Sedan en hyresgäst med stöd av 12 kap 21 § JB deponerat hyresbelopp hos länsstyrelsen samt den i 22 § samma kap föreskrivna tremånadersfristen gått till ända i fråga om vissa av beloppen, väckte hyresvärden talan mot honom med yrkande att få lyfta den deponerade hyran. Efter det att hyresvärdens talan bifallits genom dom samt hyresgästen överklagat domen begärde hyresgästen hos länsstyrelsen att få lyfta de belopp beträffande vilka hyresvärden väckt talan efter tremånadersfristens utgång. Hyresgästen har ansetts vara berättigad att lyfta dessa belopp (I och II).
Sedan d 1 april 1983 förhyrde L-E.W. av Aktiebolaget Stockholmsbyggen en lägenhet om 26 kvm bestående av ett rum med kokvrå belägen på nedre botten i fastigheten kvarteret Landstingsmannen nr 1 med adress (adress uteslutet här) i Johanneshov. Hyra skulle enligt mellan parterna gällande hyresavtal erläggas månadsvis i förskott. L-E.W. deponerade enligt 12 kap 21 § JB fr o m oktober 1983 för lägenheten utgående hyror hos LSt:n i Stockholms län.
L-E.W. ansökte hos LSt:n att få lyfta de deponerade belopp beträffande vilka hyresvärden inte visat att han inom tre månader från det beloppet förfallit till betalning och underrättelse om nedsättningen sänts till honom väckt talan för att få ut de deponerade beloppen.
LSt:n länsassessorerna Lampa och Castillo) meddelade beslut d 6 sept 1989. I beslutet angav LSt:n att den i skilda beslut mottagit belopp och underrättat hyresvärden enligt följande förteckning:
LSt:n anförde i sitt beslut, upptaget i skrivelse till L-E.W. följande:
AB Stockholmsbyggen har d 18 april 1988 underrättat LSt:n om att bolaget ingett stämningsansökan av d 11 april 1988 mot Er till Stockholms TR för att få ut 37 079 kr avseende hyror för tiden okt 1983- april 1988 samt på beloppen upplupen ränta. - Stockholmsbyggen har d 27 dec 1988 till LSt:n överlämnat Stockholms TR:s protokoll av d 3 okt 1988 vari bolaget yrkat att TR:n måtte förklara bolaget berättigat att lyfta hos LSt:n nedsatt belopp om 42 327 kr avseende hyror för tiden okt 1983-okt 1988 samt på beloppen upplupen ränta. - Stockholmsbyggen har vidare d 10 febr 1989 underrättat LSt:n om att bolaget ingett stämningsansökan av d 8 febr 1989 för att få ut 45 969 kr avseende hyror för tiden okt 1983- febr 1989 samt på beloppen upplupen ränta. - Slutligen har Stockholmsbyggen d 19 maj 1989 underrättat LSt:n om att bolaget ingett stämningsansökan av d 9 maj 1989 för att få ut 48 768 kr avseende hyror för tiden okt 1983-maj 1989 samt på beloppen upplupen ränta.
Ni uppvisade samtidigt Stockholms TR:s dom av d 30 juni 1989, vari TR:n förklarar Stockholmsbyggen berättigat att hos LSt:n i Stockholms län lyfta av Er under tiden okt 1983-juni 1989 deponerade hyror om sammanlagt 49 701 kr jämte därå upplupen ränta.
LSt:n har sedermera införskaffat domen i fråga samt erhållit upplysningen att Ni överklagat domen.
LSt:n har i skrivelse d 10 aug 1989 meddelat Er att Ni inte kunde medges lyfta för tiden okt 1983-juni 1989 deponerade hyror med hänsyn till Stockholms TR:s dom samt beträffande de hyror som deponerats för tiden juli-dec 1989 för att den i 12 kap 22 § JB angivna tidsfristen inte löpt ut.
Därefter har Ni d 14 aug 1989 inkommit med en skrivelse där Ni anhåller att LSt:n skall omplacera de deponerade beloppen för tiden 1983- 1989 om cirka 50 000 kr där hyresvärden inte har väckt talan inom föreskriven tid till att omfatta nya deponeringar för 4-5 år framåt i tiden.
