Rättshjälpen i ett skadeståndsmål har tillåtits fortsätta trots att det redan hade beslutats att den skulle omfatta ytterligare 40 timmars arbete utöver de 100 timmar som omfattas enligt lag. Vid bedömningen har beaktats bl.a. tvistens karaktär och betydelse för parten, motpartens ekonomiskt överlägsna ställning, att det var motparten som överklagade till hovrätten samt att det har varit svårt att planera och begränsa arbetet. Förlängningen har medgetts omfatta redan utfört arbete.
Den 25 juli 2005 ansökte H.A. vid Falu tingsrätt om stämning mot Banverket (nuvarande Trafikverket). Han yrkade skadestånd med anledning av en järnvägstrafikolycka den 24 juli 2002. I en deldom den 9 oktober 2008 förpliktade tingsrätten Banverket att till H.A. betala viss ersättning för men och ogillade ett yrkande om ersättning för kostnader. I återstående delar sattes målet ut till huvudförhandling att hållas den 20 januari 2011.
Advokaten Moore, som var ombud och biträde enligt rättshjälpslagen för H.A., anmälde den 10 januari 2011 att han snart hade lagt ned 100 timmars arbete som rättshjälpsbiträde och begärde att rättshjälpen skulle fortsätta.
Tingsrätten beslutade enligt 34 § rättshjälpslagen (1996:1619) att H.A:s rättshjälp skulle bestå och att ytterligare 40 timmars arbete fick omfattas av rättshjälpen.
Tingsrätten meddelade dom i målet den 18 februari 2011. O.H:s ersättning enligt rättshjälpslagen fastställdes till 200 718 kr, vari ingick ersättning för arbete under 110 timmar.
Båda parter överklagade tingsrättens dom. H.A. hemställde i samband med sitt överklagande att hovrätten skulle utvidga rättshjälpen utöver de 140 timmar som hade beviljats vid tingsrätten. Moore uppgav att han behövde ytterligare 50-60 timmar för att avsluta målet. Som skäl för detta anförde han att H.A. saknade medel.
Hovrätten (hovrättsråden Caldwell och Mcmahon, referent, samt tf. hovrättsassessorn Carter) anförde följande i beslut den 31 oktober 2011.
Enligt 34 § rättshjälpslagen ska rättshjälp upphöra när det arbete ett rättshjälpsbiträde har rätt till uppgår till 100 timmar, om inte annat beslutas sedan rättshjälpsbiträdet anmält att arbetet uppgår till eller närmar sig denna gräns. Bestämmelsen syftar bl.a. till att förhindra att enstaka personer utnyttjar oproportionerligt stora delar av de begränsade rättshjälpsresurser som står till buds. Av förarbetena framgår att möjligheten att utöka rättshjälpsförmånen till över 100 timmar endast ska användas i ett fåtal undantagsfall (prop. 1996/97:9 s. 144 ff.). När det gäller möjligheterna att besluta att förmånen av rättshjälpsbiträde ska omfatta ytterligare arbete påpekas i förarbetena att begränsningen redan från början är känd av den rättssökande, att arbetet får planeras utifrån den begränsningen och att en tvist endast undantagsvis kan vara av en sådan karaktär att det är rimligt att staten bidrar till kostnaderna för ytterligare biträdesinsatser. I förevarande fall har rättshjälpen redan utökats med 40 timmar utöver 100 timmar. Det är hovrättens bedömning att det inte finns förutsättningar att utvidga biträdesförmånen ytterligare. H.A:s rättshjälp i hovrätten ska därför upphöra då 140 timmar upparbetats. I samband med detta ska Moore entledigas från uppdraget som rättshjälpsbiträde.
H.A:s begäran om utvidgning av rättshjälpen utöver tidigare beviljade 140 timmar ogillas. Rättshjälpen ska därmed upphöra och Moore entledigas från uppdraget som rättshjälpsbiträde.
