Mordbrand. Rubricering och straffvärdebedömning.
Allmän åklagare väckte vid Göteborgs tingsrätt åtal mot Jimenez för grov mordbrand enligt följande gärningsbeskrivning (åtalspunkt 1.1).
Jimenez har anlagt en brand i butiken Ica Kvantum, Lilla Munkebäcksgatan, Göteborgs stad genom att hälla ut brännbar vätska på eller i anslutning till förpackningar med hushålls- och toalettpapper och därefter tända på. Den hände den 14 juli 2018. Branden innebar fara för andras liv och/eller hälsa och omfattande förstörelse av andras egendom. Brottet bör bedömas som grovt eftersom branden inneburit fara för flera människor och för egendom av betydande ekonomiskt värde. Jimenez begick gärningen med uppsåt.
Jimenez åtalades även för stöld vid 3 tillfällen, tillgrepp av fortskaffningsmedel, rattfylleri, ringa narkotikabrott vid 2 tillfällen, brott mot lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål samt ringa vapenbrott.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Rogers) anförde i dom den 26 oktober 2018 följande.
Jimenez har berättat i huvudsak följande. Hon gick runt i affären för att handla. Hon kollade på bland annat hårvårdsprodukter. Hon var påverkad av amfetamin som hon tagit samma dag. Det är hon som syns på filmen. Hon kommer inte ihåg att hon tagit någon braständare. Hon använder braständare när hon grillar fisk ute i naturen. Hon vet att hon inte hällt ut någon brandfarlig vätska och hon har överhuvudtaget inte tagit befattning med någon tändvätska eller bensin i affären. Hon har öppnat dörren till brandskåpet för att leta efter radar, som hon vet finns i brandskåpet. Hon kommer inte ihåg att hon bytte skor men hon kommer ihåg att hon tog av sig tröjan för att hon var varm. Hon gick ut från butiken efter det att hon hört en röst som sa att det brann och att lokalen skulle utrymmas. När hon gick ut från butiken tänkte hon inte på att hon inte hade betalat för varorna hon hade i sin korg. Hon har varit drogfri i många år men hade sedan april i år börjat att missbruka igen.
Det är genom åberopad bevisning i form av beslagsprotokoll, fotografier och övervakningsfilm samt genom förhören med bl.a. Long och Morgan visat att det anlagts en brand i butiken genom att det hällts ut brännbar vätska på förpackningar med hushålls- och toalettpapper.
Av åberopat sakkunnigutlåtande framgår att de faktiska brandskadorna begränsades till de pappersbalar som antändes samt till den del av inredningen som antändes men att det fanns alla förutsättningar för att branden skulle få fäste. Av utlåtandet framgår följande sammanfattningsvis.
Risk för brandspridning har förelegat vid denna händelse. Inledningsvis i de intilliggande varuhyllorna, i en förlängning till hela byggnaden.
Risk för rökspridning har förelegat till hela byggnaden.
Risk för att det skulle uppstå farlig miljö för människor att vistas i har förelegat i hela byggnaden.
Sakkunnig U.M. har i förhör bekräftat dessa slutsatser samt vidare angett bl.a. följande. För sitt utlåtande fick han material från polisen. Han har även gjort ett platsbesök tillsammans med polisen samt intervjuat räddningsstyrkan och vittnet Morgan, som arbetat som brandman och som hjälpte till att släcka branden. Han har fått information om byggnaden från butikens ägare samt från det informationssystem som finns hos Räddningstjänsten. Han har utgått från att branden anlagts i en avdelning där det funnits papper och att lågorna, enligt vittnet, var 1,5 meter höga. Med beaktande härav är hans bedömning att branden utan släckningsinsats hade utvecklats till en fullskalig brand. Det var gott om brännbart material för branden att få fäste i och för att bilda mycket brandgaser som efterhand går mot taket. När brandgaserna blir varma blir även de brännbara och antänds. Detta innebär att hela butiken kunde ha brunnit ned. Han kan inte vikta risken för att detta skulle ha hänt men han bedömer att det förelåg en sådan risk. Det har skett liknande bränder, ganska långt in i byggnaden, i denna typ av butik, och erfarenheten är att det är svårt för Räddningstjänsten att komma in och göra en insats om de inte kommer in i tid. Det fanns en risk för att det skulle uppstå en farlig miljö för människor genom branden men även redan genom den rökutveckling som uppstår. Hans utlåtande bygger  - såsom brukligt är - på att inga släckningsinsatser görs samt är också oberoende av om personer faktiskt utryms från lokalen.
