Försäkrad har till följd av en godkänd arbetsskada minskat sin arbetstid från 77,5 procent till 50 procent av heltid och erhållit halv förtidspension. Arbetsskadelivräntan har samordnats med 100 procent av förtidspensionen.
Södermanlands läns allmänna försäkringskassa beviljade genom beslut den 31 januari 1995 N.H. livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, LAF, för olika perioder under tiden den 19 november 1991 - den 31 december 1993 samt fr.o.m. januari 1994. Sedan arbetsskadelivräntan samordnats till 100 procent med hennes förtidspension utgick inte någon livränta för en period medan livränta med mindre belopp utbetalades för övriga perioder.
N.H. överklagade försäkringskassans beslut och yrkade att förtidspensionen skulle avräknas med lägre belopp och att livräntan efter samordning skulle utgå med högre belopp. Till stöd för sin talan anförde N.H. bl.a. följande. Hon har beviljats halv förtidspension fr.o.m. maj 1992. Hon har på grund av arbetsskada bytt arbete och minskat sin sysselsättningsgrad från 77,5 procent till 50 procent och den dagliga arbetstiden från sex timmar och 15 minuter till fyra timmar. En sådan nedsättning av arbetsförmågan kan dock inte ge rätt till halv förtidspension. Förklaringen till att hon fått halv förtidspension är istället att Riksförsäkringsverket har rekommenderat att försäkringskassan utgår från att den försäkrade skulle ha arbetat heltid oberoende av i vilken omfattning den försäkrade har arbetat tidigare när kassan har att bedöma i vilken grad arbetsförmågan är nedsatt. Det är således heltidsarbete som ligger till grund för bedömningen av rätten till förtidspension (Riksförsäkringsverkets allmänna råd 1993:5 s. 11). Mot denna bakgrund kan man ställa frågan om förtidspensionen och arbetsskadelivräntan kompenserar samma inkomstförlust i hennes fall. Den halva förtidspensionen är ju baserad på det förhållandet att hon bara kan arbeta halvtid istället för heltid eller med en sysselsättningsgrad på 50 procent istället för 100 procent. Arbetsskadelivräntan avser däremot den inkomstförlust som uppkommit därför att hon på grund av arbetsskada tvingats minska sin sysselsättningsgrad från 77,5 procent till 50 procent. Är någon som har rätt till livränta samtidigt berättigad till förtidspension med anledning av den inkomstförlust som har föranlett livräntan skall enligt 6 kap. 1 § LAF livräntan utgå endast i den mån den överstiger pensionen.
Länsrätten i Södermanlands län (1997-12-11, ordförande Young) yttrade: Av utredningen framgår bl.a. följande. N.H. har en godkänd arbetsskada under diagnos nack-skuldervärk, multipla ledbesvär med visandedag den 17 oktober 1984. Innan Hudson ådrog sig arbetsskadan arbetade hon som lokalvårdare sex timmar och 15 minuter per dag. N.H. har sedan den 19 november 1991 arbetat som elevassistent fyra timmar per dag. Hon beviljades halv förtidspension fr.o.m. maj 1992 under diagnos kroniska nack- och axelbesvär, lumbago L IV-L V med ryggskott då och då utan neurologi och kronisk trochanterit höger sida. - Enligt 4 kap. 1 § första stycket LAF har försäkrad som till följd av arbetsskada  fått sin förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete nedsatt med minst en femtondel, sedan den sjukdom som har förorsakats av skadan har upphört, rätt till ersättning i form av livränta för den inkomstförlust som uppkommer. Är någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. LAF samtidigt berättigad till folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension eller efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med anledning av den inkomstförlust som har föranlett livräntan, utgår enligt 6 kap. 1 § första stycket LAF livräntan endast i den mån den överstiger pensionen. - Av den förebragta utredningen framgår att försäkringskassan fastställt N.H:s livränta genom jämförelse mellan bedömd inkomst om skadan inte inträffat och bedömd inkomst efter skadan. N.H. har erhållit ersättning för hela den inkomstförlust som uppkommit till följd av hennes arbetsskada. Med hänsyn till de diagnoser som angetts vid godkännande av arbetsskada och beviljande av förtidspension samt övriga omständigheter får livräntan och förtidspensionen anses avse samma inkomstförlust. Hela förtidspensionen skall därför samordnas med livräntan. Överklagandet skall inte bifallas. - Länsrätten bifaller inte överklagandet.