H.A. överklagade och yrkade att HD skulle besluta att rättshjälpen skulle fortsätta.
Justitiekanslern överlämnade till HD att pröva om det fanns förutsättningar att ytterligare utöka H.A:s rättshjälp.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Mcpherson, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-10 överensstämmer i allt väsentligt med punkterna 1-11 i HD:s beslut.
Enligt 15 § rättshjälpslagen (1996:1619) omfattar förmånen av rättshjälpsbiträde ersättning för arbete i högst 100 timmar, om inte annat beslutas enligt 34 § samma lag. Huvudregeln är enligt 34 § första stycket att rättshjälpen upphör när det arbete som biträdet har lagt ned på uppdraget uppgår till 100 timmar. Enligt bestämmelsens andra stycke får dock rätten, efter anmälan från rättshjälpsbiträdet, besluta att rättshjälpen ska fortsätta och bestämma det antal timmar som förmånen av rättshjälpsbiträde därefter får omfatta.
Begränsningen av biträdesförmånen till 100 timmar har flera orsaker. Ett skäl för begränsning av rättshjälpen är att det kan medföra besparingar. I förarbetena framhålls vidare att rättshjälpen är en social skyddslagstiftning och att det är rimligt att det finns en gräns för det stöd som ska utgå och därmed för hur stora resurser som staten ska bidra med i varje enskilt ärende. Dessutom bör en part som beviljas rättshjälp inte hamna i en bättre situation än en part som inte kan beviljas rättshjälp, vilket t.ex. är fallet om parten har ett ekonomiskt underlag som överstiger 260 000 kr (se 6 § första stycket och 38 §rättshjälpslagen) eller har en rättsskyddsförsäkring som omfattar angelägenheten (9 § första stycket samma lag). (Se prop. 1996/97:9 s. 143 f. och bet. 1996/97:JuU3 s. 40.)
Lagtexten ger inte några anvisningar om i vilka fall som rättshjälpen ska fortsätta. Det finns inte heller angivet något högsta antal timmar som rätten får bestämma. Av förarbetsuttalanden framgår dock att bestämmelsen är avsedd att tillämpas endast i ett fåtal undantagsfall (a. prop. s. 145). HD har också uttalat att möjligheten att låta rättshjälpen fortsätta sedan biträdets arbetsinsats nått 100 timmar bör användas med stor försiktighet och alldeles särskilda omständigheter krävas för ett sådant beslut (se NJA 2000 s. 390 och NJA 2007 s. 987). Som exempel på situationer när det kan vara befogat att utöka antalet timmar nämns i förarbetena bl.a. komplicerade -familjerättsliga tvister med internationell anknytning och arbetstvister där den rättssökandes motpart är ett större företag som kan lägga ned stora resurser på processen. Vidare anförs att det bör vara möjligt att låta rättshjälpen omfatta ytterligare timmar om gränsen på 100 timmar nås inför eller mitt under pågående huvudförhandling eller under förlikningsförhandlingar som har goda förutsättningar att bli lyckosamma och där det endast krävs ett fåtal timmars arbete för att avsluta uppdraget (a. prop. s. 145).
Som nämnts i det föregående krävs alldeles särskilda omständigheter för att låta rättshjälpen omfatta mer än 100 timmars arbete. Dessutom har tingsrätten redan beslutat om att rättshjälpen ska omfatta ytterligare 40 timmar. Utrymmet för att under sådana förhållanden låta rättshjälpen fortsätta är mycket litet.
Omständigheterna i målet är emellertid mycket speciella. Tvisten inleddes redan år 2005. Den rör stora belopp och innehåller förhållandevis komplicerade bevisfrågor. Vid tingsrätten har det hållits två huvudförhandlingar. H.A. har inte själv tagit initiativ till att målet kommit att prövas i hovrätt utan har endast överklagat tingsrättens dom anslutningsvis. Trafikverket har både vid tingsrätten och i hovrätten utan framgång gjort gällande att H.A. på ett otillåtet sätt har ändrat sin talan. Ovanstående omständigheter har medfört att det varit svårt för rättshjälpsbiträdet att planera och begränsa sina arbetsinsatser. Till detta kommer att Trafikverket är en i förhållande till H.A. ekonomiskt överlägsen part.