Tingsrätten anser inte att det finns anledning att ifrågasätta de uppgifter som U.M. lämnat och anser därmed att det är styrkt att branden innebar fara för andras liv och/eller hälsa och omfattande förstörelse av andras egendom.
- - -. Tingsrätten anser att det genom denna utredning får anses ställt utom rimligt tvivel att det är Jimenez som anlagt branden. Av samma utredning framgår att Jimenez uppsåtligen anlagt branden samt att hon i vart fall varit likgiltig inför att branden innebar fara för andras liv och/eller hälsa och för egendom av betydande ekonomiskt värde.
Tingsrätten övergår härefter till att pröva om det som Jimenez fört in i målet förringar åklagarens utredning.
Tingsrätten anser sammanfattningsvis att R.-M.W:s uppgifter och de uppgifter som lämnats av de vittnen hon åberopat inte förringar åklagarens utredning. Åtalet är därmed styrkt.
Beträffande hur gärningen ska bedömas gör tingsrätten följande överväganden. P.C. har berättat att bolaget orsakades en skada om 287  000  kr pga. branden och att bolaget har en avbrottsförsäkring till ett belopp om 300 miljoner kr, vilket ska täcka alla kostnader under 24 månader om butiken brunnit ned. Dessa uppgifter framgår även av åberopad bevisning i form av försäkringscertifikat. P.C. har vidare berättat att branden anlades vid en tidpunkt då det normalt är många kunder i butiken samt att han genom bl.a. kassastatistik har bedömt att det var ca 200 personer i butiken. Tingsrätten anser att det inte finns skäl att ifrågasätta P.C:s uppgifter såvitt gäller de skador som uppstått samt de skador som kunnat uppstå vid en fullskalig brand. Det kan dock inte anses utrett att det var 200 personer i butiken men att det i vart fall var många personer i butiken, vilket även kan ses i åberopade övervakningsfilmer. Med beaktande härav samt U.M:s uppgifter om att alla förutsättningar fanns för en fullskalig brand samt att risk för fara för människor fanns redan vid rökutveckling anser tingsrätten att det även är styrkt att det förelegat sådana omständigheter att gärningen är att bedöma som grov mordbrand. Gärningen ska alltså bedömas på det sätt som åklagaren har gjort och bedömas som grov av de skäl som åklagaren angett.
Tingsrätten dömde Jimenez enligt 13 kap. 2  § BrB för grov mordbrand. Hon dömdes även för stöld vid 3 tillfällen, tillgrepp av fortskaffningsmedel, rattfylleri, ringa narkotikabrott vid 2 tillfällen, brott mot lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål samt ringa vapenbrott. Påföljden bestämdes till fängelse i 6 år 2 månader. Jimenez förpliktades vidare att betala skadestånd.
Jimenez överklagade i Hovrätten för Västra Sverige. Hon yrkade att åtalet för grov mordbrand skulle ogillas eller att gärningen under alla förhållanden skulle bedömas som mordbrand. Hon överklagade även domen beträffande vissa av de övriga åtalspunkterna samt i skadeståndsdelen.
Åklagaren och målsägandena motsatte sig ändring av tingsrättens dom.
Hovrätten (hovrättspresidenten Smith, hovrättsrådet Moran, tf. hovrättsassessorn Miller och två nämndemän) anförde i dom den 6 december 2018 följande.
Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning i skuldfrågan beträffande nu överklagade gärningar. I likhet med tingsrätten finner hovrätten det bevisat att det var Jimenez som placerade ut den svarta flaskan med tändvätska samt den vita flaskan med bensin och att detta skedde i samband med att branden anlades. Åklagarens bevisning styrker åtalet och även med beaktande av den bevisning Jimenez åberopat är det ställt utom rimligt tvivel att Jimenez begått de åtalade gärningarna. Mot bakgrund av att branden anlades dagtid i en matvarubutik där många personer vistades samt det hastiga brandförloppet, har branden inneburit fara för flera människor och för egendom av betydande ekonomiskt värde. Gärningen ska därför bedömas som grov mordbrand. Hovrätten ansluter sig till tingsrättens bedömning i fråga om påföljd.
Hovrätten fastställer tingsrättens dom.
