En person rånades på gatan av tre personer och tvingades därefter till sitt hem där han hölls frihetsberövad under hotfulla och förnedrande former medan bostaden genomsöktes varefter han bands och låstes in i en garderob. Brottet har bedömts som grovt rån.
Allmän åklagare väckte vid Göteborgs tingsrätt åtal mot bl.a. I.A., född 1994, och S.A.S., född 1993. Åtalspunkt 4 avsåg grovt rån och övergrepp i rättssak enligt följande gärningsbeskrivning.
S.A.S., I.A. och Davidson har tillsammans och i samförstånd den 28 oktober 2010 på Randolph och på Gamlestadsvägen i Göteborg med våld och med hot om våld olovligen med tillägnelseuppsåt från R.R. tagit egendom, däribland en jacka, en dator och datorutrustning, två mobiltelefoner, en mp3-spelare, en kamera, en parfym, nycklar, kontokort, diverse medlems- och bonuskort, id-handlingar samt 9 000 kr i kontanter.
På Randolph har gärningsmännen bakifrån knuffat eller dragit målsäganden till marken, tagit av honom glasögonen, satt handen för hans mun och gått igenom hans fickor varvid mobiltelefon, nycklar och diverse kort i en korthållare tillgripits. Målsäganden har, liggandes på marken tilldelats en spark och under hot om att han skall huggas med kniv om han ljuger eller springer, beordrats uppge var han bor. Hotet har för målsäganden framstått som trängande fara.
Gärningsmännen har härvid hållit i målsäganden under promenaden till hans hem, trängt sig in i hans bostadslägenhet på Gamlestadsvägen och där inne beordrat honom att gå in på toaletten och ställa sig på knä varefter en handduk satts över hans huvud. Gärningsmännen har härvid sökt igenom hans lägenhet.
På toaletten har någon av gärningsmännen tagit ett strypgrepp kring halsen på målsäganden vilket orsakat kortvarig andnöd och kvardröjande svårigheter att svälja. Ett vasst föremål har också skrapats mot hans fingrar och tinning samtidigt som hot uttalats innebärande att hans fingrar kommer att huggas av och hans katt dödas om han inte talar om var pengarna finns. Härvid har målsäganden under upprepade hot att han kommer att dö om han ljuger, beordrats uppge koden till sitt kontokort. Hotet har för målsäganden framstått som trängande fara.
Målsäganden har härefter bundits till händer och fötter, en liten handduk har stoppats i hans mun och en större handduk knutits hårdare runt hans huvud varpå han knuffats in i en inbyggd garderob i anslutning till vardagsrummet. Garderobsdörren har låsts utifrån och målsäganden har på grund av handduken i munnen och över huvudet haft svårt att andas och tvingats att genom upprepade sparkar göra sönder garderobsdörren för att komma ut.
Sedan gärningsmännen lämnat lägenheten har S.A.S., I.A. och Davidson delat upp rånbytet varvid S.A.S. i vart fall tagit kontanter, I.A. i vart fall kontanter och en mobiltelefon och Davidson i vart fall kontanter och en mobiltelefon.
Brottet är grovt eftersom gärningsmännen visat synnerlig råhet genom att tvinga sig med målsäganden och in i hans hem där målsäganden, under utdragna, skrämmande och förnedrande former tvingats uppge och lämna ifrån sig vad han ägt av värde för att därefter bindas till händer och fötter och med svårighet att andas på grund av en handduk i munnen och en över huvudet, låsts in i en garderob i sitt eget hem.
I.A. har i samband med rånet enligt ovan hotat R.R. i syfte att hindra honom att polisanmäla händelsen genom att säga till honom att han inte ska kontakta polisen eftersom de vet var han bor.
8 kap. 5-6 §§ och 17 kap. 10 § BrB åberopades.
I anslutning till åtalet framställde R.R. skadeståndsyrkande.
I.A. och S.A.S. åtalades även för andra brott.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Griffin) anförde i dom den 28 januari 2011 bl.a. följande.
- - -.