I en ytterligare skrivelse som inkom d 17 aug 1989 har Ni begärt att få ett beslut på vilka belopp som förfallit till betalning och där AB Stockholmsbyggen inte inom tre månader väckt talan eller visat att överenskommelse träffats med Er om att få lyfta deponerade belopp. Vidare har Ni begärt att få uppgift om vem som kan lyfta nämnda belopp.
LSt:n avslår Er begäran om att få lyfta och/eller omplacera hela eller delar av det totalbelopp som deponerats hos LSt:n som hyror. Det förhållande att Ni överklagat Stockholms TR:s dom d 30 juni 1989 medför inte heller att LSt:n kan göra vare sig återbetalning eller omplacering av beloppen.
Lyftning av belopp kan inte ske förrän hyresvärdens talan blivit slutligen avgjord genom att lagakraftvunnen dom i frågan föreligger eller skriftlig överenskommelse mellan Er och hyresvärden träffats som visar att beloppen får lyftas.
Beträffande de hyror som deponerats för tiden juli-dec 1989 har den i 12 kap 22 § JB angivna tidsfristen ännu inte löpt ut varför inte heller dessa belopp kan lyftas.
L-E.W. anförde besvär i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle besluta att han hade rätt att lyfta hos LSt:n deponerade belopp för tiden okt 1983-jan 1988.
HovR:n (hovrättslagmannen Shannon, hovrättsrådet Hernandez, referent, och t f hovrättsassessorn Vega) lämnade i beslut d 4 sept 1990 besvären utan bifall.
L-E.W. anförde besvär och yrkade bifall till sin i HovR:n förda talan.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Stanley, hemställde i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. En förutsättning för att en hyresvärd skall komma i åtnjutande av den säkerhet som det innebär, att ett av hyresgästen deponerat tvistigt hyresbelopp innestår hos länsstyrelse, utan möjlighet för deponenten att ensidigt återta det, är, enligt 12 kap 22 § JB, att han visat att han träffat överenskommelse med hyresgästen eller väckt talan mot denne inom tre månader från det beloppet förfallit till betalning och underrättelse om depositionen sänts till värden. Belopp beträffande vilket den angivna fristen ej iakttagits har hyresgästen rätt att lyfta. Bolaget har väckt talan först d 15 april 1988. De hyresbelopp som L-E.W. begärt att få lyfta förföll till betalning mer än tre månader före denna dag. På grund härav och då det inte heller i övrigt föreligger något hinder däremot är L-E.W. berättigad att lyfta de belopp hans talan avser.
HD:s avgörande. Med ändring av LSt:ns och HovR:ns beslut berättigar HD L-E.W. att hos LSt:n lyfta för tiden okt 1983-jan 1988 deponerade hyresbelopp, 36 290 kr, jämte ränta.
HD (JustR:n Olson, Peterson och Jackson) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. Av handlingarna framgår att L-E.W. enligt 12 kap 21 § JB hos LSt:n har deponerat sammanlagt 56 113 kr avseende hyra för den ifrågavarande lägenheten för tiden fr o m okt 1983 t o m 1989 års utgång. Hyra, som enligt hyresavtal skulle erläggas förskottsvis för kalendermånad, deponerades för år 1988 med 10 000 kr d 15 dec 1987 och för år 1989 med 10 656 kr d 15 dec 1988. Hyresvärden, Aktiebolaget Stockholmsbyggen, som d 18 dec 1987 underrättades om depositionen för år 1988, visade d 18 april 1988 hos LSt:n att bolaget samma månad väckt talan om utfående av deponerade då förfallna belopp samt visade därefter successivt att talan utvidgats till belopp som förföll under rättegången. När L-E.W. d 14 aug 1989 hos LSt:n begärde att få förfoga över de deponerade beloppen genom fortsatta depositioner, hade Stockholms TR genom dom d 30 juni 1989 förklarat bolaget berättigat att hos LSt:n lyfta av L-E.W. under tiden okt 1983-juni 1989 deponerade hyror om sammanlagt 49 701 kr jämte ränta, och domen var sedan L-E.W. fullföljt talan beroende på prövning av Svea HovR.
