Förutsättningarna för tilläggsförhör i hovrätten. När det har skett ett byte av offentlig försvarare inför hovrättsprocessen är enbart det förhållandet, att en ny försvarare vill lägga upp försvaret på ett annat sätt, inte tillräckligt för tilläggsförhör.
Södertörns tingsrätt dömde den 8 juli 2014 E.N. för sexuellt övergrepp mot barn, sexuellt ofredande och våldtäkt mot barn till fängelse 3 år. Han förpliktades även att betala skadestånd.
Efter det att domen hade meddelats tillät tingsrätten E.N. att byta offentlig försvarare.
Åklagaren och E.N. överklagade i Svea hovrätt. Åklagaren yrkade att en av gärningarna, som av tingsrätten hade bedömts som sexuellt övergrepp mot barn, skulle bedömas som våldtäkt mot barn och att fängelsestraffet under alla förhållanden skulle skärpas. E.N. yrkade att åtalet och skadeståndsyrkandena skulle ogillas. I andra hand yrkade han att straffet skulle mildras och skadeståndet sättas ned.
Parterna motsatte sig varandras yrkanden.
E.N. begärde att tilläggsförhör skulle hållas med samtliga i tingsrätten hörda personer utom en.
Som skäl för sin begäran anförde han sammanfattningsvis följande. I tingsrätten erbjöds försvararen möjlighet att ställa frågor till de av motparten åberopade förhörspersonerna. Han avböjde helt i de flesta fall. I de fall frågor ställdes av försvararen var de utan bäring på sakfrågorna. Å.B. har, med entledigande av advokat R.S., förordnats till offentlig försvarare för E.N. för att tillvarata E.N:s intressen i hovrätten efter det att dom meddelats i tingsrätten. Om en försvarare tar över ett uppdrag där försvararen personligen inte har haft möjlighet att påverka förhörens utformning i tingsrätten, måste det anses föreligga skäl för tilläggsförhör.
Åklagaren motsatte sig E.N:s begäran.
Hovrätten (hovrättsråden Lewis, Lewis och Landry, referent) anförde i beslut den 19 augusti 2014 följande.
De skäl som E.N. anfört medför ensamt inte att det finns behov av att ställa ytterligare frågor till de personer som hördes i tingsrätten. Några andra skäl för att det skulle finnas behov av tilläggsförhör har inte framförts eller framkommit. E.N:s begäran om tilläggsförhör avslås därför.
Hovrätten (hovrättsråden Lewis, referent, och Landry, tf. hovrättsassessorn Herman samt två nämndemän) meddelade dom den 10 september 2014. Hovrätten ändrade tingsrättens dom på det sättet att hovrätten fann att en av de gärningar som av tingsrätten bedömts som sexuellt övergrepp mot barn skulle bedömas som våldtäkt mot barn och att fängelsestraffets längd skulle bestämmas till 3 år 6 månader.
E.N. överklagade och yrkade att HD skulle frikänna honom helt och därmed avslå målsägandenas yrkanden om skadestånd. I andra hand begärde han att straffet skulle lindras och att skadeståndsbeloppen skulle sättas ned.
E.N. överklagade även hovrättens beslut under rättegången att inte tillåta tilläggsförhör med personer som hördes vid tingsrätten och yrkade att HD skulle medge att sådana förhör fick hållas i hovrätten.
Riksåklagaren och målsägandena motsatte sig att hovrättens dom och beslut ändrades.
HD meddelade prövningstillstånd beträffande frågan, om hovrätten borde ha tillåtit tilläggsförhör. Beträffande målet i övrigt förklarade HD frågan om prövningstillstånd vilande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Rogers, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1 och 2 motsvarar i huvudsak punkterna 1 och 2 i HD:s beslut.
Instansordningen bygger på en funktionsfördelning som innebär att tyngdpunkten i rättskipningen ligger i första instans (se t.ex. prop. 1992/93:216 s. 28 och prop. 2004/05:131 s. 200 ff.). Den 1 november 2008 trädde den s.k. EMR-reformen i kraft. Huvudsyftet med förändringarna var att reformera och renodla hovrättsprocessen och därigenom anpassa hovrättsförfarandet till dess ställning i instansordningen som en granskande överprövningsinstans (prop. 2004/05:131 s. 82 och 200 ff.). Reformen innebar en rad processuella lagändringar, bl.a. när det gäller bestämmelser om bevisupptagning i hovrätt.