S.A.S. har erkänt att han tillsammans och i samförstånd med övriga tilltalade har gjort sig skyldig till rån av normalgraden på sätt som beskrivs i första-tredje styckena med den begränsningen att erkännandet inte omfattar påståendena i andra och tredje styckena om att målsäganden hotats genom yttranden att han skulle huggas med kniv och om att en handduk satts över målsägandens huvud. Han har förnekat delaktighet i och ansvar för gärningarna i fjärde och femte styckena av åtalet. - - -.
I.A. har erkänt rån av normalgraden på sätt som beskrivs i första-sjätte styckena i åtalet med den begränsningen att erkännandet inte omfattar påståendena om att målsäganden hotats med knivhugg på Randolph och om att han utsatts för ett strypgrepp på toaletten i sin bostad. I.A. har förnekat övergrepp i rättssak. - - -.
De faktiska omständigheterna i åtalet är till största delen erkända av de tilltalade. Erkännandena stöds av den tekniska utredningen och när det gäller inledningen av rånet även av vad vittnet Fowler har berättat. Det står härigenom klart att de tilltalade har gjort sig skyldiga till ett rån mot R.R.
När det gäller de förnekade delarna av åtalet konstaterar tingsrätten att R.R. har berättat att brottet mot honom haft den omfattning och genomförts på det sätt som anges i åtalet. Det är tydligt att hans detaljerade, konsekventa och följdriktiga berättelse förtjänar tilltro framför de uppgifter som de tilltalade har lämnat. Till skillnad från de tilltalade - som inledningsvis under förundersökningen helt har förnekat delaktighet i brottet - har han i allt väsentligt lämnat samma uppgifter vid förundersökningen och vid huvudförhandlingen. R.R:s version av händelseförloppet ska således läggas till grund för bedömningen av åtalet i de delar hans version avviker från vad de tilltalade har berättat. Genom R.R:s uppgifter och utredningen i övrigt är det således utrett att de tilltalade har begått samtliga handlingar som enligt åtalet ingått i rånbrottet.
De tilltalade måste anses ha begått hela brottet gemensamt och i samförstånd i enlighet med vad som påstås i åtalet. Envar av de tilltalade bär alltså ansvar för samtliga gärningsmoment som avser rånbrottet. Tingsrätten grundar ställningstagandet på att de tre tilltalade gemensamt beslutat att råna R.R. och varit närvarande både vid överfallet på Randolph och vid inträngandet i R.R:s bostad. Att S.A.S. lämnat R.R:s bostad tidigare än övriga tilltalade fritar honom inte från ansvar eftersom han lämnat lägenheten enbart för att stjäla tillgodohavandet på R.R:s bankomatkonto. Alla tre tilltalade har efter rånet enligt sin överenskommelse träffats och gemensamt lämnat platsen. Trots vetskap om R.R:s situation som bunden och fängslad och inlåst i en garderob har ingen av de tilltalade gjort något för att bidra till att han kunnat få undsättning. I stället har de delat upp rånbytet mellan sig och satt sig själva i säkerhet. S.A.S. och H.A. har därigenom visat sådan likgiltighet för R.R:s belägenhet att deras ansvar, liksom I.A:s, omfattar samtliga gärningsmoment i åtalet.
Tingsrätten delar åklagarens uppfattning att de tilltalade har visat synnerlig råhet vid brottet på sätt som anges i näst sista stycket av åtalet. Alla tre tilltalade ska således dömas för grovt rån enligt åtalet. Därutöver ska I.A. dömas för övergrepp i rättssak enligt sista stycket i åtalet. Sammanfattningsvis ska åtalet alltså bifallas i sin helhet.
- - -.
I.A. ska dömas för grovt rån i ett fall, rån i två fall, misshandel i ett fall, ringa narkotikabrott i ett fall och olovligt innehav av kniv i ett fall. För en person som fyllt 21 år får brottslighetens gemensamma straffvärde anses motsvara fängelse i sex år, vilket för en person i I.A:s ålder (16 år vid brotten) motsvarar ett straffvärde om fängelse i ett år och sex månader.
