Fråga om skälig timersättning till målsägandebiträde för utfört arbete och tidsspillan.
I mål mellan allmän åklagare och D.C., å ena sidan, samt C.V., å andra sidan, angående sexuellt umgänge med barn förordnades advokaten A.S. som målsågandebiträde åt D.C..
För sitt biträde i målet i Göta HovR yrkade A.S. ersättning med 11 516 kr, varav 8 246 kr för arbete, 2 490 kr för tidsspillan och 780 kr för utlägg.
HovR:n (hovrättslagmannen Collins, hovrättsrådet Ward, Herrera hovrättsassessorn Pleym samt nämndemännen Brown och Carrillo) meddelade dom i målet d 26 jan 1993. I domskälen konstaterades att A.S. och den till talades offentlige försvarare hade hemställt att timkostnadsnormen inte skulle läggas till grund för ersättningarna i målet. Till stöd för sina yrkanden hade de åberopat en av Domstolsverket d 19 okt 1992 upprättad promemoria angående beräkning av självkostnaderna 1993 vid de allmänna advokatbyråerna, vari kostnaden per juristtimme angivits till 733 kr 32 öre exkl mervärdeskatt, samt Sveriges advokatsamfunds kommentar i anledning av Domstolsverkets kalkyler.
HovR:n anförde vidare: Enligt 21 kap 10 § RB och 22 § rättshjälpslagen har offentlig försvarare och rättshjälpsbiträde rätt till skälig ersättning för bl a arbete och tidsspillan. Vid bedömningen av vad som är skäligt arvode skall uppdragets art och omfattning beaktas. Hänsyn skall också tas till andra omständigheter av betydelse, såsom den skicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som har lagts ned på uppdraget. Ersättning till målsägandebiträde skall enligt 5 § lagen om målsägandebiträde bestämmas i enlighet med vad som gäller för rättshjälpsbiträde.
Ersättning åt offentlig försvarare och rättshjälpsbiträde har sedan länge i praxis, om inte särskilda omständigheter förelegat, bestämts med ledning av den för varje år beslutade timkostnadsnormen, som ligger till grund för brottmålstaxan och taxan för gemensam ansökan om äktenskapsskillnad. Frågor rörande denna tillämpning har vid åtskilliga tillfällen varit föremål för prövning i högsta instans. Det har därvid ej ansetts att den tillämpade principen lett till att ersättningarna ej fastställts till skäligt belopp, även om timkostnadsnormen påtagligt underskridit den debitering som kan godtagas om ersättning ej skall utgå av allmänna medel. Redan detta förhållande ger vid handen att begreppet skälig ersättning inrymmer en vid sektor. Det är uppenbarligen inte just det i timkostnadsnormen bestämda beloppet som ensamt är skäligt; beloppet kan vara både högre och lägre utan att falla utanför området för det skäliga.
Timkostnadsnormen är framräknad på grundval av kalkyler rörande kostnadstäckning och lönsamhet. Timkostnadsnormen för år 1993 har av regeringen bestämts till lägre belopp än det Domstolsverket föreslagit på grund av utförda kalkyler. Normen har i förhållande till föregående år blivit oförändrad för tvistemål men sänkts för brottmål. Det kan framstå som märkligt att så skett. Vad som i målet anförts till stöd för att domstolen skall underlåta att tillämpa normerna ger emellertid inte belägg för att de fastställda beloppen inte skulle nå upp till gränsen för vad som skall anses skäligt enligt reglerna i RB och rättshjälpslagen.
Vad sålunda uttalats rörande ersättning för arbete gäller i motsvarande mån ersättning för tidsspillan.
Det har inte ens påståtts att särskilda omständigheter föranleder att normerna bör frångås i förevarande mål.
Med tillämpning av den fastställda timkostnadsnormen tillerkände HovR:n A.S. ersättning av allmänna medel med 11 100 kr, varav 8 010 kr för arbete, 2 310 kr för tidsspillan och 780 kr för utlägg.
A.S. anförde besvär och yrkade bifall till sitt i HovR:n framställda ersättningsanspråk.
