Tillämpningen av 29 kap. 5 § BrB när en tilltalad har medverkat till utredningen om brottet och när häktningstiden har inneburit särskilda påfrestningar.
Allmän åklagare väckte vid Norrköpings tingsrätt åtal mot bl.a. D.A. enligt följande.
D.A. och N.A. har tillsammans och i samförstånd med okända inom ramen för den gemensamma brottsplanen och som ett led i verksamheten, olovligen i överlåtelsesyfte innehaft, förvarat och transporterat cirka 10,1 kg amfetamin och 356 tabletter innehållande Alprazolam samt 203 st. tabletter Oxicodone Sandoz 80 mg som allt är narkotika. Det hände den 2 mars 2020 i Finspång, Östergötlands län.
Narkotikan har inte varit avsedd för eget bruk.
Brottet bör bedömas som synnerligen grovt eftersom – – –.
N.A. och D.A. begick gärningen med uppsåt.
D.A. har inom ramen för den gemensamma brottsplanen och som ett led i verksamheten, mottagit beställningar från hemsidan och/eller från annan och därefter i sin bostad i Finspång vägt upp och förpackat narkotikan med förpackningsmaterial och i kuvert som han fått från annan. Kuverten har adresserats och frankerats för vidare distribution till köpare. D.A. har därefter, vid ett stort antal tillfällen, postat kuverten på olika platser i och omkring Finspång, varvid det olovligen överlåtits eller försökt att överlåtas, narkotika vid i vart fall 7 tillfällen i 178 kuvert eller en sammanlagd mängd om i vart fall 1 694 gram amfetamin och 3 010 st. tabletter innehållande Zoplikon, 315 tabletter innehållande Alprazolam samt 83 tabletter innehållande Oxykodon. Det hände vid i vart fall sju tillfällen under perioden den 6 januari 2020 till den 18 februari 2020 i Finspång, Sverige, enligt nedan.
Narkotikan har inte varit avsedd för eget bruk.
Brottet bör bedömas som grovt eftersom – – –.
D.A. begick gärningarna med uppsåt.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Lambert) anförde i dom den 13 augusti 2020 följande.
Inställningar m.m.
D.A. har erkänt grovt narkotikabrott under åtalspunkten 1.1 och erkänt gärningen under åtalspunkten 2.
Under vintern 2019/2020 anmälde Postnord till polisen att det hade postats ett stort antal misstänkta kuvert i området norr om Finspång. Vid beslag av 178 brev fann polisen narkotika. Spaningarna intensifierades mot ett antal personer och den 2 mars i år spanade man mot framför allt två fordon och ett antal personer på Willys kundparkering i Finspång. Det är utrett att Shah kom till platsen i en blå Chevrolet och parkerade i utkanten av området, och efter en stund kom det även en svart BMW och ställde sig precis bredvid. I den svarta bilen satt N.A. och en P.L. Den sistnämnde är sedan lång tid tillbaka avförd som misstänkt, men har hörts under huvudförhandlingen. Det är vidare utrett att P.L., som var chaufför, satt kvar i bilen medan N.A. och D.A. lastade över det gods som framgår av första stycket i åtalspunkt 1.1 från D.A:s bil till BMW:n. Förutom det godset lastades också över en skrivare, dator, kuvert m.m. Därefter åkte D.A. och Matthews iväg åt var sitt håll men greps kort därefter av polisen. I den bil Matthews satt i beslagtogs bl.a. den narkotika som framgår av första och andra stycket i åtalspunkt 1.1.