I.A. är omhändertagen med stöd av LVU och placerad på Råby ungdomshem i Lund.
Med hänsyn till att brottslighetens straffvärde i I.A:s fall ligger över fängelse i ett år anser tingsrätten att det inte finns utrymme för annan påföljd än sluten ungdomsvård. Med hänsyn till att villkorlig frigivning inte förekommer vid sluten ungdomsvård till skillnad från vid fängelsestraff ska tiden för ungdomsvården fastställas till ett år, alltså till två tredjedelar av brottslighetens straffvärde.
- - -.
S.A.S. ska dömas för grovt rån i ett fall, rån i ett fall, misshandel i tre fall och ringa narkotikabrott i två fall. För en person som fyllt 21 år får brottslighetens gemensamma straffvärde anses motsvara fängelse i sex år, vilket för en person i S.A.S:s ålder (17 år vid brotten) motsvarar ett straffvärde om fängelse i två år.
S.A.S. är omhändertagen med stöd av LVU och placerad på Stigbyskolan på Visingsö.
Med hänsyn till att brottslighetens straffvärde i S.A.S:s fall ligger över fängelse i ett år anser tingsrätten att det inte finns utrymme för annan påföljd än sluten ungdomsvård. Tiden för ungdomsvården ska fastställas till ett år och fyra månader, eller två tredjedelar av brottslighetens straffvärde.
- - -.
Tingsrätten dömde I.A. för misshandel enligt 3 kap. 5 § BrB, rån enligt 8 kap. 5 § 1 st. 1 p. BrB, grovt rån enligt 8 kap. 5 § 1 st. 1 p. och 6 § BrB, övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § 1 st. 1 p. BrB, narkotikabrott enligt 1 § 1 st. 6 p. och 2 §narkotikastrafflagen (1968:64) samt brott mot knivlagen enligt 1 § 1 st. och 4 § 1 st. lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål till sluten ungdomsvård 1 år.
I.A. förpliktades även att betala skadestånd till bl.a. R.R.
Tingsrätten dömde S.A.S. för misshandel enligt 3 kap. 5 § BrB, rån enligt 8 kap. 5 § 1 st. 1 p. BrB, grovt rån enligt 8 kap. 5 § 1 st. 1 p. och 6 § BrB samt narkotikabrott enligt 1 § 1 st. 6 p. och 2 §narkotikastrafflagen (1968:64) till sluten ungdomsvård 1 år 4 månader.
S.A.S. förpliktades även att betala skadestånd till bl.a. R.R.
I.A. och S.A.S. överklagade i Hovrätten för Västra Sverige. De yrkade bl.a. att gärningen i åtalspunkt 4, som av tingsrätten bedömts som grovt rån, skulle bedömas som rån av normalgraden. I.A. yrkade vidare att åtalet avseende övergrepp i rättssak skulle ogillas och att påföljden skulle lindras. S.A.S. yrkade att påföljden skulle bestämmas till ungdomsvård.
Åklagaren bestred ändringsyrkandena.
Hovrätten (hovrättsråden Hogan och Miller, referent, tf. hovrättsassessorn Rivas samt två nämndemän) anförde bl.a. följande i dom den 6 april 2011.
- - -.
Beträffande denna åtalspunkt har ljud- och bildupptagningarna av förhören vid tingsrätten med R.R., I.A., S.A.S., Davidson och Fowler spelats upp. Tilläggsförhör har hållits med I.A. Åklagaren och målsäganden har åberopat skriftlig bevisning.
I.A. har uppgett följande. De såg R.R. promenera. Denne passade perfekt som ”byte”. Han och Davidson behövde göra ”en grej”. Det blev också så att S.A.S. blev inblandad. Det var han själv som inledde det hela genom att hoppa på R.R.
Vad som förekommit i hovrätten föranleder inte någon annan bedömning än den tingsrätten gjort innebärande att det är utrett att det gått till på det sätt som åklagaren angett i gärningsbeskrivningen. I.A. ska således dömas till ansvar för den åtalade gärningen.
