Fråga i mål om vårdnad om barn vilken betydelse som skall tillmätas det förhållandet att modern hindrat fadern från att utöva honom av domstol medgiven umgängesrätt. 6 kap 2 a § FB.
S.S. och M.O. har tillsammans sonen Z., född 1995. M.O. är ensam vårdnadshavare.
S.S. yrkade efter stämning å M.O. vid Kalmar TR att vårdnaden om Z. skulle överflyttas till honom.
I andra hand yrkade han att han skulle tillerkännas rätt till umgänge med Z. enligt följande: a) tre timmar en gång i veckan under fyra veckors tid i närvaro av kontaktperson; b) under tiden därefter sex timmar en gång i veckan vid sammanlagt tio tillfällen utan närvaro av kontaktperson; samt c) under tiden därefter dels vartannat veckoslut från fredag kl 18 till söndag kl 18, dels varannan påskhelg med början 1998, dels en vecka i samband med varje nyårshelg dels ock sommartid 1998 en vecka, 1999 två veckor och de följande åren tre veckor; allt efter tillsägelse senast d 1 maj varje år.
S. yrkade även interimistiskt beslut i fråga om vårdnad eller umgängesrätt.
I beslut d 7 juni 1996 förordnade TR:n interimistiskt att S.S. ägde rätt till umgänge med Z. i närvaro av kontaktperson inledningsvis tre timmar en gång i veckan samt fr o m d 1 sept 1996 sju timmar en gång i veckan.
TR:n (ordf rådmannen Koch) anförde i dom d 4 mars 1997: Det är ostridigt att parterna bodde ihop i 17 år och att de separerade våren 1994. De träffades igen på midsommarhelgen och M.O. blev gravid. Frågan om abort kom upp men M.O. bestämde sig för att behålla barnet. S.S. var med vid förlossningen. Under tiden mars-oktober 1995 hade S.S. kontakt med Z. på det sättet att han kom en gång i veckan, företrädesvis lördagar, och träffade Z. och tog ibland med honom på åkturer i bil. På M.O:s initiativ upphörde umgänget d 28 okt 1995 och därefter har S.S. inte träffat Z..
S.S. har anfört: M.O. förvägrar honom allt umgänge och all kontakt med Z.. För att överhuvudtaget få en möjlighet att träffa sonen tvingas han begära att vårdnaden flyttas över till honom. M.O. har visat sig olämplig att utöva vårdnaden genom att benhårt vägra honom umgänge. Hon förmår inte sätta Z:s behov före sina egna intressen. S.S. är lämplig som vårdnadshavare. Han är sambo med en kvinna som har två egna barn i åldern 8 respektive 11 år. S.S. har ett eget billackeringsföretag i Karlskrona och arbetar kl 7-17 men kan själv i stor utsträckning styra sina arbetstider. Han har släktingar på nära håll. För det fall han inte tillerkänns vårdnaden skall han tillerkännas rätt till umgänge med Z. enligt den plan som framgår av yrkandet.
M.O. har anfört: S.S. deltog inte i föräldrautbildning före förlossningen. Han hjälpte inte M.O. med Z. vid de tillfällen då hon var uttröttad till följd av Z:s kolikbesvär. Detta och andra förhållanden medför att M.O. ifrågasätter S.S:s intresse för barnet. Han har inte kontaktat henne direkt och försökt få ett sammanträffande till stånd. Ett överflyttande av vårdnaden skulle innebära en traumatisk upplevelse och medföra bestående skador för Z.. Umgängesrätt är inte heller lämpligt eftersom det innebär slitningar och otrygghet för barnet att behöva flyttas mellan de olika miljöerna. M.O. arbetar som massör. När hon arbetar finns Z. hos hennes mor, som bor nära, eller hos hennes syster.
Domskäl. S.S. har förklarat att det inte finns andra anmärkningar mot M.O:s lämplighet som vårdnadshavare än hennes umgängesvägran. Han har uppgett att med honom som vårdnadshavare skulle det bli ett omfattande umgänge mellan Z. och M.O..