D.A. har arbetat som snickare. Han har två barn, varav ett har en svår leversjukdom. Familjen har levt under pressade förhållanden och han behövde vara hemma med sonen. Dessutom hade han spelskulder om ca 700 000 kr. Han har vid enstaka tillfällen använt amfetamin i självmedicineringssyfte, och bl.a. tagit av den narkotika som han kom i kontakt med i detta mål. Det var under hösten 2019 som han genom bekanta fick höra att en person behövde hjälp med att distribuera anabola steroider. Han blev ombedd att ladda ner appen Wikr, med vilken man kan meddela sig säkert och anonymt, och hade sedan ett telefonsamtal med den okände uppdragsgivaren, som han initialt fann vettig. Han förstod dock att det inte var anabola han skulle förpacka, utan ”pulver” och tabletter. D.A. blev tveksam men fick garantier av uppdragsgivaren om att det är få som har åkt fast och att det är fråga om korta straff i så fall. D.A. fick också löfte om att hans skulder skulle ordnas.
Den 22 november förra året kom den första leveransen med utrustning. Det var en dator, vågar, kuvert m.m. samt två kilo amfetamin. D.A. fick också en s.k. BQ-telefon, som är en helkrypterad telefon vars samtal inte kan spåras eller på annat sätt efterforskas.
– – –. Totalt var det fråga om cirka sju större leveranser.
Uppdragsgivaren verkade enligt Shah ha god kontroll över när nya leveranser behövdes. Vid ett tillfälle kom det nästan elva kilo amfetamin och så mycket ville han verkligen inte ha hemma. Därför grävde han ner narkotikan i ett grustag. Det var till stor del den narkotikan som han lämnade tillbaka den 2 mars i år. Han känner inte närmare till amfetaminets ursprung, men det fanns två olika sorters kvalité på amfetaminet, med åtföljande prisskillnad. Det var viktigt att hålla isär sorterna. Den renare sorten kostade ca 90 kronor per gram och den med lägre renhetsgrad ca 60 kronor per gram.
D.A:s uppdragsgivare tror han är en säljare på nätsajten Flugsvamp 3.0, där han har namnet ”Andra Droger”. Den personen bestämde allt, och enligt D.A. har han inte tillsammans och i samförstånd deltagit i någon brottsplan. Han har endast talat med uppdragsgivaren i telefon och aldrig träffat honom/henne. Han uppfattar uppdragsgivaren som mycket försiktig och denne ville t.ex. inte att Shah skulle få en narkotikaleverans till bostaden utan överlämningen fick ske på en allmän plats. Uppdragsgivaren blev ibland mycket hotfull och arg i deras kommunikation, men det gick oftast över efter ett tag. Hoten var riktade mot honom (D.A.) och inte mot hans familj. Han blev rädd och hans medverkan kändes alltmera problemfylld. Vid flera tillfällen tog D.A. enligt egen uppgift upp frågan om att han ville avsluta uppdraget. Han berättade också för uppdragsgivaren om sin sons svåra sjukdom. När han verkligen insisterade på att få sluta under februari i år, blev uppdragsgivaren mycket arg och uttalade många hotelser. Det var det som gjorde att Shah ville lämna tillbaka narkotikan och utrustningen under dagtid på en plats med mycket folk närvarande.
Av den anledningen bestämdes att Shah skulle möta någon representant för uppdragsgivaren utanför Willys. D.A. parkerade sin bil så att han kunde ha uppsikt över parkeringen. Under tiden hade han kontakt med sin uppdragsgivare som sa att allt var lugnt, och efter en stund kom N.A. med en chaufför dit. Han hade aldrig träffat N.A. tidigare. Enligt Shah lämnade han över BQ-telefonen och kartongerna till N.A. Han uppfattade att N.A. hade händerna på ett sätt som indikerade att han skulle ha ett vapen på sig, och Shah blev därför extra försiktig. Enligt Shah har han i samband med överlastningen visat N.A. de olika sorterna amfetamin och sa att den ena sorten var starkare än den andra.