Hos kammarrätten fullföljde N.H. sin talan samt anförde bl.a. följande. Att N.H. fått halv förtidspension beror inte bara på den inkomstminskning som uppkommit därför att hon till följd av arbetsskadan minskat sysselsättningsgraden från 77,5 procent till 50 procent av heltid utan även på att hon på grund av arbetsskadan fått sin arbetsförmåga nedsatt med hälften och således berövats möjligheten att arbeta heltid. Förlusten av möjligheten till heltidsarbete kan inte beaktas vid bestämmande av livränteunderlaget enligt 4 kap. 5 § LAF. Den halva förtidspensionen och livräntan avser således endast delvis samma nedsättning av förvärvsförmågan. Länsrätten säger att livräntan och förtidspensionen får anses avse samma inkomstförlust med hänsyn till de diagnoser som angetts vid godkännande av arbetsskada och beviljande av förtidspension samt övriga omständigheter. Länsrätten tycks således mena att det funnits förutsättningar för att bifalla hennes talan därest den halva förtidspensionen föranletts även av andra sjukdomsbesvär än arbetsskadan av beskaffenhet att påverka hennes förvärvsförmåga. Om förtidspensionen med andra ord inte bara avsett arbetsskadan och den därav föranledda inkomstförlusten - dvs. inkomstbortfallet på grund av att sysselsättningsgraden minskat från 77,5 procent till 50 procent - utan även andra sjukdomsbesvär som medverkat till att arbetsförmågan blivit nedsatt med hälften, skulle förtidspensionen endast delvis ha samordnats med livräntan. Men finns det någon rimlig anledning att tillerkänna den skadade högre livränta efter samordning när hon med hänsyn till andra sjukdomsbesvär än arbetsskadan får halv förtidspension jämfört med det fall som avses i föregående stycke då den halva förtidspensionen icke avser andra sjukdomsbesvär än arbetsskadan men väl andra skadeföljder - nedsättning av arbetsförmågan från 100 procent till 50 procent och begränsningar i hushållsarbete - än den inkomstförlust som föranlett livräntan? Hon hävdar att svaret bör vara nekande.
Riksförsäkringsverket bestred bifall till överklagandet samt anförde följande. I 6 kap. 1 § LAF föreskrivs att, om någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. samtidigt är berättigad till folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension eller efterlevandepension enligt lagen om allmän försäkring med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan, livräntan utgår endast i den mån den överstiger pensionen. I prop. 1975/76:197 anges exempel på när samordning inte skall ske fullt ut mellan livränta och förtidspension. Det är fall där förtidspensionen delvis grundas på en helt annan skada. Även i praxis har frågan om livräntan varit föranledd av samma sjukdomsbesvär som låg till grund för sjukbidraget varit avgörande vid bedömningen av om samordning skall ske mellan de båda förmånerna (se FÖD 1995:28). N.H. har beviljats halv förtidspension på grund av de som arbetsskada godkända sjukdomsbesvären. Hela förtidspensionen skall därför samordnas med livräntan. Om man på det sätt som N.H. yrkar skulle ta hänsyn till att det när det gäller rätten till förtidspension görs en bedömning av arbetsförmågans nedsättning i förhållande till heltidsarbete skulle det innebära att försäkrade som tidigare arbetat deltid men på grund av en arbetsskada beviljats hel förtidspension inte heller skulle få hela förtidspensionen samordnad med livräntan. Sådana fall är inte ovanliga och i praxis har samordning skett med hela förtidspensionen.
