Att kalla en person av främmande etniskt ursprung för "jävla svartskalle" har bedömts som förolämpning enligt 5 kap 3 § 1 st BrB. Den kränkte har ansetts berättigad till skadestånd för lidande jämlikt 1 kap 3 § skadeståndslagen. Vid bestämmande av skadeståndets storlek har beaktats bl a att yttrandet strider mot en grundläggande samhällsvärdering om alla människors lika värde oavsett ras, hudfärg och etniskt ursprung.
Allmän åklagare yrkade vid Mölndals TR ansvar å M.K., född 1964, jämlikt 3 kap 5 § och 4 kap 7 § BrB för misshandel och ofredande enligt följande gärningsbeskrivning: M.K. har d 13 dec 1986 invid europaväg 6 i centrala Mölndal handgripligen antastat och ofredat målsäganden R.H. genom att fatta tag i hennes arm och rycka och dra i den och genom att uttala kränkande tillmälen. Sedan målsäganden sökt värja sig mot M.K:s angrepp har denne misshandlat R.H. genom att sparka eller knuffa omkull henne på marken och genom att ta ett kraftigt stryptag om hennes hals. Till följd av misshandeln har målsäganden åsamkats smärtor, blåmärken på halsen samt en korsbandsskada på ett knä.
25 000 kr i ideellt skadestånd för det rasistiska uttalandet "jävla svartskalle" jämte ränta.
M.K. förnekade gärningen. Han förklarade att han på grund av alkoholförtäring hade en till viss del oklar minnesbild av händelseförloppet.
Vid målsägandeförhör med R.H. uppgav hon bl a: Hon kom till Sverige i maj 1986. Vid den aktuella tidpunkten förstod hon praktiskt taget ingen svenska. Hon skulle åka buss hem till sin bostad vid Peppareds torg, men missade bussen. Hon bestämde sig då för att gå hem. Hon kom därvid att gå utefter motorvägen mot Mölndalsbro. Hon försökte inte lifta och ville inte ha skjuts av någon. Klockan var strax efter åtta på kvällen då en stor fyra-dörrars bil passerade henne. Bilen stannade framför henne och dörrarna på höger sida öppnades. Hon fortsatte att gå. Bilen körde sakta bakom henne och kom i kapp henne. Bilens passagerare sade en hel del saker till henne som hon inte förstod. Hon förstod bara några enstaka svärord. Hon brydde sig inte om dem, utan gick vidare. M.K. kastade en flaska mot henne. Han skrek bl a "svartskalle", och fula ord. Hon förstod dessa ords innebörd.
Hon uppgav vidare: Bilen körde i kapp henne igen. Bakdörren var öppen och M.K. hängde utanför med halva kroppen. Han tog tag i hennes arm med båda händerna och försökte dra in henne i bilen. Hon var rädd. M.K. steg ur bilen, men höll fortfarande kvar i hennes arm. Hon tog med sin fria hand upp en sten från marken och slog M.K. i ansiktet. Han blev arg, kastade sig över henne och höll henne om båda axlarna. Sedan tog han tag om hennes hals med båda händerna. Hon försökte komma loss och slog honom på vänster sida av ansiktet med stenen. M.K. snodde sitt ben runt hennes och knuffade ned henne på marken. Någon sekund innan hon föll kände hon att hennes knä skadades. M.K. höll kvar greppet om hennes hals när de låg på marken. Hans kamrater steg ur bilen och en av dem drog bort honom från henne och förde bort honom till bilen. TR:n (två nämndemän) anförde i dom d 3 april 1987, efter redovisning av utredningen i målet, under rubriken domskäl bl a: R.H:s berättelse, som stöds av åklagaren åberopat rättsintyg, förtjänar tilltro. Vad hon uppgivit om att M.K. uttalat kränkande tillmälen kan dock inte anses tillräckligt trovärdigt. R.H. har inte uppgivit att M.K. sparkat henne. TR:n finner således åtalet styrkt utom såvitt avser påståendena att M.K. uttalat kränkande tillmälen och att han sparkat omkull R.H. på marken.
I anledning av utgången i ansvarsfrågan skall skadeståndsyrkandet i anledning av det påstådda uttalandet "jävla svartskalle" ogillas.
I övrigt bör skadestånd ej utgå till högre belopp än vad som vitsordats.
Domslut. TR:n dömde M.K. jämlikt 3 kap 5 § och 4 kap 7 § BrB för misshandel och ofredande till fängelse 2 mån.
M.K. förpliktades att utge skadestånd till R.H. med 2 400 kr jämte ränta.
TR:ns ordf, tingsfiskalen Garcia, och en nämndeman var skiljaktiga beträffande åtalet för ofredande och anförde: Genom målsägandens berättelse finner vi utrett att M.K. uttalat kränkande tillmälen på sätt åklagaren påstått. Åklagaren har således styrkt sitt gärningspåstående även i denna del. Överröstade härutinnan är vi beträffande målet i övrigt ense med rättens övriga ledamöter.
R.H.. R.H. yrkade att Owens skulle dömas för att ha uttalat kränkande tillmälen mot henne samt att gärningen skulle bedömas som grov förolämpning eller ofredande. Hon yrkade vidare helt bifall till sin vid TR:n förda skadeståndstalan.
M.K. bestred R.H:s yrkanden.
HovR:n (hovrättslagmannen Phillips, hovrättsrådet Chapman, referent, adj led Myers samt nämndemännen Brown och Fowler) anförde i dom d 9 dec 1987:
Domskäl. HovR:n, som sätter tilltro till de uppgifter R.H. lämnat, finner genom utredningen klarlagt att händelseförloppet varit det av åklagaren beskrivna samt att M.K. därunder uttalat kränkande tillmälen - däribland orden "jävla svartskalle" - mot R.H.. På grund av det anförda finner HovR:n utrett att M.K. gjort sig skyldig till misshandel och ofredande.