Jimenez överklagade och yrkade att HD skulle bedöma den gärning som var föremål för prövning som, i första hand, grov skadegörelse eller, i andra hand, mordbrand av normalgraden samt att hon skulle dömas till en lindrigare påföljd än den som hovrätten hade bestämt.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Med utgångspunkt från vad hovrätten funnit utrett meddelade HD prövningstillstånd i frågorna om rubricering av gärningen enligt åtalspunkten 1.1 (grov mordbrand) och om påföljd. Det fanns inte skäl att meddela prövningstillstånd rörande målet i övrigt. Hovrättens avgörande i dessa delar stod därmed fast.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (justitieråden Morales, Huff, Carney, referent, Gibson och Melendez) meddelade den 11 juni 2019 följande dom.
I juli 2018 anlades en brand vid hyllorna för hushålls- och toalettpapper på ICA Kvantum på Lilla Munkebäcksgatan i Göteborg.
Jimenez åtalades för gärningen - som i stämningsansökan rubricerades som grov mordbrand - och för en stöld förövad i anslutning till branden. Hon åtalades samtidigt för två stölder, tillgrepp av fortskaffningsmedel, rattfylleri, två ringa narkotikabrott, ringa vapenbrott samt brott mot knivlagen.
Tingsrätten dömde Jimenez i enlighet med åtalet. Påföljden bestämdes till fängelse i sex år och två månader. Hovrätten har fastställt tingsrättens domslut.
HD har med utgångspunkt från vad hovrätten funnit utrett meddelat prövningstillstånd i frågorna om rubricering av den gärning som domstolarna bedömt som grov mordbrand och om påföljd.
Jimenez har anlagt branden med hjälp av en braständare och brandfarliga vätskor som fanns i butiken. Det skedde dagtid vid en tidpunkt när många människor befann sig i affären. Branden har inneburit fara för flera människor och för egendom av betydande ekonomiskt värde. Jimenez hade sådant uppsåt som krävs för mordbrand.
Branden släcktes efter samarbete mellan en butikskontrollant, en kund (som var brandman) och butikspersonal, varvid de använde brandsläckare som fanns i butiken. Skadorna efter branden var begränsade. Butiken hölls stängd i ett par timmar innan den öppnades igen. Med förlorade marginalintäkter avseende den tid butiken hölls stängd uppgick skadorna till drygt 140 000 kr.
Mordbrand föreligger när någon anlägger brand som innebär fara för annans liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av annans egendom. Straffet för mordbrand är fängelse i lägst två och högst åtta år eller, om brottet är mindre allvarligt, fängelse i lägst ett och högst tre år. (Se 13 kap. 1  § BrB.)
Mordbrand är ett s.k. farebrott. Med fara avses konkret fara, dvs. att fara har förelegat i det enskilda fallet. Konkret fara för en viss följd brukar anses föreligga om det var både möjligt och i tillräcklig grad plausibelt att gärningen skulle leda till den ifrågavarande följden. (Se t.ex. Andrews m.fl., Brottsbalken En kommentar, supplement 14, januari 2019, 13 kap. 1  §, s. 2 och Carney m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl. 2013, s. 92 ff.)
Om brottet är grovt döms för grov mordbrand. Straffet är då fängelse i lägst sex och högst arton år, eller på livstid. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om branden har anlagts i tättbebyggt samhälle, där den lätt kunde sprida sig, om den har inneburit fara för flera människor eller om den inneburit fara för egendom av särskild betydenhet. (Se 13 kap. 2  § BrB.)
Den kvalifikationsgrund som avser brand som anlagts i tättbebyggt samhälle tar sikte på endast sådana fall där spridningsrisken varit avsevärd. Med fara för egendom av särskild betydenhet avses att den hotade egendomen är av särskilt stor omfattning eller ekonomiskt av större värde eller att den i kulturellt eller annat hänseende är särskilt betydelsefull, t.ex. med hänsyn till försvaret eller folkförsörjningen (jfr det förhållandet att fara för omfattande förstörelse av annans egendom förekommer som alternativt rekvisit redan i 13 kap. 1  § BrB). Vid sidan av de i lagtexten nämnda faktorerna kan även andra omständigheter vara av betydelse, t.ex. att gärningen har företagits för att underlätta utförandet av något annat svårt brott eller för att kunna tillgodogöra sig utbyte av ett sådant brott. (Se SOU 1944:69 s. 364; utredningens förslag kom, med någon justering av lagtexten, att ligga till grund för den lagstiftning som infördes år 1948, se prop. 1948:80 s. 282 f.; regleringen överfördes därefter till brottsbalken.)
