Arvsskattemål. Sedan efterlevande make i barnlöst äktenskap avlidit, uppkommer vid arvsbeskattning i anledning därav fråga, huruvida den efterlevande skall anses ha vid den först avlidna makens död tillträtt hela kvarlåtenskapen på grund av giftorätt. Så har ej ansetts vara fallet och arvsskatten har bestämts efter fördelning av kvarlåtenskapen mellan bägge makarnas arvingar. Då talan - som i HovR:n förts i fråga om samtliga arvslotter - fullföljts i HD endast i fråga om de lotter som blivit föremål för beskattning i de två föregående instanserna, har beskattning av övriga lotter ansetts ej kunna ske i HD.
(Jfr 1980 s 40 och där anmärkta rättsfall)
A.M. avled 1964 och efterlämnade såsom ende dödsbodelägare maken Kelley samt såsom sekundosuccessorer systern V.F. och avlidne brodern V.F:s två barn M.M. och B.F.. I bouppteckningen efter henne antecknades såsom hennes giftorättsgods dels fastigheten Suderby 1:17 i Gothem till ett taxeringsvärde av 6 000 kr dels lös egendom till ett värde av 1 010 kr. Vidare antecknades såsom J.M:s giftorättsgods lös egendom till ett värde av 25 625 kr. Skulder i boet uppgick till sammanlagt 44 800 kr, varav 4 800 kr belöpte på A.M.. Olsen utvisade en brist om 12 164 kr.
Sedan Kelley avlidit, förrättades bouppteckning efter honom 1979. I bouppteckningen antecknades såsom dödsbodelägare dels den avlidna systern S.P.:s två barn C.P. och Murray dels den avlidna hustruns efterarvingar V.F., M.S. och B.F.. Behållningen i boet uppgick till 215 367 kr 89 öre.
Gotlands TR (tingsnotarien Rytsner) fördelade i beslut d 27 febr 1979 i bouppteckningsärendet behållningen med hälften på C.P. och hälften på Murray och beräknade den skatt som belöpte på vardera Whitaker till 35 000 kr. Sammanlagd arvsskatt bestämdes till 70 000 kr. Därutöver yttrade TR:n: De i bouppteckningen upptagna efterarvingarna till tidigare avlidna makan A.M. är ej dödsbodelägare och ärver ej då boet efter makan utvisade brist.
Såväl C.P. och Murray som kammarkollegiet anförde besvär i Svea HovR och yrkade att arvsskatten skulle beräknas i enlighet med 15 § 2 mom lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.
C.P. och Murray anförde till utveckling av sin talan: Den förkovran av egendomen som förekommit efter A.M:s frånfälle består i höjning av taxeringsvärdet för fastigheten, höjning av värdet på insatslägenheter och besparingar. Det synes därför rimligt att boets behållning delas lika mellan makarnas släktingar i enlighet med huvudregeln i 3 kap 1 § AB. Bland J.M:s skulder i bouppteckningen efter hustrun finns skulder till S.P. och Pacheco om 13 000 kr respektive 27 000 kr. Dessa skulder har förmodligen att göra med dödsboet efter avlidna systern Baldwin, då det förefaller som om Kelley ansåg sig äga detta dödsbos fastigheter. Han ansåg sig förmodligen därför häfta i skuld till sina systrar. Frågan är emellertid om dessa skulder verkligen förelåg.
Kammarkollegiet yrkade att arvsskatten skulle fastställas till 41 232 kr enligt följande:
I målet bereddes såväl C.P. och Murray som V.F., M.S. och B.F. tillfälle att yttra sig över kammarkollegiets yrkande. Därvid lämnade C.P., Murray och M.S. detta utan erinran medan de övriga ej hördes av.