I 35 kap. 13 § RB finns bestämmelser om under vilka förutsättningar ett tidigare upptaget bevis ska tas upp på nytt och om hur rätten ska förfara när det inte behöver ske. I andra stycket anges att om tingsrätten i ett mål som överklagats till hovrätten tagit upp bevisning, behöver den tas upp på nytt endast om hovrätten finner att det är av betydelse för utredningen. Andra stycket andra meningen reglerar den situationen att om ett bevis kan läggas fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning av förhöret vid tingsrätten, får beviset tas upp på nytt endast om ytterligare frågor behöver ställas. Den sistnämnda bestämmelsen tillkom genom EMR-reformen och syftar till att hovrättens bevisvärdering i högre grad än före reformen ska ske på i stort sett samma material som tingsrätten grundat sin prövning på (a. prop. s. 200).
Av 51 kap. 4 och 9 §§ RB följer bl.a. att klaganden respektive motparten i sitt överklagande ska ange om han eller hon vill att det ska hållas ett förnyat förhör med ett vittne eller annan bevisperson och, i så fall, skälen för det. Vidare ska anges varför ytterligare frågor behöver ställas. Det kan t.ex. vara att vissa uppgifter som lämnats i tingsrätten är oklara och behöver redas ut genom kompletterande frågor eller att ny bevisning eller nya omständigheter gör det nödvändigt med ett nytt förhör. Även bevistemat måste anges. Den part som begär förnyat förhör behöver däremot inte avslöja vilka frågor han eller hon tänker ställa. I förarbetena preciseras tre olika fall där det kan behöva ställas ytterligare frågor. Det första fallet är att en part tillåts åberopa nya omständigheter vars existens blir tvistiga och någon av parterna vill föra bevisning om dessa genom ett nytt förhör med någon som redan hörts vid tingsrätten. En annan situation är att ny bevisning kan göra det nödvändigt med förnyat förhör. Ett tredje fall är när det råder oklarheter om vad ett vittne menat med sin utsaga. Det kan exempelvis vara att vittnet vid förhöret lämnat motstridiga uppgifter om en omständighet av betydelse (a. prop. s. 204 och 234).
Hovrätterna har vid ett presidentmöte enats om några uttalanden kring tillämpningen av vissa bestämmelser som berördes av EMR-reformen, bl.a. regleringen i 35 kap. 13 § andra stycket RB. Som exempel på tydliga fall när tilläggsförhör inte bör komma ifråga anges när part begär att få ställa tilläggsfrågor endast på grund av att parten företrätts av ett annat ombud eller annan försvarare vid förhandlingen vid tingsrätten (bilaga till protokoll från presidentmötet i Svea hovrätt den 17 juni 2010, se SOU 2012:93, del 2, bilaga 3).
År 2011 fick en särskild utredare i uppdrag att utvärdera EMR-reformen. Av betänkandet framgår att utredningen ställde sig bakom den tillämpning av bestämmelserna som utredningen ansåg hade utvecklats i praktiken och som var i enlighet med nämnda uttalanden från hovrätterna. Utredningen bedömde att det genom dessa riktlinjer hade klarlagts för parterna i vilka fall tilläggsförhör bör tillåtas och att det därför inte fanns anledning att föreslå några ändringar i den delen (se SOU 2012:93, del 1, s. 139 och 251).
E.N:s skäl för sin begäran om tilläggsförhör är att se som en principiell fråga, som hör samman med den tilltalades rätt att förhöra eller låta förhöra de vittnen som åberopats mot honom. I 36 kap. 17 § andra stycket RB föreskrivs att motparten ska få tillfälle att höra den andre partens vittnen. Bestämmelsen är tillämplig även vid förhör i bevissyfte med part eller med målsägande som inte för talan (37 kap. 1 § RB). En sådan rättighet kommer även till uttryck i artikel 6.3 d i Europakonventionen genom principen om parternas likställdhet i processen. Av rättspraxis från Europadomstolen kan utläsas att som huvudregel ska den tilltalade eller hans försvarare ha haft möjlighet att på något stadium - helst under rättegången men alternativt under förundersökningen - ställa frågor till de förhörspersoner som åberopas som bevisning mot den tilltalade. Om försvaret inte utnyttjat de möjligheter som erbjudits får det falla tillbaka på den tilltalade (se Clark, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl. 2012, s. 263, 266 och 333 f.).
