Innebörden av domstolens utredningsskyldighet i ärenden om upphörande av förvaltarskap.
Genom beslut av Karlstads tingsrätt den 2 december 2002 anordnades förvaltarskap för T.O.
T.O. ansökte i mars 2013 i Göteborgs tingsrätt om att förvaltarskapet skulle upphöra. Sammanfattningsvis ansåg han att han inte längre hade behov av förvaltarskap och inte heller av godmanskap.
Göteborgs Överförmyndarförvaltning motsatte sig att förvaltarskapet skulle upphöra. Samma ståndpunkt intogs av förvaltaren.
Tingsrätten höll sammanträde i ärendet den 13 maj 2013. T.O. förelades då att komplettera sin ansökan med läkarintyg eller annan social utredning som visade att han inte längre behövde förvaltarskap. Han slutförelades också per den 26 juni 2013 att komplettera i detta avseende. Någon komplettering inkom emellertid inte.
Tingsrätten (rådmannen Park) anförde i beslut den 29 augusti 2013 följande.
Vid tingsrättens bedömning om sådant hjälpbehov som anges i 11 kap. 7 § FB föreligger eller inte ska omständigheterna i kombination med läkarintyg eller annan social utredning beaktas. Tingsrätten har förelagt T.O. att inkomma med komplettering som visar på att hans hjälpbehov inte längre finns. Han har inte kompletterat i enlighet med föreläggandet. Utgångspunkten för bedömningen är därför den tidigare utredning och bedömning som har gjorts. Under dessa omständigheter framgår inte annat än att T.O. har ett hjälpbehov och att detta inte kan tillgodoses på ett mindre ingripande sätt än genom förvaltarskap.
T.O:s ansökan ska därför lämnas utan bifall.
Förvaltarskapet för T.O. ska bestå.
T.O. överklagade i Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att förvaltarskapet för honom skulle upphöra.
Göteborgs Överförmyndarförvaltning (ÖFF) motsatte sig att tingsrättens beslut ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Hill och Reese samt tf. hovrättsassessorn Barker) anförde i beslut den 30 oktober 2013:
Genom beslut den 2 december 2002 anordnade Karlstads tingsrätt med stöd av 11 kap. 7 § FB förvaltarskap för T.O. T.O. har nu begärt att förvaltarskapet ska upphöra. Till stöd för sin begäran har han åberopat vad han själv har anfört i skrift till tingsrätten och i hovrätten. T.O. hördes också vid sammanträde vid tingsrätten, där han biträddes av sitt rättegångsbiträde.
Av tingsrättens akt framgår att tingsrätten vid två tillfällen uppmanade T.O. att ge in läkarintyg som visar att han inte längre har behov av förvaltare. T.O. kom dock inte in med något läkarintyg. ÖFF tillförde ärendet en tjänsteanteckning efter samtal med förvaltaren samt med personal på T.O:s boende. Vid tingsrättens sammanträde hördes företrädare för ÖFF, liksom T.O:s förvaltare. Förvaltaren lämnade även upplysningar om vad han fått veta genom samtal med personal på T.O:s boende och med hans tidigare förvaltare. Något läkarintyg eller motsvarande utredning fanns dock inte tillgängligt för tingsrätten.
Hovrätten har övervägt om tingsrätten kan anses ha haft ett tillräckligt underlag för beslut i frågan om upphörande av förvaltarskap. Parterna har fått tillfälle att yttra sig om detta. T.O. har då anfört att det generellt är mycket svårt för en enskild att få fram ett läkarintyg eller annan utredning om upphörande av förvaltarskap och att ÖFF borde se till att en förnyad läkarundersökning genomförs eller annan utredning tillförs ärendet. ÖFF har å sin sida anfört att det är upp till T.O. att ta fram den utredning som behövs.
Av 11 kap. 19 § första stycket FB följer, såvitt nu är av intresse, att ett förvaltarskap ska upphöra när det inte längre behövs. Särskilda bestämmelser om domstolens utredningsskyldighet i ärenden om förordnande av förvaltare finns i 11 kap. 17 § FB, där det sägs att domstolen ska inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Någon motsvarande bestämmelse finns visserligen inte för ärenden om upphörande av förvaltarskap, men domstolen har ändå ett eget ansvar för att utredningen är tillräcklig (se 12 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Domstolen kan exempelvis, förutom att inhämta läkarintyg, begära yttrande från den enskildes närstående och släktingar samt från vårdinrättningar, socialtjänst och överförmyndarnämnden.