HovR:n (hovrättslagmannen Medina och adj led Edwards, referent) anförde i slutligt beslut d 27 maj 1983: Vid A.M:s död ägde Kelley, med stöd av 13 kap 12 § 2 st GB, av giftorättsgodset erhålla egendom till ett värde av 6 000 kr. Annat har ej gjorts gällande än att han tillträtt kvarlåtenskapen efter hustrun i dess helhet. Eftersom det i skatteärendet inte visats att tillgångarnas verkliga värden översteg de i bouppteckningen upptagna eller att denna eljest var felaktig, kan hela kvarlåtenskapen efter A.M. förutsättas ha tillfallit Kelley på grund av giftorätt. Då förelåg ingen rätt till sekundosuccession i boet efter honom, och till följd härav var TR:ns skattläggning rätt grundad.
HovR:n lämnar besvären utan bifall.
Hovrättsrådet Sundberg- Wagner och adj led Jacobs var av skiljaktig mening och anförde: Enligt 15 § 2 mom lagen om arvsskatt och gåvoskatt gäller, för det fall att kvarlåtenskap tillkommit efterlevande make såsom arvinge och den först avlidna makens arvingar vid den efterlevandes död har rätt till andel i dennes bo, huvud regeln att denna andel beräknas till hälften därav. En förutsättning för att denna regel är tillämplig är alltså att den efterlevande maken ärvt kvarlåtenskap efter den först avlidne. Förutsättningen är inte för handen, om den efterlevande maken tillträtt hela kvarlåtenskapen efter den först avlidne på grund av bodelning. Vidare gäller enligt 3 kap 7 § AB att den först avlidne makens arvingar inte har rätt till andel i den efterlevandes bo, om efterlevande maken jämlikt 13 kap 12 § GB ägt erhålla hela kvarlåtenskapen vid bodelning efter den först avlidne. Enligt sistnämnda stadgande har efterlevande make rätt att av giftorättsgodset, såvitt det räcker, städse bekomma egendom till så stort värde, att den jämte den egendom, som må enskilt tillhöra honom, motsvarar fyra gånger bas beloppet.
När man skall tillämpa dessa regler och avgöra om den först avlidne makens arvingar har rätt till andel i den efterlevandes bo, uppkommer frågan om man skall utgå från de värden som angivits i bouppteckningen efter den först avlidne. Bouppteckningen efter A.M. uppvisade brist och TR:n har med hänvisning därtill funnit att hennes arvingar inte har rätt till andel i boet efter J.M.. Det kan emellertid, såsom klagandena hävdar här vara fallet, förhålla sig så att de i bouppteckningen efter A.M. antecknade värdena inte är rättvisande och att boet i själva verket hade en ställning som gav utrymme för Kelley att taga arv efter henne.
Till vägledning om bestämmelsernas tolkning föreligger främst rättsfallen NJA 1965 s 300, NJA 1973 s 557, NJA 1976 s 323 och NJA 1980 s 40. Dessutom finns hovrättsfallet RH 1/1982. Rättsfallen NJA 1965 s 300, NJA 1973 s 577 och NJA 1980 s 40 har det gemensamt att det fanns arvingar såväl efter den först avlidne som efter den efterlevande. I NJA 1965 s 300 förelåg oenighet mellan dem i frågan om den först avlidnes arvingar hade rätt till andel i den efterlevandes bo. HD avgjorde frågan med utgångspunkt i värdena i bouppteckningen efter den först avlidna, varvid emellertid antecknades bl a att det inte fanns anledning anta att en däri upptagen fastighet haft högre värde än det som antecknats i bouppteckningen. I NJA 1973 s 557 var den först avlidne makens arvinge ense med den efterlevande makens arvingar om att den förre inte var delägare i den efterlevandes bo. Kammarkollegiet hävdade emellertid att det inte borde ankomma på vare sig bouppteckningsförrättaren eller beskattningsmyndigheten att avgöra om 3 kap 7 § AB är tillämplig och yrkade att vid arvsskattens bestämmande hänsyn skulle tagas till att den först avlidnes arvinge ägde rätt till del i hoet efter