Bestämmelsen i 35 kap. 13 § RB avser formerna för presentation av bevisningen. Rätten att föra in nya omständigheter eller bevis i processen bedöms främst utifrån regleringen i 35 kap. 7 § RB. I 36 kap. 17 § femte stycket RB finns därutöver bestämmelser om avvisning av frågor som inte hör till saken eller är otillbörliga. Den situation som nu är aktuell - och som inte aktualiserar frågor om avvisning - har inte behandlats närmare i förarbetena. Av ordalydelsen i 35 kap. 13 § andra stycket andra meningen RB framgår att förnyat förhör endast får ske om ytterligare frågor behövs ställas till den som redan har hörts. Det åligger den som begär tilläggsförhör att precisera varför ytterligare frågor behöver ställas (a. prop. s. 204). Att hovrätten normalt sett bör ge tillåtelse till nya frågor endast på den grunden att part i hovrätten företrätts av annat ombud eller försvarare, som velat lägga upp försvaret på ett annat sätt än det tidigare ombudet, kan inte anses vara en tillämpning i överensstämmelse med bestämmelsens ordalydelse eller förenlig med lagstiftningens syfte (jfr a. prop. s. 234). Omständigheter rörande den tilltalades försvar vid tingsrätten kan emellertid utgöra skäl till förnyat förhör, exempelvis i en situation där försvararen i tingsrätten har misskött sitt uppdrag.
Det ovan anförda medför att endast den omständigheten att en part företräds av annat ombud eller annan försvarare i hovrätten än vid tingsrätten inte utgör skäl för tillåtande av tilläggsförhör enligt 35 kap. 13 § andra stycket andra meningen RB.
I målet har inte framkommit uppgifter som talar för att försvararen vid tingsrätten hade misskött sitt uppdrag. E.N. har endast gjort gällande att hans försvarare i hovrätten inte kunnat hålla motförhören i tingsrätten och därmed inte kunnat försvara sin klient på det sätt som krävts för att tillvarata dennes rätt. Med hänsyn till det anförda - och som hovrätten också har funnit - förelåg inte skäl att i den aktuella situationen tillåta tilläggsförhör. En sådan tillämpning får anses väl förenlig med artikel 6 i Europakonventionen eftersom E.N. i tingsrätten beretts tillfälle att ställa frågor till av åklagaren åberopade förhörspersoner.
Det saknas skäl att meddela prövningstillstånd beträffande målet i övrigt.
HD fastställer hovrättens beslut under rättegång, meddelat den 19 augusti 2014, att avslå E.N:s begäran om tilläggsförhör med vid tingsrätten hörda personer.
HD meddelar inte prövningstillstånd beträffande målet i övrigt. Hovrättens dom står därmed fast.
HD (justitieråden Williams, Townsend Toijer, Velazquez, Hutchinson, referent, och Peterson) meddelade den 22 december 2014 följande beslut.
E.N. dömdes av hovrätten för sexualbrott som hade riktats mot barn. Påföljden bestämdes till fängelse i tre år och sex månader. I tingsrätten hade på åklagarens begäran förhör hållits med den ena av de båda målsägandena och med flera andra personer. När det gällde den andra målsäganden spelades ett under förundersökningen hållet förhör upp. Efter det att dom hade meddelats tillät tingsrätten E.N. att byta offentlig försvarare.
I hovrätten begärde E.N. att tilläggsförhör skulle få hållas med alla de personer som hördes vid tingsrätten utom en. Hovrätten har i det överklagade beslutet avslagit E.N:s begäran. Frågan i HD är i första hand om tilläggsförhör borde ha tillåtits av hovrätten.
Enligt 35 kap. 13 § andra stycket andra meningen RB får ett muntligt bevis, som kan läggas fram i hovrätten genom ljud- och bildupptagning av förhöret vid tingsrätten, tas upp på nytt bara om ytterligare frågor behöver ställas.
I förarbetena till bestämmelsen (se prop. 2004/05:131 s. 203 f. och 233 f.) har angetts tre olika fall där det kan behöva ställas ytterligare frågor till någon som har vittnat eller på annat sätt hörts i bevissyfte. Det första är det då en part har tillåtits att åberopa nya omständigheter vars existens blir tvistiga och någon av parterna vill föra bevisning rörande dessa genom ett nytt förhör med någon som redan har hörts vid tingsrätten. Det andra är då ny bevisning, t.ex. ett nytt vittne, förekommer i hovrätten. Då kan det behöva ställas kompletterande frågor till någon som redan har hörts vid tingsrätten. Det tredje fallet är när det råder oklarheter om vad en förhörsperson har menat med vad han eller hon har sagt. Ett exempel är att ett vittne har lämnat motstridiga uppgifter beträffande en omständighet av betydelse i målet.
Om en part begär att ytterligare frågor ska få ställas till någon som har hörts exempelvis som vittne vid tingsrätten ska han eller hon ange vad som ska styrkas med tilläggsförhöret. Parten är också skyldig att förklara varför tilläggsförhör behöver hållas. Detta framgår när det gäller brottmål av 51 kap. 4 § andra stycket och 9 § andra stycket RB. Vilka frågor som är tänkta att ställas behöver dock inte anges.
