Anläggningsavgift enligt va-lagen-----En fastighetsägare åberopade ett gåvobrev från år 1946 för befrielse av anläggningsavgifter för avloppsledningar och renvattenledning. Statens va-nämnd fann att avtalet inte omfattade renvattenledningarna, men hade full bärighet på avloppsdelen för samtliga de fastigheter som hade bildats från ursprungsfastigheten. Fastighetsägaren överklagade i renvattendelen till Miljööverdomstolen som fastställde va-nämndens beslut.
ÖVERKLAGAT AVGÖRANDE
1. LKHs talan lämnas utan bifall.
2. LKH skall ersätta Alingsås kommun för rättegångskostnader i Miljööverdomstolen med åttatusentvåhundraåttio (8 280) kr avseende ombudsarvode jämte ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) från denna dag till dess betalning sker.
LKH har yrkat fullt bifall till sin talan vid Statens va- nämnd. För det fall Miljööverdomstolen skulle finna att hon skall erlägga anläggningsavgift för renvatten, har hon yrkat att Miljööverdomstolen skall fastställa att avgiften skall utgå som en procentsats av den totala anläggningsavgiften för samtliga anslutningsändamål enligt följande: i första hand 15 %, i andra hand 25 %, i tredje hand 33 % och i sista hand den procentsats som Miljööverdomstolen finner skälig.
Alingsås kommun (kommunen) har bestritt yrkandena.
Parterna har yrkat ersättning för rättegångskostnader i Miljööverdomstolen.
Miljööverdomstolen har avgjort målet utan huvudförhandling med stöd av 50 kap. 13 § andra stycket 2 rättegångsbalken.
LKH har anfört i huvudsak samma omständigheter som vid Statens va-nämnd. Hon har därutöver tillagt följande. Den 5 augusti 1898 beslutade Alingsås kommun att kommunens invånare inte skulle erlägga avgift för vattenledning för hushållsförbrukning. Beslutet gällde när gåvobrevet upprättades 1946. Detta är anledningen till att kostnader för vatten inte uttryckligen nämndes i gåvobrevet.
Om hennes fastighet ansluts enbart för renvatten, kommer kommunen ändå att debitera 60 % av den totala anläggningsavgiften, vilket är oskäligt. Det är också oklart vilken avgift som skall utgå, eftersom fastigheten har befriats från avgift för spill- och dagvatten. Vidare har hon åsamkats mycket onödigt och tidskrävande arbete p.g.a. kommunens agerande i ärendet. Slutligen finns redan en förbindelsepunkt upprättad för anslutning av vatten och avlopp. Kommunen kommer därför inte att åsamkas några större kostnader för anslutningen. Med hänsyn härtill skall anläggningsavgiften för renvatten i vart fall sättas ner.
Kommunen har anfört i huvudsak samma omständigheter som vid Statens va- nämnd. Kommunen har därutöver tillagt följande. I de fall avgift skall erläggas för bara ett s.k. VA-ändamål, skall den utgå enligt den taxa som gäller på förfallodagen, d.v.s. med 60 % av full avgift. Kommunens beslut från 1898 kan inte ta över senare fattade beslut. Den av kommunfullmäktige beslutade taxan för vatten och avlopp är skälig och rättvis och utgör en garanti för att alla brukare behandlas lika. Det saknas skäl att göra avsteg från taxan i fråga om LKHs fastighet.
Parterna har åberopat viss skriftlig bevisning.
Vad som har förekommit i Miljööverdomstolen föranleder inte någon annan bedömning än den som Statens va-nämnd har gjort. Såvitt avser LKHs i andra hand framställda yrkanden, saknas skäl att sätta ner anläggningsavgiften för renvatten för hennes fastighet.
LKHs talan skall därför lämnas utan bifall i dess helhet.
Vid denna utgång skall LKH ersätta kommunen för rättegångskostnader i Miljööverdomstolen. Kommunen har yrkat ersättning med 8 280 kr avseende ombudsarvode. Beloppet får anses skäligt.
I avgörandet har deltagit hovrättslagmannen Wood, hovrättsrådet Campbell, fastighetsrådet Patel samt tf. hovrättsassessorn Lambert, referent. Enhälligt.