HD anser att de nämnda omständigheterna sammantaget utgör tillräckliga skäl att låta rättshjälpen fortsätta. Förmånen av rättshjälpsbiträde bör omfatta ytterligare högst 20 timmar utöver de 140 timmar som följer av lag och tingsrättens tidigare beslut. Dessa timmar kan täcka arbete som har lagts ned före HD:s beslut (jfr NJA 2007 s. 752).
HD beslutar att rättshjälpen ska fortsätta och bestämmer att förmånen av rättshjälpsbiträde får omfatta ytterligare högst tjugo timmars arbete.
HD (justitieråden Ortiz, Collins, Brown, referent, Madden och Rivas) meddelade den 20 mars 2013 följande beslut.
H.A. skadades sommaren 2002 allvarligt i en järnvägstrafikolycka. Han väckte år 2005 talan mot Banverket (numera Trafikverket) och yrkade skadestånd. Trafikverket, som redan hade betalat 553 000 kr till H.A., medgav skadeståndsskyldighet i och för sig. Trafikverket bestred dock att betala ytterligare ersättning.
I juni 2007 beviljade tingsrätten H.A. rättshjälp och förordnade advokaten Moore till rättshjälpsbiträde.
I september 2008 beslutade tingsrätten på parternas begäran att vilandeförklara målet i de delar som avsåg ersättning för inkomst- och pensionsförlust i avvaktan på Migrationsverkets beslut i frågan om H.A. skulle beviljas uppehållstillstånd i Sverige.
Tingsrätten förpliktade i deldom den 9 oktober 2008 Trafikverket att betala ytterligare 127 000 kr jämte ränta till H.A. för det men som han hade orsakats till följd av olyckan. I deldomen ogillade tingsrätten H.A:s yrkande om ersättning för vissa kostnader.
Sedan frågan om uppehållstillstånd hade avgjorts i november 2009, med den utgången att Wright skulle avvisas till Iran, fortsatte tingsrätten handläggningen av målet. Inför huvudförhandlingen anmälde Moore att han snart hade lagt ned 100 timmars arbete på uppdraget. Tingsrätten beslutade den 11 januari 2011 att rättshjälpen skulle fortsätta och omfatta ytterligare 40 timmar.
Vid huvudförhandlingen justerade H.A. det yrkade beloppet till 4 815 000 kr. Det tillkommande beloppet avsåg bl.a. hans förlust av framtida inkomster från en affärsverksamhet i Iran. Trafikverket ansåg att justeringen utgjorde en otillåten taleändring och yrkade att den skulle avvisas. Tingsrätten lämnade avvisningsyrkandet utan bifall.
I en dom den 18 februari 2011 förpliktade tingsrätten Trafikverket att till H.A. betala 2 176 740 kr avseende förlorad arbetsinkomst och 665 665 kr avseende framtida kostnader för medicin, läkarbesök och sjukhusvård. Tingsrätten fastställde ersättning enligt rättshjälpslagen till Moore för 110 timmars arbete i enlighet med hans kostnadsräkning.
Trafikverket överklagade domen samt beslutet att tillåta H.A:s justering av yrkandet. H.A. överklagade domen anslutningsvis och begärde att hovrätten skulle besluta att rättshjälpen skulle omfatta även processen i hovrätten.
Hovrätten meddelade prövningstillstånd. Genom det överklagade beslutet ogillade hovrätten H.A:s begäran om utvidgning av rättshjälpen och förordnade att rättshjälpen därmed skulle upphöra. Samtidigt beslutade hovrätten bl.a. att ogilla Trafikverkets överklagande av tingsrättens beslut att tillåta H.A. att justera det yrkade beloppet.