E.N. har förklarat sin begäran om tilläggsförhör på följande sätt. Det finns skäl för tilläggsförhör när en ny försvarare tar över ett uppdrag och inte har haft möjlighet att påverka förhörens utformning vid tingsrätten. Det var dessutom så att den tidigare försvararen inte höll några motförhör av betydelse för E.N:s sak. Detta var E.N. missnöjd med. Det var också därför som han begärde att få byta försvarare. Genom att den nye försvararen inte fick ställa tilläggsfrågor i hovrätten berövades E.N. möjligheten att bedriva hovrättsprocessen så som hade planerats. Han fick därmed inte heller en rättvis rättegång, vilket han har rätt till enligt Europakonventionen. På det sätt som processen bedrevs i hovrätten blev försvararbytet helt onödigt. Eftersom bevisningen har åberopats av åklagaren, och E.N. alltså har rätt att hålla motförhör, finns det ingen skyldighet för honom att i förväg avslöja vilka frågor som planeras.
Riksåklagaren har anfört följande. E.N:s försvarare vid tingsrätten bereddes tillfälle att ställa frågor till samtliga personer som hördes där. Att E.N. har en ny försvarare i hovrätten och att denne har en annan uppfattning om vilka frågor som borde ha ställts till förhörspersonerna vid tingsrätten kan inte ensamt medföra att det finns behov av att ställa ytterligare frågor till dessa. Hovrättens beslut är alltså riktigt och står heller inte i strid med Europakonventionen.
Målsägandena har anslutit sig till riksåklagarens argumentering. De har tillagt att E.N. inte har angett varför det skulle föreligga behov av tilläggsförhör och att det inte kan räcka att endast allmänt påstå att ytterligare frågor behöver ställas.
Den aktuella regleringen i 35 kap. 13 § andra stycket RB infördes som en del av den processrättsliga reform som trädde i kraft den 1 november 2008, En modernare rättegång (EMR). När det gäller hovrättsprocessen syftade reformen till att betona att hovrätten har en överprövande och kontrollerande roll och att tyngdpunkten i rättskipningen ligger i första instans, dvs. i tingsrätten. För att denna funktionsfördelning mellan instanserna ska kunna åstadkommas är det av betydelse bl.a. att bevisvärderingen i hovrätten kan ske på i stort sett samma material som tingsrätten har grundat sin prövning på. (Se prop. 2004/05:131 s. 200 ff.)
Det är av de angivna skälen viktigt att den bevisupptagning som äger rum vid tingsrätten sker med utgångspunkt i att ingen ytterligare bevisupptagning ska ske i målet. Regleringen i 35 kap. 13 § andra stycket RB innebär att det normalt inte ska hållas några tilläggsförhör i hovrätten. Samtidigt står det klart att i alla de fall där det finns ett behov av att ställa ytterligare frågor ska sådana tillåtas. Detta gäller alltså inte endast i de situationer som har angetts i propositionen (se p. 4). Det centrala är att parten kan peka på att vissa uppgifter av betydelse inte har kommit fram genom de förhör som har hållits eller har kommit att bli missvisande. Detta kan vara vanligt när en tilltalad, som har saknat försvarare vid tingsrätten, har fått en offentlig försvarare i hovrätten. När det har skett ett byte av offentlig försvarare inför hovrättsprocessen är enbart det förhållandet, att en ny försvarare vill lägga upp försvaret på ett annat sätt, emellertid inte tillräckligt för tilläggsförhör.
E.N. har inte närmare förklarat varför det skulle behöva hållas tilläggsförhör i hovrätten, utan har bara mera allmänt hänvisat till att hans försvarare vid tingsrätten inte höll några motförhör av betydelse för E.N:s sak. Det saknas emellertid konkret underlag för bedömningen att det behövs tilläggsförhör i hovrätten. Hovrättens beslut, som inte strider mot E.N:s rätt enligt Europakonventionen till en rättvis rättegång, ska därmed fastställas.
Det saknas skäl att meddela prövningstillstånd beträffande målet i övrigt.
HD fastställer hovrättens beslut under rättegång, meddelat den 19 augusti 2014, att avslå E.N:s begäran om tilläggsförhör med personer som hördes vid tingsrätten.
HD meddelar inte prövningstillstånd beträffande målet i övrigt. Hovrättens dom står därmed fast.
HD:s beslut meddelat: den 22 december 2014.
Mål nr: B 4815-14.
Lagrum: 35 kap. 13 § samt 51 kap. 4 och 9 §§ RB.