I ett ärende om överklagande av beslut om rättelse av fastighetsregistrets inskrivningsdel har Kammarkollegiet ansetts ha yttrat sig i syfte att tillvarata intresset av ett korrekt fört fastighetsregister. Kammarkollegiet har därmed inte intagit sådan ställning av part att kollegiet kunnat åläggas att ersätta parts rättegångskostnad.
Genom ett beslut den 30 maj 1984 skrev inskrivningsmyndigheten i Göteborgs domsaga in ett servitut avseende vägar m.m. i fastigheten Göteborg Lindås 1:3. Som härskande fastighet angavs Göteborg Lindås 379:7. Sedan inskrivningen den 20 november 1985 överförts från fastighetsboken till fastighetsregistrets inskrivningsdel avfördes inskrivningen genom beslut av inskrivningsmyndigheten den 10 december 1985. Som motivering angavs att den härskande fastigheten var avregistrerad genom fastighetsreglering.
L.M. och tre andra personer (L.M m.fl.) ansökte hos inskrivningsmyndigheten i Uddevalla om rättelse i fastighetsregistrets inskrivningsdel, innebärande att det avförda servitutet skulle föras in på nytt. Sökandena var ägare till fastigheten Göteborg Lindås 379:12, som hade bildats genom sammanläggning av fastigheterna Göteborg Lindås 379:6 och 379:7 samt ytterligare ett markområde.
Inskrivningsmyndigheten fann att avföringen av servitutet hade berott på ett misstag. Myndigheten biföll genom beslut den 14 november 2007 ansökningen med stöd av 19 kap. 22 § JB och införde det tidigare avförda servitutet i fastigheten Göteborg Lindås 1:3.
I.B. och O.J., ägare till Göteborg Lindås 1:3, överklagade i Hovrätten för Västra Sverige. De fick anses ha yrkat att servitutet inte skulle skrivas in i fastigheten, vilket innebar att inskrivningsmyndighetens beslut borde undanröjas.
Som motparter till klagandena antecknade hovrätten L.M. m.fl., ytterligare fem privatpersoner, Fortum Distribution AB och Kammarkollegiet. L.M. m.fl., två andra privatpersoner och Kammarkollegiet motsatte sig ändring. Övriga motparter hörde inte av sig.
Hovrätten (hovrättslagmannen Sherman, hovrättsrådet Hayden och hovrättsassessorn Henry) anförde i beslut den 26 augusti 2008:
Rättelsemöjligheten enligt 19 kap. 22 § JB tar bara sikte på oriktigheter till följd av förbiseendefel och tekniska fel. Bestämmelsen ger däremot inte något utrymme för ändring av sådana materiella fel i besluts innehåll som beror på en felaktig bedömning.
Inskrivningen av servitutet överfördes från fastighetsboken till det genom automatisk databehandling förda inskrivningsregistret den 20 november 1985. Något tekniskt fel i det eller i annat sammanhang har inte förekommit.
När inskrivningsmyndigheten i sitt beslut den 10 december 1985 avförde servitutet måste myndigheten ha funnit det uppenbart att det inskrivna servitutet inte längre gällde i fastigheten Göteborg Lindås 1:3, eftersom den härskande fastigheten till följd av fastighetsreglering var avregistrerad. Detta kan inte anses utgöra ett förbiseende utan får ses som en felaktig materiell prövning. Ett sådant fel kan inte rättas med stöd av bestämmelsen i 19 kap. 22 § JB. Det överklagade beslutet bör därför undanröjas och ansökningen om rättelse avslås.
Vid denna bedömning har klagandena rätt till ersättning för rättegångskostnader. De har yrkat ersättning med 25 000 kr för ombudsarvode. Eftersom ombudet till största delen har lagt ned arbete på frågor som rör annat än frågan om rättelse, kan skälig ersättning bestämmas till 5 000 kr.
Med undanröjande av det överklagade beslutet avslår hovrätten L.M:s och övriga delägares i fastigheten Göteborg Lindås 379:12 ansökan om rättelse.
