1. Förutsättningar har i visst fall saknats för att särskild utskrivningsprövning skulle äga rum vid rättspsykiatrisk vård. 2. Den tilltalade hade vid tiden för Högsta domstolens huvudförhandling varit frihetsberövad som anhållen eller häktad under ca åtta månader. Under häktningstiden hade hon fått rättspsykiatrisk vård. Vid Högsta domstolens prövning fanns inte längre skäl för sådan vård. Den tilltalade har blivit fri från påföljd.
Allmän åklagare väckte vid Stockholms tingsrätt åtal mot E.A. enligt följande gärningsbeskrivningar.
E.A. har den 14 april 2011 på Hall väg i Stockholm, när polismannen M.H. ingripit mot henne, med våld förgripit sig på polismannen i dennes myndighetsutövning genom att sparka henne på handen och armen.
E.A. har vid ovannämnt tillfälle, när polismännen M.H., Owens och Marshall ingripit mot henne, med hot om våld förgripit sig på polismännen i deras myndighetsutövning genom att fälla yttrande med innebörden att hon skulle komma att döda polismännen.
E.A. har vidare vid ovannämnt tillfälle, när polismannen Owens ingripit mot henne, spottat polismannen i ansiktet, vilket för denne medfört lidande eller olägenhet.
E.A. har den 8 augusti 2011 under transport från kolonistugeområdet Visborgs Minne i Nacka kommun till S:t Görans sjukhus på Finsens väg i Stockholm, när polismännen A.D. och A.G. ingripit mot henne, med hot om våld förgripit sig på polismännen i deras myndighetsutövning genom att fälla yttrande om att hon hellre dödar polismännen än åker till S:t Görans sjukhus.
E.A. har vidare ovannämnd dag vid S:t Görans sjukhus på Finsens väg i Stockholm, när polismännen A.D. och A.G. ingripit mot henne, spottat polismännen i ansiktet, vilket för dem medfört lidande eller olägenhet.
E.A. har den 24 november 2011 på Sätras tunnelbanestation i Stockholm, när ordningsvakten F.B. ingripit mot henne, med våld förgripit sig på ordningsvakten i dennes myndighetsutövning genom att slita henne kraftigt i håret, varvid en hårtuss lossnat.
E.A. har vidare vid ovannämnt tillfälle, när ordningsvakten F.B. ingripit mot henne, dels sprayat ordningsvakten med infärgande överfallsspray i ansiktet, dels spottat ordningsvakten i ansiktet, vilket för henne medfört lidande eller olägenhet.
E.A. har under perioden den 1 oktober 2011 fram till den 7 januari 2013 på olika platser i Stockholmsområdet förföljt K.D. genom följande brottsliga gärningar (punkterna a-e), som var och en för sig utgjort ett led i en upprepad kränkning av K.D:s integritet.
a) Under perioden från den 1 oktober 2011 fram till den 7 januari 2013 genom hänsynslöst beteende ofredat K.D. genom att kontakta K.D. vid minst 37 tillfällen via Facebook trots att K.D. påtalat att hon inte önskade kontakt med E.A.
b) Under perioden från den 1 oktober 2011 fram till sommaren 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat K.D. genom att kontakta K.D. via telefon och SMS vid minst 30 tillfällen.
c) Under perioden från den 1 oktober 2011 fram till februari 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat K.D. på hennes arbetsplats på café Copacabana på Hornstulls strand 3 i Stockholm vid ett okänt antal tillfällen genom att skicka lappar till K.D. och söka kontakt med K.D. på arbetsplatsen.
d) I maj eller juni 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat K.D. genom att uppehålla sig utanför K.D:s arbetsplats på café Copacabana på Hornstulls strand 3 i Stockholm och försöka komma i kontakt med K.D., trots att E.A. var portad från caféet.
e) Den 28 juni 2012-5 juli 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat K.D. genom att lämna ett brev adresserat till K.D. på K.D:s folkbokföringsadress på Lomvägen i Sollentuna, samt eftersöka K.D. såväl per telefon som personligen på samma adress.
E.A. har under perioden den 28 juni 2012-11 december 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat J.D. och A.S.D. genom att dels lämna brev i deras brevlåda på Lomvägen i Sollentuna, dels skicka tre brev till familjen D. samt dels uppsöka deras bostad på Lomvägen i Sollentuna.
Vidare har E.A. under perioden den 5 juli 2012 fram till den 7 augusti 2012 genom hänsynslöst beteende ofredat J.D. genom att skicka 28 e-postmeddelanden adresserade till J.D:s arbetsplatsadress vid Kungliga Tekniska Högskolan på Valhallavägen i Stockholm.
