Fråga om påföljden skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (s k kontraktsvård) bör förenas med böter. När i HD yrkats endast befrielse från böter har målet företagits till avgörande utan huvudförhandling. 51 kap 21 § 1 st 4 och 55 kap 12 § RB.
Allmän åklagare väckte vid Halmstads TR åtal mot Martin för grovt rattfylleri enligt följande gärningsbeskrivning: Martin har d 18 okt 1992 fört personbil på Slottsjordsvägen i Halmstad efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd, att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgått till minst 0,75 mg per liter i hans utandningsluft (0,91).
TR:n (ordf lagmannen Carrillo) fann i dom d 6 april 1993 åtalet styrkt och dömde Martin enligt 4 a § 1 trafikbrottslagen för grovt rattfylleri till fängelse 1 mån.
Martin fullföljde talan i HovR:n för Västra Sverige och yrkade att han skulle dömas till skyddstillsyn med föreskrift om behandlingsplan. Åklagaren bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Lee, hovrättsrådet Moody, tf hovrättsassessorn Gutierrez, referent, samt nämndemännen Gill och Ljungek) anförde i dom d 16 aug 1993: Domskäl. I enlighet med TR:ns dom har Martin gjort sig skyldig till grovt rattfylleri.
Martin avsåg att köra minst 4 km, i huvudsak på genomfartsleder i Halmstad. Denna omständighet i förening med den höga alkoholhalten gör att brottet får anses vara av sådan art att fängelse normalt skall ådömas. Frågan är då om sådana omständigheter föreligger som ändock föranleder en icke frihetsberövande påföljd.
I HovR:n har frivårdsmyndigheten yttrat sig på nytt och föreslagit att Martin döms till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan. Myndigheten har härvid anfört att Martin sedan någon vecka efter TR:ns dom levt i enlighet med den behandlingsplan för kontraktsvård som han undertecknat före TR:ns dom. Under denna period har ett stort antal helt oanmälda alkoholtester gjorts. Inte vid något tillfälle har någon alkoholanvändning kunnat påvisas och Martin har visat en vilja att leva alkoholfritt. Han har skött överenskommelsen mönstergillt.
Utredningen om Mays personliga förhållanden ger vid handen att han är i behov av skyddstillsyn. Han har förklarat sig ha för avsikt att leva alkoholfritt och vara villig att undergå behandling enligt den upprättade planen. Enligt vad som framkommit vid huvudförhandlingen är Martin motiverad för en långvarig behandling mot sitt missbruk. HovR:n finner att särskilda skäl nu föreligger att bestämma påföljden till skyddstillsyn och därvid förena denna med en särskild behandlingsplan. Eftersom behandlingen är av avgörande betydelse för påföljdsvalet bör i domslutet anges hur långt fängelsestraff som skulle ha ådömts om fängelse i stället hade valts som påföljd. Med hänsyn till brottets art bör skyddstillsynen dessutom förenas med ett bötesstraff.
Domslut. HovR:n ändrar TR:ns dom på så sätt att påföljden bestäms till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan samt 60 dagsböter å 190 kr. Om fängelse i stället hade valts som påföljd skulle fängelse 1 mån ha ådömts.
Martin (offentlig försvarare advokaten G.A.) sökte revision och yrkade att HD skulle upphäva det av HovR:n bestämda bötesstraffet.
Riksåklagaren bestred ändring.
Parterna på ömse sidor förklarade sig inte ha något att erinra mot att målet avgjordes utan huvudförhandling.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Töllborn, föreslog i betänkande följande dom: HD fastställer HovR:ns dom.
HD (JustR:n Randall, Walker, Mahoney, referent, Moody och Short) beslöt följande dom: Domskäl. I målet är fråga endast om den för grovt rattfylleri bestämda påföljden skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (sk kontraktsvård) skall förenas med böter eller inte.
Kontraktsvård åläggs i form av en föreskrift vid skyddstillsyn. Enligt 28 kap 2 § BrB får skyddstillsyn förenas med dagsböter vare sig böter har föreskrivits för brottet eller inte. Vid bedömningen av frågan om skyddstillsyn bör förenas med dagsböter skall rätten enligt 30 kap 10 § BrB beakta om detta är påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet. Vid grovt rattfylleri anses brottslighetens art tala för fängelse.
Det har inte föreskrivits några särskilda begränsningar i möjligheten att förena kontraktsvård med böter. Frågan i vad mån kontraktsvård bör förenas med böter har inte berörts i förarbetena till bestämmelserna om kontraktsvård eller i annat lagstiftningssammanhang.
Vid tillkomsten av bestämmelserna om kontraktsvård framhölls bl a att valet av vårdform skulle göras uteslutande med utgångspunkt i vårdbehovet och att man fick avstå från kontraktsvård om det i något fall visade sig att den tänkta vårdformen var alltför kortvarig eller öppen för att kunna accepteras av domstolen med hänsyn till brottets beskaffenhet (se prop 1986/87:106 s 47).
Vid kontraktsvård skall domstolen, om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn, i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha ådömts, om fängelse hade valts som påföljd (se 28 kap 6 a § 1 st BrB). Undanröjs skyddstillsyn skall rätten enligt 28 kap 9 § BrB bestämma annan påföljd för brottet och härvid ta skälig hänsyn till vad den dömde undergått till följd av domen på skyddstillsyn samt till böter som ådömts enligt 28 kap 2 §. Har alternativt fängelsestraff satts ut i domen skall, om fängelse ådöms, detta beaktas när straffets längd bestäms. Med hänsyn till möjligheten att sätta ut ett alternativt fängelsestraff brukar kontraktsvård karakteriseras som en form av villkorligt fängelse.
En skärpning av påföljden kontraktsvård med ett bötesstraff skulle i och för sig kunna öka möjligheterna att undvika fängelse och i stället välja kontraktsvård. En sådan tillämpning saknar emellertid stöd i förarbetena och kombinationen kontraktsvård-böter framstår i regel inte heller som lämplig. HD anser därför att kontraktsvård inte annat än undantagsvis bör förenas med böter. Om det alternativa fängelsestraffet är relativt kort bör påföljdskombinationen över huvud taget inte komma i fråga.
På grund av det anförda skall det av HovR:n bestämda bötesstraffet upphävas.
Domslut. HD upphäver det av HovR:n bestämda bötesstraffet.
HD:s dom meddelades d 1 mars 1994 (nr DB 55).