Det hade naturligtvis varit önskvärt att tingsrätten hade haft tillgång till ett läkarintyg eller motsvarande utredning. Tingsrätten har också - utan resultat - förelagt T.O. att ge in sådan utredning. Även om ÖFF har en egen skyldighet att årligen pröva om det finns skäl att ansöka om upphörande av förvaltarskapet (5 § förmynderskapsförordningen [1995:379]), synes det inte vara möjligt för tingsrätten att förelägga ÖFF att ge in läkarintyg eller motsvarande utredning (se JO:s beslut den 15 maj 2008, dnr 3903-2006). Vid sådant förhållande anser hovrätten att tingsrätten måste anses ha fullgjort sin utredningsskyldighet.
När det gäller frågan om förvaltarskapet för T.O. bör upphöra eller inte, gör hovrätten samma bedömning som tingsrätten. T.O:s överklagande ska därför avslås.
Hovrätten fastställer tingsrättens beslut.
T.O. överklagade hovrättens beslut och yrkade att förvaltarskapet skulle upphöra.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Doyle, föreslog i betänkande följande beslut:
1-3. Här lämnas en redogörelse för handläggningen i tingsrätten och hovrätten.
Enligt 11 kap. 4 och 7 §§ FB får rätten, om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom, besluta att anordna förvaltarskap för honom eller henne. Förvaltarskap får dock inte anordnas, om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat, mindre ingripande sätt får hjälp.
Av 11 kap. 19 § FB följer att förvaltarskapet ska upphöra om förvaltare inte längre behövs. För att bedöma om den enskilde alltjämt har behov av förvaltare kan läkarintyg eller annan likvärdig utredning behöva inhämtas. Det kan också finnas behov av att inhämta yttrande från anhöriga m.fl. Rätten har enligt 11 kap. 16 och 17 §§ FB möjlighet att inhämta sådan behövlig utredning. (Fr.o.m. den 1 januari 2015 kommer rätten också att ha möjlighet att, i ärenden som inleds i tiden därefter, uppdra åt överförmyndaren att inhämta sådan utredning, se lag [2014:886] om ändring i föräldrabalken.)
Rättens utredningsskyldighet följer av 12 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Enligt den bestämmelsen ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver.
HD konstaterar att varken tingsrätten eller hovrätten har haft tillgång till läkarintyg eller annan likvärdig utredning vid sin bedömning av T.O:s behov av förvaltare. Förvaltarskapet anordnades redan år 2002 och T.O:s hälsotillstånd och hjälpbehov kan ha förändrats väsentligt under denna tid.
Utredningen i ärendet är så bristfällig att domstolarna inte kan anses ha haft möjlighet att rätt bedöma T.O:s hälsotillstånd och hjälpbehov. Underlåtenheten att inhämta kompletterande utredning innebär att det förekommit ett grovt rättegångsfel som kan antas ha inverkat på utgången, vid tingsrätten såväl som i hovrätten. Tingsrättens och hovrättens beslut ska därför undanröjas - - - och målet återförvisas till tingsrätten för fortsatt handläggning. Det saknas skäl att höra motparten angående överklagandet.
Se HD:s beslut.
HD (justitieråden Reed, Torres, Carroll, Jones och Orozco, referent) meddelade den 21 oktober 2014 följande slutliga beslut:
År 2002 anordnade Karlstads tingsrätt förvaltarskap för T.O. I mars 2013 begärde T.O. vid Göteborgs tingsrätt att förvaltarskapet skulle upphöra. T.O. ansåg att han inte längre var i behov av förvaltare; han var inte heller i behov av god man. Göteborgs Överförmyndarförvaltning motsatte sig att förvaltarskapet skulle upphöra.
Tingsrätten förelade T.O. att komma in med läkarintyg eller annan utredning som utvisade att det fanns nya omständigheter som gjorde att han inte längre var i behov av förvaltare. T.O. kom emellertid inte in med någon sådan utredning. Tingsrätten tog då enligt sitt beslut utgångspunkt i den tidigare utredningen och bedömningen samt ansåg att det inte framgick annat än att T.O. fortfarande var i behov av hjälp och att hjälpbehovet inte kunde tillgodoses på ett mindre ingripande sätt än genom förvaltarskap.