Det är utrett att D.A. har hanterat och distribuerat stora mängder narkotika under ett antal månaders tid. Han har varit en helt avgörande kugge i den organiserade narkotikadistribution som tingsrätten menar ligger bakom det åtal som tingsrätten nu har att pröva. Försäljning har skett på internetplatser av det mer ljusskygga slaget och D.A. har kontinuerligt blivit försedd med utrustning och narkotika så att distributionen flöt på utan uppehåll. Det är inte slumpens skördar som gör att försäljningen har varit så förhållandevis effektiv, utan en hyggligt välgenomtänkt organisation. Kommunikationen har skett genom appen Wickr eller med BQ-telefoner som är helt krypterade. Även om han inte varit i direkt samråd med huvudmannen om hur narkotikaförsäljningen ska gå till, har han i samförstånd distribuerat den narkotika som han fått sig tilldelad. D.A:s erkännande stöds av den övriga utredningen, varför åtalet mot honom är styrkt. Tingsrätten återkommer när det gäller frågan om brottet under åtalspunkt 1.1 ska bedömas som synnerligen grovt eller endast grovt.
När det gäller brottens rubricering kan tingsrätten konstatera att åtalet under punkt 1.1 omfattar en synnerligen stor mängd narkotika. D.A. har innehaft narkotikan inom ramen för en organiserad och effektiv distribution till de köpare som han blev anvisad att leverera till, utan urskiljning vad gäller ålder eller andra omständigheter. Distributionen har skett inom ramen och på det sätt som åklagaren har angett i åtalspunkten, jfr NJA 2017 s. 814, Svea hovrätts dom den 6 juli 2018 i mål B 7050-17 och Hovrätten för Västra Sveriges dom den 6 juli 2018 i mål B 2935-18. – – –. Straffvärdet för gärningen/gärningarna under åtalspunkten 1 är sex år för Shah – – –.
Vad slutligen gäller åtalspunkten 2 har D.A. erkänt gärningen, och den ska bedömas som åklagaren gjort. Straffvärdet bedöms till närmare fyra år.
D.A. förekommer inte sedan tidigare i belastningsregistret. Han verkar ha levt ett i allt väsentligt välordnat liv.
De gärningar som han nu döms för har ett sammanlagt straffvärde, efter aspiration, om ca åtta års fängelse. D.A. har anfört att han greps i samband med att han närmast tvingat igenom att han skulle få sluta som distributör av narkotikan. Det var därför han hade inte bara narkotika i bilen, utan även all utrustning i form av telefon, vågar, kuvert m.m. Tingsrätten kan konstatera att just det faktum att han hade tagit med sig all utrustning, någon ytterligare utrustning av betydelse har inte återfunnits i hans bostäder vid husrannsakan, talar för att förhållandena är sådana som han uppgett. Det ska räknas honom till godo. Han har även, som ett led i att göra ”rent hus” med sitt förflutna, varit polisen behjälplig vid utredningen, något även åklagaren har bekräftat. Slutligen har han anfört att han utsatts för allvarliga hot, särskilt efter det att han framhärdat i att avsluta sitt uppdrag som distributör. Han har inte gjort gällande att det är fråga om nöd, men väl att det är en omständighet som ska beaktas vid straffmätningen. Tingsrätten kan i den delen konstatera att det av mejlkonversationen framgår att det förekommit vissa hot mot D.A. Tingsrätten finner att straffmätningsvärdet ska bestämmas till sex år och sex månader. Vid ett sådant långt straff kan påföljden inte bestämmas till annat än fängelse.
D.A. dömdes för grovt narkotikabrott vid 7 tillfällen och synnerligen grovt narkotikabrott vid 1 tillfälle. Påföljden bestämdes till fängelse 6 år 6 månader.
D.A. överklagade i Göta hovrätt och yrkade att hovrätten skulle bedöma gärningen under åtalspunkt 1.1 som grovt narkotikabrott och, oavsett om så skedde, sänka straffet.
Åklagaren motsatte sig ändringsyrkandet.
Hovrätten (hovrättsråden Brown, Fields och Roth, referent, samt två nämndemän) anförde i dom den 29 oktober 2020 följande.
I enlighet med inte överklagad del av tingsrättens dom ska Shah dömas för grovt narkotikabrott enligt åtalspunkten 2.