den efterlevande. Förhållandena var sådana att efterlevande maken med utgångspunkt i bouppteckningen efter den först avlidne skulle ha erhållit hela kvarlåtenskapen enligt 13 kap 12 § OH. HD förklarade att det inte enbart med ledning av uppgifterna i den först avlidnes bouppteckning kunde avgöras om den efterlevande till någon del tagit arv efter den först avlidne, men med hänsyn till att den först avlidnes arvinge godtagit bouppteckningsvärdena och vid bouppteckningen efter den efterlevande förklarat sig inte påkalla någon bodelning, fann HD att arvsskatten skulle bestämmas i enlighet därmed. Också i NJA 1980 s 40 skulle efterlevande maken ha tillträtt kvarlåtenskapen efter den först avlidne med stöd av 13 kap 12 § 2 st GB, om man utgick från uppgifterna i bouppteckningen efter den först avlidne. Men HD fann ej att den först avlidnes arvingar var uteslutna från rätt i boet efter den efterlevande och antecknade därvid bl a att den sist avlidne makens arvingar inte ens hade gjort gällande att den efterlevande tillträtt hela kvarlåtenskapen på grund av giftorätt.
I NJA 1976 s 323 uttalade HD emellertid att när upplysning saknas om hur det tillgått vid den efterlevande makens tillträde och läget bedömt enligt uppgifterna i bouppteckningen efter den först avlidne är sådant att förutsättning förelegat för den efterlevande att tillträda egendomen med stöd av 13 kap 12 § 2 st GB, får vid bestämmande av arvsskatt efter den sist avlidne på grundval av sk schematiskt skifte såsom utgångspunkt antagas att tillträdet skett enligt sistnämnda lagrum, såvida ej på grund av särskilda omständigheter är tydligt att tillämpning av nämnda lagrum ej kunnat medföra att all egendom tillfallit den efterlevande. En liknande bedömning synes HovR:n för Västra Sverige ha gjort i RH 1/1982. Gemensamt för dessa båda fall är att de gällde frågan huruvida personer, som enligt makars gemensamma testamente skulle erhålla hela boet efter den sist avlidne, vid arvsskattens beräkning skulle anses ha erhållit arv från två arvlåtare eller endast från den sist avlidne.
Vi finner att den ståndpunkt HD intagit i NJA-fallen är konsekvent, om man antar att en anledning att i ett sådant fall som det förevarande bortse från uppgifterna i bouppteckningen efter den först avlidne maken är att den efterlevandes arvingar - som ju har intresse av att inte annat än när så är berättigat dela boet efter den sist avlidne med den först avlidnes arvingar - medger att boet efter den först avlidne räckte för arv åt den efterlevande och att dennes arvingar därför är berättigade till andel i den efterlevandes bo.
Med antagande att vad nu sagts utgör en riktig tolkning av stadgandena finner vi att besvären bör vinna bifall och fastställer, med upphävande av TR:ns beslut, arvsskatten i enlighet med kammarkollegiets yrkande.
C.P. och Murray (ombud jur kand M.F.) anförde besvär och yrkade att HD med ändring av HovR:ns beslut måtte fastställa arvsskatten till 41 232 kr.
Kammarkollegiet tillstyrkte bifall till besvären.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Brooks, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande beslut: Skäl. Såvitt framgår av utredningen har arvingarna efter J.M. ej velat göra gällande att denne tillträtt hela kvarlåtenskapen efter A.M. med stöd av 13 kap 12 § 2 st GB. Genom i målet i HD ingivna skifteshandlingar bekräftas fastmer att hälften av boet efter J.M. tillfallit A.M:s arvingar och återstoden fördelats lika mellan C.P. och Murray såsom arv efter J.M.. Ingen omständighet har förebragts som talar emot att den sålunda överenskomna fördelningen av kvarlåtenskapen skall läggas till grund vid bestämmande av arvsskatt.