S.A.S. har bestritt ansvar för vissa delar av gärningsmomenten. Hovrätten finner därvid inte skäl att frångå tingsrättens bedömning. Inte heller S.A.S. kan således undgå ansvar för att ha deltagit i hela den åtalade gärningen.
Båda ska således dömas för den åtalade rångärningen. Hovrätten övergår härefter till att ta ställning till om brottet ska bedömas som grovt rån eller rån av normalgraden.
Avgränsningen mellan rån och grovt rån ska göras genom en allsidig bedömning av gärningsomständigheterna i det enskilda fallet. Såväl lagstiftningen som rättstillämpningen präglas av viss återhållsamhet när det gäller att anse rånbrott som grova (se bl.a. rättsfallet NJA 1999 s. 25).
Det aktuella brottet har mycket allvarliga och förnedrande inslag som för R.R. måste ha varit både skrämmande och mycket psykiskt påfrestande. R.R. blev i slutskedet inlåst i en garderob bunden till händer och fötter samt med en handduk i munnen och en knuten över huvudet. Gärningsmännen lämnade därefter lägenheten. I.A. har uppgett att skälet till denna åtgärd var att de skulle skaffa sig ett visst försprång. Hovrätten kan konstatera att R.R. på egen hand, efter inte alltför lång tid, kunde ta sig ur garderoben och sedan lämna lägenheten. Det totala händelseförloppet synes ha pågått under maximalt en timme. R.R. fick blåmärken av det inledande fallet mot gatan och kände av strypgreppet under en dryg vecka. De fysiska skadorna får därigenom anses begränsade. R.R. har uppskattat det tillgripna godsets värde till 25 000-30 000 kr. Till detta ska läggas de 9 000 kr som S.A.S. tog ut i kontanter från bankomaten. Sammantaget anser hovrätten, även om det är fråga om ett mycket allvarligt brott, att omständigheterna inte varit sådana att det ska bedömas som grovt rån. Tingsrättens dom ska således ändras till rån av normalgraden.
- - -.
I.A. har förnekat att det var han som hotade R.R. i syfte att hindra en polisanmälan. R.R. har beskrivit omständigheterna kring detta hot på sådant sätt att det enligt hovrätten är ställt utom rimligt tvivel att personen ifråga var I.A. Han kan således inte undgå ansvar för övergrepp i rättssak. - - -.
- - -.
I.A.
Av de brott I.A. döms för är rånet av R.R. det allvarligaste. Straffvärdet för detta brott uppgår till fängelse överstigande tre år. Därtill ska straffet för detta brott jämte de i åtalspunkterna 7 och 8 skärpas enligt 29 kap. 1 § BrB i dess lydelse efter den 1 juli 2010. Sammantaget anser hovrätten att straffvärdet för den samlade brottsligheten uppgår till fängelse fem år.
I.A. var 16 år när han begick flertalet av brotten. Med beaktande av den s.k. ungdomsrabatten uppgår straffmätningsvärdet till fängelse 15 månader. Huvuddelen av de brott I.A. döms för är s.k. artbrott, varav i vart fall ett av dem har ett mycket högt artvärde. Det angivna utgör enligt hovrätten tillräckliga skäl för att döma till fängelse. Rätten ska då med hänsyn till I.A:s ålder i första hand bestämma påföljden till sluten ungdomsvård. Som framgår av tingsrättens dom ska vid bestämmandet av längden för vården beaktas att det inte förekommer någon villkorlig frigivning från en sådan påföljd. Tiden för den slutna ungdomsvården ska således bestämmas till 10 månader.
S.A.S.
Av de brott S.A.S. döms för är rånet av R.R. det allvarligaste. Straffvärdet för detta brott uppgår till fängelse överstigande tre år. Därtill ska straffet för detta brott skärpas enligt 29 kap. 1 § BrB i dess lydelse efter den 1 juli 2010. Sammantaget anser hovrätten att straffvärdet för den samlade brottsligheten även för S.A.S. uppgår till fängelse fem år.
