Ett rättshjälpsbiträde vars rätt till ersättning för inställelse till tingsrätt omfattades av begränsningsregeln i 27 § rättshjälpslagen har ansetts berättigad till ersättning för sin inställelse till förhandling i hovrätten med ett belopp som motsvarar kostnaden för resa mellan tingsrättsorten och hovrättsorten.
Young, som har sin verksamhet i Stockholm, var förordnad som biträde enligt rättshjälpslagen åt en part i ett mål angående fordran vid Örebro tingsrätt. Tingsrättens dom i målet överklagades till Göta hovrätt, som meddelade dom den 23 december 2015.
Young begärde i hovrätten ersättning enligt rättshjälpslagen för tidsspillan 9 timmar med 10 755 kr, varav 8 timmar avsåg tågresor mellan Stockholm och Jönköping, samt för utlägg med 2 924 kr, varav 2 790 kr avsåg tågbiljetter och övernattning på hotell.
Hovrätten (hovrättsråden Powell och Campbell samt tf. hovrättsassessorn Frank, referent) anförde i domskälen i denna del följande.
F.Z. ska tillerkännas begärd ersättning för arbete. När det gäller tidsspillan och utlägg ska följande beaktas. Young har sin verksamhet i Stockholm. Hovrätten har i beslut den 21 oktober 2015 lämnat det förhandsbeskedet att hans rätt till ersättning inte ska omfatta de merkostnader för tidsspillan och utlägg som kan uppstå på grund av att han har sin verksamhet långt ifrån den ort där domstolen är belägen. Det har nu inte framkommit något som ger anledning att göra någon annan bedömning beträffande rätten till ersättning för merkostnader än den hovrätten tidigare gjort. Young är därför inte berättigad till ersättning för tidsspillan med mer än (2 x 1,5 timme à 1 195 kr) 3 585 kr avseende resa till huvudförhandlingen. På motsvarande sätt ska yrkad ersättning för resa reduceras och Young på den punkten tillerkännas ersättning med 1 197 kr. Någon ersättning för kostnad för hotellövernattning ska inte utgå.
I domslutet fastställde hovrätten F.Z:s sammanlagda ersättning för tidsspillan till 4 780 kr och för utlägg till 1 331 kr.
Young överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle tillerkänna honom i hovrätten begärd ersättning för tidsspillan och utlägg.
Justitiekanslern motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Galloway, föreslog i betänkande följande beslut.
Young driver verksamhet som advokat med kontor i Stockholm. Han var förordnad som biträde enligt rättshjälpslagen (1996:1619) åt en av parterna i en tvist som handlades i Göta hovrätt.
Hovrätten hade under målets handläggning lämnat ett förhandsbesked om att F.Z:s rätt till ersättning enligt rättshjälpslagen inte skulle omfatta den merkostnad för tidsspillan och utlägg som kan uppstå på grund av att han har sin verksamhet långt från den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen hanterats.
Vid huvudförhandlingen begärde Young ersättning för dels åtta timmars tidsspillan avseende tågresor mellan Stockholm och Jönköping, dels utlägg för tågbiljetter och en hotellövernattning.
Hovrätten har inte heller vid sitt slutliga beslut i frågan funnit skäl att tillerkänna Young ersättning för den merkostnad som uppstått på grund av avståndet mellan hans verksamhetsort och den ort där domstolen är belägen. Young har tillerkänts ersättning för tidsspillan med sammanlagt tre timmar, motsvarande en resa om tio mil. Yrkad ersättning för utlägg har satts ned på motsvarande sätt.
Young har gjort gällande att han i vart fall borde tillerkännas motsvarande ersättning för tidsspillan och utlägg som motpartsombudet. Denne har sin verksamhet i Örebro och har bl.a. fått ersättning för tidsspillan med sju timmar avseende resa till och från domstolen.
Målet i HD gäller således om Young ska tillerkännas ytterligare ersättning för tidsspillan och utlägg. Frågan uppkommer därmed hur sådan ersättning som är hänförlig till resor ska beräknas för rättshjälpsbiträden som har sin verksamhet långt från den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen hanterats.
Enligt huvudregeln i 27 § första stycket rättshjälpslagen har ett rättshjälpsbiträde rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Enligt andra stycket får ersättningen endast om det finns särskilda skäl avse de merkostnader för tidsspillan och utlägg som har uppstått på grund av att biträdet har sin verksamhet långt ifrån den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen hanterats. På begäran av den rättssökande eller det föreslagna rättshjälpsbiträdet ska förhandsbesked lämnas i frågan om sådana merkostnader omfattas av rätten till ersättning.
Genom hänvisningar i 5 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde och 5 § lagen (1996:1620) om offentligt biträde är 27 § rättshjälpslagen tillämplig också i fråga om ersättning till målsägandebiträden respektive offentliga biträden.