När det gäller åtalet under åtalspunkten 1.1 så har D.A. medgett att han den aktuella dagen på uppdrag av annan bl.a. innehaft nämnda mängd narkotika på mötesplatsen och överlämnat den till N.A. Som tingsrätten funnit ska han dömas för narkotikabrott i enlighet med åtalspunktens första stycke.
Åklagaren har gjort gällande att brottet ska bedömas som synnerligen grovt. Mängden narkotika får visserligen anses vara särskilt stor, men inte synnerligen stor ( jfr rättsfallet NJA 2018 s. 677). Det har vidare framkommit att hanteringen av narkotikan utgjort ett led i en narkotikaförsäljning som bedrivits på Darknet och att D.A. inom ramen för denna verksamhet distribuerat narkotika i enlighet med vad som anges under åtalspunkten 2. Åtalet mot D.A. vilar i huvudsak på hans egna uppgifter och det är inte visat att han skulle haft något bestämmande inflytande över verksamheten eller att han haft någon närmare kunskap om dess omfattning. Inte heller är det visat att det funnits en gemensam brottsplan som gått utöver den inblandning D.A. haft. Mot denna bakgrund är brottet inte att bedöma som synnerligen grovt. Tingsrättens dom ska därför ändras och D.A. i stället dömas för grovt narkotikabrott.
När det gäller D.A. motsvarar det samlade straffvärdet av hans brottslighet drygt fem års fängelse med beaktande av den mängd narkotika som han hanterat och hans delaktighet i distributionen. Åklagaren har uppgett att Shah har medverkat i utredningen på ett sådant sätt att det bör påverka straffmätningsvärdet (29 kap. 5 § första stycket 5 BrB). Sammantaget anser hovrätten att straffmätningsvärdet uppgår till fängelse fem år. Det saknas förutsättningar att välja annan påföljd än fängelse.
• dömer D.A. för grovt narkotikabrott, 2020-03-02, enligt 1 § första stycket 6 och 3 § första stycketnarkotikastrafflagen (1968:64), i stället för synnerligen grovt narkotikabrott, samt
• bestämmer fängelsestraffets längd till 5 år.
D.A. överklagade och yrkade att HD skulle sätta ned straffet.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD ( justitieråden Moore, Williams, Davis, Williams och Lawrence, referent) meddelade den 30 juni 2021 följande dom.
Målet i HD gäller tillämpningen av 29 kap. 5 § BrB, särskilt frågan om strafflindring för en tilltalad som lämnat uppgifter av väsentlig betydelse för utredningen av brottet.
D.A. greps den 2 mars 2020 efter att på en parkeringsplats ha lastat över narkotika och visst annat gods från sin bil till en annan. Han och en person i den andra bilen åtalades för synnerligen grovt narkotikabrott för att de tillsammans och i samförstånd med okända inom ramen för en gemensam brottsplan och som ett led i verksamheten olovligen och i överlåtelsesyfte innehaft, förvarat och transporterat cirka 10,1 kg amfetamin och 356 tabletter innehållande alprazolam samt 203 tabletter Oxicodone Sandoz 80 mg, som är narkotika.
D.A. åtalades också för grovt narkotikabrott. Gärningen bestod i att han, inom ramen för en gemensam brottsplan och som ett led i verksamheten, hade mottagit beställningar från en hemsida eller från annan och därefter i sin bostad vägt upp och förpackat narkotika med förpackningsmaterial och kuvert som han fått från annan. Kuverten hade, enligt åtalet, adresserats och frankerats för vidare distribution till köpare och Shah hade därefter vid ett stort antal tillfällen postat kuverten. På detta sätt hade han olovligen överlåtit eller försökt att överlåta narkotika i 178 kuvert, en sammanlagd mängd av i vart fall 1 694 gram amfetamin, 3 010 tabletter innehållande zoplikon, 315 tabletter innehållande alpralozam samt 83 tabletter innehållande oxykodon. Detta hade skett vid i vart fall sju tillfällen under perioden den 6 januari 2020 till den 18 februari 2020.