I genmäle till kammarrätten anförde N.H. följande. Reglerna i 6 kap. 1 § LAF avser - såvitt nu är aktuellt - det fall att någon är berättigad till förtidspension med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan. I så fall utgår livräntan endast i den mån den överstiger pensionen. Med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan är N.H. berättigad till endast en fjärdedels förtidspension. Av andra skäl har hon fått halv förtidspension. Följaktligen skall hälften av den halva förtidspensionen samordnas med livräntan. Samordningsprocenten skall med andra ord vara 50 procent istället för 100 procent. Riksförsäkringsverket tycks mena att avgörande för samordningen är om förtidspensionen och livräntan avser samma skada (samma sjukdomsbesvär). Detta är inte riktigt. Som framgår av lagtexten är avgörande istället om de båda förmånerna avser samma inkomstbortfall. Så är knappast fallet när förtidspensionen föranletts av annan skada (andra sjukdomsbesvär) än livräntan. Så är inte heller fallet i hennes fall trots att förtidspensionen är föranledd av de som arbetsskada godkända sjukdomsbesvären. Verket hävdar avslutningsvis att en rättstillämpning i enlighet med vad hon yrkat skulle medföra att inte hela förtidspensionen kunde samordnas med livräntan när den försäkrade arbetar deltid och på grund av arbetsskada får hel förtidspension. Inte heller detta påstående är riktigt. Om arbetsskadan medför nedsättning av förvärvsförmågan med 100 procent skall förtidspensionen i sin helhet samordnas med livräntan oavsett om den försäkrade arbetat heltid eller deltid och oavsett omfattningen av deltidsarbetet. Detsamma gäller om arbetsskadan medför nedsättning av förvärvsförmågan med 50 procent, t.ex. genom att den dagliga arbetstiden minskat från 6 timmar till 3 timmar. Det av Riksförsäkringsverket åsyftade fallet är att skilja från det fall att den försäkrade får halv förtidspension när arbetsskadan medfört nedsättning av förvärvsförmågan med en tredjedel därför att arbetsinkomsten minskat från 150 000 kr till 100 000 kr genom att den dagliga arbetstiden minskat från 6 timmar till 4 timmar. I detta fall skall inte hela förtidspensionen avräknas från livräntan eftersom pensionen utgår inte bara med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan utan även av andra skäl. Detsamma gäller om den försäkrade får tre fjärdedels förtidspension när arbetsskadan medfört nedsättning av förvärvsförmågan med två tredjedelar därför att arbetsinkomsten minskat från 150 000 kr till 50 000 kr genom att den dagliga arbetstiden minskat från 6 timmar till 2 timmar. En rättstillämpning i enlighet med vad hon yrkat får således inte sådana konsekvenser som Riksförsäkringsverket påstått. Däremot får en rättstillämpning i enlighet med vad länsrätten och verket hävdat närmast absurda konsekvenser.
Kammarrätten i Stockholm (2001-01-30, Kerr, Davis samt nämndemännen Tate och Hall) yttrade: Frågan i målet är i vad mån den N.H. beviljade förtidspensionen skall anses utgå med anledning av den inkomstförlust till följd av arbetsskada som gett henne rätt till livränta. - Parterna är överens om att förtidspensionen är föranledd av de som arbetsskada godkända sjukdomsbesvären. Anledning föreligger inte för kammarrätten att ifrågasätta den bedömningen. - Av förarbetena till LAF framgår att bestämmelserna om samordning i 6 kap. 1 § LAF syftar till att undvika den överkompensation som skulle kunna uppkomma genom att yrkesskadelivränta och pension från den allmänna försäkringen utgick samtidigt med fulla belopp (prop. 1975/76:197, s. 104). Det framhålls att syftet att hindra överkompensation motiverar att man begränsar samordningen till sådana fall där arbetsskadelivränta och pension avser att kompensera samma inkomstbortfall (id. s. 105). Pension som hänför sig till annan inkomstförlust än arbetsskadan skall följaktligen inte reducera arbetsskadelivräntan (id). - Den livränta N.H. är berättigad till utgör kompensation för den inkomstförlust hon har fått vidkännas till följd av att hon på grund av arbetsskadan bytt arbete och minskat sin arbetstid från tidigare sex timmar och 15 minuter per dag till fyra timmar per dag. Den henne beviljade halva förtidspensionen, å andra sidan, är föranledd av en nedsättning av arbetsförmågan med 50 procent. Pensionen kan därför endast till en del anses utgå med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan, nämligen till den del den svarar mot en nedsättning av arbetsförmågan från 77,5 procent till 50 procent. Samordning av livräntan med pension skall därför ske endast i motsvarande mån. - Kammarrätten återförvisar målet till försäkringskassan för handläggning i enlighet med det anförda.