Den aktuella regleringen i rättshjälpslagen är i allt väsentligt identisk med vad som enligt rättegångsbalken gäller för offentliga försvarare. Enligt 21 kap. 10 § fjärde stycket RB får ersättningen till en offentlig försvarare endast om det finns särskilda skäl avse de merkostnader för tidsspillan och utlägg som har uppstått på grund av att försvararen har sin verksamhet långt ifrån den ort där domstolen är belägen.
I förarbetena till bestämmelserna uttalades att ett avstånd om 5-10 mil i tätbebyggda områden och 20 mil i mindre tätbebyggda områden kan tjäna som ett riktmärke för vad som kan anses utgöra verksamhet långt ifrån domstolen. Ett förordnande av en advokat inom den egna domkretsen bör dock inte anses som ett distansförordnande. (Se prop. 2008/09:232 s. 31.) Med hänvisning till dessa uttalanden konstaterade HD i rättsfallet NJA 2011 s. 291 att en försvarare med verksamhet inom i vart fall tio mil från domstolen i tätbebyggda områden inte har sin verksamhet långt från den ort där domstolen är belägen.
I rättsfallet NJA 2012 s. 914 slogs fast att en schablon bör tillämpas när ersättningen till s.k. distansförsvarare bestäms. Schablonen innebär att ersättning för tidsspillan och utlägg utgår med samma belopp som en försvarare med verksamhet 10 mil från domstolsorten skulle ha tillerkänts när det är fråga om tätbebyggda områden och 20 mil när det är fråga om mindre tätbebyggda områden. Det sagda gäller dock inte om det faktiska utlägget är lägre eller tidsspillan är mindre.
Högsta förvaltningsdomstolen har i rättsfallet HFD 2016 ref. 30 uttalat att en schablon motsvarande den som HD tillämpat i 2012 års rättsfall bör tillämpas beträffande ersättning till offentliga biträden som är distansbiträden.
En schablon för ersättning motsvarande den som gäller för distansförsvarare bör tillämpas för rättshjälpsbiträden som har distansförordnanden
När ett rättshjälpsbiträde har sin verksamhet långt ifrån den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen hanterats, och det inte föreligger särskilda skäl att bevilja biträdet ersättning för merkostnader som uppstått på grund av avståndet, ska skälig ersättning utgå för tidsspillan och utlägg.
För offentliga försvarare verksamma långt ifrån domstolsorten har det i praxis utformats en schablonersättning för tidsspillan och utlägg hänförliga till avståndet (p. 11). Denna schablon har även ansetts tillämplig för offentliga biträden i motsvarande situation (p. 12). Som skäl för en sådan ordning, framför en ordning där skälig ersättning bestäms från fall till fall, har angetts att domstolarnas hantering underlättas av schablonre­gler och att det förbättrar beslutsunderlaget för den advokat som överväger att anta ett erbjudet uppdrag som offentlig försvarare (se NJA 2012 s. 914 p. 8).
De anförda skälen för en schabloniserad ersättningsmodell gör sig gällande även beträffande ersättning till rättshjälpsbiträden. Det finns dessutom starka skäl för att ha gemensamma ersättningsprinciper för rättsliga biträden. Mot den bakgrunden bör en schablon för ersättning för tidsspillan och utlägg motsvarande den som gäller för distansförsvarare tillämpas för rättshjälpsbiträden som har distansförordnanden.
F.Z:s förordnande som rättshjälpsbiträde är att betrakta som ett distansförordnande enligt 27 § andra stycket rättshjälpslagen. Det har inte kommit fram några särskilda skäl för att bevilja honom ersättning för den merkostnad som uppstått på grund av avståndet. Han har därmed enbart rätt till begränsad, schablonmässigt bestämd, ersättning för tidsspillan och utlägg.
Att det i förevarande fall förhåller sig så att motpartsombudet har sin verksamhet inom domkretsen, och att den begränsade rätten till ersättning i 27 § andra stycket rättshjälpslagen därmed inte gäller för honom, utgör inte skäl att frångå schablonen. Det ligger i sakens natur att schabloniserade ersättningsmodeller i vissa fall får sådana konsekvenser.
Det anförda innebär att överklagandet ska avslås och hovrättens beslut såvitt avser ersättning för tidsspillan och utlägg åt Young fastställas.
HD fastställer hovrättens beslut såvitt avser ersättning för tidsspillan och utlägg åt F.Z.
HD (justitieråden Norman, Hale, Wong, Levy och Garner, referent) meddelade den 12 juli 2017 följande slutliga beslut.
Frågan i målet är i vilken utsträckning ett rättshjälpsbiträde, med verksamhetsort långt från den tingsrätt och den hovrätt som har prövat den rättsliga angelägenheten, kan få ersättning för sin inställelse till förhandling i hovrätten.