Motparterna skall solidariskt utge ersättning för I.B:s och O.J:s rättegångskostnader i hovrätten med 5 000 kr jämte ränta enligt lag.
Kammarkollegiet överklagade och yrkade att HD skulle upphäva hovrättens beslut att ålägga kollegiet betalningsansvar för I.B:s och O.J:s rättegångskostnader i hovrätten.
I.B. och O.J. gjorde i HD gällande att de inte längre var parter i målet, eftersom de hade överlåtit den aktuella fastigheten till Göteborgs kommun.
Göteborgs kommun bestred att kommunen var part i målet.
Två av de i hovrätten antecknade parterna bestred ändring, medan övriga inte hörde av sig.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Walker, föreslog i betänkande följande beslut:
På fastigheten Göteborg Lindås 1:3 uppfördes fram till mitten av 1960-talet ett sextiotal badhytter. Hytterna uppfördes av ägare till kringliggande fastigheter som bildats genom avsöndring eller avstyckning från Göteborg Lindås 1:3.
Genom beslut den 30 maj 1984 skrev inskrivningsmyndigheten i Göteborgs domsaga in ett servitut i Göteborg Lindås 1:3, innebärande rätt att bada i badvik, uppföra avklädningshytt och använda vissa vägar. Inskrivningen skedde på grundval av en handling som var upprättad den 21 maj 1984 av bl.a. T.B. och C.B., dåvarande ägare till Göteborg Lindås 1:3. Inskrivningen skedde efter ansökan av L.M. som då ägde den härskande fastigheten Göteborg Lindås 379:7. Vid övergången från fastighetsbok till fastighetsregistrets inskrivningsdel avfördes servitutet av inskrivningsmyndigheten genom ett beslut den 10 december 1985.
I.B. och O.J., ägare till Göteborg Lindås 1:3, ansökte år 2004 hos kronofogdemyndigheten om handräckning med yrkande om att ett antal badhytter skulle tas bort. Efter bestridande överlämnades målen till fastighetsdomstolen vid Göteborgs tingsrätt för fortsatt handläggning. I.B. och O.J. gjorde gällande att det förelåg avtal om lägenhetsarrende mellan parterna som sagts upp till upphörande. Ägarna av badhytterna hävdade däremot att de hade rätt att för all framtid bibehålla och nyttja hytterna enligt servitutsupplåtelse.
Genom dom den 11 januari 2008 ogillade fastighetsdomstolen I.B:s och O.J:s käromål. Domen fastställdes av Hovrätten för Västra Sverige den 12 januari 2010 och har nu vunnit laga kraft.
Delar av Göteborg Lindås 1:3 överfördes genom fastighetsreglering den 14 maj 2008 till den av Göteborgs kommun ägda fastigheten Göteborg Lindås 1:9.
L.M., B.M., M.M. och M.M. (L.M. m.fl.) ansökte den 11 maj 2007 hos inskrivningsmyndigheten i Uddevalla om rättelse i fastighetsregistrets inskrivningsdel, innebärande att det i december 1985 avförda servitutet skulle föras in på nytt i fastigheten Göteborg Lindås 1:3.
I.B. och O.J., P.Ö. och H.Ö., A-s A. och A-a A., Fortum Distribution AB, Craig och Kammarkollegiet bereddes tillfälle att enligt 19 kap. 24 § JB yttra sig över ansökan om rättelse. I.B. och O.J. bestred därvid ansökan.
Genom beslut den 14 november 2007 biföll inskrivningsmyndigheten ansökan om rätttelse, varvid myndigheten på nytt förde in servitutet i Göteborg Lindås 1:3. Under rubriken ”Berörda parter” angavs i beslutet L.M. m.fl. P.Ö. och H.Ö., A-s A. och A-a A., Craig, Fortum Distribution AB och Kammarkollegiet.