M.O. har bl a uppgett: Det är synd om små barn skall behöva släpas mellan olika personer och inte ha en bestämd, fast tillvaro. Till M.O:s negativa inställning till ett umgänge för S.S. har deras inbördes konflikt bidragit. Anledningen till att M.O. slutade låta S.S. träffa Z. var att lördagsumgänget inkräktade på hennes och Z:s tid att vara tillsammans. M.O. kommer inte att finna sig i eller rätta sig efter något beslut om umgänge för S.S.. Det skall vara "antingen-eller". Z. är trygg i sin miljö utan några påfrestningar. - M.O. har satt upp ett julkort från S.S.vid Z:s säng. De brukar titta på kort i fotoalbumet som visar "pappa på motorcykel". Tids nog om och när Z. tar upp frågan om vem som är pappa och visar att han vill träffa pappa så kommer han att få göra det.
Socialnämndens utredning har daterats d 24 okt 1996. Utredarna har i sin analys och bedömning bland annat anfört. Varken M. eller S. är direkt olämplig som vårdnadshavare. M. har dock visat dåligt omdöme då hon förvägrar Z. rätten att få lära känna sin pappa och den sidan av sin släkt. Det är inte mer "skadligt" för Z. att umgås med sin pappa och dennes släkt än med mormor, morfar och M:s andra släktingar och vänner. M. har på andra sätt visat sig vara en bra mamma. Hon sätter Z. i centrum. När M. har den inställningen att hon inte kommer att medverka till att Z. träffar sias pappa kan inte utredarna se att något alternativ blir direkt bra för Z.. Efter en konsekvensanalys finner utredarna att det vore bäst för Z. att bo kvar hos M.O.ch ha regelbunden kontakt med S.. Att ge S. vårdnaden och ta Z. från sin mamma när han bara är två år vore en fruktansvärd traumatisk upplevelse för Z.. Utredarna anser att M. gör fel när hon förvägrar all kontakt mellan S. och Z.. Det kan diskuteras om hon skall anses lämplig som vårdnadshavare när hon agerar på det sättet. Det är utredarnas förhoppning att M. ändrar inställning för Z:s skull - Utredarna anser sig inte kunna avgöra vilket beslut som är bäst men säger sig inte vilja medverka till att Z. vid så späd ålder tas från sin mamma, som är den fasta punkten i hans tillvaro.
TR:ns bedömning.
Barnets vårdnadshavare har enligt lag ett ansvar för att barnets behov av umgänge med den förälder som inte är vårdnadshavare tillgodoses så långt som möjligt. Det finns inte något som talar emot S.S:s lämplighet som vårdnadshavare eller umgängesutövare.
M.O:s konsekventa vägran att efter oktober 1995 låta Z. umgås med eller i övrigt få kontakt med sin far är inte i överensstämmelse med barnets bästa. Tvärtom får det anses vara till nackdel för barnet och på sikt kunna medföra skada för honom.
Det får emellertid som socialtjänstens utredare anfört, anses vara olämpligt att i den ålder Z. nu är överflytta vårdnaden om honom till fadern. Utredningen ger ju vid handen att M. 0 i andra hänseenden än umgängesfrågan är lämplig som vårdnadshavare. S.S:s vårdnadsyrkande skall därför lämnas utan bifall.
Det är däremot uppenbart att det är till Z:s bästa att fadern snarast får umgängesrätt med honom. Den yrkade omfattningen av umgängesrätten får anses lämplig.
Umgängesyrkandet skall alltså bifallas, att gälla även för tiden tills domen vinner laga kraft.
Domslut.
S.S:s yrkande om vårdnad ogillas.
S.S. äger rätt till umgänge med sonen Z. enligt följande: a) tre timmar en gång i veckan under fyra veckors tid i närvaro av kontaktperson, b) under tiden därefter sex timmar en gång i veckan vid sammanlagt tio tillfällen utan närvaro av kontaktperson; samt c) under tiden därefter dels vartannat veckoslut från fredag kl 18 till söndag kl 18, dels varannan påskhelg med början 1998, dels en vecka i samband med varje nyårshelg dels ock sommartid 1998 en vecka, 1999 två veckor och de följande åren tre veckor; allt efter tillsägelse senast d 1 maj varje år.
