På en fastighet, som inte förvärvats för sambors gemensamma boende, har under samboförhållandes bestånd till en befintlig byggnad uppförts en tillbyggnad, avsedd för sådant ändamål. Fråga om tillbyggnaden, hela byggnaden eller fastigheten skall ingå i bodelning efter samboförhållandets upphörande.
I.V. och B.L. var sammanboende mellan åren 1992 och 1995. Efter ett uppehåll återupptogs samboförhållandet under vårvintern 1997. B.L. var innan samboförhållandet inleddes ensam ägare till fastigheten Serrano i Östersunds kommun, på vilken fastighet fanns ett mindre fritidshus. Under hösten 1997 och våren 1998 uppfördes en tillbyggnad till fritidshuset. Tillbyggnaden var avsedd att användas för I.V:s och B.L:s gemensamma boende. De nyttjade den som åretruntbostad till dess att samboförhållandet upphörde under år 2001.
Östersunds tingsrätt förordnade den 6 mars 2002 advokaten L.E. att vara bodelningsförrättare mellan I.V. och B.L.
Vid bodelningsförrättningen yrkade I.V. att bostadsbyggnaden eller i vart fall tillbyggnaden skulle ingå i bodelning mellan henne och B.L., innebärande att hon skulle erhålla del av byggnadens värde efter avdrag för låneskulder. I andra hand yrkade I.V. att fastigheten skulle ingå i bodelningen med den begränsningen att hon endast skulle erhålla del av byggnadens värde.
B.L. bestred såväl att bostadsbyggnaden som fastigheten utgjorde egendom, som skulle ingå i bodelning mellan honom och I.V.
Bodelningsförrättaren meddelade den 4 december 2002 beslut om bodelning, vilket såvitt nu är i fråga hade följande lydelse:
Till bedömning ligger frågan huruvida bostadsbyggnaden (hela byggnaden alternativt tillbyggnaden) på fastigheten utgör egendom som skall bli föremål för bodelning mellan parterna enligt lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem (sambolagen). Bodelningsförrättaren har därvid att pröva om byggnaden på fastigheten är sådan gemensam bostad som avses i 2 § och om den har förvärvats av parterna för gemensamt begagnande enligt 5 § sambolagen.
Det är ostridigt att B.L. ägde fastigheten innan samboförhållandet inleddes. Fastigheten som sådan har alltså inte förvärvats av parterna för gemensamt begagnande. Den bostadsbyggnad som har uppförts genom tillbyggnad till fritidshuset har däremot tillkommit under den tid som parterna varit sambor, i syfte att utgöra deras gemensamma bostad.
I 2 § sambolagen anges vad som är sambors gemensamma bostad. I 2 § 1 p. föreskrivs att med sambors gemensamma bostad avses fast egendom som samborna eller någon av dem äger eller innehar med tomträtt, om det finns en byggnad på egendomen som är avsedd som sambornas gemensamma hem och egendomen innehas huvudsakligen för detta ändamål. Av 3 p. framgår att byggnad eller del av byggnad som innehas med hyresrätt och annan slags rätt också kan utgöra gemensam bostad. Det är ostridigt att tillbyggnaden tillförts fastigheten av B.L., dvs. marken och byggnaden är i samma ägares hand. Byggnaden är därmed fastighetstillbehör enligt 2 kap. 1 § JB. 2 § sambolagen har utformats med 7 kap. 4 § 1 st. ÄktB som förebild. Av förarbetena till 7 kap. 4 § ÄktB framgår att om en make eller båda makarna innehar både byggnaden och marken som byggnaden står på med äganderätt, utgör byggnaden tillbehör till den fastighet som normalt har bildats av marken innebärande att sådana fall täcks av begreppet fast egendom i 1 p. (se NJA II 1987 s. 21).
Bodelningsförrättaren finner att bostadsbyggnaden utgör fast egendom och att den i sig, som byggnad, inte är att betrakta som ”gemensam bostad” enligt 2 § sambolagen. Däremot är den fasta egendomen, dvs. fastigheten med tillhörande bostadsbyggnad, gemensam bostad enligt 1 p. i nämnda lagrum. Mot bakgrund av att B.L. var ägare till fastigheten innan samboförhållandet inleddes har fastigheten dock inte förvärvats för gemensamt begagnande enligt 5 § sambolagen. Att bostadsbyggnaden uppfördes på fastigheten och därmed tillfördes denna först under samboförhållandet för gemensamt bostadsändamål medför enligt bodelningsförrättaren inte annan bedömning (jfr NJA 1997 s. 227).
