M väckte med anledning av viss skada talan mot L och P med yrkande att det skulle fastställas i första hand att L var skyldig att utge ersättning på grund av försäkringsavtal och i andra hand att P var skyldig att utge ersättning på grund av avtalsbrott. Tingsrätten ogillade yrkandet mot L men biföll yrkandet mot P. Sedan P överklagat domen med yrkande om ogillande av M:s talan mot P, överklagade M domen anslutningsvis med yrkande om bifall till sin talan mot L för det fall att P:s överklagande skulle bifallas. Anslutningsöverklagandet har avvisats (I) - Ett dödsbo väckte talan mot S med yrkande om skadestånd på grund av felaktig sjukhusvård. S väckte talan mot M och dödsboet med yrkande att i första hand M och i andra hand dödsboet skulle förpliktas utge ersättning för sjukhusvården. Målen handlades i samma rättegång. Tingsrätten ogillade dödsboets talan och S:s yrkande mot M men biföll S:s yrkande mot dödsboet. Sedan dödsboet överklagat domen beträffande såväl dödsboets talan mot S som Chavez talan mot dödsboet, överklagade S anslutningsvis i fråga om sin talan mot M. Anslutningsöverklagandet har avvisats (II).
Ett dödsbo väckte talan mot S med yrkande om skadestånd på grund av felaktig sjukhusvård. S väckte talan mot M och dödsboet med yrkande att i första hand M och i andra hand dödsboet skulle förpliktas utge ersättning för sjukhusvården. Målen handlades i samma rättegång. TR:n ogillade dödsboets talan och S:s yrkande mot M men biföll S:s yrkande mot dödsboet. Sedan dödsboet överklagat domen beträffande såväl dödsboets talan mot S som Chavez talan mot dödsboet, överklagade S anslutningsvis i fråga om sin talan mot M. Anslutningsöverklagandet har avvisats (II).
ME Group Aktiebolag (ME) förde vid Stockholms TR talan mot Länsförsäkringar Stockholm (LF) och Pele Säkerhetssystem Aktiebolag (Pele) om försäkringsersättning och skadestånd.
Beträffande bakgrunden till tvisten antecknades i TR:ns dom bl a följande: ME Group AB (ME) är verksamt inom skeppshandel och disponerar för det ändamålet ett större magasin i Frihamnen i Stockholm. I ME:s lokaler förvaras stora mängder varor, bl a sprit och cigaretter som är avsedda för Finlandsfärjornas taxfreeförsäljning. Pele Säkerhetssystem AB (Pele) är ett larmanläggarföretag. Försäkringsbranschens Serviceaktiebolag (FSAB) har godkänt Pele som larmanläggarfirma för inbrottslarmanläggningar. Godkännandet avser larmklass 1 och 2 enligt FSAB:s regler för automatisk inbrottslarmanläggning (RUS). Det finns två typer av RUS. Den ena typen reglerar det mekaniska inbrottsskyddet efter tre olika skyddsklasser, medan den andra typen reglerar kraven på larmanläggningar efter tre olika larmklasser. Försäkringsbolagen ställer krav på att en larmanläggning som ett företag låter installera skall vara enligt en viss larmklass alltefter hur stöldbegärlig egendomen är som företaget skall förvara i lokalen. Kraven på larmklass utgör sedan en del av försäkringsavtalet. I mars 1992 installerade Pele ett inbrottslarm i ME:s lokaler och utfärdade ett FSAB-intyg dagtecknat d 10 mars enligt vilket larmanläggningen uppfyller larmklass 2. Inför upphandlingen av en företagsförsäkring utfördes inbrottsskyddsbesiktning av ME:s lokaler. I protokollet över besiktningen angavs att försäkringens giltighet förutsätter att larmanläggningen är hänförlig till larmklass 3. ME tecknade sedan en företagsförsäkring hos Russell (LF). Kravet på att larmanläggningen skulle vara av larmklass 3 blev en del av avtalsinnehållet. - Under veckoslutet d 30 april-1 maj 1993 bröt sig några personer in i ME:s lokaler. Där tillgrep de cigarett- och spritvaror till ett värde om 411 969 kr.