Young bedriver advokatverksamhet med kontor i Stockholm. Han förordnades år 2015 som biträde enligt rättshjälpslagen (1996:1619) i en förmögenhetsrättslig tvist som då handlades vid Örebro tingsrätt. Sedan tingsrättens avgörande hade överklagats, deltog han i december 2015 vid en huvudförhandling som hovrätten höll i Jönköping.
Young begärde i hovrätten ersättning för bl.a. den tidsspillan och de utlägg som resan till Jönköping hade föranlett. De i denna del yrkade beloppen, 2 790 kr för utlägg och 10 755 kr för tidsspillan jämte mervärdesskatt, motsvarade dels utlägg för tågresa från Stockholm till Jönköping tur och retur, dels nio timmars tidsspillan i samband med resan och dels utlägg för hotellövernattning i Jönköping.
Hovrätten tillerkände i denna del F.Z. ersättning för tidsspillan med 4 780 kr och för utlägg med 1 197 kr jämte mervärdesskatt.
Ett rättshjälpsbiträde har enligt 27 § rättshjälpslagen rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg. Rätten till ersättning för tidsspillan och utlägg är dock på visst sätt begränsad; ersättningen får endast om det finns särskilda skäl avse de merkostnader som har uppstått på grund av att biträdet har sin verksamhet långt från den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen hanterats. Enligt lagens förarbeten innebär detta att ett rättshjälpsbiträde normalt inte kan få ersättning för merkostnader, om han eller hon har sin verksamhet mer än 5-10 mil (eller, i mindre tätbebyggda områden, 20 mil) från den ort där den rättsliga angelägenheten huvudsakligen har hanterats (se prop. 2008/09:232 s. 31 och 34). På begäran av den rättssökande eller det föreslagna biträdet ska förhandsbesked lämnas i frågan om sådana merkostnader omfattas av rätten till ersättning.
Genom hänvisningar i 5 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde och 5 § lagen (1996:1620) om offentligt biträde är 27 § rättshjälpslagen tillämplig också i fråga om ersättning till målsägandebiträden respektive offentliga biträden. I 21 kap. 10 § RB finns likartade bestämmelser angående ersättning till offentlig försvarare. Bestämmelserna syftar till att å ena sidan ge den enskilde goda förutsättningar att fritt välja biträde eller försvarare och å andra sidan begränsa statens kostnader för rättshjälp.
Den som till följd av ersättningsbegränsningarna i 27 § rättshjälpslagen eller 21 kap. 10 § RB inte kan få full ersättning för tidsspillan och utlägg (”distansbiträde” eller ”distansförsvarare”) anses ändå - enligt rättsfallet NJA 2012 s. 914 - vara berättigad till viss schablonmässigt bestämd ersättning för sådana kostnader som inte utgör ”merkostnader” i paragrafens mening. Schablonersättningen bestäms i praxis till ett belopp som motsvarar utlägg och tidsspillan för tio mils (eller, i mindre tätbebyggda områden, 20 mils) resa tur och retur, dock högst det belopp som motsvarar faktiska utlägg och faktisk tidsspillan.
Som har framgått kan även ett distansbiträde eller en distansförsvarare få full ersättning för utlägg och tidsspillan om det finns särskilda skäl. Det är fråga om situationer där avståndet visserligen föranleder tidsspillan och utlägg i större omfattning, men där omständigheterna i övrigt medför att kostnaden inte blir avsevärt högre än för ett biträde på närmare håll. Så kan t.ex. vara fallet om det föreslagna biträdet redan är insatt i ärendet eller har särskilda kvalifikationer som biträden på orten saknar eller om förhållandena är sådana att en stor del av arbetet ska utföras där ombudet har sin verksamhet. (Se prop. 2008/09:232 s. 23 och 31.) Det finns visst utrymme för domstolen att ta hänsyn även till andra omständigheter som har tillräcklig tyngd i det enskilda fallet (se NJA 2012 s. 262).
Ett biträde eller en försvarare som har erhållit full ersättning för sin inställelse till tingsrätten torde i praxis vanligen erhålla full ersättning även för efterföljande inställelse i hovrätt. Detta framstår också som naturligt, med hänsyn till det nära sambandet mellan tingsrätts- och hovrättsprocesserna. Kostnaderna för inställelsen i hovrätten framstår i dessa fall inte som merkostnader.
Det är mindre givet hur frågan om ersättning för inställelsen till hovrätten ska bedömas i fråga om den som i tingsrättsprocessen har varit att anse som distansbiträde eller distansförsvarare.
