Återställande av försutten tid har beviljats i fall då lantmäterimyndighet skickat underrättelse om inställande av förrättning endast till sakägaren och alltså inte till dennes ombud.
G.T. ansökte i Svea hovrätt, Mark- och miljööverdomstolen om återställande av försutten tid för överklagande av ett av Lantmäteriet den 8 november 2012 meddelat beslut att ställa in en förrättning. Som skäl för sin ansökan anförde han bl.a. att underrättelse om beslutet inte hade tillställts hans ombud.
Lantmäteriet anförde bl.a. att underrättelse om beslutet hade skickats till berörda sakägare och att det inte framgick av ombudets fullmakt att korrespondens skulle ske direkt med denne.
Mark- och miljööverdomstolen (hovrättsrådet Shields, tekniska rådet Miller, hovrättsrådet Higgins och adjungerade ledamoten Briggs, referent) anförde i beslut den 14 mars 2013:
G.T. har inte visat att han har haft laga förfall (godtagbara skäl) för att inte i rätt tid ha överklagat Lantmäteriets beslut. Mark- och miljööverdomstolen avslår därför ansökan om återställande av försutten tid.
G.T. överklagade Mark- och miljööverdomstolens beslut och yrkade att HD skulle bifalla hans ansökan om återställande av försutten tid.
G.T:s motpart Trafikverket motsatte sig att Mark- och miljööverdomstolens beslut ändrades.
Lantmäteriet avgav på begäran av HD yttrande i fråga om rutinerna för underrättelser när sakägare företräds av ombud.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Arellano, föreslog i betänkande ett beslut i vilket, efter en inledande redogörelse för bakgrund och tillämpliga bestämmelser i huvudsak motsvarande punkterna 1-6 i HD:s beslut, anfördes följande.
I den tidigare gällande delgivningslagen (1970:428) 11 § angavs att om den med vilken delgivning ska ske har ombud så bör handlingen överbringas till ombudet. Av den lagens förarbeten framgår att man övervägde att göra delgivning med ombudet obligatorisk och att det var förutsatt att delgivning direkt med huvudmannen skulle ske endast vid särskild anledning, exempelvis ett för myndigheten känt misstroendeförhållande mellan ombudet och huvudmannen (se prop. 1970:13 s. 136 f.). Motsvarande nu gällande bestämmelse i 15 § delgivningslagen (2010:1932) är annorlunda formulerad men någon ändring i sak är enligt motiven inte avsedd (se prop. 2009/10:237 s. 119).
I 15 § delgivningslagen anges vidare att om delgivning sker med huvudmannen så bör ombudet underrättas om detta. Detta har motiverats med att om delgivning ändå sker med huvudmannen finns en risk för att huvudmannen felaktigt utgår från att ombudet har fått del av handlingen. Att underrättelsen till ombudet inte är obligatorisk kommer sig enligt förarbetena av att det i vissa situationer kan vara obehövligt och direkt opraktiskt att ombudet underrättas. Det kan även vara så att myndigheten inte känner till att en part företräds av ombud eller vilka frågor fullmakten omfattar. (Se prop. 2009/10:237 s. 118 f och prop. 1970:13 s. 136 ff.)
Att delgivning sker direkt med huvudmannen utan att ombudet underrättas om detta bör således förekomma endast i speciella undantagsfall. HD har ändå i ett avgörande ansett utebliven underrättelse inte utgöra laga förfall för att inte överklaga när ett sådant undantagsfall inte var för handen. Eftersom bestämmelsen om att ombudet bör underrättas är utformad som en rekommendation var det inte ursäktligt för sökanden att underlåta att kontakta ombudet när han fick del av ett lagsökningsutslag. (Se NJA 1985 s. 661.)
När en part som har ombud underrättas om utgången i ett mål genom att domen eller beslutet - utan delgivning - sänds till honom eller henne, så bör enligt 27 § andra stycket förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol avgörandet sändas till ombudet (jfr 17 kap. 9 § sjunde stycket RB). Det är således även i denna bestämmelse fråga om en rekommendation. En utebliven underrättelse till ombudet kan enligt praxis ändå utgöra laga förfall för att inte överklaga i tid, nämligen om avgörandet visserligen sänts till huvudmannen, men denne inte tagit del av det. Det gäller även om parten själv bär ansvaret för att inte ha tagit del av underrättelsen. (Se NJA 1999 s. 775.)
Detta synsätt är giltigt även när det för det aktuella förfarandet inte finns någon uttrycklig bestämmelse om att ombudet bör tillställas en underrättelse av aktuellt slag. Det följer av partens rätt att ställa ombud för sig att ombudet bör underrättas om ett avgörande. Att så sker hör till god ordning och torde ske i de allra flesta fall (jfr NJA 1980 s. 62). Det är därför även i dessa fall ursäktligt om en part som ställt ombud för sig - i förlitan på att ombudet underrättas av myndigheten - tillfälligtvis underlåter att kontrollera sin post eller e-post.
G.T. har anfört att han inte tog del av underrättelsen eller på annat sätt fick kännedom om lantmäterimyndighetens inställelsebeslut förrän överklagandetiden hade löpt ut. Det har inte framkommit något skäl att ifrågasätta dessa uppgifter.