Vad sålunda bestämts om umgängesrätt skall gälla utan hinder av att domen inte vunnit laga kraft.
S.S. överklagade i Göta HovR och yrkade att HovR:n skulle tillerkänna honom vårdnaden om Z. och förordna därom även för tiden till dess HovR:ns dom vinner laga kraft.
M.O. bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Moore, hovrättsrådet Mogren, tf hovrättsassessorn Williams, referent, samt nämndemännen Contreras och Fernandez) anförde i dom d 10 juli 1997: Domskäl. I HovR:n har förnyade förhör hållits med S.S. och M.O..
S.S. har i HovR:n, utöver vad som antecknats i TR:ns dom, uppgett bl a följande. Hans umgänge med Z. tog ett abrupt slut efter att ha fungerat i cirka ett halvt år. Anledningen härtill var att M.O. ansåg att umgänget styrde hennes tid för mycket. Att umgänget upphörde kan också ha berott på att han flyttade ihop med en annan kvinna, som han sedan gifte sig med. Han har inte träffat Z. någon gång sedan M.O. avbröt hans umgänge med sonen. Såväl M.O:s bekanta som släktingar har försökt att få henne att ändra sig när det gäller hennes inställning till hans umgänge med Z.. M.O. har sagt att hon inte kommer att ändra sig. Hon är en envis person och är van att få sin vilja igenom. Detta måste också märkas i M.O:s relation till Z.. Hon har svårt att acceptera andra människors åsikter. Det kommer att dröja innan Z. kommer att våga fråga efter honom. Han har en bra relation till sin hustrus båda döttrar. Han anser att konflikten med M.O. handlar om umgänget med Z. och ingenting annat. Om han tillerkänns vårdnaden om Z. kommer han att vara hemma på heltid med denne i en till två månader. Därefter skulle hans föräldrar eller en dagmamma kunna ta hand om Z. när han arbetar. Han kommer att göra allt för att Z. skulle få ett fungerande umgänge med sin mamma och hennes släkt. Hans bostad ligger drygt en mil från M.O:s.
M.O. har i HovR:n, utöver vad som antecknats i TR:ns dom, uppgett bl a följande. Hon anser att det skulle vara skadligt för Z. att träffa sin far. Hon och Z. tittar på videofilmer och foton av S.S.. Eftersom S.S. kom och besökte Z. varje helg fick hon själv för litet tid med sonen. Av den anledningen avbröt hon umgänget. Hon är egen företagare och bor i ett hus som hon hyr av sina föräldrar. Föräldrarna bor i närheten. När hon arbetar är det hennes mamma som tar hand om Z.. Z. har manliga kontakter och förebilder i hennes far, hennes systers sambo och i de manliga bekanta hon har. När den tid kommer då Z. frågar efter sin far kommer hon att ta tag i sin relation till S.S. för att lösa konflikten dem emellan: Därefter skall ett umgänge mellan Z. och S.S. successivt kunna byggas upp. Om' vårdnaden om Z. flyttas över till S.S. kommer hon inte att hålla någon kontakt med Z.. Hon kommer att skära av banden så att Z. får en trygg och fast punkt. Hon anser detta vara viktigare än att han skall' tillgodose sina föråldras behov. Hon anser att Mängandet" mellan två föräldrar som inte lever ihop är skadligt för ett barn.
När domstolen skall bestämma vilken av föräldrarna som skall anförtros vårdnaden om ett gemensamt barn är det avgörande vad som är bäst för barnet. Enligt 6 kap 6 a § FB skall domstolen vid bedömningen av vad som är bäst för barnet fasta särskilt avseende vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Om inte andra omständigheter talar för en annan lösning, bör domstolen därför inte anförtro vårdnaden om barnet åt en förälder som motsätter sig umgänge mellan barnet och den andra föräldern (se NJA II 1990 s 693 ff, jfr NJA 1989 s 335 och 1992 s 666).