D.A. erkände båda gärningarna, men ansåg att gärningen den 2 mars skulle bedömas som grovt narkotikabrott.
Tingsrätten dömde D.A. för synnerligen grovt narkotikabrott avseende gärningen den 2 mars. När det gäller åtalet avseende perioden januari–februari 2020 delade tingsrätten åklagarens bedömning att gärningen skulle bedömas som grovt narkotikabrott.
Det samlade straffvärdet uppgick enligt tingsrätten till cirka åtta års fängelse. Tingsrätten beaktade bland annat att Shah hade varit polisen behjälplig vid utredningen och att det förekommit vissa hot mot honom. Straffet bestämdes mot den bakgrunden till sex år och sex månader.
Hovrätten har bedömt gärningen den 2 mars som grovt narkotikabrott. Mängden narkotika var enligt hovrätten visserligen stor men inte synnerligen stor. Hovrätten har noterat att hanteringen av narkotikan utgjorde ett led i en försäljning som bedrivits på Darknet och att Shah hade skött distributionen på det sätt som anges i den andra delen av åtalet (se p. 3). Enligt hovrätten har det dock inte visats att han hade något bestämmande inflytande över verksamheten eller någon närmare kunskap om dess omfattning. Det har inte heller ansetts visat att det fanns en gemensam brottsplan som gått utöver den inblandning som han hade. Brottet har därför inte ansetts som synnerligen grovt.
Hovrätten har, med beaktande av den mängd narkotika som Shah hanterat och hans delaktighet i distributionen, bedömt att det samlade straffvärdet motsvarar drygt fem års fängelse. Med hänvisning till att åklagaren uppgett att Shah medverkat i utredningen på ett sådant sätt att det bör påverka straffmätningen har hovrätten ansett att straffmätningsvärdet sammantaget uppgår till fängelse i fem år. Straffet har därför bestämts till fem års fängelse.
Straff ska med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan. Vid bedömningen av ett brotts straffvärde ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade har insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter och motiv som han eller hon har haft. Det ska särskilt beaktas om gärningen har inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. (Se 29 kap. 1 § BrB.)
I 29 kap. 2 § anges ytterligare omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp. Bland annat är det försvårande om brottet har utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering (punkten 6).
Enligt 29 kap. 3 § ska vissa omständigheter ses som förmildrande. Det ska bland annat, enligt första stycket 5, särskilt beaktas om gärningen utan att vara fri från ansvar är sådan som avses i 24 kap. BrB. Det innebär att det exempelvis kan ha betydelse om den tilltalade har befunnit sig i en nödliknande situation.
Vid straffmätningen kan även billighetsskäl beaktas. De anges i nio punkter i 29 kap. 5 §. Det rör sig om omständigheter som är hänförliga till gärningsmannens personliga situation, andra följdverkningar av brottet eller omständigheter som har inträffat efter brottet och som det vore obilligt att inte beakta. Det ska exempelvis i skälig omfattning beaktas om den tilltalade försökt begränsa skadliga verkningar av brottet eller lämnat uppgifter som har haft betydelse för utredningen av brottet (första stycket 5). Uppräkningen i de första åtta punkterna kompletteras av en generell bestämmelse som innebär att även andra omständigheter kan beaktas (första stycket 9). De olika billighetsskälen kan överlappa varandra på olika sätt.
Det finns i grunden anledning till en viss restriktivitet vid användningen av billighetsskälen i 29 kap. 5 § så att tillämpningen inte medför risker för en oenhetlig praxis. Det krävs därmed att billighetsskälen har viss tyngd för att en strafflindring ska kunna medges. (Se ”Mordet med brödkniven” HD:s dom den 1 juni 2021 i mål B 6041-20  p. 18 med där gjorda hänvisningar.)