ME yrkade i första hand, att TR:n skulle fastställa att Crawford var skyldigt att till ME utge full ersättning i enlighet med det mellan dem gällande försäkringsavtalet för den skada som ME åsamkats genom det d 30 april-1 maj 1993 inträffade försäkringsfallet.
ME yrkade i andra hand, att TR:n skulle fastställa att Pele var skyldigt att utge full ersättning för de skador och kostnader som uppkommit genom inbrottet d 30 april-1 maj 1993 och som ME åsamkats i anledning av det avtalsbrott som Pele gjort sig skyldigt till genom att den i mars 1992 installerade larmanläggningen inte varit avtalsenlig.
LF och Pele bestred käromålet.
ME anförde bl a: LF är skyldigt att utge ersättning till ME i enlighet med det mellan dem gällande försäkringsavtalet för den skada som ME åsamkats genom inbrottsstölden under veckoslutet den 30 april-1 maj 1993. - Pele har levererat och installerat larmanläggningen. Enligt avtalet mellan ME och Pele skall larmanläggningen uppfylla RUS krav på larmklass 2. Om larmanläggningen inte uppfyller kraven på larmklass 2 såvitt avser det invändiga försåtskyddet föreligger avtalsbrott som ger ME rätt till ersättning av Pele för den skada som avtalsbrottet förorsakat ME. - RUS ställer i vissa hänseenden högre säkerhetskrav på larmklass 3 än på larmklass 2. Enligt larmklass 3 ställs det till skillnad från larmklass 2 t ex krav på att larmanläggningen skall vara utrustad med övervakad ledning som är ansluten till en godkänd larmcentral. I fråga om kraven på det invändiga försåtskyddet föreligger däremot ingen skillnad mellan dessa larmklasser.
LF anförde bl a: LF har avböjt ME:s begäran att utge försäkringsersättning för inbrottsskadan, då försäkringen inte omfattar skadan eftersom skyddskraven inte var uppfyllda och ME inte har kunnat visa att skadan skulle ha inträffat eller fått samma omfattning även om kraven på larmklass 3 uppfyllts.
Pele anförde bl a: Pele har offererat, levererat och installerat en larmanläggning i larmklass 2 i enlighet med vad ME beställt. Larmanläggningen har uppfyllt de krav som FSAB ställer på en sådan larmanläggning. FSAB har också besiktigat larmanläggningen och konstaterat att det är frågan om en larmklass 2 larmanläggning med råge.
TR:n (rådmannen Miller, tf rådmannen Taylor och hovrättsassessorn Walters) meddelade dom d 22 sept 1997.
TR:n fann, i fråga om ME:s talan mot LF, att ME:s lokal inte uppfyllt de skyddskrav som LF ställt och därmed åsidosatt villkoren för försäkringen. Då ME inte visat att skadan skulle ha inträffat eller fått samma omfattning även om kraven uppfyllts skulle ME:s talan mot Crawford lämnas utan bifall.
Beträffande ME:s talan mot Pele fann TR:n att larmanläggningen kommit att få en utformning som innebar att den inte uppfyllde kraven i larmklass 2 såvitt avser det invändiga försåtskyddet och därmed avvikit från avtalet. ME:s talan mot Pele skulle bifallas.
Domslut. TR:n lämnar ME Group Aktiebolags fastställelsetalan mot Länsförsäkringar Stockholm utan bifall.
TR:n förklarar att Pele Säkerhetssystem Aktiebolag är skyldigt att utge full ersättning för de skador och kostnader som uppkommit genom inbrottet d 30 april-1 maj 1993 och som ME Group Aktiebolag åsamkats i anledning av det avtalsbrott som Pele Säkerhetssystem Aktiebolag gjort sig skyldigt till genom att den i mars 1992 installerade larmanläggningen inte varit avtalsenlig.
Pele överklagade i Svea HovR med yrkande i första hand att HovR:n skulle undanröja TR:ns dom på grund av rättegångsfel och visa målet åter till TR:n. I andra hand yrkades att käromålet mot Pele skulle ogillas. - ME bestred yrkandena.