Z. är nu två år och fyra månader gammal. M.O. har sedan hans födelse haft vårdnaden om hortom. S.S. hade umgänge med Z. fram till dess Z. var ungefär sex månader gammal. Anledningen till att umgänget upphörde får tillskrivas M.O. och hon har - trots att TR:n d 7 juni 1996 interimistiskt tillerkände S.S. umgängesrätt - konsekvent vägrat att låta S.S. träffa sin son. Hennes skäl härför har varit att det skulle vara skadligt för Z. att träffa sin far, dådet är skadligt med ett "flängande" mellan två föräldrar som inte lever ihop.
Lika med TR:n anser HovR:n att M.O:s konsekventa vägran att låta Z. träffa sin far inte överensstämmer med Z:s bästa och att det måste anses vara till nackdel för Z. och på sikt medföra skada för honom. Det kan t o m - med hänsyn till M.O:s bristande förmåga att inse att sonen behöver ha fortlöpande kontakt med fadern och till hennes bristande kompromissvilja - ifrågasättas om hon är lämplig som vårdnadshavare. Det har inte framkommit något som tyder på att S.S. skulle vara olämplig som vårdnadshavare. Han har förklarat att han som vårdnadshavare kommer att göra allt för att Z. får ett fungerande umgänge med M.O. och hennes släkt. Det nu anförda talar för att vårdnaden om Z. skall överflyttas till S.S..
Mot ett sådant beslut talar det faktum att Z. inte träffat sin far på närmare två år och att en överflyttning av vårdnaden kommer att innebära en stor omvälvning för Z.. Han är emellertid inte ens numera fullständigt obekant med fadern. Enligt vad M.O. uppgett tittar hon och Z. på videofilmer och foton på S.S.. Utredningen får anses ge vid handen att Z. är ett harmoniskt och tryggt barn. De olägenheter som med nödvändighet är förbundna med en överflyttning av vårdnaden kan därför förväntas bli av övergående natur.
Efter att ha vägt nackdelarna av en överflyttning av vårdnaden mot nackdelarna av att det inte förekommer någon kontakt mellan Z. och fadern anser HovR:n att de senare överväger och att det sett i ett längre perspektiv måste vara förenligt med Z:s bästa att överflytta vårdnaden om honom till S.S.. HovR:n utgår från att S.S. kommer att se till att M.O. ges möjlighet till ett omfattande umgänge och att hon inte gör allvar av sin i målet uttalade föresats att klippa av banden med Z..
S.S:s yrkande om att erhålla vårdnaden om Z. skall alltså bifallas. Interimistiskt förordnande härom skall meddelas.
Domslut. Med ändring av TR:ns dom förordnar HovR:n att S.S. skall ha vårdnaden om Z.. Vad HovR:n förordnat skall gälla även för tiden till dess HovR:ns dom vunnit laga kraft.
M.O. (ombud advokaten K.Å.R.) överklagade och yrkade att vårdnaden om Z. skulle anförtros henne. S.S. (ombud advokaten Reid) bestred ändring och yrkade i andra hand rätt till umgänge med Z..
M.O. bestred S.S:s yrkanden i umgängesfrågan.
HD beslöt d 3 sept 1997 att HovR:ns beslut angående vårdnad om Z. för tiden till dess HovR:ns dom vunnit laga kraft tills vidare inte fick verkställas.
Genom beslut d 10 dec 1997 förordnade HD (JustR:n Palmer, Rodriguez, Page, Beard och Scott) att S.S. skulle ha rätt till umgänge med Z. för tiden till dess målet avgjorts eller annat bestämts dels d 9, 16, 23 och 30 jan 1998, att äga rum kl 09-12 i närvaro av kontaktperson, dels sex timmar en gång i veckan vid därpå följande tio tillfällen, dels ock vartannat veckoslut från fredag kl 18 till söndag kl 18. I beslutet förelades M.O. vid vite av 5 000 kr att vid vart umgängestillfälle i januari 1998 lämna Z. ifrån sig till kontaktpersonen kl 09 i M.O:s bostad.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Durham, Scott, referent, och Thompson) beslöt följande dom: Domskäl. Det är upplyst i målet att M.O. inte låtit S.S. träffa Aguilar sedan oktober 1995 trots vad som förordnats om umgänge i TR:ns dom, om vårdnad i HovR:ns dom samt om umgänge och vitesföreläggande i HD:s beslut d 10 dec 1997. Det är också upplyst att Länsrätten i Kalmar län förgäves vid vite förelagt M.O. att lämna över Z. till S.S. för utövande av denne tillkommande umgängesrätt och även dömt ut viten.