Sedan I.B. och O.J. överklagat inskrivningsmyndighetens beslut fann hovrätten i beslut den 26 augusti 2008 att det inte förelåg förutsättningar att vidta rättelse med stöd av 19 kap. 22 § JB. Med undanröjande av beslutet avslog hovrätten därför ansökan. I beslutet antecknades som motparter L.M. m.fl., A-s A., A-a A., Fortum Distribution AB, H.Ö. och Glenn, Craig och Kammarkollegiet. Motparterna förpliktades att solidariskt utge ersättning för I.B:s och O.J:s rättegångskostnad i hovrätten med 5 000 kr avseende ombudsarvode.
L.M. m.fl., Kammarkollegiet samt P.Ö. och H.Ö. har överklagat hovrättens beslut till HD. Sedan L.M. m.fl. samt Glenn och H.Ö. återkallat sina överklaganden har målet avskrivits i dessa delar.
Den kvarstående frågan i målet i HD är om det förelegat förutsättningar att ålägga Kammarkollegiet att utge ersättning för I.B:s och O.J:s rättegångskostnad i hovrätten.
Bestämmelser om rättelse i fastighetsregistrets inskrivningsdel finns i 19 kap. 22-25 §§ JB. Rättelse ska ske om inskrivningsdelen innehåller någon uppenbar oriktighet som beror på inskrivningsmyndighetens eller någon annans skrivfel, på något liknande förbiseende eller på ett tekniskt fel. I 19 kap. 24 § JB föreskrivs att inskrivningsmyndigheten, innan rättelse sker, ska ge den som berörs av åtgärden tillfälle att yttra sig om det inte är uppenbart obehövligt. Av samma bestämmelse följer att även Kammarkollegiet ska ges motsvarande möjlighet att yttra sig.
Inskrivningsmyndighetens beslut i ett inskrivningsärende får enligt 19 kap. 32 § första stycket JB överklagas av den som beslutet rör, om det går honom eller henne emot. Ett beslut om rättelse får även överklagas av Kammarkollegiet. Detta följer av paragrafens andra stycke. I tredje stycket anges att lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) ska tillämpas vid ett överklagande om inte annat följer av balken. Paragrafen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft den 1 juni 2008 (prop. 2007/08:54 s. 61 f. och 77 f.). Dessförinnan föreskrevs i paragrafen att bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket, 9 och 10 §§ samt 38 §ärendelagen skulle tillämpas vid ett överklagande.
Regler om ansvar för motparts rättegångskostnader finns i 32 § ärendelagen. Där stadgas det att domstolen i ett ärende där enskilda är motparter till varandra med tillämpning av 18 kap. RB får förplikta den ena parten att ersätta den andra parten för dennes kostnader i ärendet eller det som i domstolen betalats av allmänna medel. För att kostnadsansvar ska kunna komma ifråga krävs dock att det har förekommit en intressemotsättning mellan parterna som föranlett en handläggning i domstol enligt samma principer som gäller för tvistemål (se NJA 1979 s. 164, Brooks, Lagen om domstolsärenden En kommentar, 2 uppl. 2004, s. 250 f.).
Av utredningen framgår att de delar av fastigheten Göteborg Lindås 1:3 som berördes av ansökan om rättelse har förts över till fastigheten Göteborg Lindås 1:9 genom en fastighetsreglering som registrerades den 14 maj 2008. Fastigheten Göteborg Lindås 1:9 ägs av Göteborgs kommun. Tvistefrågan i målet vid HD gäller endast huruvida det föreligger förutsättningar att förplikta Kammarkollegiet att ersätta I.B. och O.J. för deras rättegångskostnad i hovrätten. I.B. och O.J. har såvitt framkommit inte överlåtit denna fordran till Göteborgs kommun. Kommunen är därmed inte heller att anse som part i detta mål, varken enligt bestämmelserna i 13 kap. 7 § RB eller på annan grund.
Enligt övergångsbestämmelserna till 2008 års lagändringar ska vid överklagande av ett beslut som har meddelats före ikraftträdandet äldre föreskrifter tillämpas. Inskrivningsmyndighetens beslut meddelades den 14 november 2007. 19 kap. 32 § JB i dess lydelse före den 1 juni 2008 ska således tillämpas.