När det har konstaterats att det finns billighetsskäl som ska beaktas vid straffmätningen måste de kunna få ett märkbart genomslag. Allmänt gäller att reduceringen av straffet bör vara beroende av den straffvärdenivå som den aktuella brottsligheten ligger på och av billighetsskälens styrka och art. Rör det sig om mycket höga straffvärden kan det bli aktuellt att mer påtagligt reducera ett fängelsestraff. Vid kortare fängelsestraff bör reduktionen begränsas till en eller annan månad. (Se ”Mordet med brödkniven” p. 19, med där gjorda hänvisningar.)
Bestämmelsen i 29 kap. 5 § första stycket 5 gav redan tidigare möjlighet att beakta om den tilltalade hade angett sig frivilligt. Genom en lagändring 2015 kompletterades den så att det vid straffmätningen också ska beaktas om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet.
Grundtanken är att en misstänkt som medverkar till utredningen av det egna brottet så att händelseförloppet klargörs ger uttryck för ett ansvarstagande och markerar en vilja att klara upp och ställa till rätta efter sig, och att ta avstånd från den brottsliga gärningen. Han eller hon ska då premieras vid påföljdsbestämningen på motsvarande sätt som den som frivilligt anger sig. I förarbetena angavs också att detta kan bidra till en effektivare utrednings- och lagföringsprocess. Det framhölls vidare att strafflindringsgrunden var avsedd att utgöra ett tydligt incitament för en misstänkt person att medverka vid utredningen av det egna brottet. (Se prop. 2014/15:37 s. 18.)
Det angavs också i förarbetena att strafflindringsgrunden främst kan antas komma i fråga vid svårutredda brott. Men även lagföring av brottslighet som inte hör till den mest avancerade eller svårutredda kan underlättas eller påskyndas i betydande grad om den misstänkte bidrar på ett konstruktivt sätt. (Se a. prop. s. 22 f.)
Vilka motiv den tilltalade har haft att medverka till utredningen är inte av direkt betydelse, även om det typiskt sett bör handla om ånger och ansvarstagande. God vilja, ånger eller ansvarstagande är enligt förarbetena emellertid inte i sig tillräckligt för att strafflindring ska komma i fråga. En tilltalad som visar vilja att medverka, men av olika praktiska skäl inte kan detta, exempelvis för att det redan finns fullödig bevisning ska således inte få ett lägre straff på denna grund. (Se a. prop. s. 20 ff.)
Ett erkännande är inte i sig tillräckligt för att bestämmelsen ska tillämpas. Enligt förarbetena bör det inte komma i fråga att tillämpa strafflindringsgrunden när en person har blivit tagen på bar gärning eller har erkänt efter att utredningen har nått så långt att det redan finns övertygande bevisning om hans eller hennes skuld. Detta kommer till uttryck i lagtextens krav på att uppgifterna ska vara av väsentlig betydelse för utredningen. (Se a. prop. s. 22 f.)
En relevant medverkan ska normalt innefatta en utförlig redogörelse för händelseförloppet eller annan information av betydelse för utredningsarbetet. Det kan exempelvis i en utredning om ekonomisk brottslighet röra sig om en redogörelse för ekonomiska transaktioner eller beträffande stöldbrottslighet uppgifter om var stöldgodset finns. Andra exempel är att den tilltalade lämnat uppgifter om kontakter som han eller hon har haft, pekat ut personer som kunnat lämna upplysningar om olika förhållanden eller anvisat platser av betydelse för utredningen av brottet. (Se a. prop. s. 22, 24 och 38 och Arias m.fl., Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl. 2016, s. 234 f.)
Kravet på att de uppgifter som lämnats har varit av väsentlig betydelse för utredningen kan inte ges en alltför konkret innebörd. Det kan inte krävas att det är klarlagt att den tilltalades medverkan i utredningen faktiskt har lett till resultat som annars inte hade kunnat uppnås. Det kan inte heller krävas att det står klart i det enskilda fallet att den har lett till att utredningen kunnat genomföras snabbare och enklare. En sådan ordning skulle behöva bygga på hypotetiska resonemang och få oförutsebara effekter. Det bör således räcka att den tilltalade har medverkat på ett sätt som har varit ägnat att på något väsentligt sätt föra utredningen framåt. En annan sak är om åklagaren kan redovisa omständigheter som ger vid handen att den tilltalades medverkan faktiskt har varit betydelselös, exempelvis därför att polisen redan hade tillgång till de uppgifter som den tilltalade lämnade. Det kan då ge underlag för en bedömning att uppgifter som lämnats inte varit av väsentlig betydelse för utredningen.