Sedan parterna hade beretts tillfälle att yttra sig över frågan om tingsrätten hade haft tillräckligt beslutsunderlag, instämde hovrätten i tingsrättens bedömning och fastställde tingsrättens beslut. Hovrätten konstaterade att tingsrätten utan resultat hade förelagt T.O. att ge in läkarintyg eller annan liknande utredning samt att tingsrätten inte hade möjlighet att förelägga överförmyndaren att komma in med sådan utredning. Hovrätten ansåg att tingsrätten hade fullgjort sin utredningsskyldighet.
Domstolarnas handläggning har i HD föranlett frågan hur långt domstolarnas utredningsskyldighet sträcker sig i ärenden rörande upphörande av förvaltarskap.
Enligt 11 kap. 4 och 7 §§ FB får rätten besluta att anordna förvaltarskap, om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Förvaltarskap får dock inte anordnas, om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat, mindre ingripande sätt får hjälp.
Ett förvaltarskap ska upphöra om förvaltare inte längre behövs (11 kap. 19 § FB).
För handläggning av ärenden om förvaltarskap gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Enligt 12 § ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Den utredningsskyldighet som en domstol har enligt ärendelagen varierar beroende på vilken typ av ärende det är fråga om. Ärenden om förvaltarskap är på det sättet indispositiva att domstolen har det slutliga ansvaret för att ärendet blir tillräckligt utrett.
I 11 kap. 16 och 17 §§ FB finns det särskilda regler om inhämtande av utredning i ärenden om anordnande av förvaltarskap. Av dessa bestämmelser följer att rätten ska, om det inte är obehövligt, hämta in yttrande från vissa anhöriga, överförmyndaren och vårdinrättning. Rätten ska dessutom hämta in läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Från och med den 1 januari 2015 kommer domstolen att ha möjlighet att, i ärenden som inleds i tiden därefter, uppdra åt överförmyndaren att hämta in sådan utredning, se lagen (2014:886) om ändring i föräldrabalken.
Bestämmelserna i 11 kap. 16 och 17 §§ FB är inte direkt tillämpliga på ärenden om upphörande av förvaltarskap. Utredningsbehovet kan variera stort, och vilken utredning som krävs måste bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet (jfr prop. 1987/88:124 s. 179). Förhållandena kan vara sådana att det står klart att någon ytterligare utredning inte behövs. Så kan vara fallet t.ex. när den enskilde återkommande med korta intervall ansöker om upphörande av förvaltarskapet. Men omständigheterna kan också vara sådana att den utredning som finns inte längre är tillräcklig. Det är då domstolens uppgift att se till att den utredning som behövs också tillförs ärendet.
För att möta domstolens behov av läkarintyg är enligt 6 kap. 9 § patientsäkerhetslagen (2010:659) en läkare, som är verksam inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården, under vissa förutsättningar skyldig att utföra undersökningar och ge utlåtanden över dessa, se 3 kap. 1 § 3, 5 kap. 2 § och 8 kap. 2 § Socialstyrelsens föreskrifter (SOSFS 2005:29) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården m.m.
Av skälen för domstolarnas beslut måste dras slutsatsen att domstolarna ansåg att utredningen i målet behövde kompletteras. HD gör ingen annan bedömning.
T.O. förelades av tingsrätten att komma in med den behövliga utredningen. Det finns inte något hinder mot att domstolen på det sättet förelägger en part att komma in med utredning i ett visst avseende. Det får dock inte till följd att ansvaret för utredningen flyttas över till parten.
T.O. har inte följt tingsrättens utredningsföreläggande. I det läget skulle rätten ha inhämtat erforderlig utredning.
Den behövliga utredningen bör lämpligen hämtas in av tingsrätten. Domstolarnas beslut rörande förvaltarskapet ska därför undanröjas och ärendet visas åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD undanröjer tingsrättens och hovrättens beslut - - - samt visar ärendet åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD:s beslut meddelat: den 21 oktober 2014.
Mål nr: Ö 5774-13.
Lagrum: 11 kap. 4, 7, 16, 17 och 19 §§ FB samt 12 § lagen (1996:242) om domstolsärenden.