E.A. har den 11 juni 2012 hotat A.B. på Kungstensgatan i Stockholm genom att i ett e-postmeddelande skriva hotelser med innebörden att A.B. skulle komma till skada eller dödas. Hotet har varit ägnat att hos A.B. framkalla allvarlig fruktan för egen säkerhet till person.
E.A. har den 13 juni 2012 utanför Immanuelskyrkan på Kungstensgatan i Stockholm när väktaren A.M. i sin myndighetsutövning skulle gripa henne, för att hindra väktaren A.M. i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärden, otillbörligen spottat väktaren A.M. i ansiktet vilket för denne inneburit i vart fall olägenhet.
E.A. har den 3 juli 2012 på Oxenstiernsgatan i Stockholm uppsåtligen tillfogat A.J. smärta genom att tilldela henne flera slag i ansiktet.
E.A. har den 17 juli 2012 från okänd plats framställt hot mot anställda vid polismyndigheten i Stockholms län på Polhemsgatan i Stockholm och socialtjänsten genom att i ett e-postmeddelande skriva hotelser med innebörden att flera personer skulle komma till skada eller dödas. Hotet har varit ägnat att hos mottagaren framkalla allvarlig fruktan för egen och annans säkerhet till person.
E.A. har den 25 juli 2012 från okänd plats i riket framställt hot mot anställda vid bland annat polismyndigheten i Stockholms län på Polhemsgatan i Stockholm genom att i ett e-postmeddelande skriva hotelser med innebörden att flera personer skulle komma till skada eller dödas. Hotet har varit ägnat att hos mottagaren framkalla allvarlig fruktan för egen och annans säkerhet till person.
Enskilda anspråk framställdes mot E.A.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Lam) anförde i dom den 28 april 2013 följande.
Skuldfrågorna m.m.
Av utredningen i målet framgår att E.A. vid den aktuella tiden bodde på Hall väg och att polis hade kallats till adressen då en granne larmat om att det var en kvinna som skrek i lägenheten och som inte mådde bra. Polismännen har lämnat uppgifter av innebörd att de väl på plats stannade hos E.A. i ca 1 ½ timme och försökte lugna och trösta henne, samt försökte att övertala henne att frivilligt följa med till S:t Görans psykakut, då de inte genom sitt befäl fick ett beslut om tvångsvård och då den mottagning som E.A. föreslog att de skulle skjutsa henne till, inte ville ta emot henne. - - -. Angående de påstådda gärningarna har de berättat att E.A. - sedan de lämnat lägenheten - öppnade lägenhetsdörren och skrek efter dem: ”Bara så att ni vet så en vacker dag kommer jag att döda er”. Av deras uppgifter framgår att de då konfronterade henne med vad hon just skrikit åt dem för att ge henne chansen att ta tillbaka det, men att hon då uppgav att hon menade vad hon sade. Av deras uppgifter om det följande händelseförloppet framgår att Owens och M.H. tog tag i E.A. eftersom hon försökte gå därifrån via en brandtrappa, varpå E.A. vände sig mot C.G. och spottade honom rakt i ansiktet. Av målsägandenas uppgifter framgår vidare att E.A. i det skedet blev nedlagd på golvet och bojad, samt att hon i ett senare skede när hon låg på sidan riktade en spark mot M.H:s mage eller ben, vilken spark träffade polismannen på handen när hon skyddade sig.
Genom utredningen i målet finner tingsrätten att åtalet är styrkt i denna del. - - -. Gärningarna ska rubriceras som åklagaren gjort och E.A. ska dömas för hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman och våld mot tjänsteman. Tingsrätten anser inte att de gärningar som bedömts som hot och våld mot tjänsteman ska bedömas som ringa brott.
Av utredningen i målet i denna del framgår att poliserna A.D. och A.G. hade fått uppgiften att köra E.A. till S:t Görans sjukhus då det fanns ett beslut om att hon skulle läggas in för psykiatrisk tvångsvård. - - -. Om transporten har de berättat att den gick lugnt till, men att E.A. hade en otrevlig attityd och blev alltmer hotfull, samt när de närmade sig sjukhuset uttalade att hon hellre skulle döda poliser än bli körd till S:t Görans sjukhus. - - -. Angående spottandet har målsägandena berättat att det skedde när E.A. skulle föras från polisbilen och in till sjukhusets intag och i ett skede då A.D. lade en hand på E.A:s rygg. Av målsägandenas uppgifter i den delen framgår att E.A. reagerade med kraftig ilska och först spottade A.G. och sedan A.D. rakt i ansiktet. - - -.