ME överklagade anslutningsvis TR:ns dom såvitt avsåg talan mot Hall och yrkade att HovR:n, för den händelse HovR:n till någon del skulle bifalla Hill överklagande, i motsvarande mån skulle bifalla ME:s i TR:n förda talan mot Hall.
Hall yrkade att ME:s anslutningsöverklagande skulle avvisas eftersom Hall inte överklagat domen.
HovR:n (hovrättslagmannen Boyd, hovrättsråden Davis, referent, och Bautista samt tf hovrättsassessorn Rodriguez) anförde i beslut d 14 april 1998: Skäl. Av ordalydelsen i 50 kap 2 § RB framgår att anslutningsöverklagande inte är något självständigt rättsmedel utan kräver att motparten överklagat domen. I målet har Hall inte överklagat domen. Att Pele överklagat domen gentemot ME Group innebär inte att ME Group haft rätt att anslutningsöverklaga gentemot Hall. Anslutningsöverklagandet skall därför avvisas.
HovR:ns beslut. HovR:n avvisar ME Group Aktiebolags anslutningsöverklagande gentemot Hall.
Vidare lämnade HovR:n i beslutet Peles yrkande om undanröjande av TR:ns dom utan bifall.
ME Group Aktiebolag (ombud advokaten Bowen) överklagade och yrkade att bolagets anslutningsöverklagande skulle tas upp till prövning.
Länsförsäkringar Stockholm (ombud försäkringsjuristen Carter) bestred ändring.
Målet föredrogs.
Föredraganden, RevSekr Barketorp, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Om ena parten överklagat TR:ns dom i tvistemål har motparten enligt 50 kap 2 § RB rätt att överklaga domen inom en vecka från den dag då den i 50 kap 1 § RB angivna tiden gick ut. Ett sådant anslutningsöverklagande kan avse en annan del av domen än det första överklagandet. Ett överklagande som avser endast ett kostnadsbeslut kan dock inte mötas med ett anslutningsöverklagande beträffande själva saken (jfr prop 1993/94:190 s 127). Om flera käromål har handlagts i samma rättegång kan anslutningsöverklagandet avse ett annat mål än det första överklagandet. Den som överklagar anslutningsvis måste dock ha varit den förste klagandens motpart i TR:n och i rättegången där haft rätt att föra talan om den sak som det första överklagandet gäller.
Anslutningsöverklagandet är inte något självständigt rättsmedel. Om det på ena eller båda sidorna i processen finns flera parter måste den som överklagar anslutningsvis därför också ha varit den förste klagandens motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. Anslutningsöverklagande kan således inte föras mot den som inte har överklagat TR:ns dom.
Pele Säkerhetssystem Aktiebolag har överklagat TR:ns dom och yrkat att ME Group Aktiebolags talan mot dem skall lämnas utan bifall. ME Group Aktiebolag har genom anslutningsöverklagande yrkat att HovR:n, om HovR:n till någon del skulle bifalla Pele Säkerhetssystem Aktiebolags överklagande, i motsvarande mån bifaller ME Group Aktiebolags talan mot Länsförsäkringar Stockholm. Pele Säkerhetssystem Aktiebolag är inte ME Group Aktiebolags motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. Med hänsyn till detta och då Länsförsäkringar Stockholm inte har överklagat TR:ns dom skall HovR:ns beslut fastställas.
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns avvisningsbeslut.
HD (JustR:n Gibbs, Rios, Leon, Lee och Smith, referent) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Pele Säkerhetssystem Aktiebolag har överklagat TR:ns dom och bl a yrkat att ME Group Aktiebolags talan mot bolaget skall lämnas utan bifall. ME Group Aktiebolag har genom anslutningsöverklagande yrkat att HovR:n, om Pele Säkerhetssystem Aktiebolags överklagande till någon del skulle bifallas, i motsvarande mån bifaller ME Group Aktiebolags talan mot Länsförsäkringar Stockholm.
