Olovlig parkering. En skyltning med vägmärken som har skett enligt vägmärkesförordningen har uppfyllt kravet på tydlighet i 3 § lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering.
C.-G.N. väckte vid Borås tingsrätt talan mot Borås kommuns parkeringsaktiebolag och yrkade förpliktande för bolaget att utge 350 kr till honom.
Parkeringsbolaget bestred käromålet.
Till stöd för sin talan anförde C.-G.N. i huvudsak följande. Den 4 september 2015 var han på besök hos tandläkaren. Han parkerade sitt fordon omkring kl. 07:35 utanför badhuset på Flores 29 i Borås. Han tolkade anvisningen på parkeringsskylten att avgiftsbelagd parkering gällde för området under fyra timmar, vardagar mellan kl. 09.00 och kl. 18.00 samt lördagar och dag före helgdagar mellan kl. 09.00 och kl. 15.00. Enligt hans tolkning av skyltningen kunde han ha sin bil uppställd på den aktuella platsen före kl. 09.00 utan att behöva erlägga parkeringsavgift. Vid parkeringskontroll mellan kl. 07.38 och 07.50 utfärdade parkeringsbolaget parkeringsanmärkning, eftersom hans fordon stod parkerat utan synlig parkeringsbiljett. C.-G.N. har erlagt beloppet enligt parkeringsanmärkningen men har samtidigt bestritt kontrollavgiften på grund av att skyltningen varit bristfällig och kunde lätt missuppfattas.
Parkeringsbolaget anförde som grund för sin inställning i huvudsak följande. Den 4 september 2015 var C.-G.N:s fordon uppställt på det aktuella parkeringsområdet i strid mot gällande parkeringsbestämmelser. Det fanns ingen synlig parkeringsbiljett i bilen. Parkeringsplatsen var vid tillfället försedd med tydlig skyltning som angav villkoren för parkering i området. Information om vilka avgifter som gällde vid parkering var tydligt angivna på biljettautomaten. C.-G.N. har den 7 september 2015 erlagt parkeringsbot i enlighet med utfärdad parkeringsanmärkning.
Tingsrätten (beredningsjuristen Bruce) anförde i dom den 25 januari 2016 bl.a. följande.
Huvudfrågan i målet gäller huruvida skyltningen på det aktuella området varit utformad i enlighet med gällande föreskrifter. Enligt förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift får parkeringsanmärkning för överträdelser av lokala trafikföreskrifter enligt 10 kap. 1 § eller 10 kap. 14 § trafikförordningen (1998:1276) endast meddelas om föreskrifterna har märkts ut i enlighet med bestämmelserna i 10 kap. 13 § samma författning. I 1 kap. 3 § vägmärkesförordningen (2007:90) föreskrivs bl.a. att vägmärken och andra anordningar ska vara utformade och placerade på ett sådant sätt att de kan upptäckas i tid och förstås av de trafikanter som de är avsedda för. Parkeringsanmärkningar får utfärdas om bristerna i utmärkningen är utan betydelse för trafikanters förståelse av trafikregleringen.
Av det av C.-G.N. åberopade fotografiet över parkeringen framgår enligt en tilläggsskylt, till skylten som anvisar parkering, att avgift gäller på den aktuella parkeringsplatsen.
Under nämnda tilläggsskylt anges på ytterligare en tilläggsskylt: fyra timmar, vardagar mellan kl. 09.00 och kl. 18.00 samt lördagar, eller dagar före helgdagar, mellan kl. 09.00 och 15.00. Av den senare tilläggsskylten kan inte utläsas huruvida den syftar till själva parkeringstiden eller om den avser avgiftsbelagd parkering begränsad till fyra timmar enligt angivna dagar och tider. Enligt 2 kap. 30 § vägmärkesförordningen innebär en tilläggstavla som anger ”Avgift” att avgift ska betalas för parkering enligt den taxa som anges på parkeringsmätare, biljettautomat eller motsvarande. En tavla som anger ett visst antal timmar innebär att den visar längst tillåten parkeringstid.
Sammantaget finner tingsrätten att av skyltningen - sett i dess helhet, tillsammans med anvisningsskylt för parkering och de två tilläggsskyltarna - inte kan utläsas vilka parkeringsvillkor som gäller för övriga dagar och tider än dem som nämns enligt tilläggsskylten. Att parkeringsavgift i övrigt ska utgå samtliga dagar, 24 timmar om dygnet, såsom parkeringsbolaget hävdat, kan således inte anses framgå på ett tydligt sätt. En skyltning vilken inte anger gällande lokala parkeringsvillkor anses utgöra en sådan brist som är av betydelse för trafikanters förståelse av trafikregleringen. Tingsrätten konstaterar att skyltningen i förevarande fall är så pass bristfällig och missvisande att parkeringsanmärkningen inte borde ha utfärdats. C.-G.N:s yrkande om att parkeringsbolaget ska återbetala den av honom erlagda parkeringsboten ska därmed bifallas.