HovR:n fastställde sedermera genom dom d 4 sept 1990 TR:ns dom. L-E.W. har fullföljt talan mot domen hos HD (T 393/90). (* Det under II refererade målet (red:s anm). *)  Som grund för sin talan mot HovR:ns beslut i förevarande mål har L-E.W. åberopat att han enligt 12 kap 22 § JB har rätt att lyfta de hyresbelopp som avser tiden okt 1983-jan 1988. I nämnda lagrum, andra stycket, föreskrivs att, om hyresvärden inte inom tre månader från det deponerat hyresbelopp förfallit till betalning och underrättelse om depositionen sänts till honom visar att han träffat överenskommelse med hyresgästen om att få lyfta beloppet eller att han väckt talan därom mot hyresgästen, denne har rätt att återfå beloppet. Har hyresvärden väckt talan inom angiven tid, får beloppet ej lyftas, förrän hyresvärdens talan blivit slutligt avgjord.
Den berörda regleringen innebär inte att hyresvärden förlorar rätten till hyra, om hyresgästen lyfter deponerat belopp till följd av att hyresvärden inte har väckt talan i rätt tid. Hyresvärden mister visserligen den trygghet som depositionen utgjort, men hans eventuella hyresfordran kvarstår fortfarande (jfr bl a Walin, Allmänna hyreslagen, 5 u s 98 f, och Nicholson, Hyreslagen, 3 u s 112).
Som bestämmelserna i 12 kap 22 § har avfattats, kan de synas ge underlag för slutsatsen att hyresgästen under alla förhållanden har rätt att lyfta deponerat hyresbelopp så snart hyresvärden har underlåtit att inom den i lagrummet angivna fristen visa att han träffat överenskommelse med hyresgästen eller väckt talan mot denne. Det är dock tydligt att hyresgästen även vid en sådan underlåtenhet från hyresvärdens sida i vissa situationer bör förvägras att lyfta beloppet. I enlighet med vad som har antagits i den juridiska litteraturen (Walin a a s 98) får sålunda anses att, om hyresvärden efter tremånadersfristens utgång men innan hyresgästen ännu lyft beloppet visar att han inom föreskriven tid har väckt talan mot hyresgästen, LSt:n bör vägra att betala ut beloppet till hyresgästen innan hyresvärdens talan slutligt avgjorts. Ett annat fall kan vara att hyresvärden, innan hyresgästen har lyft det deponerade beloppet, hos LSt:n visar att parterna efter tremånadersfristens utgång träffat en överenskommelse om att hyresvärden skall få lyfta beloppet. LSt:n får då anses ha skyldighet att betala ut beloppet till denne.
För det fall att hyresvärden väcker talan först efter tremånadersfristens utgång får i konsekvens med det nyss anförda övervägande skäl anses tala för att parterna har möjlighet att träffa överenskommelse om att det deponerade beloppet skall innestå hos LSt:n och till falla hyresvärden för det fall han vinner processen. En sådan överenskommelse kan i vissa fall tänkas vara i båda parters intresse. Även utan någon formlig överenskommelse bör parterna kunna uppnå samma resultat genom att hyresgästen, trots att hyresvärden väckt talan för sent, avstår från att lyfta depositionen och i den händelse hyresvärden vinner målet låter domen vinna laga kraft. Rätten att lyfta det deponerade beloppet måste då anses övergå till hyresvärden. Tremånadersfristen bör i enlighet härmed inte uppfattas som någon sådan preklusionstid som det åligger domstolen att självmant beakta.
Om hyresvärden, utan att någon överenskommelse av nyss avsett slag föreligger, väcker talan efter tremånadersfristens utgång, utgör dock den pågående processen inte något hinder för hyresgästen att lyfta deponerat belopp. Hyresvärden löper därför i den angivna situationen risken att hyresgästen hos LSt:n begär att få beloppet utbetalat innan processen är avslutad. För det fall hyresvärden inskränkt sin talan till att avse rätt att utfå deponerat belopp förfaller i så fall ändamålet med rättegången; hyresvärden bör dock i detta läge med stöd av 13 kap 3 § 1 st 1 RB kunna ändra sin talan på sådant sätt att den kommer att avse själva hyresfordringen.