S.A.S. var 17 år när han begick brotten. Med beaktande av den s.k. ungdomsrabatten uppgår straffmätningsvärdet till fängelse 20 månader. Huvuddelen av de brott S.A.S. döms för är s.k. artbrott, varav i vart fall ett av dem har ett mycket högt artvärde. Det angivna utgör enligt hovrätten tillräckliga skäl för att döma till fängelse. Rätten ska då med hänsyn till S.A.S:s ålder i första hand bestämma påföljden till sluten ungdomsvård. Som framgår av tingsrättens dom ska vid bestämmandet av längden för vården beaktas att det inte förekommer någon villkorlig frigivning från en sådan påföljd. Tiden för den slutna ungdomsvården ska således bestämmas till 13 månader.
- - -.
Hovrätten ändrade tingsrättens dom när det gällde ansvar på så sätt att hovrätten dömde I.A. och S.A.S. enligt 8 kap. 5 § BrB för rån den 28 oktober 2010 (åtalspunkt 4). Med tillämpning av 29 kap. 1 § BrB bestämde hovrätten tiden för den slutna ungdomsvården till 10 månader för I.A. och 1 år 1 månad för S.A.S.
Riksåklagaren överklagade och yrkade att HD skulle döma I.A. och S.A.S. för grovt rån (åtalspunkten 4) och bestämma påföljden för I.A. till sluten ungdomsvård i ett år och för S.A.S. till sluten ungdomsvård i ett år och fyra månader.
I.A. och S.A.S. bestred ändring.
Med utgångspunkt i vad hovrätten funnit styrkt beträffande rånbrottet under åtalspunkt 4 meddelade HD prövningstillstånd dels beträffande frågan om hur det brottet skulle bedömas, dels beträffande frågan om påföljd. HD meddelade inte prövningstillstånd rörande målet i övrigt.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (justitieråden Carter, Fisher, Long, Odonnell, referent, och Meyer) meddelade den 30 juni 2011 följande dom.
Vad hovrätten funnit utrett kan sammanfattas enligt följande. Händelsen inträffade den 28 oktober 2010. På gatan i närheten av målsägandens bostad knuffade eller drog I.A., S.A.S. och en tredje person målsäganden bakifrån till marken, tog av honom glasögonen, satte en hand för hans mun och gick igenom hans fickor varvid mobiltelefon, nycklar, och diverse kort i en korthållare tillgreps. Målsäganden tilldelades en spark medan han låg på marken och beordrades, under hot om att han skulle huggas med kniv om han ljög eller sprang, uppge var han bor. - Gärningsmännen höll i målsäganden på vägen till hans hem, trängde sig in i lägenheten och beordrade honom att gå in på toaletten och ställa sig på knä varefter en handduk sattes över hans huvud. Gärningsmännen sökte därefter igenom lägenheten. - På toaletten tog en av gärningsmännen ett strypgrepp kring halsen på målsäganden vilket orsakade kortvarig andnöd och kvardröjande svårigheter att svälja. Ett vasst föremål skrapades mot hans fingrar och tinning samtidigt som hot uttalades om att hans fingrar skulle komma att huggas av och hans katt dödas om han inte talade om var pengarna finns. Målsäganden beordrades, under upprepade hot om att han skulle komma att dö om han ljög, att uppge koden till sitt kontokort. - Målsäganden bands därefter till händer och fötter, en liten handduk stoppades i hans mun och den handduk han hade på huvudet knöts hårdare varpå han knuffades in i en inbyggd garderob. Garderobsdörren låstes utifrån och målsäganden hade på grund av handduken i munnen och handduken över huvudet svårt att andas och kunde ta sig ut först sedan han genom upprepade sparkar hade lyckats sparka upp garderobsdörren. - Innan målsäganden bands och låstes in i garderoben lämnade S.A.S. lägenheten för att ta ut pengar från målsägandens bankkonto. Gärningsmännen sammanträffade därefter och delade upp rånbytet, däribland en dator och datorutrustning, två mobiltelefoner, en mp3-spelare och en kamera till ett sammanlagt värde av 25 000-30 000 kr samt de 9 000 kr i kontanter som tagits ut från målsägandens bankkonto. - Det totala händelseförloppet synes enligt hovrätten ha pågått under maximalt en timme.