Sedan H.A. överklagat hovrättens beslut i rättshjälpsfrågan till HD har handläggningen av målet i hovrätten fortsatt. Hovrätten har bl.a. tillåtit H.A. att åberopa ny bevisning. Parterna har därefter meddelat hovrätten att de har träffat en förlikning.
Moore har uppskattat att hans arbetsinsats i hovrätten har uppgått till drygt 50 timmar. Det innebär att hans arbetsinsats sammanlagt har uppgått till något mer än 160 timmar, dvs. ytterligare drygt 20 timmar utöver de 140 timmar som rättshjälpen hittills har omfattat.
Enligt 15 § rättshjälpslagen (1996:1619) omfattar förmånen av rättshjälpsbiträde ersättning för arbete i högst 100 timmar, om inte annat beslutas enligt 34 § samma lag.
Enligt 34 § första stycket rättshjälpslagen ska rättshjälpen upphöra när det arbete som biträdet har lagt ned på uppdraget uppgår till 100 timmar. Enligt andra stycket i samma paragraf ska rättshjälpsbiträdet anmäla till rätten när det arbete biträdet lagt ned uppgår till eller närmar sig 100 timmar. Rätten ska genast pröva om rättshjälpen ska upphöra. Om rättshjälpen ska fortsätta, bestämmer rätten det antal timmar som förmånen av rättshjälpen därefter får omfatta.
Begränsningen av biträdesförmånen till 100 timmar infördes i samband med 1997 års rättshjälpslag. Den nya regleringen innebar att rättshjälpsförmånerna begränsades i olika hänseenden. Ett uttalat syfte var att åstadkomma besparingar. (Se prop. 1996/97:9 och bet. 1996/97:JuU3.)
Lagen ger inte några anvisningar om vad rätten ska lägga till grund för prövningen huruvida rättshjälpen ska fortsätta. Av förarbetena framgår att möjligheten att överskrida 100-timmarsgränsen är avsedd att tillämpas i ett fåtal undantagsfall. För att rättshjälpen ska få fortsätta krävs att det är rimligt att staten bidrar till ytterligare kostnader. Vid den bedömningen måste målets karaktär och komplexitet liksom partens situation beaktas. (Se a. prop. s. 145.)
En utgångspunkt är att den som har beviljats rättshjälp inte bör försättas i ett bättre läge än den som inte kan beviljas rättshjälp, vilket t.ex. är fallet om personen i fråga har ett ekonomiskt underlag som överstiger 260 000 kr (6 § första stycket och 38 §rättshjälpslagen) eller har en rättsskyddsförsäkring (9 § första stycket samma lag). (Se a. prop. s. 143 f. och a. bet. s. 40; jfr även NJA 2000 s. 400.)
Den som beviljas rättshjälp ska alltså planera arbetet med den utgångspunkten att rättshjälpen omfattar ersättning för en arbetsinsats på 100 timmar (se a. prop. s. 144) och även planera för att det kan komma att bli fråga om en process i två instanser; ordningen med prövningstillstånd i hovrätt för tvistemål och ärenden innebär med hänsyn till den generösa tillämpning som är avsedd i princip ingen ändring i detta hänseende. Det kan däremot normalt inte vara rimligt att den som har beviljats rättshjälp ska behöva planera arbetet så att det återstår ett utrymme för den eventualiteten att prövningstillstånd meddelas i HD (jfr NJA 2007 s. 382).
Som har nämnts i det föregående kan det endast i undantagsfall komma i fråga att låta rättshjälpen omfatta mer än 100 timmars arbete. Dessutom har tingsrätten redan beslutat om att rättshjälpen ska omfatta ytterligare 40 timmar. Utrymmet för att under sådana förhållanden låta rättshjälpen fortsätta är mycket begränsat.