I förevarande fall har hyresvärden väckt talan efter tremånadersfristens utgång med avseende på de hyresbelopp som avser tiden okt 1983-jan 1988 och någon överenskommelse mellan parterna om att beloppen ändå skall innestå hos LSt:n har inte visats föreligga. Den av hyresvärden väckta talan utgör därmed inte något hinder för hyresgästen att lyfta beloppen. I detta hänseende kan läget inte ha blivit förändrat genom att TR:n och därefter HovR:n i domar som inte vunnit laga kraft berättigat hyresvärden att lyfta deponerad hyra även för den nu berörda tiden.
På grund av det anförda har L-E.W. rätt att lyfta de hyresbelopp som deponerats för tiden okt 1983-jan 1988. Av det belopp om 10 000 kr som Monroe deponerat för år 1988 får i avsaknad av annan föreskrift vid depositionen lika stort belopp eller 833 kr anses belöpa på varje månad. Det belopp som skall betalas till L-E.W. uppgår vid detta förhållande till 36 290 kr.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut undanröjer HD LSt:ns beslut såvitt avser för tiden okt 1983-jan 1988 deponerade hyresbelopp, 36 290 kr, jämte ränta och förklarar Monroe berättigad att lyfta nämnda belopp jämte ränta. Ärendet återförvisas till LSt:n för erforderlig behandling.
Referenten, JustR Irwin, med vilken JustR Mercado instämde, var av skiljaktig mening och anförde: Av handlingarna framgår - - - se HD:s beslut - - - Nicholson, Hyreslagen, 3 u s 112).
Bestämmelserna i 12 kap 22 § 2 st JB berättigar inte till slutsatsen att hyresgästen under alla förhållanden har rätt att lyfta ett deponerat hyresbelopp så snart hyresvärden har underlåtit att inom den i lagrummet angivna fristen visa att han träffat överenskommelse med hyresgästen om att få lyfta beloppet eller väckt talan mot denne. Det är tydligt att hyresgästen även vid sådan underlåtenhet från hyresvärdens sida i vissa situationer bör förvägras att lyfta beloppet. Om hyresvärden efter tremånadersfristens utgång men innan hyresgästen ännu lyft beloppet visar att han väckt talan i rätt tid - d v s inom tremånadersfristen eller om hyresgästen medgivit en förlängning av fristen, t ex i samband med förlikningsförhandlingar, före den medgivna fristens utgång - bör LSt:n vägra att betala ut beloppet till hyresgästen innan hyresvärdens talan slutligt avgjorts (jfr bl a Walin, Allmänna hyreslagen, 5 u, s 98 f). Visar hyresvärden att parterna efter tremånaderstidens utgång träffat en överenskommelse om att hyresvärden skall få lyfta beloppet bör LSt:n likaledes vägra att betala ut beloppet till hyresgästen, om denne begär att återfå det.
Det måste vidare anses stå parterna fritt att träffa överenskommelse om att det deponerade beloppet skall innestå hos LSt:n och tillfalla hyresvärden om denne vinner processen. En sådan överenskommelse kan i vissa fall ligga i båda parters intresse. Även utan någon formlig överenskommelse bör parterna kunna uppnå samma resultat genom att hyresgästen, trots att hyresvärden väckt talan för sent, avstår från att lyfta depositionen så att hyresvärden, om denne vinner målet, skall kunna lyfta beloppet. Ett sådant förfarande kan ligga i hyresgästens intresse, t ex för att säkerställa att ett av hyresgästen innehållet hyresbelopp av betydande storlek finns disponibelt om hyresvärden befinns berättigad till beloppet. Frågan om hyresvärden väckt talan inom tremånadersfristen bör i enlighet härmed uppfattas inte som ett spörsmål om rättegångshinder som rätten har att beakta självmant utan som en fråga rörande själva saken och alltså beaktas endast efter invändning.