Borås kommuns parkeringsaktiebolag ska till C.-G.N. utge ett kapitalbelopp om 350 kr.
Borås kommuns parkeringsaktiebolag överklagade i Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att hovrätten skulle undanröja tingsrättens dom och återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning, i andra hand ogilla C.-G.N:s talan vid tingsrätten.
C.-G.N. bestred parkeringsbolagets yrkanden.
Hovrätten (hovrättslagmannen Conner, hovrättsrådet Olson och f.d. hovrättsrådet Hernandez) anförde i dom den 31 maj 2016 bl.a. följande.
Parterna har åberopat samma omständigheter och utvecklat sin talan på i huvudsak samma sätt som vid tingsrätten. C.-G.N. har tillagt att parkeringsbolaget tagit bort den aktuella skylten utan att tingsrätten krävt detta och att den i målet omstridda kombinationen av tilläggsskyltar som utvisar parkeringsvillkoren inte återfinns som exempel på parkeringsbolagets webbplats.
Till grund för yrkandet om undanröjande av tingsrättens dom har parkeringsbolaget huvudsakligen anfört följande. Tingsrätten har felaktigt tillämpat den offentligrättsliga parkeringslagstiftningen och därmed gjort sig skyldig till ett sådant rättegångsfel som kan antas ha inverkat på målets utgång och som inte utan väsentlig olägenhet kan avhjälpas i hovrätten.
Viss skriftlig bevisning har åberopats.
Det är i målet utrett att C.-G.N. parkerat sin personbil på aktuellt parkeringsområde i Borås, att han inte betalat någon parkeringsavgift för den tid bilen stod parkerad där och att parkeringsbolaget utfärdat en kontrollavgift på 350 kr som C.-G.N. betalat. Vidare är utrett att parkeringsvillkoren inom området angetts på två tilläggsskyltar under ett parkeringsvägmärke. På den första tilläggsskylten har angetts ”Avgift” och på den andra tilläggsskylten ”4 tim, 9-18, (9-15)”.
Frågan är om skyltningen på området varit sådan att parkeringsbolaget har haft rätt att ta ut avgiften. Eftersom parkeringsbolaget i egenskap av markägare har upplåtit området för parkering ska hovrätten vid denna prövning tillämpa lagen (1984:318) om kontrollavgift.
Tingsrätten har således felaktigt tillämpat lagstiftningen om felparkering vid prövning av sakfrågan i målet. Detta är dock inte ett sådant processuellt fel som kan föranleda ett undanröjande av tingsrättens dom. Parkeringsbolagets yrkande i denna del ska därför ogillas.
Enligt lagen om kontrollavgift får sådan avgift tas ut endast om parkeringsvillkoret tydligt tillkännagetts genom skyltning på platsen och skyltningen utförts med vägmärken (se 3 § i nämnda lag). Föreskrifter för verkställighet av bestämmelsen får meddelas av Transportstyrelsen. Av dessa framgår att vägmärken och symboler på tilläggstavlor ska utföras i enlighet med bl.a. vägmärkesförordningen (2007:90).
I vägmärkesförordningen anges: Om det finns flera tilläggstavlor under ett vägmärke gäller anvisningen på var och en av dessa som en kompletterande anvisning till vägmärket. Om en tilläggstavla innehåller flera anvisningar gäller dessa gemensamt som en kompletterande anvisning till vägmärket. (2 kap. 2 § andra stycket vägmärkesförordningen.)
Skyltningen innebär att parkering får ske mot erläggande av avgift, och avgiftsskyldigheten gäller hela dygnet, samt att parkeringen är begränsad till fyra timmar mellan kl. 9 och 18 på vardagar och mellan kl. 9 och 15 på lördagar. Parkeringsvillkoren har tydligt tillkännagetts genom skyltningen på platsen. C.-G.N:s talan vid tingsrätten ska således ogillas.
Hovrätten ogillar Borås kommuns parkeringsaktiebolags yrkande om undanröjande av tingsrättens dom.
Med ändring av tingsrättens dom ogillar hovrätten C.-G.N:s talan.