HovR:n ansluter sig till TR:ns bedömning av frågorna om påföljd, ersättning för sveda och värk samt utlägg.
Rörande grunden för yrkandet om ersättning med 25 000 kr har R.H. i HovR:n uppgivit att hon blivit arg och ledsen när M.K.  kallat henne "jävla svartskalle". Hon har vidare uppgivit att hon efter händelsen inte sällan tänkt på uttalandet och känt sig illa berörd därav. HovR:n finner emellertid omständigheterna inte vara sådana att R.H. genom uttalandet kan anses ha tillfogats lidande i den mening som avses i 1 kap 3 § skadeståndslagen. Hennes anspråk i denna del skall därför lämnas utan bifall.
Domslut. HovR:n fastställer TR:ns domslut.
R.H. (ombud advokaten Hughes) sökte revision och yrkade att HD måtte förplikta M.K. att för det kränkande uttalandet "jävla svartskalle" utge skadestånd till henne med 25 000 kr jämte ränta.
M.K. (ombud advokaten G.R.) bestred ändring.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Dawson, Turner, Mcgee, Torres och Parker, referent) beslöt följande dom:
Domskäl. R.H. har förklarat att hennes talan grundas på att M.K:s tillmäle "jävla svartskalle" innefattat i första hand grov förolämpning och i andra hand - som HovR:n funnit i brottmålet mot honom - ofredande samt att hon vållats psykiskt lidande genom uttalandet.
M.K. har i HD liksom i TR:n och HovR:n förnekat att han uttalat sig kränkande mot R.H.. Om det skulle anses styrkt att han fällt det påstådda yttrandet har han gjort gällande att det inte innefattat ett påstående om att R.H. är klandervärd eller lågtstående och att yttrandet därför skall bedömas inte som ett ärekränkningsbrott utan som ett fridsbrott. Han har under alla förhållanden bestritt att R.H. genom yttrandet tillfogats lidande som berättigar henne till skadestånd. Han har vitsordat ett skadestånd om 300 kr som i och för sig skäligt.
R.H. har uppgett bl a följande. Hon var vid tillfället på väg mot sitt hem i Mölndal. Hon hade missat bussen och gick längs motorvägen. Klockan var omkring 8 på kvällen och det var mörkt. En stor bil körde upp vid sidan av henne. Det var hög musik på i bilen och passagerarna skrattade. Bilen följde först efter henne långsamt och körde därefter upp bredvid henne och stannade. M.K., som satt till höger i framsätet, ropade "en hel del" till henne samtidigt som han kastade en flaska mot henne. Hon förstod inte allt men uppfattade orden "jävla svartskalle". Hon hade kommit till Sverige i april 1986 och hade dessförinnan suttit i fängelse i sitt hemland ett och ett halvt år av politiska skäl. Hennes tillstånd var dåligt när hon kom hit och hon hade haft svårt att anpassa sig. Hon hade emellertid varit på bättringsvägen när den nu aktuella händelsen inträffade. Hon uppfattade yttrandet som rasistiskt och blev arg och ledsen och kände det mycket smärtsamt att råka ut för något sådant. Hon glömmer aldrig uttalandet.
I likhet med HovR:n finner HD klarlagt att M.K. kallat R.H. "jävla svartskalle". Uttalandet har syftat till och varit ägnat att  kränka R.H:s självkänsla. Genom uttalandet, vilket är att bedöma som förolämpning enligt 5 kap 3 § 1 st BrB, har R.H. tillfogats lidande, som berättigar till skadestånd.
Skadeståndet bör i ett fall som det förevarande normalt bestämmas med hänsyn till samtliga omständigheter under vilka förolämpningen skett. I detta fall måste emellertid, som talan har förts, bortses från följderna av de händelser som inträffade efter det förolämpningen skett och som R.H. ersatts för enligt HovR:ns i den delen lagakraftvunna dom.
Vid tillämpning av 1 kap 3 § skadeståndslagen skall ersättningens storlek grundas på en skönsmässig uppskattning av det lidande som åsamkats. Härvid får den kränktes personliga upplevelse beaktas men i första hand bör förhärskande etiska och sociala värderingar läggas till grund. (NJA II 1972 s 734.)
Att R.H. på grund av tidigare upplevelser kan ha påverkats särskilt starkt av det inträffade har varit förutsebart. Många som kommer hit som flyktingar har liknande upplevelser bakom sig och att de kan bli djupt kränkta av sådana tillmälen som det M.K. använde får man därför räkna med. Det kränkande uttalandet kan visserligen inte ha uppfattats annat än av en begränsad krets av personer men det har ändå fällts under sådana omständigheter att R.H. upplevt det som en allvarlig diskriminering. Det skall vid skadeståndets bestämmande också beaktas att yttrandet strider mot en grundläggande samhällsvärdering, nämligen den att alla människors värde är lika oavsett ras, hudfärg och etniskt ursprung. Det strider således mot de ansträngningar från statsmakternas sida att motverka diskriminering på etnisk grund som bl a tagit sig uttryck i införandet av lagen (1986:442) mot etnisk diskriminering.
Det belopp R.H. yrkat måste emellertid anses uppenbart för högt. Hon får med hänsyn till omständigheterna anses skäligen tillgodosedd om skadeståndet bestäms till 2 000 kr.
Domslut. HD ändrar på det sätt HovR:ns domslut i fråga om skadestånd att HD förpliktar M.K. att till R.H. utge - utöver vad HovR:n bestämt - 2 000 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från d 20 mars 1987 till dess betalning sker.