Eftersom mordbrand är ett farebrott är det för gradindelningen inte avgörande om faran har förverkligats. Ett mordbrandsbrott kan följaktligen vara att bedöma som grovt även om skadorna har varit mycket begränsade. Omvänt kan en gärning som har orsakat dödsfall eller mycket stora skador vara att bedöma som brott av normalgraden eller rent av som mindre allvarligt, t.ex. därför att gärningen orsakat omfattande skador som inte legat i farans riktning. (Jfr SOU 1944:69 s. 364.)
För att en omständighet, såsom att faran varit av visst kvalificerat slag, ska kunna medföra att brottet bedöms som grovt fordras att den är täckt av uppsåt, dvs. åtminstone av likgiltighetsuppsåt. Också detta krav kan medföra att ett brott som orsakat omfattande skador inte kan bedömas som grov mordbrand.
Straff ska, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde (29 kap. 1  § första stycket BrB). Bestämmelsen ger uttryck för att straffvärdet utgör utgångspunkten för påföljdsbestämningen och återspeglar de för påföljdsbestämningen grundläggande principerna om proportionalitet och ekvivalens.
Vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas bl.a. den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft (se 29 kap. 1  § andra stycket BrB).
Hänvisningen till vad gärningsmannen insett eller borde ha insett innebär att endast sådana faktorer som är täckta av uppsåt eller oaktsamhet kan beaktas vid straffvärdebedömningen. När åtalet avser ett brott som förutsätter uppsåt, bör faktorer täckta endast av oaktsamhet i princip kunna beaktas under förutsättning att gärningen är kriminaliserad också om den har begåtts av oaktsamhet, låt vara att sådana faktorer i regel torde få ett begränsat genomslag vid straffvärdebedömningen av ett uppsåtsbrott. (Se ”Penningtvättshjälpen I” NJA 2018 s.  1010 I p. 18.)
Utöver den allmänna bestämmelsen i 29 kap. 1  § BrB finns det i 2 och 3  §§ angivet vissa försvårande (2  §) och förmildrande (3  §) omständigheter som, vid sidan av vad som gäller för den särskilda brottstypen, ska beaktas vid straffvärdebedömningen.
Vid gradindelade brott är varje grad att se som en egen brottstyp med en egen straffskala. Av hänvisningen i 29 kap. 1  § BrB till den för brottet tillämpliga straffskalan följer att gradindelning i princip måste ske innan den konkreta straffvärdebedömningen görs. (Se ”Brevinkastet” NJA 2018 s. 574 p. 19.)
När det vid en brottstyp finns s.k. kvalifikationsgrunder som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt tar rubriceringen sin utgångspunkt i dessa omständigheter. En samlad bedömning måste emellertid alltid göras. Det betyder att det inte är nödvändigt att kvalificera brottet som grovt när någon av de angivna omständigheterna föreligger och heller inte uteslutet att bedöma brottet som grovt i fall där ingen av de angivna omständigheterna är för handen. För att ett brott ska bedömas som grovt i sistnämnda fall krävs emellertid i princip att omständigheterna i det enskilda fallet framstår som försvårande i motsvarande grad som normalt gäller i de fall som anges i lagens exemplifiering. (Se t.ex. ”De upprepade skattebrotten” NJA 2018 s. 634 p. 10 och ”Rånet i tobaksbutiken” NJA 2018 s. 767 I p. 7, båda med vidare hänvisningar.)
Som utvecklats i ”Penningtvättshjälpen I” (se framför allt p. 23) råder emellertid, också med utgångspunkt i den nu angivna prövningsordningen, ett nära samband mellan gradindelning och straffvärdebedömning. Det beror på att gradindelningen i mer svårbedömda fall inte kan göras utan att det sker en värdering av hur allvarlig brottsligheten är. Den samlade bedömning som alltid måste göras kommer alltså ytterst  - med reservation för att vissa faktorer som påverkar straffvärdet saknar betydelse för gradindelningen - att bygga på en värdering av om straffvärdet i det enskilda fallet med beaktande av förekommande kvalifikationsgrunder är sådant att det är motiverat att döma för grovt brott. Sambandet blir ännu tydligare i sådana fall där det inte finns några kvalifikationsgrunder angivna (se i denna del även ”Bussen i Östberga” NJA 2017 s. 531 p. 10 och 11 och ”Skärpet” NJA 2017 s. 1129 p. 8 och 9).
Utgångspunkten för gränsdragningen mellan mordbrand och grov mordbrand är de kvalifikationsgrunder som nämns i 13 kap. 2  § BrB (se p. 9 och 10 i det föregående).