Åtalet är styrkt och E.A. ska dömas för att uppsåtligen ha uttalat hotelser mot poliserna samt spottat dem i ansiktet som åklagaren angett. Gärningarna ska rubriceras som åklagaren gjort och E.A. ska dömas för hot mot tjänsteman och förgripelse mot tjänsteman.
Av utredningen i denna del framgår att E.A. vid det aktuella tillfället befann sig på ett tunnelbanetåg som skulle tas ur trafik och att den kvinnliga tågföraren kallat på hjälp då hon inte lyckats övertala E.A. att stiga av tåget vid station Sätra. Vidare framgår att ordningsvakterna F.B. och R.T. kallats till platsen för att bistå föraren och att de av henne fick reda på att hon uppfattade att kvinnan på tåget mådde mycket dåligt och inte ville leva längre. - - -.
E.A. har bekräftat ordningsvakternas uppgifter om att det var när F.B. kom i hennes väg som E.A. använde sprayen mot F.B. och förklarat sitt handlande med att hon gjorde det för att kunna smita därifrån. - - -. Av F.B:s utsaga om det fortsatta händelseförloppet framgår att E.A. då tog ett stadigt tag i F.B:s långa hår uppe i hårfästet på den ena sidan, samt att E.A. inte släppte taget trots att F.B. bad henne släppa. Först sedan håret lossnat och F.B. kommit loss avslutades ingripandet genom att E.A. belades med handfängsel och placerades på en bänk i vänthallen. Om det avslutande händelseförloppet har F.B. berättat att det var när Hernandez att sätta sig på bänken och F.B. lade en hand på hennes ena axel som E.A. blev aggressiv och vände sitt ansikte mot F.B. och spottade henne i ansiktet. - - -.
E.A. har förklarat den del av gärningen som hon vidgått - dvs. sprayningen - med att hon var rädd för att hon skulle bli förd till sjukhus där hennes hälsa blivit skadad tidigare, samt uppgett att alla medel är tillåtna för henne när det gäller att skydda sin hälsa.
- - - . Åtalet är styrkt och E.A. ska dömas för våld mot tjänsteman, som inte ska bedömas som ringa brott, samt att i två sekvenser ha agerat på sätt som ska bedömas som förgripelse mot tjänsteman.
Av utredningen i målet i denna del framgår till en början följande. K.D. arbetade på café Copacabana under åren 2010 till sommaren 2012. Hon arbetade varannan vecka, förutom under höstterminen 2011 då hon studerade och endast arbetade under helger. Caféet, som beskrivits ha en hbt-inriktning och som bl.a. anordnade litterära temakvällar, besöktes frekvent av E.A. från hösten 2009 till början av 2012. Av utredningen framgår också att S.M., som driver caféet, förbjudit E.A. att komma dit under olika perioder, på grund av att hon skulle ha visat anställda otillbörligt intresse.
K.D. har utförligt beskrivit hur kontakterna med E.A. varit från det att hon blev varse henne som kund någon gång under vårvintern 2010 till dess hon slutligen polisanmälde henne våren 2012. Hon har beskrivit hur hon i de första kontakterna på caféet var allmänt vänlig och trevlig mot E.A. men att K.D. därefter, när E.A. ville ha kontakt med henne privat, tog bort henne från sitt Facebook-konto och markerade att hon inte var intresserad av sådan kontakt. K.D. har beskrivit att den ensidiga kontakten pågått under tre års tid, att det varit uppehåll i perioder - som K.D. då noterat som positivt i tron att intresset från E.A:s sida upphört - men att kontakten återupptagits i många olika former. K.D. har beskrivit att hon först upplevde situationen och E.A:s agerande som irriterande och obehagligt, men därefter som konstant jobbigt och att hon till slut blev mycket rädd då hon inte vet var E.A:s gränser går. K.D. har lämnat uppgifter som stödjer åklagarens gärningspåståenden i punkterna a)-e) och kunnat hänföra påståendena till de tidsintervaller som åklagaren angett.
- - -.
K.D. har även lämnat uppgifter om hur tillvaron förändrades för hennes del genom det hon utsattes för av E.A. Hon har beskrivit hur hon skaffade hemligt telefonnummer, avslutade sin anställning på caféet, upphörde med vissa sociala kontakter och aktiviteter, samt också berättat om hur illa hon mått av att E.A. sökt kontakta henne genom föräldrarna. Av hennes uppgifter framgår att hon läst de brev som adresserats till hennes folkbokföringsadress i Sollentuna, samt av föräldrarna fått reda på att E.A. försökt få kontakt med henne hos dem dels per telefon, dels vid personligt besök.