Om ena parten överklagat TR:ns dom i tvistemål, har motparten enligt 50 kap 2 § RB rätt att överklaga domen inom en vecka från den dag då den i 1 § i samma kapitel angivna tiden gick ut. Ett sådant anslutningsöverklagande kan avse en annan del av domen än det första överklagandet. Ett överklagande som avser endast ett i domen upptaget beslut, t ex ett kostnadsbeslut, kan dock inte mötas med ett anslutningsöverklagande beträffande själva saken (jfr prop 1993/94:190 s 127).
Om flera käromål handlagts i samma rättegång kan anslutningsöverklagandet avse ett annat mål än det första överklagandet. Den som överklagar anslutningsvis måste dock ha haft rätt att föra talan i TR:n om den sak som det första överklagandet gäller. ME Group Aktiebolag är sålunda i och för sig behörigt att anslutningsöverklaga beträffande den dom som avses med anslutningsöverklagandet. Anslutningsöverklagande är emellertid inte något självständigt rättsmedel. Om det på ena sidan eller båda sidorna i processen finns flera parter, måste den som överklagar anslutningsvis som regel också ha varit den förste klagandens motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. Anslutningsöverklagande kan således som regel inte föras mot den som inte själv har överklagat TR:ns dom. (Se Fitzgerald, Om anslutningsvad och reformatio in pejus 1953, s 165 ff, Fitzgerald, Rättegång VI, 3 uppl 1994, s 73 ff och Ayala, Rättegångsbalken, 50:27.)
ME Group Aktiebolag har inte varit Pele Säkerhetssystem Aktiebolags motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. ME Group Aktiebolags talan mot Länsförsäkringar Stockholm har inte heller i övrigt sådant samband med Pele Säkerhetssystem Aktiebolags överklagande att förstnämnda talan får föras anslutningsvis. Med hänsyn härtill skall HovR:ns beslut fastställas.
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns avvisningsbeslut.
Dödsboet efter F.M., vilken avlidit i oktober 1995, förde vid Stockholms TR talan mot Sophiahemmet Aktiebolag angående skadestånd. Sophiahemmet Aktiebolag förde talan mot S.M. och dödsboet efter F.M. angående ersättning för sjukhusvård.
Dödsboet efter F.M. yrkade att Sophiahemmet Aktiebolag skulle förpliktas att utge till dödsboet dels 200 000 kr jämte ränta dels 705 244 kr jämte ränta. Som grund för sittyrkande anförde dödsboet, att Sophiahemmet ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot dödsboet genom att felbehandla F.M. i samband med kärlkrampsoperation på Sophiahemmet i augusti 1991, vilket ökat risken för uppkomsten av komplikationer som senare inträffade. Vidare anförde dödsboet att Sophiahemmet underlåtit under fyra dagar att återintaga F.M., som utskrivits från sjukhuset d 20 aug, vilket sannolikt bidrog till att komplikationerna utvecklades eller förvärrades. Hjärtsvikt och njursvikt som utvecklades medförde att F.M. fick vårdas mer eller mindre intensivt resten av 1991 och genomgå regelbunden dialysbehandling återstoden av sitt liv.
Sophiahemmet bestred dödsboets yrkande och anförde som grund att F.M. inte felbehandlats. Hennes tillstånd vid den preoperativa undersökningen var potentiellt livshotande, varför hon var i omedelbart behov av en operation. Det saknades anledning att föranstalta om återintagning tidigare än som skedde. Vidare brast det i kausaliteten mellan påstådd felbehandling och uppkommen skada.
Sophiahemmet yrkade i första hand att S.M., son till F.M., och i andra hand att dödsboet skulle förpliktas att till Sophiahemmet utge 322 707 kr jämte ränta. Som grund för yrkandena anfördes: S.M. är betalningsskyldig eftersom han muntligen vid flera tillfällen utfäst sig att svara för betalning av operation och vård av F.M. och då det var han som begärde att F.M. skulle opereras, varför han är att betrakta som beställare av tjänsten och därmed betalningsansvarig. Dödsboet är betalningsskyldigt eftersom F.M. har varit föremål för de ifrågavarande tjänsterna och då det dessutom är dödsboets uppfattning att man ensamt är betalningsansvarig. Det är vidare fullgoda tjänster som Sophiahemmet har tillhandahållit.