Assessorn Griffin, referent, var skiljaktig och anförde. Enligt min uppfattning bör kammarrätten med beaktande av instansordningsprincipen endast pröva frågan om samordning jämlikt 6 kap. 1 § LAF, dvs. den fråga som prövats av underinstanserna. Härutinnan gör jag följande bedömning. Av försäkringskassans utredning som låg till grund för pensionsprövning ingick visst medicinskt material som bl.a. innefattade ett yttrande av kassans förtroendeläkare. Denne uttalade i maj 1993 att N.H. led av besvär i ryggen men även av en högersidig trochanterit, dvs. en inflammation på lårbenets utsida. Den ifrågavarande pensionsförmånen har således beviljats på grund av olika sjukdomsbesvär. De sjukdomar som N.H. har anmält som arbetsskada återfanns i de övre extremiteterna. Dessa har sedermera godkänts som en arbetsskada och visandedagen fastställdes till den 17 oktober 1984. Det sagda innebär således att nedsättningen av arbetsförmågan var orsakad av både arbetsskadan och annan sjukdom. Vid sådant förhållande kan N.H. inte beviljas livränta enligt LAF som täcker hela hennes inkomstförlust, dvs. samordning skall ske men inte fullt ut mellan livräntan och den beviljade halva förtidspensionen. Det ankommer emellertid i första hand på försäkringskassan att pröva storleksgraden av samordningsprocenten. Enligt min mening borde målet därför ha återförvisats till kassan för ny handläggning på grund av anförda skäl.
Riksförsäkringsverket överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle upphäva kammarrättens dom och fastställa länsrättens dom. Verket anförde bl.a. följande. N.H. har beviljats halv förtidspension på grund av de som arbetsskada godkända sjukdomsbesvären. Hon har på grund av arbetsskadan minskat sin arbetstid från 77,5 procent till 50 procent av heltid och därmed fått en inkomstförlust. Någon annan inkomstförlust har hon inte drabbats av. Förtidspensionen måste därför anses kompensera samma inkomstbortfall som livräntan. Riksförsäkringsverket har i Vägledning (2001:4) Ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring ett exempel där en försäkrad som arbetat 90 procent av heltid skadat sig i arbetet och beviljats halv förtidspension och arbetsskadelivränta. Livräntan samordnades med 100 procent av pensionen. Försäkringskassorna tillämpar bestämmelsen i 6 kap. 1 § LAF på det sätt som anges i detta exempel. Samordning görs alltså med hela den beviljade förtidspensionen om det är på grund av arbetsskadan som den försäkrade beviljats pension, även om den försäkrade inte arbetat heltid före skadan.
Även N.H. överklagade och yrkade för sin del att Regeringsrätten skulle fastställa att hälften av hennes halva förtidspension skulle samordnas med livräntan. Hon anförde bl.a. följande. Som kammarrätten funnit kan förtidspensionen endast till en del anses utgå med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan. Hon tolkar kammarrättens bedömning på det sättet att kammarrätten anser att samordningen skall ske med 55 procent. I så fall har kammarrätten låtit nedsättningen av sysselsättningsgraden bestämma samordningsprocenten. Hon vill dock hävda att den skall vara 50 procent enligt 6 kap. 1 § LAF. Reglerna i detta lagrum avser det fall att någon är berättigad till förtidspension med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan. I så fall utgår livräntan endast i den mån den överstiger pensionen. Med anledning av den inkomstförlust som föranlett hennes livränta är hon berättigad till endast en fjärdedels förtidspension. Följaktligen skall hälften av den halva förtidspensionen samordnas med livräntan. Samordning skall med andra ord ske med 50 procent.