I den mån ett biträde eller en försvarare förordnas först i hovrätt är det naturligt att han eller hon i ersättningshänseende behandlas enligt motsvarande förutsättningar som skulle ha gällt om förordnandet hade skett i tingsrätt. Om biträdet eller försvararen har sin verksamhetsort långt från den enligt 27 § rättshjälpslagen respektive 21 kap. 10 § RB relevanta orten, bör han eller hon alltså - om det inte finns särskilda skäl -erhålla ersättning endast i enlighet med den schablonersättningsregel som kommer till uttryck i rättsfallet NJA 2012 s. 914.
När det gäller ersättning till ett distansbiträde eller en distansförsvarare, som har biträtt sin huvudman redan vid tingsrätten, ställer sig saken annorlunda. Ersättningsbestämmelserna bör tillämpas så att de inte uppställer onödiga hinder mot att biträdet eller försvararen kvarstår i uppdraget även när angelägenheten behandlas i hovrätten. Det innebär visserligen inte att biträdet eller försvararen utan vidare kan tillerkännas ersättning för samtliga kostnader som inställelsen till hovrätten har föranlett. Vid bestämmandet av ersättning bör emellertid beaktas att om det inte hade rört sig om ett distansbiträde eller en distansförsvarare, så skulle full ersättning för utlägg och tidsspillan avseende resan mellan tingsrättsorten och hovrättsorten ha utgått. Den del av distansbiträdets eller distansförsvararens kostnader för att resa till hovrättsorten som svarar mot kostnaderna för att resa mellan tingsrättsorten och hovrättsorten bör därför inte anses utgöra merkostnader i den mening som avses i 27 § rättshjälpslagen och 21 kap. 10 § RB.
Om ett distansbiträde eller en distansförsvarare har biträtt sin huvudman redan vid tingsrätten, bör därför den schablonersättningsregel som kommer till uttryck i NJA 2012 s. 914 inte tillämpas i fråga om biträdets eller försvararens kostnader för att resa till hovrättsorten. I stället bör han eller hon få en schablonmässigt bestämd ersättning för utlägg och tidsspillan som motsvarar avståndet mellan tingsrättsorten och hovrättsorten. Ersättningen bör dock givetvis inte överstiga biträdets eller försvararens faktiska utlägg eller tidsspillan. I den mån biträdet eller försvararen haft tillkommande kostnader, t.ex. för hotellövernattning, som även ett biträde eller försvarare från tingsrättsorten skulle ha haft, bör också dessa ersättas.
Young har sin verksamhet på betydande avstånd från de orter som den rättsliga angelägenheten i detta fall har anknytning till. Av 27 § andra stycket rättshjälpslagen följer därför att han inte har rätt till full ersättning för tidsspillan och utlägg annat än om det föreligger särskilda skäl.
Young får anses ha gjort gällande att det föreligger sådana särskilda skäl. Han har därvid hänvisat till att motpartsbiträdet - som har sin verksamhet i Örebro - har fått full ersättning för sin inställelse till Jönköping och att det inte är rimligt att han och det andra biträdet ska behandlas på olika sätt. Det förhållandet att en tillämpning av 27 § andra stycket rättshjälpslagen får olika effekt för två olika biträden i en och samma tvist utgör emellertid i sig inte särskilda skäl att frångå begränsningsregeln. Young kan därför tillerkännas ersättning enbart för sådana utlägg och sådan tidsspillan som inte utgör merkostnader i paragrafens mening.
Bedömningen av hur stor del av F.Z:s faktiska utlägg och faktiska tidsspillan som utgör respektive inte utgör merkostnader ska göras enligt en schablon, i detta fall med beaktande av att Young biträtt sin huvudman redan vid tingsrätten (se p. 13). Den del av kostnaderna som svarar mot beräknade utlägg och tidsspillan för resa mellan tingsrättsorten (Örebro) och hovrättsorten (Jönköping) ska därvid inte anses utgöra merkostnader. Ersättningen för utlägg ska därför bestämmas till 1 312 kr (43 x 30,5) och ersättningen för tidsspillan till 8 365 kr (7 x 1 195). Eftersom ett biträde från tingsrättsorten inte hade varit berättigad till ersättning för hotellövernattning, utgör F.Z:s motsvarande kostnad en merkostnad som han inte är berättigad till ersättning för.
Vad som nu har sagts innebär att Young ska tillerkännas ytterligare ersättning enligt rättshjälpslagen på det sätt som framgår av HD:s avgörande.
Med ändring av det överklagade beslutet bestämmer HD att ytterligare ersättning enligt rättshjälpslagen ska utgå till Young med 4 625 kr, varav 3 585 kr avser tidsspillan, 115 kr utlägg och 925 kr mervärdesskatt.
HD:s beslut meddelat: den 12 juli 2017.
Mål nr: Ö 2202-16.
Lagrum: 27 § rättshjälpslagen (1996:1619).
Rättsfall: NJA 2012 s. 262 och NJA 2012 s. 914.