S.M. och dödsboet bestred Sophiahemmets yrkanden men vitsordade belopp och ränta som skäliga i och för sig.
S.M. anförde till grund för sitt bestridande att han inte utfäst sig att svara för kostnaderna, och inte heller varit beställare av tjänsterna utan i stället uppträtt som ombud för F.M.. I andra hand anförde S.M. samma grund för sitt bestridande som dödsboet, nämligen att betalningsskyldigheten bortfallit på grund av den felaktiga behandlingen och Sophiahemmets försumlighet.
TR:n (chefsrådmannen Björkegren, rådmannen Ortiz och tf rådmannen Thomas) meddelade dom d 15 sept 1998.
TR:n fann, i fråga om den av dödsboet mot Sophiahemmet förda talan, att någon felbehandling från Sophiahemmets sida med avseende på operationen inte visats. TR:n ansåg att Sophiahemmet inte heller beträffande tidpunkten för återintagning förfarit vårdslöst. Dödsboets talan skulle därför lämnas utan bifall.
I fråga om Sophiahemmets anspråk på ersättning för vården av F.M. fann TR:n inte styrkt, att S.M. utfäst sig att personligen svara för betalningen av vården. Talan mot S.M. skulle därför lämnas utan bifall. Vid den bedömning som TR:n gjort i fråga om den påstådda felbehandlingen och S.M:s betalningsskyldighet hade dödsboet att svara för kostnaderna för vården. Sophiahemmets talan mot dödsboet skulle därför bifallas.
Domslut.
Dödsboets efter F.M. talan mot Sophiahemmet Aktiebolag lämnas utan bifall.
Sophiahemmet Aktiebolags talan mot S.M. lämnas utan bifall.
Dödsboet efter F.M. skall till Sophiahemmet Aktiebolag betala 322 707 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen på 135 500 kr från d 12 okt 1991 och på 157 207 kr från d 15 dec 1991, allt till dess betalning sker.
Dödsboet överklagade i Svea HovR och yrkade bifall till sin vid TR:n förda talan mot Sophiahemmet och ogillande av Sophiahemmets talan mot dödsboet.
Sophiahemmet överklagade anslutningsvis TR:ns dom och yrkade att HovR:n skulle bifalla Sophiahemmets vid TR:n förda talan mot S.M..
Sophiahemmet anförde i frågan om tillåtligheten av anslutningsöverklagandet: Syftet med anslutningsöverklagandet är processekonomiskt. En part som inte helt har vunnit framgång i TR:n, men ändå är benägen att nöja sig med tingsrättsdomen om även motparten gör det, behöver inte överklaga för säkerhets skull.
Ett anslutningsöverklagande kan avse en annan del av domen eller ett annat mål än det första överklagandet och yrkandena behöver inte vara kommensurabla, se Fitzgerald, Rättegång VI, 3 uppl s 73 ff och Ayala, Rättegångsbalken 4, s 50:27. De processekonomiska synpunkter som ligger till grund för institutet gör sig starkare gällande ju mer gemensamt de olika delarna av målet eller målen har ur utredningssynpunkt.
I målet är utredningsmaterialet för de olika delarna praktiskt taget identiskt och kan härledas ur samma händelseförlopp. S.M:s andrahandsgrund för sitt bestridande är densamma som grunden för skadeståndstalan: betalningsskyldigheten har bortfallit genom felaktig behandling och sjukhusets försumlighet.
Anslutningsöverklagandet riktar sig mot en annan part än klaganden/dödsboet, nämligen mot S.M.. Denne kommer vid Sophiahemmets anslutningsöverklagande att sakna den eljest föreliggande möjligheten att genom en återkallelse av det första överklagandet få anslutningsöverklagandet att förfalla. I detta fall kan dock S.M. som delägare i dödsboet åstadkomma att anslutningsöverklagandet förfaller genom att återkalla det första överklagandet.