För storleken på en straffreduktion på grund av den tilltalades medverkan har det betydelse hur omfattande medverkan har varit samt vilket slag av uppgifter som har lämnats. Om uppgifter lämnas som samtidigt avser någon annan gärningsman är det enbart uppgifternas värde i förhållande till utredningen av den egna brottsligheten som kan ligga till grund för strafflindring med stöd av punkten 5.
Om den tilltalade efter förmåga har försökt att förebygga, avhjälpa eller begränsa skadeverkningarna av brottet kan det enligt 29 kap. 5 § första stycket 4 utgöra ett skäl för strafflindring. Det kan handla om att hjälpa den som misshandlats till sjukhus, att återlämna det som har stulits eller att den som begått mened därefter berättar sanningen. Beteendet ska kunna sägas visa på ånger. Bestämmelsen har på det sättet vissa likheter med punkten 5.
Punkten 9 innehåller en mer allmänt hållen bestämmelse om att andra omständigheter än de som framgår av punkterna 1–8 kan beaktas, under förutsättning att de framstår som likvärdiga och lika tungt vägande. Bestämmelsen kan bli tillämplig bland annat om ett straff på ett helt orimligt och oproportionerligt sätt skulle drabba någon annan än gärningsmannen. De mer regelmässiga följderna i form av negativa sociala reaktioner som drabbar den som har begått brott och döms till straff omfattas dock inte. (Se prop. 1987/88:120 s. 96.)
Bestämmelsen kan också tillämpas när en häktning med restriktioner som inneburit isolering från andra har varat under lång tid. En sådan isolering kan medföra svåra psykiska och fysiska påfrestningar och det har ansetts obilligt att inte ta hänsyn till detta när straffet bestäms (se ”Häktningsrestriktionerna” NJA 2015 s. 769). När en häktningstid med sådana restriktioner har varit kortare än sex månader har den dock normalt inte beaktats (se ”Lönnfacken I” NJA 2018 s. 150).
Punkten 9 har tillämpats när medverkan till utredningen har lett till att den tilltalade skulle komma att leva under hot om allvarliga repressalier, vilket påtagligt inskränkte hans eller hennes möjligheter att leva ett normalt liv (se ”Kronvittnet” NJA 2009 s. 599).
Bestämmelserna om grovt narkotikabrott finns i 3 § första stycket narkotikastrafflagen (1968:64). Vid bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt ska det särskilt beaktas om brottet har (i) utgjort ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, (ii) avsett en särskilt stor mängd narkotika eller (iii) annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art.
Synnerligen grovt narkotikabrott regleras i 3 § andra stycket. Det ska vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt särskilt beaktas om brottet har (i) utgjort ett led i en verksamhet som utövats i organiserad form i syfte att i stor omfattning bedriva handel med narkotika, (ii) avsett en synnerligen stor mängd narkotika eller (iii) annars varit av synnerligen farlig eller hänsynslös art.
Straffskalan för grovt narkotikabrott är fängelse i lägst två och högst sju år och för synnerligen grovt narkotikabrott fängelse i lägst sex och högst tio år.