Det saknas i JB särskilda bestämmelser om ansvar för en motparts rättegångskostnader i ett inskrivningsärende. Normalt torde det också sällan bli aktuellt med ett sådant kostnadsansvar (se NJA 2002 s. 613). Ärendelagens bestämmelser i fråga om rättegångskostnader (32 §) räknas visserligen inte upp bland de regler som ska tillämpas vid ett överklagande. De bestämmelser som pekas ut i paragrafen tar dock i första hand sikte på formerna för ett överklagande, dess innehåll och åtgärder vid brister i ett överklagande. Det förhållandet att det saknas en uttrycklig hänvisning till 32 § ärendelagen bör mot den bakgrunden inte i och för sig utgöra något hinder mot att sagda bestämmelse likväl kan tillämpas i fråga om rättegångskostnader som uppkommer i högre instans vid prövningen av ett överklagande av ett inskrivningsärende, dock under de förutsättningar som angetts i det föregående (se punkt 14). Framhållas kan därvid att förarbetena till 2008 års lagändringar inte ger vid handen att någon saklig ändring skulle vara avsedd, trots att hänvisningen till ärendelagen numera är generellt utformad i stället för att vissa paragrafer pekas ut särskilt.
Enligt 18 kap. 1 § RB gäller som huvudregel att en tappande part ska ersätta motpartens rättegångskostnad. Angår målet ett rättsförhållande som enligt lag inte får bestämmas annat än genom dom, får i stället förordnas att vardera parten ska bära sin egen rättegångskostnad. Det framgår av 18 kap. 2 § RB. I mål där en myndighet för talan å det allmännas vägnar utan att talan avser tillvaratagande av statens eller någon annans enskilda rätt ska, enligt 18 kap. 16 § RB, bestämmelserna i 31 kap. RB, dvs. om ansvar för rättegångskostnad i brottmål, tillämpas.
Bestämmelserna om ansvar för motparts rättegångskostnader är i huvudsak endast tillämpliga mellan enskilda parter. Staten kan givetvis, liksom andra juridiska personer, uppträda i rättegång som enskild part för att tillvarata ett privaträttsligt intresse och företräds då av Justitiekanslern eller annan myndighet enligt vad som närmare framgår av bl.a. myndighetsförordningen (2007:515) och förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern.
Kammarkollegiet har inte yttrat sig över ansökan om rättelse för statens eller myndighetens egen räkning i egenskap av berörd fastighetsägare, nyttjanderättshavare. Kollegiet har inte heller fört talan i den mening som avses i 18 kap. 16 § RB. Av yttrandet i hovrätten framgår det i stället klart att Kammarkollegiet yttrat sig inom ramen för sitt myndighetsuppdrag och för att bevaka allmänna intressen på det fastighets- och inskrivningsrättsliga området. Vid nu angivna förhållanden har det, som Kammarkollegiet gjort gällande, inte förelegat något rättsligt stöd för att ålägga kollegiet kostnadsansvar för I.B:s och O.J:s rättegångskostnad i hovrätten. Överklagandet ska således bifallas och hovrättens beslut i detta avseende upphävas.
Med ändring av hovrättens beslut upphäver HD förordnandet att Kammarkollegiet ska utge ersättning till I.B. och O.J. för deras rättegångskostnad i hovrätten.
HD (justitieråden Jackson, Palmer, referent, Miller, Stephens Toijer och Gay) meddelade den 3 maj 2011 följande slutliga beslut.
Hovrätten har ålagt Kammarkollegiet att svara för I.B:s och O.J:s rät-tegångskostnader i hovrätten. Ansvaret har förordnats att gälla solidariskt med I.B:s och O.J:s motparter vid inskrivningsmyndigheten i ett ärende om rättelse av fastighetsregistrets inskrivningsdel. I hovrätten gällde målet ett överklagande av inskrivningsmyndighetens rättelsebeslut. I HD gäller målet endast frågan om det har funnits stöd för att ålägga Kammarkollegiet ett rättegångskostnadsansvar.
Eftersom I.B. och O.J. såvitt framkommit inte har överlåtit sin fordran avseende ersättning för rättegångskostnader till Göteborgs kommun, kan kommunen inte vara part i HD varken enligt bestämmelserna i 13 kap. 7 § RB eller på annan grund.