C.-G.N. överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle fastställa tingsrättens dom.
Borås kommuns parkeringsaktiebolag motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Carlson, föreslog i betänkande följande dom.
1-3. Motsvarar i huvudsak punkterna 1-3 i HD:s dom.
Den svenska parkeringslagstiftningen kan sägas bestå av två olika system; det offentligrättsliga och det civilrättsliga. Med offentligrättslig parkering avses i huvudsak parkering som sker på gator och andra allmänna platser. När, var och hur sådan parkering får ske regleras genom bestämmelser i trafikförordningen (1998:1276) och lokala trafikföreskrifter meddelade med stöd av trafikförordningen. Överträdelser av dessa bestämmelser och föreskrifter sanktioneras huvudsakligen genom felparkeringsavgifter enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Med civilrättslig parkering avses parkering som i huvudsak sker på tomtmark. Det är då markägaren som bestämmer de närmare villkoren för parkering. Enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering får en markägare som upplåter ett område för parkering under vissa i lagen angivna förutsättningar ta ut en kontrollavgift om ett fordon har parkerats inom området i strid mot förbud eller villkor som markägaren beslutat.
Gränserna mellan de olika parkeringsformerna är inte alltid helt tydliga för den enskilde. Det förekommer t.ex. civilrättslig parkering på områden som för trafikanten framstår som gatumark, och parkering som sker på tomtmark kan ibland omfattas av offentligrättsliga regler.
C.-G.N. har i detta fall parkerat sin bil på ett område där det är markägaren som bestämt villkoren för parkering. Parkeringsbolaget har således tagit ut kontrollavgift med stöd av lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering. En av förutsättningarna för att en sådan avgift ska få tas ut är enligt 3 § i lagen att parkeringsförbudet eller parkeringsvillkoren tydligt har tillkännagetts genom skyltning på platsen. Skyltningen ska utföras med vägmärken.
Frågan i målet är om skyltningen vid det parkeringsområde där C.-G.N. parkerade sin bil tydligt tillkännagav de av markägaren uppställda villkoren för parkering.
Enligt förordningen (1984:321) om kontrollavgift vid olovlig parkering får föreskrifter för verkställighet av 3 § i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering meddelas av Transportstyrelsen. Tidigare skulle sådana föreskrifter meddelas av Trafiksäkerhetsverket. Så skedde också genom TSVFS 1984:32 vilka genomgick en mindre förändring genom TSVFS 1992:18. Dessa föreskrifter är fortfarande gällande. Av föreskrifterna framgår bl.a. att det på tilläggstavla ska anges begränsningar i fråga om tillåten parkeringstid, tillåtna fordonsslag eller trafikantgrupper och om avgift ska erläggas för parkeringen. Någon ytterligare egentlig vägledning för bedömningen i detta mål ger inte föreskrifterna.
Av förarbetena till lagens 3 § framgår att syftet med bestämmelsen var att åstadkomma en begriplig, ändamålsenlig och enhetlig skyltning. Det angavs också bl.a. att det vore en fördel om man kunde utnyttja de vägmärken som fanns i vägmärkesförordningen med lämpliga kompletteringar. Detta fick komma till uttryck direkt i lagtexten genom att det angavs att skyltningen skulle utföras med vägmärken. Begreppet vägmärke ansågs så entydigt att det inte torde uppkomma några tvivel om att det var vägmärken enligt vägmärkesförordningen som åsyftades. (Se Ds K 1980:14 s. 77 och 107 samt prop. 1983/84:104 s. 17 och 39.)
Förarbetenas hänvisningar till vägmärkesförordningen avser främst vilken typ av skyltar som bör användas av markägaren, men de visar också på den allmänna betydelse som förordningen har för skyltningen i trafiken. Trafikanter har ju att följa de anvisningar som ges genom vägmärken och andra anordningar i trafiken. Det ligger därmed i sakens natur att det i så liten omfattning som möjligt bör råda tvivel om hur skyltningen ska tolkas.
Innan lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering infördes var skillnaderna mellan de olika parkeringssystemen påtagliga. För bilisterna framstod dessa skillnader ofta som helt omotiverade. Lagen utformades bl.a. därför med lagen om felparkeringsavgift som förebild (prop. 1983/84:104 s. 12 ff. och 22). HD har också uttalat att det ur den enskildes perspektiv är rimligt att de båda lagarna så långt det är möjligt ges en enhetlig tolkning och tillämpning (se NJA 2013 s. 711 I, p. 5).
