Anmälan om oförutsedd skada-----Ett yrkande om ändrad dämningsgräns har ansetts inte kunna bifallas med stöd av 15 kap. 17 § vattenlagen. Miljööverdomstolen konstaterade att dämningsgränsen är en del av tillståndet för verksamheten och att ett påstått behov av sänkning av gränsen inte utgör någon oförutsedd skada.
ÖVERKLAGAT AVGÖRANDE
Anmälan av oförutsedd skada till följd av lagligförklaring av damm vid Flytjärns utlopp i Flyälven, Sunne kommun m.m.
Miljööverdomstolen fastställer miljödomstolens domslut.
AE skall stå sina egna kostnader i Miljööverdomstolen.
AE har yrkat att Miljööverdomstolen bifaller hennes yrkande att Karsbol Kraftverk AB skall åläggas att sänka dämningsgränsen med i vart fall 0,4 m. AE har även yrkat att hon tillerkänns full ersättning för sina rättegångskostnader vid miljödomstolen samt ersättning för kostnader i Miljööverdomstolen.
Bolaget har bestritt ändring och därutöver framhållit att Johnson talan alternativt bör avvisas eftersom den rätteligen inte kan bli föremål för prövning i förevarande mål.
Målet har med stöd av 23 kap. 6 § första stycket första meningen miljöbalken avgjorts utan huvudförhandling.
Parterna har i huvudsaken i allt väsentligt åberopat samma bevisning, grunder och omständigheter som vid miljödomstolen.
AE har framhållit att miljödomstolen konstaterat att frågan om sänkning av dämningsgränsen kan prövas i mål om oförutsedd skada. Beträffande rättegångskostnaderna vid miljödomstolen har hon anfört att yrkandet avser totalt 62 timmars arbete av ombudet, att detta får anses skäligt för att ta hennes talan till vara samt att det saknas skäl att inte utge ersättning för tekniskt biträde.
Bolaget har anfört följande. Den överklagade domen avser anmälan om oförutsedd skada. Tillståndsgiven dämningsgräns gäller mot envar och kan inte bli föremål för ändring efter framställning om oförutsedd skada. Bolaget delar den bedömning som miljödomstolen givit uttryck för men vill samtidigt framhålla att talan rätteligen inte kan bli föremål för prövning i detta mål. AEs talan skall därför ogillas alternativt avvisas. Skäl att ändra domen i fråga om rättegångskostnader finns inte.
AE har gjort gällande att yrkandet om ändrad dämningshöjd bör kunna bifallas med stöd av 15 kap. 17 § vattenlagen (1983:291). Miljööverdomstolen konstaterar att den fastställda dämningsgränsen är en del av tillståndet till bolagets verksamhet och att ett påstått behov om sänkning av gränsen inte utgör någon oförutsedd skada. Hennes yrkande skall därför avslås.
I fråga om rättegångskostnaderna vid miljödomstolen finner Miljööverdomstolen att kostnaderna utöver vad miljödomstolen förpliktat bolaget att ersätta, inte skäligen varit påkallade för tillvaratagande av Johnson rätt. Hennes ändringsyrkande skall därför avslås. Vid den utgång målet fått i Miljööverdomstolen skall även AEs yrkande om ersättning för rättegångskostnader här avslås.
Miljödomstolens domslut skall alltså fastställas.
I avgörandet har deltagit hovrättsrådet Barnes Toijer, miljörådet Cabrera, hovrättsrådet Mendoza, referent, och hovrättsassessorn Butler. Enhälligt.