Inskrivningsmyndighetens beslut om rättelse överklagades till hovrätten i enlighet med 19 kap. 32 § JB i dess lydelse före den 1 juni 2008. Lagen (1996:242) om domstolsärenden är enligt dess 1 § inte tillämplig på ärenden som tas upp av hovrätt som första domstol. Bestämmelsen i 19 kap. 32 § JB innehöll ingen hänvisning till ärendelagen beträffande handläggningen i hovrätt (jfr 32 § i den nuvarande lydelsen av bestämmelsen). För förfarandet i hovrätten får då RB anses ha varit tillämplig (se 21 § lagen, 1946:804, om införande av nya rättegångsbalken).
RB:s 18 kap. avser ersättning för rättegångskostnader i tvistemål. HD har emellertid funnit reglerna i 18 kap. analogiskt tillämpliga vid domstols handläggning av vissa speciella ärenden för vilka något lagstöd för sådan tillämpning inte har förelegat (se bl.a. NJA 1994 s. 33 med hänvisningar och NJA 2001 s. 738 I och II; jfr NJA 2002 s. 613). Hovrätten har - vid bedömningen att det aktuella överklagandet var ett ärende av sådant nyss nämnt speciellt slag - således haft stöd i praxis för att förordna om parternas rättegångskostnader. För att ett sådant förordnande även ska omfatta Kammarkollegiet fordras att kollegiet varit part i målet.
Kammarkollegiets särskilda behörighet i ärenden om rättelse av fastighetsregistrets inskrivningsdel framgår av 19 kap. 24 och 32 §§ JB (se 18 kap. 5 § JB och 3 § förordningen, 2007:824, med instruktion för Kammarkollegiet). Av de nämnda bestämmelserna i JB följer att Kammarkollegiet, om det inte är uppenbart obehövligt, ska ges möjlighet att yttra sig innan rättelse sker samt att kollegiet har rätt att överklaga ett beslut om rättelse. Det kan tilläggas att en fastighetsägare eller rättighetshavare som drabbas av skada till följd av ett beslut om rättelse enligt 22 §, har rätt till ersättning av staten. Anspråket handläggs då av Kammarkollegiet (4 § förordning, 1995:1301, om handläggning av skadestånd mot staten).
Kammarkollegiet har i förevarande ärende - sedan kollegiet av hovrätten beretts tillfälle att yttra sig med anledning av överklagandet av inskrivningsmyndighetens rättelsebeslut - avgett ett yttrande. Yttrandet har inte avgetts för statens eller myndighetens egen räkning i egenskap av berörd fastighetsägare eller rättighetshavare. Kollegiet kan inte heller genom att endast ha yttrat sig anses ha fört talan på det allmännas vägnar i den mening som avses i 18 kap. 16 § RB. Kammarkollegiets yttrande får snarast anses ha skett för att tillvarata intresset av ett korrekt fört fastighetsregister. Eftersom Kammarkollegiet inte kan anses ha intagit någon partsställning i hovrätten har det saknats rättsligt stöd för att ålägga kollegiet kostnadsansvar för I.B:s och O.J:s rättegångskostnad i hovrätten (jfr NJA 2000 s. 564).
Överklagandet ska således bifallas och hovrättens beslut i detta avseende ändras.
HD ändrar hovrättens beslut på så sätt att förordnandet att utge ersättning för I.B:s och O.J:s rättegångskostnader i hovrätten upphävs såvitt avser Kammarkollegiet.
HD:s beslut meddelat: den 3 maj 2011.
Mål nr: Ö 3939-08.
Lagrum: 19 kap. 22 och 24 §§ JB, 19 kap. 32 § JB i dess lydelse före den 1 juni 2008, 21 § lagen (1964:804) om införande av nya rättegångsbalken samt 18 kap. 16 § RB.
Rättsfall: NJA 1994 s. 33, NJA 2001 s. 738 I och II, NJA 2000 s. 564 samt NJA 2002 s. 613.