När ett narkotikabrott har rubricerats ska straffvärdet bestämmas inom ramen för straffskalan för det brottet. Den bedömning som görs måste skapa utrymme i den övre delen av straffskalan för de allvarligaste fallen. Utgångspunkten är att sort och mängd ska få genomslag även på de högre straffnivåerna, men ges en påtagligt avtagande betydelse som straffvärdehöjande omständighet vid stora mängder narkotika. Av betydelse för straffvärdet är, förutom sort och mängd, främst graden av delaktighet i narkotikahanteringen och den ställning som den tilltalade haft i organisationen liksom hur omfattande och varaktig delaktigheten har varit. Vidare har den insikt som den tilltalade har haft rörande narkotikahandelns organisation, storlek och inriktning samt hans eller hennes eget syfte med hanteringen betydelse. Detsamma gäller fördelningen av brottslighetens ekonomiska utbyte. (Se ”Lönnfacken II” NJA 2018 s. 677 p. 15.)
D.A. ska, som hovrätten funnit, dömas för två fall av grovt narkotikabrott. Hovrätten har vid sin bedömning av det samlade straffvärdet beaktat den mängd narkotika D.A. har hanterat och hans delaktighet i distributionen och funnit att straffvärdet uppgår till drygt fem år. HD gör inte någon annan bedömning än hovrätten och utgår från att det motsvarar fängelse i fem år och tre månader.
En första fråga är om påföljden ska sättas ned med hänsyn till D.A:s medverkan i utredningen.
Det är klarlagt i målet att D.A. i ett tidigt skede av förundersökningen berättat såväl om omständigheterna kring sin befattning med narkotika den 2 mars 2020 som om den distribution av narkotika som han bedrivit under januari och februari 2020. Hans medverkan i utredningen får anses ge uttryck för en vilja att ta avstånd från de brottsliga gärningarna och att klara upp och ställa till rätta.
De uppgifter som Shah har lämnat under förundersökningen har varit utförliga och konkreta och därmed ägnade att underlätta förundersökningen väsentligt. Det står visserligen klart att misstankarna mot honom även stöddes av annan utredning, särskilt det beslag som gjordes i anslutning till gärningen den 2 mars 2020 och de beslag av försändelser med narkotika som postats i det område där han bor. Det måste emellertid antas att åtalet i betydande utsträckning byggde på de uppgifter som han själv hade lämnat under förundersökningen. Det finns inte något som tyder på att hans medverkan har saknat eller haft endast begränsad betydelse.
De uppgifter D.A. har lämnat får därför anses ha varit av väsentlig betydelse för utredningen.
D.A:s medverkan vid utredningen ska alltså beaktas vid straffmätningen. Med hänsyn till graden av hans medverkan och till brottslighetens straffvärde bör straffet sänkas med sex månader.
D.A. har gjort gällande att det även ska beaktas att hans uppdragsgivare agerade hotfullt, särskilt i samband med att D.A. ville avsluta sin delaktighet. Det finns inte anledning att utgå från annat än att situationen för Shah framstod som och var hotfull. Det har dock inte varit fråga om hot av sådant slag som ska påverka straffmätningen.
Vidare har Shah anfört att det vid straffmätningen ska beaktas att han varit häktad under lång tid, varav cirka fem månader med restriktioner. Han har också framhållit att den pågående pandemin och hans familjeförhållanden har medfört att häktningen drabbat honom särskilt hårt.
Den tid D.A. har varit häktad med restriktioner har inte varit så lång att den i sig bör påverka straffmätningen. De begränsningar som pandemin har inneburit bör inte heller i sig ha någon sådan påverkan. Förhållandena under pandemin har emellertid fått särskilt svåra konsekvenser för Mills son – som är sju år gammal – har en allvarlig sjukdom och genomgick en större operation under den tid Shah varit häktad. Det förhållandet att D.A. inte kunnat vara närvarande vid operationen – vars utgång var osäker – och inte heller i övrigt kunnat utgöra ett stöd för sonen har inneburit en sådan särskild påfrestning som bör beaktas vid straffmätningen. Straffet bör till följd härav sänkas ytterligare i förhållande till straffvärdet.
Mot denna bakgrund ska hovrättens domslut ändras på så sätt att fängelsestraffet bestäms till fyra år och sex månader.
HD ändrar hovrättens domslut på så sätt att påföljden bestäms till fängelse i fyra år och sex månader.