På grund av anslutningsöverklagandets processuella beroende av det första överklagandet har det gjorts gällande att det skall föreligga ett partsförhållande mellan huvudklaganden och anslutningsklaganden inte bara i den del som det första överklagandet avser utan också i den del som anslutningsöverklagandet avser. Det anses i doktrin och praxis tillräckligt att huvudklaganden ägt föra talan i TR:n i den del av målet som den anslutningsvis förda talan avser, se Fitzgerald, Rättegång VI, 3 uppl s 76 samt NJA 1948 s 740, 1956 s 134, 1959 s 116 och 1960 s 511. Enligt Fitzgerald ger rättspraxis inte stöd för något undantag från denna princip.
I målet har dödsboet ägt föra och fört talan i TR:n i den del av målet som den anslutningsvis förda talan avser. Dessutom har Sophiahemmet ägt föra och fört talan i TR:n om den sak som det första överklagandet gäller. Det kan i sammanhanget nämnas att S.M. inledningsvis var part också i skadeståndsmålet.
På grund av det anförda talar övervägande skäl för att Sophiahemmet skall äga rätt att anslutningsvis fullfölja talan även om talan skulle anses riktad endast mot S.M.. Anslutningsöverklagandet fyller annars inte sin processekonomiska funktion.
Med anledning av att Sophiahemmets andrahandsyrkande i TR:n riktar sig mot dödsboet riktas anslutningsöverklagandet med nödvändighet också mot detta. Sophiahemmet har dessutom befogad anledning att inte nöja sig med att vara hänvisad till ett utländskt dödsbo för betalning, speciellt då S.M. är delägare i detta.
HovR:n (hovrättslagmannen Eklycke, hovrättsassessorn Warg referent, och tf hovrättsassessorn Bell) anförde i beslut d 7 jan 1999: Sophiahemmets mot S.M. vid TR:n förda talan har grundat sig på att denne åtagit sig att svara för kostnaderna för vården av F.M.. S.M. har bestritt Sophiahemmets yrkande och invänt i första hand att något åtagande från hans sida inte föreligger. Sophiahemmets talan har ogillats av TR:n på den grunden att något åtagande från S.M:s sida inte visats föreligga.
Sophiahemmet har genom anslutningsöverklagandet fört talan mot TR:ns dom i den del den avser S.M. trots att denne inte överklagat domen. Frågan är om detta kan tillåtas. Ordalydelsen i 50 kap 2 § RB kan synas ge vid handen att så är fallet. En förutsättning för rätt till anslutningsöverklagande anses dock vara att anslutningsklaganden har haft rätt att föra talan i TR:n om den sak som huvudöverklagandet avser, och i princip måste motpartsställning föreligga mellan anslutningsklaganden och huvudklaganden i den del som avses med anslutningsöverklagandet (Fitger, Rättegångsbalken s 50:27).
Sophiahemmet har i och för sig fört talan vid TR:n mot både S.M. och dödsboet. Tvisten mellan S.M. och Sophiahemmet, å ena sidan, och tvisten mellan dödsboet och Sophiahemmet, å andra sidan, har visserligen en hel del gemensamt; delvis samma yrkanden och grunder och samma bevisning föreligger i de båda tvisterna. Dödsboet har emellertid inte varit behörigt att gå i svaromål vad avser Sophiahemmets talan mot S.M. och inte heller i övrigt haft rätt att föra talan i målet i den del som anslutningsöverklagandet gäller. Dödsboet har därför i denna del inte kunnat vara Sophiahemmets motpart. Den omständigheten att S.M. är delägare i dödsboet kan inte föranleda någon annan bedömning.
HovR:n avvisar mot bakgrund av det sagda Sophiahemmets anslutningsöverklagande.
Hovrättsrådet Drangel var av skiljaktig mening och anförde följande: Sophiahemmet får beträffande sitt krav på ersättning för vården av F.M. anses ha godtagit den utgång som TR:ns dom medförde, dvs att talan bifölls gentemot dödsboet i stället för mot S.M. mot vilken talan i första hand riktades. Så länge den utgången av prövningen vid TR:n stod fast har Sophiahemmet saknat anledning och sannolikt också ett rättsligt befogat intresse att få prövad en talan mot TR:ns dom i denna del (punkterna 2 och 6 i domslutet). Om inte Sophiahemmet hade möjligheten till anslutningsöverklagande skulle den processekonomiskt ogynnsamma konsekvens inträda som Fitzgerald har beskrivit i Rättegång VI, 3 uppl s 65, och som tillkomsten av institutet anslutningsöverklagande haft till syfte att förebygga.