Arvsskatten för vardera av C.P. och Murray skall alltså bestämmas efter en arvslott som utgör hälften av 215 367/2 kr, eller alltså (avrundat) 53 842 kr. Arvsskatten härå utgör 11 520 kr.
Kammarkollegiet har inte till HD fullföljt sin i HovR:n förda talan angående bestämmande av arvsskatt även för de lotter som tillfallit A.M:s arvingar. Förutsättning föreligger ej heller i övrigt att upptaga frågan härom till prövning.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut fastställer HD arvsskatten för vardera av C.P. och Murray till 11 520 kr.
HD (JustR:n Meyer, Young, referent, Blevins, Smith och Moore) upptog först till omröstning frågan om A.M:s arvingar skulle beredas tillfälle att yttra sig i anledning av besvären. JustR:n Vängby och Smith fann därvid att så borde ske medan JustR:n Meyer, Blevins och Moore ej fann anledning därtill föreligga.
HD (JustR:n Meyer, Blevins och Moore) fattade därefter följande slutliga beslut:
Skäl. Vid A.M:s död ingick i hennes giftorättsgods en fastighet och till J.M:s giftorättsgods hörde andel i ett dödsbo som omfattade bl a två fastigheter. Eftersom bodelning ej skedde efter A.M:s död saknades anledning att ta ställning till vilka värden som vid en sådan borde ha åsatts fastigheterna och frågan är nu svårbedömd. J.M:s arvingar har i vart fall inte gjort gällande att efter A.M:s död hela kvarlåtenskapen efter henne tillträtts av Kelley på grund av giftorätt och att A.M:s arvingar till följd därav skulle vara uteslutna från rätt i boet efter J.M.. De har tvärtom uppgett att skifte ägt rum och att därvid A.M:s arvingar tillskiftats hälften av J.M:s behållna kvarlåtenskap. Sådana omständigheter föreligger inte att annan fördelning av kvarlåtenskapen skall tillämpas vid arvsskattens bestämmande.
Arvsskatten för vardera av C.P. och Murray skall alltså bestämmas efter en arvslott som utgör hälften av 215 367/2 kr, eller alltså (avrundat) 53 842 kr. Arvsskatten härå utgör 11 520 kr.
Kammarkollegiet har inte till HD fullföljt sin i HovR:n förda talan angående bestämmande av arvsskatt för de lotter som tillfallit A.M:s arvingar. Förutsättning föreligger ej heller i övrigt att ta upp frågan härom till prövning.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut fastställer HD arvsskatten för vardera av C.P. och Murray till 11 520 kr.
Referenten, JustR Vängby, och JustR Smith var av skiljaktig mening och anförde: TR:n behandlade enbart J.M:s arvingar som dödsbodelägare och bestämde arvsskatten till 70 000 kr. I HovR:n anförde kammarkollegiet besvär - i motsats till vad som skedde i rättsfallet NJA 1980 s 40 - och yrkade att arvsskatt skulle beräknas också för A.M:s arvingar. J.M:s arvingar har fullföljt talan mot HovR:ns beslut på den grunden att även A.M:s arvingar har del i döds boet och därvid yrkat att arvsskatten skall bestämmas enligt följande:
Kammarkollegiet har tillstyrkt det sålunda bestämda yrkandet.
Vi biträder vad majoriteten har ansett om arvsskatt för C.P. och L.R.. Med hänsyn till de nyss angivna förhållandena i målet skulle enligt vår mening hinder inte föreligga att, ehuru kammarkollegiet ej fullföljt talan mot HovR:ns beslut, bestämma den sammanlagda arvsskatten under beaktande av även de lotter som skall tillfalla A.M:s arvingar. Vi har emellertid ansett att A.M:s arvingar bort beredas tillfälle att yttra sig över yrkandet. Överröstade härutinnan finner vi oss ej heller i denna del böra komma till annat resultat än majoriteten.