M.O. har anfört bl a följande. Hon är egen företagare, massör, och har möjlighet att förlägga sin arbetstid så att det passar Z.. Hennes ekonomi är ordnad, om än något ansträngd på grund av de viten som har dömts ut. Hon har inte sökt underhållsstöd. Hon har sin bostad i en förhyrd trerumsfastighet. Hennes föräldrar bor i närheten. Det gör också hennes syster som är gift och har barn. Det är framfor allt hennes mamma som tar hand om Z., när hon själv arbetar. Z. har manliga förebilder i sin morfar, som han ofta träffar, och i hennes systers man. Hon har själv många vänner av båda könen som både hon och Z. umgås med. Z. lever trygg i sin miljö. Hon anser inte att S.S. är olämplig som vårdnadshavare. Om vårdnaden skulle överflyttas till denne avser hon av omtanke om Z. att inte utöva någon umgängesrätt. Enligt hennes uppfattning skulle det bli för påfrestande for Z., närmast att likna vid tortyr, att slitas mellan två familjer. Om Z. själv skulle föra på tal vem som kan vara hans pappa kommer hon att berätta det för honom. Om han då skulle uttrycka önskan om att få träffa S.S. skulle hon inte förhålla sig passiv, eftersom hon är lyhörd för hans önskningar. I vart fall kommer hon att berätta för Z. vem som är hans pappa, när hån börjar skolan.
S.S. har anfört bl a följande. Han är egen företagare i billackeringsbranschen och har sju personer anställda. Han är gift och bor i villa tillsammans med sin hustru, som är sjukvårdsbiträde, och hennes två döttrar, 10 och 13 år gamla, samt en gemensam son som är tvåmånader gammal. Hans hustru kommer att vara barnledig under två år framöver. Familjen har en ordnad ekonomi. Han avsåg från början inte att begära vårdnaden om Z. men har känt sig tvingad att göra detta på grund av M.O:s kompromisslösa hållning och en allvarlig oro för barnets framtid. Han anser att hennes attityd i umgängesfrågan visar att hon är olämplig som vårdnadshavare. Han är beredd att medverka till att det skapas en bra kontakt mellan Z. och M.O. om han får vårdnaden. Det skulle givetvis bli en stor omställning för' Z. att flytta hem till honom. För att underlätta denna avser han att ta ledigt från sitt arbete och att umgås med Z. på heltid så länge som detta kan visa sig erforderligt. Han avser att ta hjälp av Z:s mormor, som har hand om Z. under dagtid då M.O. arbetar. Den påfrestning som det skulle innebära för Z. att flytta till honom uppvägs av de risker som det skulle innebära för honom att bo kvar hos M.O..
När en domstol har att ta ställning till vilken av föräldrarna som skall anförtros vårdnaden om ett gemensamt barn är det avgörande vad som är bäst för barnet. Enligt en ny paragraf i 6 kapföräldrabalken - 2 a § - skall barnets bästa komma i främsta rummet vid avgörande enligt nämnda kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Enligt lagrummets andra stycke, som i detta avseende motsvarar den tidigare paragrafen 6 a §, skall det vid bedömningen av vad som är bäst för barnet fästas avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.
I förarbetena uttalas att frågan om vad som skall anses vara barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena och att hänsyn måste tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling varvid så långt möjligt skall beaktas såväl kortsiktiga som långsiktiga effekter för barnet. Det framhålls att det ofta är nära nog omöjligt att objektivt slå fast vad som är bäst för barnet och att det till sist blir domstolens respektive socialnämndens uppfattning, antaganden och bedömningar som blir avgörande (se prop 1997/98:7 s 104 och NJA II 1998 s 245).
Såvitt framkommit ger M.O. Z. en god och kärleksfull omvårdnad och skulle även S.S. som vårdnadshavare komma att väl sörja för Z:s materiella och emotionella behov. Härtill kommer att S.S. är inställd på att verka för att Z. och M.O. får en bra kontakt med varandra. Eftersom M.O. aktivt motverkar all möjlighet till umgänge mellan far och son bör vårdnaden därför flyttas över till S.S., om inte andra omständigheter talar för en annan lösning.