Vid offentligrättslig parkering gäller vid överträdelser av lokala trafikföreskrifter, vilket är den vanligaste formen för reglering av parkering på gator och andra allmänna platser, att föreskrifterna ska ha märkts ut enligt bestämmelserna i vägmärkesförordningen (2007:90) eller föreskrifter som meddelats med stöd av den förordningen (se 2 § första stycket 1 förordningen, 1976:1128, om felparkeringsavgift med vidare hänvisningar till trafikförordningen).
Vägmärkesförordningens bestämmelser är alltså bestämmande för utformningen av skyltningen vid offentligrättsligt reglerad parkering. Det finns således även av detta skäl anledning att beakta bestämmelserna vid bedömningen av skyltningen vid civilrättslig parkering. En skyltning som är utförd i enlighet med de huvudregler som anges i vägmärkesförordningen bör därför som utgångspunkt anses uppfylla lagens krav på att parkeringsvillkoren tydligt ska ha tillkännagetts genom skyltningen.
Av 1 kap. 3 § vägmärkesförordningen framgår bl.a. att vägmärken och andra anordningar tillsammans med väg- och gatuutformningen och dess anpassning till väg- och gaturum ska ge trafikanten vägledning, styrning och information för en effektiv och säker trafik. Vägmärken och andra anordningar ska vara utformade och placerade samt i sådant skick att de kan upptäckas i tid och förstås av de trafikanter som de är avsedda för.
Vägmärken, symboler och tilläggstavlor har den betydelse som framgår av deras namn om inte annat särskilt anges. Om det finns flera tilläggs­tavlor under ett vägmärke gäller anvisningen på var och en av dessa som en kompletterande anvisning till märket. Innehåller en tilläggstavla flera anvisningar gäller dessa gemensamt som en kompletterande anvisning till märket. En tilläggstavla under två eller flera vägmärken som satts upp direkt över varandra avser samtliga dessa märken. (2 kap. 2 §.)
Av 2 kap. 12 § framgår att parkeringsskyltar är anvisningsmärken. Om märket används av en markägare enligt lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering anger märket att parkering är tillåten, under vardagar utom vardag före sön- och helgdag, högst 24 timmar i följd, om inte annat framgår av en tilläggstavla.
Tilläggstavlorna och de närmare föreskrifterna som hör till dessa framgår av 2 kap. 30 §. I fråga om tidsangivelser gäller att en sådan tavla anger när angivelsen på vägmärket gäller. Används klockslag i kombination med andra villkor anger tavlan även när dessa villkor gäller. Tilläggstavla med texten ”Avgift” anger att avgift ska betalas för parkering enligt den taxa som anges på en parkeringsmätare, biljettautomat eller motsvarande och att övriga villkor för parkering som anges där ska iakttas. För eventuella klockslag gäller de närmare föreskrifterna för tavlan för tidsangivelser. Det finns också en tavla som avser längsta tillåtna tid för parkering. En sådan tid anges normalt till ett visst antal minuter eller timmar.
Skyltningen vid det parkeringsområde där C.-G.N. parkerade sin bil bestod av ett anvisningsmärke för parkering och tre tilläggstavlor. Den första tilläggstavlan hade texten ”Avgift”, den andra tilläggstavlan innehöll en angivelse om längsta tillåtna tid för parkering (”4 tim”) och tidsangivelsen ”9-18 (9-15)”, den tredje tavlan innehöll information om parkeringsbolaget.
Enligt tolkningsregeln i 2 kap. 2 § vägmärkesförordningen har denna skyltning den innebörd som parkeringsbolaget har gjort gällande i målet, dvs. att parkeringen var avgiftsbelagd under hela dygnet (då den uppgiften framgick av en egen tilläggstavla) och att det under vissa tider på dygnet fanns en begränsad tillåten tid för parkering (den andra tilläggstavlan).
Skyltningen uppfyllde därmed det i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering uppställda kravet på tydlighet. Hovrättens domslut ska således stå fast.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD (justitieråden Jones, Miller, referent, Maxwell, Roberts och Martinez) meddelade den 18 augusti 2017 följande dom.
C.-G.N. parkerade tidigt på morgonen den 4 september 2015 sin bil på parkeringsområdet Badhuset i Borås. Han betalade inte någon avgift för parkeringen eftersom han uppfattade skyltningen på platsen som att parkering fick ske avgiftsfritt fram till kl. 9. Vid en parkeringskontroll som ägde rum strax före kl. 8 utfärdade parkeringsbolaget en kontrollavgift för olovlig parkering avseende C.-G.N:s bil. Enligt parkeringsbolaget gällde för parkering inom det aktuella området bl.a. det villkoret att avgift skulle betalas oavsett när på dygnet parkering skedde.
