Fråga om laga förfall.
Helsingborgs tingsrätt dömde den 1 juli 2011 P.T. för grovt bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll till fängelse ett år och ålade honom näringsförbud under en tid av tre år.
P.T. överklagade tingsrättens dom i Hovrätten över Skåne och Blekinge. Åklagaren överklagade anslutningsvis.
Hovrätten utsatte målet till huvudförhandling den 2 och 3 september 2014. Till förhandlingen inställde sig P.T. inte personligen utan endast genom ombud.
Hovrätten (hovrättsråden Ryan och Graham, referent, adjungerade ledamoten Pena och två nämndemän) ansåg inte att målet ändå kunde avgöras och beslöt därför att förhandlingen skulle ställas in samt anförde vidare följande.
Med hänsyn till vad som hittills framkommit angående skälen för P.T:s frånvaro kan det antas att han har laga förfall.
P.T. föreläggs att senast den 9 september 2014 inkomma med utredning som gör sannolikt att han har laga förfall för att inte inställa sig till dagens huvudförhandling. Om sådan utredning inte inkommer kan hans överklagande förklaras förfallet.
Sedan P.T. yttrat sig med anledning av hovrättens föreläggande fann hovrätten (samma ledamöter utom nämndemännen) i beslut den 18 september 2014 inte sannolikt att P.T. hade haft laga förfall för sin frånvaro. Hans överklagande förklarades därför förfallet och detsamma gällde åklagarens anslutningsöverklagande.
P.T. ansökte i hovrätten om att målet skulle återupptas.
Hovrätten (hovrättslagmannen Rivera samt hovrättsråden Hatfield och Hoffman, referent) anförde i beslut den 30 oktober 2014 följande.
Det kompletterande intyg som P.T. fogat till sin ansökan om återupptagande ger inte skäl att göra en annan bedömning i frågan om laga förfall än den hovrätten gjort i sitt beslut den 18 september 2014, varigenom hovrätten förklarade P.T:s överklagande förfallet.
Hovrätten avslår ansökan.
P.T. överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle förordna att målet åter skulle tas upp i hovrätten.
Riksåklagaren förklarade sig inte motsätta sig P.T:s begäran.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Jones, föreslog i betänkande följande beslut.
P.T. dömdes av tingsrätten för grovt bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll till fängelse i ett år. Han meddelades även näringsförbud. P.T. överklagade domen. Anslutningsvis överklagade även åklagaren domen. Hovrätten planerade att hålla huvudförhandling i målet den 2 och 3 september 2014. Till huvudförhandlingen var P.T. kallad att inställa sig personligen. I kallelsen angavs att hans överklagande skulle komma att förfalla om han inte inställde sig personligen eller genom ombud och hovrätten ansåg att målet då inte kunde avgöras.
Dagen före huvudförhandlingen ringde P.T. till hovrätten och berättade att han på grund av en plötslig familjekris inte ville infinna sig. När förhandlingen skulle påbörjas den 2 september inställde sig P.T. endast genom sin offentlige försvarare, som också var hans ombud. Försvararen uppgav att P.T:s sambo hade tagits in på sjukhus efter ett självmordsförsök. Uppgiften bekräftades av P.T. sedan hovrätten hade etablerat telefonkontakt med honom. Försvararen hänvisade till ett läkarintyg från den 1 september enligt vilket P.T. hade rekommenderats att stanna hemma med sambon under de närmaste tre dagarna. P.T. uppgav även att han hade tid hos en psykolog senare under dagen.
Hovrätten gjorde bedömningen att det kunde antas att P.T. hade laga förfall och förelade honom att ge in utredning som gjorde detta sannolikt.
Som svar på hovrättens föreläggande anförde P.T. att han hade laga förfall dels på grund av att han hade blivit rekommenderad av läkare att ta hand om sambon då hon skrevs ut, dels att han hade fått en svår psykisk chock på grund av det som hänt sambon och därför inte var i stånd att genomföra rättegången. Därutöver hänvisade han till att han hade deltagit i ett möte på sjukhuset på morgonen den 2 september. Han åberopade även ytterligare utredning, bl.a. journalanteckningar beträffande sambon och ett psykologintyg beträffande den psykiska påverkan händelsen hade haft på honom.
Hovrätten förklarade P.T:s överklagande förfallet. Även åklagarens anslutningsvis gjorda överklagande förklarades förfallet. I skälen för beslutet angavs att det av den åberopade utredningen inte framgick att P.T. varit förhindrad att inställa sig personligen till huvudförhandlingen. Hovrätten ansåg därmed att det inte var sannolikt att han hade laga förfall för sin frånvaro.
P.T. ansökte om att målet åter ska tas upp. Han åberopade ett kompletterande läkarintyg avseende sambon från den 7 oktober 2014. Hovrätten har avslagit P.T:s begäran.
Om det är sannolikt att den som har underlåtit att enligt rättens beslut infinna sig eller i övrigt fullgöra något i rättegången har laga förfall för sin underlåtenhet, ska denna inte leda till någon påföljd (32 kap. 6 § första stycket RB). Laga förfall är då någon genom avbrott i allmänna samfärdseln, sjukdom eller annan omständighet, som han eller hon inte bort förutse eller rätten annars finner utgöra giltig ursäkt, har hindrats att fullgöra vad som ålegat honom eller henne (32 kap. 8 § första stycket).
Av lagmotiven framgår att som laga förfall kan godtas inte bara absoluta hinder utan varje omständighet av den beskaffenheten att det inte skäligen kan krävas att parten ska närvara eller i övrigt vara verksam i rättegången (se NJA II 1943 s. 420). Även familjeangelägenheter kan läggas till grund för laga förfall (se t.ex. NJA 2002 s. 32 och NJA 2009 s. 796).
Av läkarintyget den 7 oktober 2014 som utfärdades av sambons behandlande läkare framgår att sambon hade haft en psykisk kollaps och att suicidaliteten var svårbedömd. P.T. uppmanades att stanna i sambons närhet de närmaste tre dagarna och omedelbart kontakta psykakuten vid tecken till försämring eller något som antydde ökad suicidrisk. Omständigheterna var därmed sådana att det inte skäligen kunde krävas av P.T. att han skulle inställa sig till huvudförhandlingen.
P.T. har alltså gjort sannolikt att han hade laga förfall att inte inställa sig till huvudförhandlingen. Hans yrkande om att målet åter ska tas upp i hovrätten ska därför bifallas.
Med ändring av hovrättens beslut förordnar HD att målet åter ska tas upp i hovrätten.
HD (justitieråden Jordan, Butler, Jensen, Smith, referent, och Bowen) meddelade den 9 mars 2016 slutligt beslut i enlighet med betänkandet.
HD:s beslut meddelat: den 9 mars 2016.
Mål nr: Ö 5727-14.
Lagrum: 32 kap. 6 och 8 §§ samt 51 kap. 21 och 22 §§ RB.
Rättsfall: NJA 2002 s. 32 och NJA 2009 s. 796.