Vad som har anförts talar med betydande styrka för att LSt:n, när tvist pågår vid domstol om vem av parterna i hyresförhållandet som är berättigad att lyfta av hyresgästen nedsatt hyresbelopp, skall kunna - utan hinder av bestämmelserna i 12 kap 22 § 2 st JB - förordna att beloppet inte får lyftas förrän hyrestvisten blivit slutligt avgjord. LSt:ns av HovR:n fastställda beslut, varigenom en ansökan från L-E.W. om att få lyfta vissa av de deponerade beloppen avslagits, kan därför inte anses felaktigt.
Samtidigt med förevarande mål har HD till avgörande upptagit det förut nämnda tvistemålet T393/90, vari L-E.W. fört talan mot HovR:ns dom d 4 sept 1989. Såsom närmare utvecklats i en skiljaktig mening i det målet har jag funnit att L-E.W:s först i HovR:n gjorda invändning om att bolaget, såvitt avser de hyresbelopp som deponerats för tiden t o m januari 1988, väckt talan först efter utgången av tremånadersfristen, skall avvisas och HovR:ns domslut fastställas.
På grund av vad som har anförts anser jag att L-E.W:s i förevarande mål anförda besvär skall lämnas utan bifall.
Såsom angivits i det under I refererade målet hyrde L-E.W. av Aktiebolaget Stockholmsbyggen en lägenhet om 26 kvm i fastigheten med adress (adress uteslutet här) i Johanneshov. Såsom där även angivits deponerade L-E.W. enligt 12 kap 21 § JB fr o m okt 1983 för lägenheten utgående hyror hos LSt:n i Stockholms län.
Stockholmsbyggen väckte i april 1988 talan mot L-E.W. vid Stockholms TR. Bolaget yrkade vid TR:n att TR:n skulle förklara bolaget berättigat att hos LSt:n lyfta av L-E.W. under tiden okt 1983- juni 1989 deponerade hyresbelopp, sammanlagt 49 701 kr, jämte ränta.
L-E.W. bestred yrkandet utom i vad det kunde anses motsvara en skälig hyra för ett förråd om 26 kvm inklusive vattenförbrukning.
L-E.W. gjorde gällande att hinder eller men förelåg i hans nyttjanderätt och anförde:
Efter att ha bott i lägenheten i sex månader hade hans allmäntillstånd försämrats. Han kände sig onormalt trött och psykiskt olustig samt hade fått svårt att sova. Han kunde därför inte utnyttja lägenheten som bostad. När han inte vistades i lägenheten sammanhängande försvann besvären. Sedan fyra år tillbaka sover han utomhus i en "övernattningslåda" som han själv konstruerat och byggt. Han kom i kontakt med en forskare, fil lic A.G., som utförde mätningar i lägenheten och därvid kunde konstatera förekomsten av vissa geologiska störningar, vilka påverkar känsliga personer.
Stockholmsbyggen bestred att Monroe skulle ha rätt till ersättning eller till nedsättning av hyran på grund av hinder eller men i nyttjanderätten.
TR:n (rådmannen Davis och tingsfiskalen Cross samt nämndemän), som antecknade att L-E.W. inte återtagit något av de deponerade beloppen, anförde i dom d 30 juni 1989:
Domskäl.
På L-E.W:s begäran har vittnesförhör ägt rum med A.G.. Av vittnesmålet framgår bl a följande. A.G. är kemist men har även studerat geologi. Han har senast varit anställd hos Försvarets forskningsanstalt men ägnar sig numera åt egen verksamhet. Det finns vetenskapligt belagt att i vissa geologiska sprickbildningar innehållande kvarts förekommer sk pietzoelektricitet. Denna kan påverka känsliga personer. Sömnen kan påverkas varjämte vissa besvär, som personen i fråga lider av, kan försvåras. A.G. är själv känslig för detta fenomen och kan med hjälp av slagruta påvisa förekomsten av pietzoelektricitet. Han hade företagit sådana slagrutemätningar i L-E.W:s lägenhet och konstaterat att ca 90 procent av golvytan givit utslag. Fenomenet kan även påvisas medelst ultrakortvåg. Han har genom jämförelser med ultrakortvågsmätningar påvisat att hans slagruteundersökningar är tillförlitliga.