Z. är bara tre och ett halvt år gammal. Han har bott hela sitt liv hos M.O. och inte träffat S.S. sedan han var spädbarn. Det måste förutsättas att han har ett stort behov av stabilitet och kontinuitet i sin tillvaro. En överflyttning av vårdnaden till S.S. skulle innebära en fullständig omvälvning i hans liv.
Vid en sammanvägning av de olika omständigheterna i målet finner HD, trots det umgängessabotage som M.O. utövar, att det för närvarande inte är förenligt med Z:s bästa att vårdnaden om honom överförs till S.S..
Ansträngningarna att få till stånd ett fungerande umgänge mellan Z. och S.S. måste fortsätta. S.S. bör därför tillerkännas umgänge i den omfattning som han har yrkat. M.O. bör vid vite föreläggas att vid de första umgängestillfällena lämna över Z. för utövande av umgänget.
Domslut.
Med ändring av HovR:ns dom fastställer HD TR:ns domslut vad gäller vårdnaden om parternas barn Z..
HD förordnar att S.S. skall ha umgänge med Z. enligt följande:
a) med början i vecka nr 48 innevarande år tre timmar en gång i veckan under fyra veckors tid i närvaro av en kontaktperson -utsedd av socialnämnden i Torsås kommun - med början kl 9 på dag som bestäms av kontaktpersonen;
b) under tiden därefter sex timmar en gång i veckan vid sammanlagt tio tillfallen utan närvaro av kontaktperson med början kl 9 på dag som bestäms av S.S.; samt
c) under tiden därefter dels vartannat veckoslut från fredag kl 18 till söndag kl 18, dels varannan påskhelg med början år 2000, dels en vecka i sannband med varje nyårshelg, dels ock sommartid, efter tillsägelse av S.S. senast d 1 maj varje år, sommaren 1999 två sammanhängande veckor och därefter varje sommar tre sammanhängande veckor.
HD förelägger M.O. vid vite av 5 000 kr för varje gång att vid umgängestillfällena under 2 a och b kl 9 i sin bostad lämna Z. till kontaktpersonen respektive S.S..
JustR:n Page och Håstad var av skiljaktig mening i vårdnadsfrågan. JustR Page anförde: jag instämmer med m4joriteten i fråga om de tre första styckena av domskälen. Därefter anför jag följande.
När en domstol har att ta ställning till en fråga rörande vårdnaden om ett barn skall enligt 6 kap 2 a § FB barnets bästa komma i främsta rummet. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall därvid fastas avseende särskilt vid barnets behov av en nära och göd kontakt med båda föräldrarna. Enligt 7 § i kapitlet gäller vidare att rätten alltid skall besluta om ändring i vårdnaden, om en förälder vid dess utövande gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. Står barnet under endast en förälders vårdnad i ett sådant fall, skallrätten flytta över vårdnaden till den andra föräldern eller, om det är lämpligare, till särskilt förordnad vårdnadshavare.
M.O. har inte anfört något annat skäl för sin vägran att låta S.S. få träffa Z. än sin principiella övertygelse att ett barn i Z:s situation endast bör få umgås med den förälder som barnet bor hos, och hon har i konsekvens med denna inställning som förut berörts uppgivit att hon avser att helt bryta kontakten med Z. för det fall att vårdnaden om honom överflyttas till S.S.. M.O. har således inte ställt sig till efterrättelse vad som i målet föreskrivits om rätt för S.S. till umgänge med Z.. Hon har vid förhöret i HD förklarat att hon inte heller i fortsättningen avser att efterkomma föreskrifter från domstol av detta slag, eftersom de strider mot hennes principiella övertygelse. Med hänsyn härtill och till att alla hittills vidtagna ansträngningar att genom bl a vitesförelägganden samt insatser från socialförvaltningen och läkare söka förmå M.O. att ändra sin inställning har blivit resultatlösa, får det anses uteslutet att S.S. inom den närmaste överblickbara tiden kommer att få träffa Z., om vårdnaden om honom alltjämt skall vara anförtrodd åt M.O..