Samtidigt föreligger ett flertal omständigheter som talar för att det är rimligt att låta rättshjälpen fortsätta. Tvisten har stor betydelse för H.A:s framtida försörjning och han har också, i vart fall delvis, vunnit framgång med sin talan. Trafikverket är en i förhållande till H.A. ekonomiskt överlägsen part. Tvisten är förhållandevis komplicerad. Vid tingsrätten har det hållits två huvudförhandlingar. Målet har till viss del internationell prägel vilket har påverkat såväl den åberopade bevisningen som handläggningen. H.A. har inte själv tagit initiativ till att målet kommit att prövas i hovrätt utan har endast överklagat tingsrättens dom anslutningsvis. Trafikverket har både vid tingsrätten och i hovrätten utan framgång gjort gällande att H.A. på ett otillåtet sätt har ändrat sin talan. Dessa omständigheter har medfört att det har varit svårt för rättshjälpsbiträdet och H.A. att planera och begränsa arbetsinsatserna. Det finns inget som talar mot att de har försökt planera arbetet med de förutsättningar som gäller för rättshjälpen.
Mot den angivna bakgrunden finns tillräckliga skäl att låta rättshjälpen fortsätta. Emellertid återstår numera i princip inget ytterligare arbete att utföra i målet sedan parterna träffat förlikning. Frågan är då om ytterligare timmar kan medges i efterhand för det arbete som rättshjälpsbiträdet har lagt ner på målet under handläggningen i hovrätten.
Av bestämmelserna i 15 och 34 §§rättshjälpslagen framgår att rättshjälpsbiträdet ska anmäla om det antal timmar som beviljats tagits i anspråk eller att den tiden närmar sig samt att rätten genast ska fatta beslut i frågan om förlängd rättshjälp. Tanken är att rättshjälpsbiträdet inte ska lägga ned någon tid på uppdraget innan rätten genom ett förlängningsbeslut har medgett att ytterligare timmar tas i anspråk.
Hovrätten beslutade den 31 oktober 2011 att rättshjälpen skulle upphöra. Rättshjälpsbiträdet har fortsatt att utföra arbete efter att de 140 timmar som tidigare beviljats hade förbrukats eftersom hovrätten fortsatt handläggningen av målet. Mot den bakgrunden och med hänsyn till den tid som förflutit under HD:s handläggning bör det i efterhand kunna beslutas att förmånen av rättshjälpsbiträde ska omfatta ytterligare timmar (jfr NJA 2007 s. 752).
Med hänsyn till det sagda bör rättshjälpen fortsätta och förmånen av rättshjälpsbiträde omfatta ytterligare högst 30 timmar utöver de 140 timmar som följer av lag och tingsrättens tidigare beslut. De ytterligare timmarna får täcka arbete som har lagts ned före HD:s beslut.
I ett rättshjälpsbiträdes uppdrag ingår att bevaka huvudmannens intresse i rättshjälpsfrågorna (NJA 1983 s. 736). När ett ombud bistår med att överklaga en lägre rätts avslag på en ansökan om förlängd tid för rättshjälpen och högre rätt bifaller ansökningen, är han eller hon därför berättigad till ersättning enligt rättshjälpslagen för överklagandet (jfr NJA 2011 s. 15). Någon ersättning har emellertid inte begärts, och det saknas skäl för HD att ta upp frågan om sådan ersättning med rättshjälpsbiträdet.
HD beslutar att rättshjälpen ska fortsätta och bestämmer att förmånen av rättshjälpsbiträde får omfatta ytterligare högst trettio timmars arbete. De ytterligare timmarna får täcka arbete som har lagts ned före HD:s beslut.
HD:s beslut meddelat: den 20 mars 2013.
Mål nr: Ö 203-12.
Lagrum: 15 och 34 §§rättshjälpslagen (1996:1619).
Rättsfall: NJA 2007 s. 382, NJA 2007 s. 752.