Domstolsverket medgav att A.S. tillerkändes ersättning med 11 430 kr, varav 8 190 kr för arbete och 2 460 kr för tidsspillan.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Orlov-Lempert, föreslog i betänkande följande beslut:
Skäl. A.S:s besvärstalan innebär att hon yrkar ersättning för arbete och tidsspillan i HovR:n med 916 kr resp 830 kr i timmen, allt inkl mervärdeskatt.
Domstolsverket har godtagit att A.S. tillerkänns ersättning för arbete med 910 kr i timmen och för tidsspillan med 820 kr i timmen.
Enligt 5 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde har målsägandebiträdet rätt till ersättning i enlighet med vad som enligt 22 § rättshjälpslagen (1972:429) gäller för biträde vid allmän rättshjälp. I sistnämnda bestämmelse stadgas att biträde har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Vid bedömningen av vad som är skäligt arvode skall uppdragets art och omfattning beaktas. Hänsyn skall också tas till andra omständigheter av betydelse, såsom den skicklighet och omsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som lagts ned på uppdraget. Bestämmelsen kan däremot inte anses medge att statsfinansiella hänsyn skall inverka på bedömningen.
I sistnämnda § föreskrivs vidare att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Domstolsverket fastställer taxa som skall tillämpas vid bestämmande av ersättningen. Enligt 22 § rättshjälpsförordningen (1979:938) fastställer Domstolsverket taxan på grundval av en timkostnadsnorm som beslutas av regeringen. I regeringsbeslut d 5 nov 1992 har timkostnadsnormen för år 1993 avseende gemensam ansökan om äktenskapsskillnad bestämts till 890 kr inkl mervärdeskatt.
Enligt 21 kap 10 § RB är en offentlig försvarare berättigad till ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg, som uppdraget krävt. Ersättningen skall bestämmas efter enahanda grunder som gäller för ersättning till biträde enligt rättshjälpslagen. Även i fråga om ersättning till offentlig försvarare gäller att Domstolsverket fastställer taxa på grundval av en timkostnadsnorm som beslutas av regeringen. Regeringen har i sitt ovannämnda beslut fastställt den timkostnadsnorm som skall ligga till grund för brottmålstaxan under år 1993 till 850 kr inkl mervärdeskatt.
Ersättning till offentliga försvarare och rättshjälpsbiträden brukar normalt bestämmas med utgångspunkt i timkostnadsnormen även i fall då taxan inte är tillämplig. I beslut d 19 mars 1993, SÖ 162 (* NJA 1993 s 114. *) , har emellertid HD frångått denna princip såvitt avser offentlig försvarare. HD uttalade där att utgångspunkten vid bestämmande av skälig timersättning till en offentlig försvarare bör vara den genomsnittliga kostnaden per timme för advokatverksamheten och att en ersättning som inte täcker denna kostnad uppenbarligen inte är skälig. Mot bakgrund av en av Domstolsverket utförd beräkning av självkostnaderna vid de allmänna advokatbyråerna fann HD att skälig timersättning till offentlig försvarare var 910 kr.
Det föreligger inte någon utredning som ger anledning att bestämma skälig timersättning till rättshjälpsbiträde till annat belopp än 910 kr. Regeringen har för övrigt i beslut d 29 april 1993 bestämt att timkostnadsnormen avseende bl a brottmålstaxa i TR och HovR och taxa för gemensam ansökan om äktenskapsskillnad fr o m d 1 juli 1993 skall vara 910 kr inkl mervärdeskatt.
Mot bakgrund av vad sålunda anförts finner HD att timersättningen för ett målsägandebiträde normalt bör vara 910 kr för arbete och 820 kr för tidsspillan.
HD:s avgörande. HD ändrar på det sätt HovR:ns beslut att A.S. tillerkänns ersättning av allmänna medel med ytterligare 330 kr, varav 180 kr för arbete och 150 kr för tidsspillan.
HD (JustR:n Romero, Rodriguez, Lopez, Parker, referent, och Lara) fattade slutligt beslut i enlighet med betänkandet.