Bodelningsförrättaren finner sålunda att vare sig hela bostadsbyggnaden eller tillbyggnaden utgör sådan egendom som är föremål för bodelning enligt sambolagen. I.V. har därmed inte heller genom bodelning rätt till del av byggnadens värde.
I.V. klandrade bodelningen genom att vid Östersunds tingsrätt ansöka om stämning mot B.L. med samma yrkanden som hon framfört vid bodelningsförrättningen.
B.L. bestred käromålet och hävdade att det beslut som bodelningsförrättaren kommit fram till var riktigt.
I.V. hemställde att den i målet aktuella rättsfrågan skulle hänskjutas till HD för prövning jämlikt 56 kap. 13 § RB.
B.L. samtyckte till I.V:s hemställan.
Tingsrätten (tingsfiskalen Vasquez) meddelade den 28 mars 2003 följande beslut:
Jämlikt 56 kap. 13 § RB hänskjuter tingsrätten frågan huruvida tillbyggnaden kan anses utgöra egendom som skall ingå vid bodelning enligt sambolagen till HD. Frågan till HD skall upprättas av tingsrätten i samråd med parterna.
Målet förklaras vilande jämlikt 32 kap. 5 § RB till dess HD meddelat beslut i frågan eller meddelat beslut om att inte lämna prövningstillstånd.
I skrivelse den 20 november 2003 till HD hänsköt tingsrätten med parternas samtycke följande fråga till prövning av HD: A och B har haft ett samboförhållande. A har innan förhållandet inleddes förvärvat en fastighet, bebyggd med ett fritidshus. Om fritidshuset under samboförhållandet på A:s bekostnad förses med en tillbyggnad, vilken är avsedd som och sedermera även används som A:s och B:s gemensamma bostad under samboförhållandets bestånd, skall då tillbyggnaden, hela byggnaden eller fastigheten när samboförhållandet upphör ingå i bodelning mellan parterna enligt sambolagens regler? B gör inte gällande någon samäganderätt till egendomen.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Nolan, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut:
Samboförhållandet mellan parterna upphörde 2001. Då samboförhållandet upphört före det att sambolagen (2003:376) trätt i kraft den 1 juli 2003, skall äldre bestämmelser tillämpas.
Det är ostridigt att B.L. ägde fastigheten innan samboförhållandet inleddes. Fastigheten som sådan har alltså inte förvärvats av parterna för gemensamt begagnande. Den bostadsbyggnad som har uppförts genom tillbyggnad till fritidshuset har däremot tillkommit under en tid som parterna varit sambor, i syfte att utgöra deras gemensamma bostad.
I 2 § lagen om sambors gemensamma hem anges vad som är sambors gemensamma bostad. I 2 § 1 p. föreskrivs att med sambors gemensamma bostad avses fast egendom som samborna eller någon av dem äger eller innehar med tomträtt, om det finns en byggnad på egendomen som är avsedd som sambornas gemensamma hem och egendomen innehas huvudsakligen för detta ändamål. Av 3 p. framgår att byggnad eller del av byggnad som innehas med hyresrätt och annan slags rätt också kan utgöra gemensam bostad. Det är ostridigt att tillbyggnaden tillförts fastigheten av B.L., dvs. marken och byggnaden är i samma ägares hand. Byggnaden är därmed fastighetstillbehör enligt 2 kap. 1 § JB. 2 § lagen om sambors gemensamma hem har utformats med 7 kap. 4 § 1 stycket ÄktB som förebild. Av förarbetena till 7 kap. 4 § ÄktB framgår att om en make eller båda makarna innehar både byggnaden och marken som byggnaden står på med äganderätt, utgör byggnaden tillbehör till den fastighet som normalt har bildats av marken innebärande att sådana fall täcks av begreppet fast egendom i 1 p. (se NJA II 1987 s. 21).
HD finner att bostadsbyggnaden utgör fast egendom och att den i sig, som byggnad, inte är att betrakta som gemensam bostad enligt 2 § sambolagen. Däremot är den fasta egendomen, dvs. fastigheten med tillhörande bostadsbyggnad, gemensam bostad enligt 1 p. i nämnda lagrum. Mot bakgrund av att B.L. var ägare till fastigheten innan samboförhållandet inleddes har fastigheten dock inte förvärvats för gemensamt begagnande enligt 5 § lagen om sambors gemensamma hem. Att bostadsbyggnaden uppfördes på fastigheten och därmed tillfördes denna först under samboförhållandet för gemensamt bostadsändamål medför enligt HD inte annan bedömning (jfr NJA 1997 s. 227).