C.-G.N. betalade kontrollavgiften. Han väckte sedan talan mot parkeringsbolaget och yrkade att bolaget skulle förpliktas att betala 350 kr, motsvarande den kontrollavgift han betalat. Han menade att skyltningen på platsen inte tydligt tillkännagav de villkor för parkering som parkeringsbolaget gjorde gällande.
Tingsrätten ansåg att skyltningen var bristfällig och missvisande och förpliktade parkeringsbolaget att betala beloppet. Hovrätten har ansett att parkeringsvillkoren tydligt hade tillkännagetts på platsen och har ogillat C.-G.N:s talan.
Frågan i målet är om parkeringsvillkoren tydligt har tillkännagetts genom skyltningen på platsen.
Parkeringslagstiftningen kan sägas bestå av två olika system; det offentligrättsliga och det civilrättsliga. Det offentligrättsliga systemet regleras huvudsakligen i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, trafikförordningen (1998:1276) samt lokala trafikföreskrifter. Det civilrättsliga systemet regleras i lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering.
När den sistnämnda lagen infördes var ett av huvudsyftena att så långt möjligt utjämna skillnaderna mellan systemen. Det offentligrättsliga systemet, som var reglerat i författning, ansågs fungera bra. Den civilrättsliga regleringen anpassades därför till lagen om felparkeringsavgift (se prop. 1983/84:104 s. 12 ff.). HD har i linje med detta uttalat att det ur den enskildes perspektiv är rimligt att de båda lagarna så långt det är möjligt ges en enhetlig tolkning och tillämpning (se NJA 2013 s. 711 I, p. 5).
Enligt 3 § lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering får kontrollavgift tas ut endast om parkeringsförbudet eller parkeringsvillkoren tydligt har tillkännagetts genom skyltning på platsen. Skyltningen ska utföras med vägmärken. Med detta avses vägmärken enligt vid varje tid gällande vägmärkesförordning (jfr prop. 1983/84:104 s. 39).
Lagen om felparkeringsavgift innehåller inte något uttryckligt krav på tydlighet vid skyltningen. Med hänsyn till att det är fråga om en offentligrättslig avgiftsreglering får skyldigheten att betala felparkeringsavgift emellertid anses förutsätta ett motsvarande krav på tydlighet.
Mot bakgrund av det anförda är det naturligt att inte göra någon skillnad när det gäller kraven på skyltning i de olika systemen. Som utgångspunkt bör därför gälla att en skyltning med vägmärken som har skett enligt vägmärkesförordningen (2007:90) uppfyller kravet på tydlighet i 3 § lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering.
Av vägmärkesförordningen följer att vägmärken (exempelvis parkeringsskyltar), symboler och tilläggstavlor har den betydelse som framgår av deras namn om inte annat särskilt anges. Tilläggstavlor ger kompletterande anvisningar till vägmärken. Innehåller en tilläggstavla flera anvisningar gäller dessa gemensamt som en kompletterande anvisning till vägmärket. Om det finns flera tilläggstavlor under ett vägmärke gäller anvisningen på var och en av dessa som en kompletterande anvisning till vägmärket, och alltså inte som kompletterande information till andra tilläggstavlor. (2 kap. 2, 12 och 29 §§.)
Skyltningen vid det parkeringsområde där C.-G.N. parkerade sin bil bestod av ett märke för parkering och tre tilläggstavlor. Den första tilläggstavlan hade texten ”Avgift”. Den andra innehöll en angivelse om längsta tillåtna tid för parkering (”4 tim”) och tidsangivelsen ”9-18 (9-15)”. Den tredje innehöll information om parkeringsbolaget.
Skyltningen innebar att parkeringen var avgiftsbelagd under hela dygnet (vilket följde av den första tilläggstavlan) och att det under vissa tider på dygnet fanns en begränsad tillåten tid för parkering (vilket framgick av den andra tilläggstavlan).
Skyltningen har skett med vägmärken och i enlighet med vägmärkesförordningen. Skyltningen uppfyller det i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering uppställda kravet på tydlighet. Hovrättens domslut ska alltså fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD:s dom meddelad: den 18 augusti 2017.
Mål nr: T 3174-16.
Lagrum: 3 § lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering.
Rättsfall: NJA 2013 s. 711.