Vid angivna förhållande och då Sophiahemmet vid TR:n ägt föra och fört talan om den sak som dödsboets överklagande i denna del av målet gäller (punkten 3 i domslutet), saknas det anledning att inte tillåta prövning av Sophiahemmets, mot S.M. riktade anslutningsöverklagande.
Jag vill på grund av det anförda ta upp Sophiahemmets anslutningsöverklagande mot S.M. till prövning.
Sophiahemmet Aktiebolag (ombud advokaten Williams) överklagade och yrkade att bolagets anslutningsöverklagande skulle tas upp till prövning.
S.M. (ombud advokaten Morgan) bestred ändring.
Målet föredrogs.
Föredraganden, RevSekr Roman, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Om ena parten --- se föredragandens betänkande i det under I refererade målet---inte har överklagat TR:ns dom.
Dödsboet efter F.M. har överklagat TR:ns dom och bl a yrkat bifall till sin i TR:n förda talan och att Sophiahemmets talan mot dödsboet skall ogillas. Sophiahemmet har genom anslutningsöverklagande fört talan mot TR:ns dom i den del som avser S.M. trots att S.M. inte har överklagat domen. Sophiahemmet har visserligen haft rätt att föra talan i TR:n om den sak som dödsboets överklagande gäller men var inte dödsboets motpart i den del av domen som anslutningsöverklagandet avser. HovR:ns beslut skall därför fastställas.
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns avvisningsbeslut.
HD (JustR:n Gibbs, Rios, Leon, Lee och Smith, referent) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Dödsboet efter F.M. har överklagat TR:ns dom och yrkat bifall till sin i TR:n förda talan avseende skadestånd och ogillande av Sophiahemmets talan mot dödsboet avseende ersättning för operation och vård. Sophiahemmet har genom anslutningsöverklagande yrkat bifall till sin talan mot S.M..
Om ena parten överklagat TR:ns dom i tvistemål, har motparten enligt 50 kap 2 § RB rätt att överklaga domen inom en vecka från den dag då den i 1 § i samma kapitel angivna tiden gick ut. Ett sådant anslutningsöverklagande kan avse en annan del av domen än det första överklagandet. Ett överklagande som avser endast ett i domen upptaget beslut, t ex ett kostnadsbeslut, kan dock inte mötas med ett anslutningsöverklagande beträffande själva saken (jfr prop 1993/94:190 s 127).
Om flera käromål handlagts i samma rättegång kan anslutningsöverklagandet avse ett annat mål än det första överklagandet. Den som överklagar anslutningsvis måste dock ha haft rätt att föra talan i TR:n om den sak som det första överklagandet gäller. Sophiahemmet är sålunda i och för sig behörigt att anslutningsöverklaga beträffande den dom som avses med anslutningsöverklagandet. Anslutningsöverklagande är emellertid inte något självständigt rättsmedel. Om det på ena sidan eller båda sidorna i processen finns flera parter, måste den som överklagar anslutningsvis som regel också ha varit den förste klagandens motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. Anslutningsöverklagande kan således som regel inte föras mot den som inte själv har överklagat TR:ns dom. (Se Fitzgerald, Om anslutningsvad och reformatio in pejus, 1953, s 165 ff, Fitzgerald, Rättegång VI, 3 uppl 1994, s 73 ff och Ayala, Rättegångsbalken, 50:27.)
Sophiahemmet har inte varit dödsboets motpart i den del av domen som avses med anslutningsöverklagandet. Sophiahemmets talan mot S.M. har inte heller i övrigt sådant samband med dödsboets överklagande att förstnämnda talan får föras anslutningsvis. Med hänsyn härtill skall HovR:ns beslut fastställas,
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns avvisningsbeslut.
HD:s beslut i de båda målen meddelades d 18 april 2000 (mål nr Ö 2124-98 och Ö 340-99).