Tingsrätten dömde samtliga tre tilltalade för grovt rån medan hovrätten har bedömt att brottet utgör rån av normalgraden. Riksåklagaren har gjort gällande att brottet är grovt eftersom gärningsmännen visat synnerlig råhet.
Enligt 8 kap. 5 § BrB döms den som stjäl genom våld mot person eller genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara för rån till fängelse, lägst ett och högst sex år. Om ett brott som avses i 5 § är att anse som grovt ska enligt 6 § dömas för grovt rån till fängelse, lägst fyra och högst tio år. I andra stycket finns en uppräkning av vad som särskilt ska beaktas vid bedömandet av om brottet är grovt. Sålunda ska särskilt beaktas om våldet var livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. Av ordalydelsen framgår att uppräkningen inte är uttömmande. Det ska således vid bedömningen av om brottet är grovt - liksom vid andra bestämmelser som har motsvarande uppräkningar, t.ex. grov misshandel, grov stöld och grovt bedrägeri - göras en helhetsbedömning av omständigheterna vid brottet (se NJA 1967 s. 93 och bl.a. NJA 2007 s. 973; jfr dock NJA 1999 s. 25).
HD har vid tolkningen av uttrycket synnerlig råhet varit restriktiv och har i ett antal avgöranden, ofta med hänvisning till den återhållsamhet som präglat såväl lagstiftningen som rättstillämpningen, funnit att gärningsmannen, trots att det varit fråga om allvarliga brott, inte visat någon sådan synnerlig råhet att brottet kunde bedömas som grovt rån (se bl.a. NJA 1999 s. 25 med hänvisningar).
Frågan om det brott I.A. och S.A.S. gjort sig skyldiga till är att anse som rån av normalgraden eller som grovt rån ska alltså prövas genom en allsidig bedömning av samtliga omständigheter. Härvid ska beaktas att händelsen inte avslutades med gaturånet utan att målsäganden därefter fördes bort under hot och hölls frihetsberövad i sin egen bostad under bortåt en timme, först under förnedrande och hotfulla former på toaletten och sedan genom att bunden till händer och fötter och med förbundna ögon och tilltäppt mun låsas in i garderoben. Vidare ska beaktas att rånet utfördes av tre personer vid och i målsägandens hem. Det var inte fråga om ett impulsstyrt händelseförlopp. Tvärtom utfördes rånet på ett metodiskt sätt och med likgiltighet för målsägandens situation. Ovissheten om det fortsatta händelseförloppet har varit särskilt skrämmande för målsäganden, vilket I.A. och S.A.S. insett. På grund av det anförda ska brottet rubriceras som grovt rån.
Vid bedömningen av straffvärdet ska särskilt beaktas att gärningen utgjorde ett allvarligt angrepp på målsägandens trygghet till person (29 kap. 1 § BrB, prop. 2009/10:147 s. 14).
I.A. och S.A.S. ska alltså - som tingsrätten funnit - dömas för grovt rån. I.A. ska dessutom dömas för rån i två fall, övergrepp i rättssak, misshandel, ringa narkotikabrott och brott mot knivlagen. S.A.S. ska dessutom dömas för rån, misshandel i tre fall och ringa narkotikabrott i två fall. HD saknar, även med beaktande av att S.A.S. lämnade lägenheten tidigare än de övriga, anledning att frångå den bedömning tingsrätten gjort när det gäller straffvärdet och tiden för den slutna ungdomsvården.
Tingsrättens domslut ska följaktligen fastställas.
Med ändring av hovrättens dom fastställer HD tingsrättens domslut.
HD:s dom meddelad: den 30 juni 2011.
Mål nr: B 2175-11.
Lagrum: 8 kap. 6 § BrB.
Rättsfall: NJA 1967 s. 93, NJA 1988 s. 321, NJA 1989 s. 829, NJA 1994 s. 732, NJA 1999 s. 25, NJA 2011 s. 89.