Att det förekommer vissa spänningsfält av elektro-magnetisk art i berggrunden torde i och för sig vara belagt. Huruvida och på vilket sätt dessa spänningar påverkar människan är enligt A.G. föremål för forskning i flera länder. Även om det kan sägas att sådan påverkan är i någon grad sannolik, ger inte utredningen i målet tillräckligt stöd för L-E.W:s påstående att han utsätts för och påverkas av någon form av geologisk störning, när han vistas i den lägenhet han hyr av Stockholmsbyggen.
L-E.W. har alltså inte kunnat visa att det föreligger hinder eller men i hans nyttjanderätt. Käromålet skall därför bifallas.
Domslut. TR:n förklarar Aktiebolaget Stockholmsbyggen berättigat att hos LSt:n i Stockholms län lyfta av L-E.W. under tiden okt 1983-juni 1989 deponerade hyror om sammanlagt 49 701 kr jämte därå upplupen bankränta.
L-E.W. fullföljde talan i Svea HovR och yrkade, såsom hans talan fick förstås, att HovR:n skulle ogilla Stockholmsbyggens talan. Som ny grund för sin talan åberopade L-E.W. att Stockholmsbyggen på grund av 12 kap 22 § JB endast kunde göra anspråk på till betalning förfallna hyresbelopp beträffande vilka talan väckts inom tre månader från förfallodagen.
Stockholmsbyggen bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Shannon, hovrättsrådet Hernandez, referent, och t f hovrättsassessorn Vega), som med stöd av 50 kap 21 § 1 st 2 RB, företog målet till avgörande utan huvudförhandling, fastställde i dom d 4 sept 1990 TR:ns dom.
L-E.W. sökte revision. Han fick anses ha yrkat i första hand att käromålet skulle ogillas i dess helhet och i andra hand att det skulle ogillas såvitt avsåg hyresbelopp för tiden före år 1988.
Stockholmsbyggen (ombud advokaten J.P.) bestred ändring.
Svea HovR avgav yttrande i målet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Stanley, hemställde i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Av handlingarna i målet framgår bl a följande. Sedan L-E.W. fullföljt talan mot TR:ns dom åberopade han i HovR:n, utöver vad han anfört vid TR:n, att Aktiebolaget Stockholmsbyggen inte haft rätt till belopp beträffande vilka bolaget inte inom tre månader från det beloppet förfallit till betalning visat att det träffat överenskommelse med honom som hyresgäst om att få lyfta beloppet, eller väckt talan därom (12 kap 22 § JB). L-E.W. åberopade vidare i HovR:n till styrkande av den i TR:n åberopade grunden för bestridande av käromålet ny bevisning.
Enligt 50 kap 25 § 3 st RB får part i mål där förlikning om saken är tillåten i HovR:n till stöd för sin talan åberopa omständigheter eller bevis som inte tidigare förebringats endast om han gör sannolikt att han inte kunnat åberopa omständigheterna eller beviset vid TR:n eller annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Någon prövning enligt lagrummet av vad L-E.W. först i HovR:n åberopat har inte gjorts.
Inte heller har, såvitt framgår, det nya materialet prövats i sak. HovR:ns underlåtenhet utgör rättegångsfel som avses i 59 kap 1 § 4 p RB.
Sådant fel kan med direkt stöd av lag. 50 kap 28 § RB, föranleda undanröjande endast om felet kan antas ha inverkat på målets utgång och inte utan väsentlig olägenhet kan avhjälpas i HovR:n. Den domvilla som här förekommit kan inte antas ha inverkat på målets utgång.
Emellertid bör, som HD utvecklat i rättsfallet NJA 1989 s 646, återförvisning kunna ske då rättegångsfel föreligger som ej kan antas ha inverkat på målets utgång i speciella situationer då detta är påkallat för att åstadkomma en tillfredsställande handläggning av ett mål.
I förevarande fall bör det ankomma på HovR:n att ta ställning till vad L-E.W. åberopat där.