K.D. har också redogjort för hur hon vid flera tillfällen och på olika sätt gjort klart för E.A. att hon inte önskade någon kontakt med henne.
- - -.
Sammanfattningsvis finner tingsrätten att det genom den av åklagaren åberopade utredningen i målet är visat att Snyder ofredat K.D. på sätt som angetts i gärningspåståendena. E.A. har på ett påträngande och besvärande sätt sökt kontakt med K.D. under lång tid. Kontakterna har skett mot K.D:s vilja och tagit sig olika uttryck. Det råder inte någon tvekan om att varje enskild handling utgjort ett led i en upprepad kränkning av K.D:s personliga integritet. De uppgifter E.A. lämnat vid tingsrätten om sitt handlande och kontakterna med K.D. inger inte något tvivel om att hon insåg att K.D. inte ville ha någon kontakt med henne. Innehållet i flera av de skriftliga meddelandena förstärker den bilden. Gärningarna ska bedömas som olaga förföljelse och E.A. ska dömas för det brottet.
Angående de i åtalspunkten 2 påstådda gärningarna har E.A. i förhör lämnat uppgifter av innebörd att hon lämnat brev och försändelser i K.D:s föräldrars brevlåda, skickat brev till dem samt även uppsökt deras bostad; allt i avsikt att komma i kontakt med K.D. Av de uppgifter som A.S.D. och J.D. lämnat framgår att de först vid E.A:s besök hos dem den 4 juli 2012 klargjort för henne att de inte önskade någon kontakt med E.A. Annat är inte visat i målet än att ett brev samt en bok skickats till K.D:s föräldrar efter sagda datum förutom nedan angivna e-postmeddelanden.
- - -.
E.A:s agerande att sända nämnda försändelser (brev samt bok) och e-postmeddelanden har utgjort ett hänsynslöst beteende och gärningen ska bedömas som ofredande. När det gäller frågan om E.A:s besök hos K.D:s föräldrar den 4 juli 2012 ska bedömas som ett ofredande i förhållande till dem gör tingsrätten följande bedömning. - - -. Genom A.S.D:s besked måste E.A. ha förstått att hennes närvaro vid familjen D:s bostad på Lomvägen inte var önskvärd. E.A:s agerande att söka upp K.D:s föräldrar den aktuella kvällen - trots det avvisande beskedet hon just fått - ska med beaktande därav och i ljuset av övriga omständigheter bedömas som ett ofredande av paret WellsAv utredningen i målet - däribland målsäganden A.B:s uppgifter - framgår att E.A. hade varit i Immanuelskyrkan torsdagen den 7 juni 2012 och lämnat en lapp om att hon önskade träffa någon från kyrkan den dagen och att målsäganden, som arbetar som pastor där, därför skickade ett e-postmeddelande till E.A. om att målsäganden fanns på plats mellan kl. 16.00 och 17.00 samma dag för det fall E.A. ville kontakta henne. Av målsägandens uppgifter vid tingsrätten framgår att E.A. kontaktade henne igen först genom det i målet aktuella e-postmeddelandet som hon tog del av när hon kom till kyrkan under måndagen den 11 juni 2012. Av målsägandens uppgifter framgår att hon inte fanns på plats i kyrkan under de mellanliggande dagarna.
Innehållet i e-postmeddelandet utgör i sig ett hot i den mening som grundar straffrättsligt ansvar. Det har också typiskt sett varit ägnat att hos mottagaren framkalla allvarlig fruktan för egen säkerhet till person. Detta måste E.A. ha förstått. Åtalet är styrkt och E.A. ska fällas till ansvar för olaga hot.
Det har inte framkommit någon omständighet som ger anledning att misstro de uppgifter som A.M. och E.J. lämnat vid tingsrätten. De har lämnat klara och tydliga uppgifter om E.A:s förehavanden i kyrkan den aktuella förmiddagen och hur det hela kom att avslutas. Åtalet är styrkt och E.A. ska dömas för förgripelse mot tjänsteman.
Av utredningen i målet framgår att A.J. vid den i målet aktuella tiden arbetade som s.k. personligt ombud hos socialtjänsten som hade sina kontorslokaler i ett vanligt bostadshus på Oxenstiernsgatan på Gärdet i Stockholm. Av förhöret med henne framgår att hon var ensam på kontoret den aktuella dagen, då bl.a. hennes kollega B. hade semester, men att hon hade ett klientbesök när E.A. ringde på och frågade efter B., för att därefter återkomma efter någon timme. - - -. A.J. har om den ansvarsgrundande handlingen uppgett att E.A. ”hoppade” på henne och slog henne med 3-4 örfilar över munnen och näsan sedan A.J. förklarat att hon var upptagen samt hänvisat E.A. att i stället ta kontakt med ett ombud i E.A:s stadsdel.