Det förhållandet att mordbrand är ett farebrott förstärker emellertid - eftersom fara inte är någon entydig företeelse - behovet av att vid gradindelningen göra en samlad bedömning där hänsyn tas till omständigheterna i det enskilda fallet.
Till att börja med kan det som faran avser värderas, både kvalitativt och kvantitativt. Fråga kan vara om fara för liv eller hälsa eller för egendom. Fara för liv eller hälsa kan vidare avse en eller flera människor, och fara avseende egendom kan avse egendom av olika omfattning och betydelse.
Vidare kan faran härutöver i sig vara större eller mindre. Fråga kan vara om fara som uppfyller kravet på konkret fara men inte så mycket mer. Men faran kan också vara särskilt påtaglig.
Det är alltså nödvändigt att göra en närmare bedömning av i vilken grad den fara som har förelegat i det enskilda fallet är kvalificerande. Att t.ex. flera människor utsatts för fara kan därmed i sig inte vara avgörande vid gradindelningen (jfr prop. 1992/93:141 s. 42). Hänsyn måste vidare tas till hur nära faran var att förverkligas. Motsvarande bedömningar av faran måste naturligtvis göras också vid bedömandet av straffvärdet inom ramen för den tillämpliga straffskalan (jfr särskilt hänvisningen i 29 kap. 1  § andra stycket BrB till den fara som gärningen inneburit).
Den av Jimenez förövade gärningen innefattar i och för sig skadegörelse (se 12 kap. 1  § BrB). Av hovrättens avgörande, som ligger till grund för det meddelade prövningstillståndet, följer dessutom att gärningen har innefattat anläggande av brand som inneburit fara för annans liv eller hälsa och för omfattande förstörelse av annans egendom och att dessa förhållanden har omfattats av R.-M.W:s uppsåt. Gärningen utgör därför även mordbrand och ska följaktligen - vilket följer av allmänna principer om regelkonkurrens - bedömas med tillämpning av bestämmelserna i 13 kap. 1 och 2  §§.
Branden anlades i en större ICA-butik där det vistades många människor. Det har (se p. 5 och 6) förelegat fara för flera människors liv eller hälsa liksom för kvantitativt omfattande egendom (jfr kvalifikationsgrunderna i 13 kap. 2  § BrB; det har inte gjorts gällande att gärningen begåtts i tättbebyggt samhälle). Redan mot den bakgrunden är brottet så allvarligt att straffvärdet ligger klart över minimistraffet för mordbrand av normalgraden.
Samtidigt måste beaktas hur stor faran var för butiksbesökarnas liv eller hälsa och för mer betydande egendomsskador. Branden har visserligen anlagts dagtid när många människor befann sig i butiken. Detta har emellertid också inneburit att risken för att branden skulle förbli oupptäckt och hinna utvecklas fullt ut har varit relativt liten. Sammantaget med att det varit fråga om en stor lokal med flera utrymningsvägar har faran för människors liv eller hälsa varit förhållandevis begränsad.
Vid bedömningen måste också beaktas att det inte är visat att gärningen varit planerad eller annars präglats av förslagenhet. Jimenez har visserligen använt brandfarlig vätska vid anläggandet av branden, men gärningen framstår likväl närmast som ett impulsdåd.
Vid en sammantagen bedömning måste brottet, även om det är mycket allvarligt, anses ligga klart under den nivå vid vilken brottet bör bedömas som grov mordbrand. Gärningen ska därför bedömas som mordbrand av normalgraden.
Straffvärdet för brottet motsvarar fängelse i tre år. Den övriga brottsligheten bör, när den bedöms sammantaget med mordbrandsbrottet, motsvara ytterligare två månaders fängelse.
Brottslighetens straffvärde är sådant att påföljden ska bestämmas till fängelse (jfr 30 kap. 4  § andra stycket BrB). Eftersom det inte finns några andra straffmätningsfaktorer att beakta ska fängelsestraffets längd bestämmas i enlighet med straffvärdet.
Hovrättens domslut ska ändras på så sätt att Jimenez döms för mordbrand enligt 13 kap. 1  § första stycket BrB och att påföljden bestäms till fängelse i tre år och två månader.
HD ändrar hovrättens domslut på det sättet att Jimenez döms, i stället för grov mordbrand, för mordbrand enligt 13 kap. 1  § första stycket BrB och att påföljden för den samlade brottsligheten bestäms till fängelse i tre år och två månader.