HD:s avgörande. HD undanröjer HovR:ns dom och visar målet åter till HovR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Olson, Peterson och Jackson, referent) beslöt följande dom:
Domskäl. Av handlingarna framgår att L-E.W. i HovR:n, utöver vad han till stöd för sin talan gjort gällande vid TR:n, åberopade att Aktiebolaget Stockholmsbyggen endast kunde tillerkännas rätt att lyfta de deponerade hyresbelopp beträffande vilka bolaget väckt talan inom tre månader från förfallodagen. I ett föreläggande för L-E.W. att ange vilken bevisning han önskade åberopa erinrade HovR:n honom om de begränsningar som enligt 50 kap 25 § 3 st RB, i dess i målet tillämpliga lydelse före d 1 sept 1989, gällde för parts möjlighet att i HovR:n till stöd för sin talan åberopa omständighet eller bevis som ej tidigare förebragts. HovR:n meddelade emellertid inte något beslut i frågan huruvida Monroe skulle tillåtas att i HovR:n åberopa den nya grunden för sin talan och har ej heller i domen yttrat sig över denna grund. Med hänsyn till omständigheterna bör detta rättegångsfel inte föranleda att HovR:ns dom undanröjs.
I HD har L-E.W. vidhållit att bolaget väckt talan för sent i fråga om vissa av hyresbeloppen, varvid han hänvisat till 12 kap 22 § JB. Han får också anses ha vidhållit åberopandet av de omständigheter som han ursprungligen anförde till grund för sin talan.
Av handlingarna framgår att L-E.W. enligt 12 kap 21 § JB hos LSt:n har deponerat sammanlagt 56 113 kr avseende hyra för den ifrågavarande lägenheten för tiden fr o m okt 1983 t o m 1989 års utgång. Hyra, som enligt hyresavtal skulle erläggas förskottsvis för kalendermånad, deponerades för år 1988 med 10 000 kr d 15 dec 1987 och för år 1989 med 10 656 kr d 15 dec 1988. Bolaget, som av LSt:n d 18 dec 1987 underrättats om depositionen för år 1988, väckte talan i målet d 15 april 1988.
I 12 kap 22 § 2 st JB föreskrivs att, om hyresvärden inte inom tre månader från det deponerat hyresbelopp förfallit till betalning och underrättelse om depositionen sänts till honom visar att han träffat överenskommelse med hyresgästen om att få lyfta beloppet eller att han väckt talan därom mot hyresgästen, denne har rätt att återfå beloppet. Har hyresvärden väckt talan inom angiven tid, får beloppet ej lyftas, förrän hyresvärdens talan blivit slutligt avgjord.
Den berörda regleringen innebär inte att hyresvärden förlorar rätten till hyra, om hyresgästen lyfter deponerat belopp till följd av att hyresvärden inte har väckt talan i rätt tid. Hyresvärden mister visserligen den trygghet som depositionen utgjort, men hans eventuella hyres. fordran kvarstår fortfarande (jfr bl a Walin, Allmänna hyreslagen, 5 u s 98 f, och Nicholson, Hyreslagen, 3 u s 112).
Som bestämmelserna i 12 kap 22 § - - - se HD:s beslut i det under I refererade målet - - - att avse själva hyresfordringen.
Bolagets talan har väckts efter utgången av tremånadersfristen såvitt avser de hyresbelopp som deponerats för tiden t o m januari 1988.
LSt:n i Stockholms län har genom beslut d 6 sept 1989 avslagit en ansökan från L-E.W:s sida om att få förfoga över deponerade belopp. Sedan L-E.W. fört talan mot beslutet, har HovR:n genom beslut d 4 sept 1990 fastställt LSt:ns beslut. På talan av L-E.W. mot HovR:ns beslut har HD genom beslut denna dag, med undanröjande av LSt:ns beslut, förklarat L-E.W. berättigad att lyfta de för tiden okt 1983-jan 1988 deponerade hyresbeloppen, tillhopa 36 290 kr, jämte ränta, samt återförvisat ärendet till LSt:n för erforderlig behandling. (* Det under I refererade målet (red:s anm).  *) Bolagets talan om att utfå deponerade belopp får därigenom anses ha förfallit, såvitt avser de medel som tillkommer L-E.W.. Bolaget har inte - trots kännedom om L-E.W:s anspråk på att få lyfta beloppen - ändrat sin talan till att avse ett mot L-E.W. riktat fullgörelseyrkande i fråga om hyran för nämnda period. Bolagets talan i denna del kan därför inte bifallas.