HD finner sålunda att varken hela bostadsbyggnaden eller tillbyggnaden utgör sådan egendom som är föremål för bodelning enligt lagen om sambors gemensamma hem.
HD förklarar att varken fastigheten, hela bostadsbyggnaden eller tillbyggnaden utgör sådan egendom som kan vara föremål för bodelning enligt lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem.
HD (justitieråden Stone, Meadows, Diaz, referent, Martinez och Wilson) meddelade den 6 oktober 2004 slutligt beslut, som upptog följande efter redovisning av bakgrunden motsvarande i huvudsak vad som refererats i det föregående:
Samboförhållandet mellan parterna upphörde före det att sambolagen (2003:376) trädde i kraft den 1 juli 2003. Enligt övergångsbestämmelserna till den lagen skall därför äldre bestämmelser tillämpas. De gamla och de nya bestämmelserna har emellertid samma innebörd.
Enligt 5 § lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem kan, såvitt nu är av intresse, sambors gemensamma bostad bli föremål för bodelning under förutsättning att egendomen har förvärvats för gemensamt begagnande.
I 2 § första stycket 1987 års lag anges i tre punkter vad som enligt lagen är att anse som sambors gemensamma bostad. Enligt punkten 1 omfattas fast egendom som samborna eller någon av dem äger eller innehar med tomträtt, om det finns en byggnad på egendomen som är avsedd som sambornas gemensamma hem och egendomen innehas huvudsakligen för detta ändamål. Enligt punkten 3 omfattas också byggnad eller del av byggnad som innehas med hyresrätt, bostadsrätt eller annan liknande rätt, om byggnaden eller byggnadsdelen är avsedd som sambors gemensamma hem och innehas huvudsakligen för detta ändamål.
Av förarbetena till 5 § 1987 års lag (prop. 1986/87:1 s. 101 ff. och s. 256 f.) framgår att syftet med bestämmelsen är att för sambor skapa ett giftorättsliknande regelsystem som möjliggör en hälftendelning av det gemensamt uppbyggda hemmet. Lagens tekniska konstruktion får emellertid till följd att i vissa fall egendom som förvärvats i syfte att utgöra sambors gemensamma bostad och som innehas för sådant ändamål ändå inte skall ingå i bodelning.
Den i målet aktuella fastigheten och byggnaden inklusive tillbyggnaden är i samme ägares hand, varför byggnaden utgör fastighetstillbehör enligt 2 kap. 1 § JB. Bestämmelsen i 2 § första stycket 1987 års lag har utformats med 7 kap. 4 § första stycket ÄktB som förebild (se prop. 1986/87:1 s. 254 och NJA II 1987 s. 111). Av förarbetena till sist nämnda lagrum framgår att, om en make eller båda makarna innehar både byggnaden och marken som byggnaden står på med äganderätt, byggnaden utgör tillbehör till den fastighet som normalt har bildats av marken, och sådana fall täcks av begreppet fast egendom i punkten 1 (se a. prop. s. 132 och NJA II 1987 s. 21).
Den ifrågavarande bostadsbyggnaden utgör således fast egendom. Byggnaden som sådan är alltså inte gemensam bostad i den mening som avses i 2 § första stycket 3 i 1987 års lag. Fastigheten Mjälle 2:113 med den tillhörande bostadsbyggnaden är däremot att anse som gemensam bostad enligt 2 § första stycket 1 samma lag. Eftersom B.L. var ägare till fastigheten innan samboförhållandet inleddes har denna emellertid inte förvärvats för gemensamt begagnande. Det förhållandet att tillbyggnaden har tillförts fastigheten under samboförhållandet för att användas som gemensam bostad medför inte att lagens bodelningsregler blir tillämpliga.
Mot bakgrund av det anförda skall inte någon del av den ifrågavarande egendomen ingå i bodelning enligt 1987 års lag.
HD förklarar att varken tillbyggnaden, hela byggnaden eller fastigheten utgör sådan egendom som kan vara föremål för bodelning enligt lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem.
HD:s beslut meddelat: den 6 oktober 2004.
Mål nr: Ö 4510-03.
Lagrum: 2 och 5 §§ lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem, 2 kap. 1 § JB och 7 kap. 4 § ÄktB.