Regeringsrätten (2004-12-22, Martinez, Davis, Erickson, Lopez, Wilson) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Av den vid tiden för underinstansernas beslut gällande lagstiftningen framgår att försäkrad, vars arbetsförmåga på grund av bl.a. sjukdom var nedsatt med minst en fjärdedel, hade rätt till förtidspension, om nedsättningen kunde anses varaktig. Försäkrad, vars arbetsförmåga var nedsatt med mindre än tre fjärdedelar men med minst hälften, erhöll halv förtidspension (7 kap. 1 § och 2 § andra och tredje styckena lagen om allmän försäkring). Förtidspensionen har den 1 januari 2003 ersatts av sjukersättning och aktivitetsgaranti.
Av 4 kap. 1 § LAF framgår att försäkrad som till följd av arbetsskada fått sin förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete nedsatt med minst en femtondel under vissa förutsättningar har rätt till ersättning i form av livränta för den inkomstförlust som uppkommer. Livränta utges enligt 4 kap. 2 § LAF med så stor del av den försäkrades livränteunderlag som motsvarar graden av nedsättning av hans förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete. Enligt den lydelse 6 kap. 1 § första stycket LAF hade före den 1 januari 2003 skulle, om någon som hade rätt till livränta enligt 4 kap. LAF samtidigt var berättigad till folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension enligt lagen om allmän försäkring med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan, denna utges endast i den mån den översteg pensionen.
Hur stor del av förtidspensionen som skall samordnas med arbetsskadelivräntan brukar uttryckas i s.k. samordningsprocent. Denna ordning för beräkningen betyder att ju högre den bestämda samordningsprocenten är, desto lägre blir den livränta som betalas ut.
Av utredningen i målet framgår följande. N.H. ådrog sig en arbetsskada när hon arbetade som lokalvårdare. I anledning av arbetsskadan bytte hon arbete till elevassistent och gick ned i arbetstid från 77,5 procent till 50 procent av heltid. Hon erhöll även halv förtidspension på grund av de som arbetsskada godkända sjukdomsbesvären. Frågan i målet är i vilken mån förtidspensionen skall samordnas med livräntan.
Rätten till förtidspension bestäms i förhållande till heltidsarbete och den arbetsförmåga den försäkrade bedöms ha. Personer som arbetat deltid eller aldrig arbetat har rätt till förtidspension om arbetsförmågan blir helt eller delvis nedsatt (prop. 1996/97:28 s. 24 f.). Rätten till arbetsskadelivränta har däremot sin utgångspunkt i den inkomstförlust den försäkrade fått vidkännas till följd av arbetsskadan.
Den arbetsskada N.H. ådragit sig har inneburit en bestående nedsättning av hennes arbetsförmåga med den följd att hon kan arbeta endast 50 procent av heltid. Hon har av den anledningen beviljats förtidspension med 50 procent och gått ned i arbetstid från 77,5 procent till 50 procent.
Samordningen av arbetsskadelivränta och förtidspension syftar till att undvika den överkompensation som skulle kunna uppkomma om livräntan och pensionen kom att utgå till sina fulla belopp (prop. 1975/76:197 s. 104 f., prop. 2001/02:81 s. 70). Samordningen är begränsad till sådana fall där livräntan och pensionen avser att kompensera samma inkomstbortfall. Pension, som hänför sig till annan inkomstförlust än arbetsskadan, skall följaktligen inte reducera arbetsskadelivräntan (se FÖD 1995:28).
I målet är ostridigt att den inkomstförlust som uppkommit genom att N.H. nödgats minska sin arbetstid är föranledd av samma sjukdomsbesvär som ligger till grund för den halva förtidspensionen. Någon annan inkomstförlust har inte uppkommit för N.H. Förtidspensionen skall således samordnas till 100 procent med arbetsskadelivräntan. Riksförsäkringsverkets överklagande skall därför bifallas.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten bifaller Riksförsäkringsverkets överklagande och avslår N.H:s överklagande samt fastställer, med ändring av kammarrättens dom, det slut länsrättens dom innehåller.