Eftersom underrättelsen om inställelsebeslutet inte sändes till ombudet och G.T. själv inte tog del av underrättelsen har han haft laga förfall för att inte överklaga beslutet i rätt tid. Den försuttna tiden ska därför återställas.
Se HD:s beslut.
HD (justitieråden West, Gomez, Foster, Diaz och Schneider, referent) meddelade den 21 februari 2014 följande slutliga beslut:
Bakgrund m.m.
Lantmäteriet ställde genom beslut den 8 november 2012 in en förrättning där G.T. var sakägare. Eftersom beslutet inte överklagades av någon, vann det laga kraft.
G.T. hade till myndigheten gett in fullmakt för advokat Harris att föra hans talan, och denne hade biträtt G.T. bl.a. vid ett sammanträde hos myndigheten.
G.T. ansökte i Mark- och miljööverdomstolen om återställande av försutten tid för överklagande av Lantmäteriets beslut. Han anförde bl.a. att varken han själv eller ombudet hade fått underrättelse om beslutet och att han på grund av ett sjukdomsfall inte heller på annat sätt fick kännedom om beslutet förrän efter överklagandetidens utgång. Lantmäteriet (fastighetsbildningskontoret i Haparanda) förklarade i yttrande till Mark- och miljööverdomstolen att underrättelse hade sänts till G.T. personligen per e-post men däremot inte till ombudet, eftersom det inte framgick av fullmakten att korrespondensen skulle ske direkt med ombudet. Mark- och miljööverdomstolen avslog ansökningen.
Frågan i målet är om den uteblivna underrättelsen till ombudet utgör laga förfall för att G.T. inte överklagade Lantmäteriets beslut i tid.
Vid en förrättning för fastighetsbildning eller fastighetsbestämning gäller genom hänvisningar i 4 kap. 13 § andra stycket och 14 kap. 2 § första stycket FBL, med vissa här inte aktuella undantag, 12 kap. RB i tilllämpliga delar. Enligt 12 kap. 1 § RB har en part rätt att föra sin talan genom ombud, och i 12 kap. 14 § anges att ombudets behörighet omfattar bl.a. att ta emot delgivning av inlagor och andra handlingar.
Ett beslut om inställande av förrättning får enligt 15 kap. 6 § FBL överklagas inom fyra veckor från den dag då förrättningen förklarades inställd. I 4 kap. 33 a § föreskrivs att kända sakägare ska underrättas skriftligen om beslut som har meddelats i samband med att en förrättning har ställts in. Lantmäterimyndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Lantmäterimyndighetens underrättelseskyldighet tjänar bl.a. det syftet att en part inte ska gå miste om sin rätt att överklaga myndighetens beslut (se prop. 2003/04:115 s. 20 ff.).
Lantmäteriet har i sitt yttrande till HD anfört att det i regel är lämpligt att delgivning sker med ombudet om det inte finns något hinder mot detta, och att detsamma gäller en underrättelse enligt 4 kap. 33 a § FBL.
Det är en grundläggande princip för handläggningen vid myndighet eller domstol att kommunikation med part som har anlitat ombud sker genom ombudet, bortsett från speciella undantagsfall (jfr för delgivning prop. 2009/10:237 s. 119). Detta avspeglas bl.a. i 27 § andra stycket förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol. Där föreskrivs att när en part som har ombud underrättas om utgången i ett mål genom att domen eller beslutet sänds till parten, så bör avgörandet sändas till ombudet. Bestämmelsen är visserligen inte tvingande, men en utebliven underrättelse till ombudet kan ändå utgöra laga förfall (se NJA 1999 s. 775).
Anledningen till att en part anlitar ombud är typiskt sett att parten har ett behov av att företrädas av någon som är sakkunnig på det aktuella området och som kan göra relevanta bedömningar av vad som förekommer i saken och av vilka åtgärder som kan vara påkallade. I fullmakten ligger ett besked till myndigheten eller domstolen att kommunikation ska ske med ombudet, om det inte av fullmakten eller på annat sätt framgår något annat (det fallet att delgivning enligt delgivningslagen har skett med parten har behandlats i NJA 1985 s. 661). Parten bör därmed kunna utgå från att ombudet underrättas om avgörandet i saken, så att ombudet bl.a. får kännedom om aktuella klagofrister. I normalfallet bör då avgörande vikt inte fästas vid om parten själv har tagit del av innehållet i avgörandet.
G.T. har haft anledning att utgå från att hans ombud skulle underrättas om Lantmäteriets kommande beslut i ärendet. Eftersom underrättelsen inte sändes till ombudet har G.T. - oavsett om han själv hade tagit del av innehållet i avgörandet - haft laga förfall för att inte överklaga beslutet i rätt tid. Den försuttna tiden ska därför återställas.
Med ändring av Mark- och miljööverdomstolens beslut bifaller HD G.T:s ansökan om återställande av försutten tid för att överklaga Lantmäteriets beslut den 8 november 2012, ärendenummer BD06432. Överklagandet ska ha kommit in till Lantmäteriet, kontoret i Haparanda, inom fyra veckor från HD:s beslut.
HD:s beslut meddelat: den 21 februari 2014.
Mål nr: Ö 1892-13.
Lagrum: 58 kap. 11 § RB, 4 kap. 33 a § FBL och 27 § andra stycket förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol.
Rättsfall: NJA 1985 s. 661 och NJA 1999 s. 775.