses ha tillkommit bankgirocentralen, har förfarandet dessutom inneburit skada för bankgirocentralen, i vilkens ställe Reyes och M.K. var eftersom de hade bankgirocentralens pengar i sin besittning. Om äganderätten till pengarna däremot inte anses ha tillkommit bankgirocentralen, utan denna bara haft en fordran på klubben, har förfarandet i stället inneburit skada för motorcykelklubben genom att de pengar som den hade och som borde ha använts för att betala skulden till bankgirocentralen i stället överlämnats till Williamson.. Rekvisiten för bedrägeri är därför uppfyllda oavsett hur äganderättsfrågan bedöms.
Sammanfattningsvis anser jag att N-G.E. gjort sig skyldig till bedrägeri dels genom att förmå D.F. och M.K. att ta ut pengarna på posten, dels också genom att förmå D.F. och M.K. att efter uttagen lämna över pengarna till honom.
I revisionsinlagan justerade riksåklagaren gärningsbeskrivningen. HD fann i särskilt beslut att hinder inte förelåg mot den gjorda justeringen.
Härefter gjorde riksåklagaren vissa ytterligare justeringar i gärningsbeskrivningen, vilken slutligt utformades enligt följande: Bankgirocentralen har d 5 dec 1990 av misstag gjort en insättning av 427 590 kr på ett Drifters Motorcykelklubb tillhörigt postgirokonto. Genom vilseledande har N-G.E., som var vice ordförande i klubben, förmått klubbens ordförande D.F. att d 7 och 10 dec 1990 i Växjö ta ut 16 000 kr resp 400 000 kr från postgirokontot. Sedan D.F. tagit ut pengarna, har N-G.E. i anslutning därtill genom vilseledande förmått honom att lämna över dem till sig och därefter tillägnat sig pengarna. N-G.E. har likaledes genom vilseledande förmått klubbens kassör M.K. att d 17 jan 1991 i Växjö ta ut 11 000 kr från postgirokontot. Sedan M.K. tagit ut pengarna, har N-G.E. i anslutning därtill genom vilseledande förmått honom att lämna över dem till sig och därefter tillägnat sig pengarna. Envar av Reyes och M.K. var behörig att företräda motorcykelklubben gentemot postgirot. - 1. Genom att med hjälp av Reyes och Moore ta ut pengar från postgirokontot har N-G.E. medelst vilseledande förmått befattningshavare vid posten att betala ut pengarna till motorcykelklubben. Förfarandet har inneburit vinning för klubben och skada för postverket och, slutligt, för bankgirocentralen, i vilkas ställe posttjänstemännen var. Vilseledandet gentemot posttjänstemännen har bestått i att de vidmakthållits och förstärkts i sin villfarelse att klubbens postgirokonto haft en behållning på 427 590 kr, som klubben varit behörig att förfoga över. - 2. N-G.E:s förfarande att förmå Reyes och M.K. att sedan de tagit ut pengarna lämna över dem till honom har inneburit vinning för N-G.E. och skada för postverket och, slutligt, för bankgirocentralen, i vilkas ställe Reyes och M.K. var. I andra hand hävdas att N-G.E:s förfarande inneburit skada för motorcykelklubben. Vilseledandet gentemot Reyes och M.K. har bestått i att N-G.E. sanningslöst uppgivit att de pengar som bankgirocentralen betalat in på kontot var avsedda för Williamson.. - Gärningarna är att bedöma som grova med hänsyn till det höga beloppet.
Riksåklagaren gjorde gällande, att gärningsbeskrivningen även innefattade åtgärder som kunde konstituera ansvar för olovligt förfogande.
Målet avgjordes efter huvudförhandling (riksåklagaren genom byråchefen Johnson).
HD (JustR:n Medina, Kerr, Smith och Garrett, referent) beslöt följande dom:
Domskäl.
Sedan HD i tidigare beslut funnit hinder inte föreligga mot en av riksåklagaren gjord justering av gärningsbeskrivningen, har riksåklagaren företagit ytterligare jämkningar i denna. N-G.E. har överlämnat till HD att bedöma om dessajämkningar innebär en otillåten ändring av åtalet. HD tillåter också den nu gjorda åtalsjusteringen.
I målet är utrett att Ponce lurat D.F. och M.K. att tro att det belopp som av misstag satts in på motorcykelklubbens postgirokonto tillhörde honom. Genom detta vilseledande har N-G.E. förmått Reyes och M.K. att ta ut pengar från kontot och överlämna dem till honom, varefter han tillägnat sig pengarna. Eftersom beloppet inte tillhörde motorcykelklubben måste Reyes och Moore anses ha varit i den rättmätige innehavarens ställe. Förfarandet har inneburit vinning för N-G.E. och skada för bankgirocentralen. N-G.E. har härigenom gjort sig skyldig till bedrägeri, vilket brott med hänsyn till omständigheterna är att bedöma som grovt.
Som TR:n funnit bör påföjden bestämmas till fängelse. Anledning saknas att frångå TR:ns straffmätning.
Domslut. Med ändring av HovR:ns dom fastställer HD TR:ns domslut.
JustR Banks var av skiljaktig mening på sätt framgår av följande yttrande: På den postgiroblankett som användes för inbetalning av det i målet aktuella beloppet angavs rätt betalningsmottagare men av misstag numret på det postgirokonto som tillhörde Drifters Motorcykelklubb. I följd härav blev beloppet felaktigt bokfört på motorcykelklubbens postgirokonto. Av utredningen i målet framgår att N-G.E. genom vilseledande avseende rätten till de på postgirokontot bokförda medlen förmått Reyes och M.K. att, med utnyttjande av den uppkomna situationen, på posten ta ut medlen (frånsett ett mindre belopp) och överlämna dem till honom samt att han tillgodogjort sig medlen.
Riksåklagaren har gjort gällande att N-G.E. gjort sig skyldig till brott i två avseenden, dels att med hjälp av Reyes och M.K. förmå befattningshavare vid posten att betala ut pengar från postgirokontot till motorcykelklubben och dels att förmå nämnda personer att efter uttagen lämna över pengarna till honom. Brotten bör enligt riksåklagarens förstahandspåstående i båda avseendena bedömas som bedrägeribrott.
Det centrala i N-G.E:s förfarande är enligt min mening hans åtgärd att, med utnyttjande av Reyes och M.K. i deras egenskap av firmatecknare, ta ut de på postgirokontot bokförda medlen och tillgodogöra sig dem. I tidigare praxis har gärningar av detta slag betraktats som olovligt förfogande (NJA 1947 s 8 och 1954 s 464 samt 1951 C 729), och det har inte förekommit något som utgör skäl att avvika härifrån. Det på postgirokontot bokförda beloppet, vilket rätteligen tillkom annan, får alltså anses ha varit i motorcykelklubbens besittning och N-G.E. - som var vice ordförande i klubben - har genom att tillgodogöra sig beloppet frånhänt den berättigade detta.
N-G.E. har visserligen vilselett Reyes och M.K. om rätten till det på kontot bokförda beloppet. Han får emellertid härvid anses endast ha utnyttjat dem som redskap för sitt brottsliga handlande. Att han förmått dem, förutom till att ta ut pengar på kontot, till att överlämna medlen till honom bör därför inte bedömas som ett särskilt brott.
På grund av det anförda dömer jag N-G.E. enligt 10 kap 4 § BrB för olovligt förfogande och bestämmer påföljden till fängelse 1 år.