Det står emellertid klart att S.S. inte har drivit frågorna om vårdnad och umgänge enbart för att få träffa Z. utan på grund av en allvarlig oro för sonens framtid. Det kan i detta hänseende inte betvivlas att M.O. under de första viktiga tre åren av Z:s liv har givit denne en god och kärleksfull omvårdnad. Sedan Z. nu kommit upp i förskoleåldern kommer det emellertid att fortlöpande aktualiseras olika ställningstaganden med anknytning till vårdnaden, som för vårdnadshavaren ställer krav på mogenhet och omdöme samt på en förmåga att sätta barnets intresse före eventuella personliga åsikter av skilda slag. Den extrema och närmast obegripliga inställning i umgängesfrågan som M.O. har låtit komma till uttryck innebär i sig en fara för hans utveckling och kan inte undgå att väcka allvarliga betänkligheter i fråga om hon i andra avseenden är skickad att under de närmast kommande åren sörja för Z. på det sätt som måste krävas av en vårdnadshavare. Det får med hänsyn härtill anses att hon inte är lämpad att handha vårdnaden om Z. och att det är förenat med risker för denne att låta vårdnaden ankomma på henne även i fortsättningen.
Vad som genom utredningen i målet har framkommit om S.S. och hans förhållanden får anses ge vid handen att denne, såsom M.O. också vitsordat, är lämplig som vårdnadshavare för Z.. Det står också klart att han kan erbjuda denne en god uppväxtmiljö.
En överflyttning av vårdnaden till S.S. måste emellertid innebära en omvälvande förändring för Z., och även en sådan lösning är således förenad med risker. S.S. har dock förklarat att han är fullt medveten om de svårigheter för Z. som en överflyttning kommer att föra med sig och att han därför har noga planerat hur en sådan skall ske bl a genom att han kan ta hjälp av Z:s mormor och genom att både han själv och hans hustru kan stanna hemma hos denne under förhållandevis lång tid. Det finns inte anledning att befara att S.S. skulle komma att genomföra en överflyttning på ett sådant sätt att Z. får bestående skador.
På grund av det anförda fastställer jag HovR:ns domslut i vårdnadsfrågan.
JustR Håstad anförde: jag instämmer i majoriteten fram till stycket som börjar "Såvitt framkommit ger M.O.". Därefter anför jag.
I målet finns ingen annan vårdnadsutredning än den som gjordes av kommunens socialsekreterare när Z. var ett år och sju månader gammal. Den av HD förordnade utredningen vid Barn- och ungdomspsykiatriska kliniken i länet, angående följderna av en överflyttning av vårdnaden och hur den emotionella kontakten är mellan M.O. och Z., har av delvis oklara anledningar inte kommit till stånd.
Som HovR:n anfört kan det, med hänsyn till M.O:s oförmåga att inse att sonen behöver ha fortlöpande kontakt med fadern (eller en fadersgestalt i lämplig ålder) och till hennes bristande kompromissvilja, ifrågasättas om hon är lämplig som vårdnadshavare (jfr 6 kap 7 § FB). En av vårdnadshavarens viktigaste uppgifter är att lära sitt barn social samexistens under hänsynstagande också till andras intressen. Att S.S. trots sin nya familjebildning fortfarande driver frågan om vårdnad och om umgänge med Z., måste bero på en allvarlig oro hos honom och hans hustru för Z:s framtid. På sikt borde S.S:s nya familj, med den mogna inställning till konfliktlösning som där finns, utgöra en god miljö för Z:s anpassning till ett vuxet liv.
Fastän en överflyttning av vårdnaden måste innebära en omvälvande förändring för Z., är det förmodligen bäst för Z. att vårdnaden om honom ges till S.S.. I vart fall råder ovisshet om vad som utgör Z:s bästa, och då bör vårdnaden ges till den förälder som i enlighet med 6 kap 2 a § 2 st FB eftersträvar att ge barnet en nära och god kontakt med båda föräldrarna.
HovR:ns domslut i vårdnadsfrågan skall därför fastställas.
HD:s dom meddelades d 12 nov 1998 (mål nr T 3205-97).