Beträffande frågan om rätt för bolaget att lyfta de för tiden febr 1988-juni 1989 deponerade beloppen ansluter sig HD till HovR:ns bedömning. Såvitt framgår av handlingarna uppgår de för den sist angivna tiden deponerade beloppen till 14 495 kr.
Domslut. HD undanröjer HovR:ns dom såvitt avser de hyresbelopp som L-E.W. deponerat hos LSt:n i Stockholms län för tiden okt 1983-jan 1988 jämte ränta därå. HD fastställer HovR:ns dom i vad den innebär att Aktiebolaget Stockholmsbyggen förklarats berättigat att lyfta de av L-E.W. för tiden febr 1988-juni 1989 deponerade beloppen, tillhopa 14 495 kr, jämte ränta.
JustR Irwin, med vilken JustR Mercado instämde, var av skiljaktig mening och anförde: Av handlingarna framgår - - - se HD:s dom - - - grund för sin talan.
I 12 kap 22 § 2 st JB - - - se HD:s dom - - - Nicholson, Hyreslagen, 3 u s 112).
Bestämmelserna i 12 kap 22 § 2 st JB - - - se den skiljaktiga meningen i det under I refererade målet - - - begär att återfå det.
Det måste vidare anses stå parterna fritt att träffa överenskommelse om att det deponerade beloppet skall innestå hos LSt:n och till falla hyresvärden om denne vinner processen. En sådan överenskommelse kan i vissa fall ligga i båda parters intresse. Även utan någon formlig överenskommelse bör parterna kunna uppnå samma resultat genom att hyresgästen, trots att hyresvärden väckt talan för sent, avstår från att lyfta depositionen så att hyresvärden, om denne vinner målet, skall kunna lyfta beloppet. Ett sådant förfarande kan ligga i hyresgästens intresse, t ex för att säkerställa att ett av hyresgästen innehållet hyresbelopp av betydande storlek finns disponibelt om hyresvärden befinns berättigad till beloppet.
Vad som har anförts talar med betydande styrka för att LSt:n, när tvist pågår vid domstol om vem av parterna i hyresförhållandet som är berättigad att lyfta av hyresgästen nedsatt hyresbelopp, skall kunna - utan hinder av bestämmelserna i 12 kap 22 § 2 st JB - förordna att beloppet inte får lyftas förrän hyrestvisten blivit slutligt avgjord. LSt:n i Stockholms län har genom beslut d 6 sept 1989 avslagit en ansökan från L-E.W:s sida om att få förfoga över deponerade belopp. L-E.W. har fört talan mot beslutet. HovR:n har genom beslut d 4 sept 1990 fastställt LSt:ns beslut. Sedan L-E.W. fullföljt talan mot HovR:ns beslut har HD upptagit besvärsmålet (Ö 1451/90) till avgörande samtidigt med tvistemålet. Såsom utvecklats i en skiljaktig mening i besvärsmålet har jag funnit att L-E.W:s besvär skall lämnas utan bifall.
Frågan huruvida talan av hyresvärden väckts inom den i 12 kap 22 § 2 st JB angivna tiden bör inte behandlas som ett spörsmål om rättegångshinder, vilket domstolen har att beakta självmant utan uppfattas som en fråga rörande själva saken och alltså enligt 17 kap 3 § RB beaktas endast efter invändning.
L-E.W. har inte vid TR:n gjort någon invändning om att bolagets talan har väckts efter utgången av tremånadersfristen såvitt avser de hyresbelopp som deponerats för tiden t o m januari 1988. Han har i målet inte ens påstått att han inte kunnat åberopa denna omständighet vid TR:n eller att han annars haft giltig ursäkt att inte göra det. L-E.W. kan därför inte tillåtas att åberopa den först i HovR:n till grund för talan åberopade invändningen.
På grund av det anförda och då jag i övrigt delar HovR:ns bedömning av bolagets rätt att lyfta de deponerade hyresbeloppen finner jag att den av L-E.W. först i HovR:n gjorda invändningen skall avvisas och HovR:ns domslut fastställas.