- - -.
Tingsrätten finner inte skäl att inte tro på A.J:s uppgifter om att slagen träffat henne över ansiktet. Att E.A. handlade med uppsåt framgår av hennes egna uppgifter. Åtalet är styrkt i denna del och E.A. ska dömas för misshandel som inte är att bedöma som ringa.
- - -.
- - -.
Av utredningen i målet framgår att E.A. i de angivna e-postmeddelandena - ställda till polismyndigheten i Stockholm - formulerat sig på ett sådant sätt att det objektivt är att bedöma som ett hot om brottslig gärning. - - -. Åtalet är styrkt i den del det påstås hot mot anställda vid polismyndigheten i Stockholm och E.A. ska fällas till ansvar för olaga hot.
E.A. är inte tidigare dömd för något brott. Hon döms nu för bl.a. olaga förföljelse, våld och hot mot tjänsteman i flera fall samt för misshandel. Inget av brotten har bedömts som ringa och de innehåller endast fängelse i straffskalan.
Vid bedömning av straffvärdet för det brott som riktats mot K.D. beaktar tingsrätten att det pågått under en avsevärd tid, innefattat kontakter av skiftande slag som tagit sig än mer påträngande och kränkande former vartefter de pågått, samt att de gärningarna orsakat stort lidande för en ung person. Straffvärdet för de hot och det våld som riktats mot poliser och en ordningsvakt är inte heller obetydligt. Det sammanlagda straffvärdet bedömer tingsrätten till i allt fall fängelse åtta månader.
Av i målet inhämtat rättspsykiatriskt utlåtande framgår att E.A. begått de åtalade gärningarna under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Hon kan därmed inte dömas till fängelse. Av det rättspsykiatriska utlåtandet framgår vidare att E.A. lider av en allvarlig psykisk störning och att hon till följd av sitt psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård som är förenad med tvång eller annan vård. Det föreligger därmed förutsättningar att jämlikt 31 kap. 3 § BrB överlämna E.A. till rättspsykiatrisk vård och tingsrätten finner att det är den påföljd som bör komma ifråga (NJA II 1991 s. 281). När det gäller frågan huruvida överlämnandet till rättspsykiatrisk vård ska förenas med särskild utskrivningsprövning har i det rättspsykiatriska utlåtandet gjorts bedömningen att det till följd av den psykiska störningen finns risk för återfall i brottslighet av allvarligt slag, varvid i utlåtandet angetts att risken för återfall är medelhög. E.A. har inte tidigare dömts för våldsbrott. Av utredningen i målet och av det rättspsykiatriska utlåtandet framgår dock att E.A. vid upprepade tillfällen uppvisat ett utåtagerande och ibland våldsamt beteende inte bara mot målsägandena i förevarande mål utan även mot vårdpersonal och myndighetspersoner hon kommit i kontakt med, samt även tidigare uppträtt våldsamt och hotfullt mot sin mor. Detta i kombination med den personlighetsstörning hon angetts lida av, hennes bristande impulskontroll och empati samt noterade lättkränkthet gör att tingsrätten finner att övervägande skäl talar för att det till följd av den psykiska störningen finns risk för att E.A. återfaller i brottslighet av allvarligt slag. Den rättspsykiatriska vården ska därför förenas med en föreskrift om särskild utskrivningsprövning.
Det finns alltjämt risk för att E.A. på fri fot fortsätter sin brottsliga verksamhet. Det finns också risk för att hon undandrar sig sitt straff. Hon ska därför vara fortsatt häktad.
Tingsrätten dömde E.A. för misshandel, olaga förföljelse, olaga hot, ofredande, hot mot tjänsteman, våld mot tjänsteman och förgripelse mot tjänsteman samt förordnade att E.A. skulle överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning.
E.A. förpliktades att utge skadestånd till vissa av målsägandena. Vidare förordnades att E.A. skulle stanna kvar i häkte.
E.A. överklagade i Svea hovrätt och yrkade att påföljden skulle bestämmas till skyddstillsyn med föreskrifter om vård. I andra hand yrkade hon att den rättspsykiatriska vården inte skulle förenas med särskild utskrivningsprövning.
Åklagaren motsatte sig att tingsrättens dom ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Smith och Jefferson, tf. hovrättsassessorn Mullins, referent, och två nämndemän) anförde i dom den 6 augusti 2013 följande.
I enlighet med tingsrättens dom, som inte har överklagats i de delarna, ska Snyder dömas för misshandel, olaga förföljelse, olaga hot vid tre tillfällen, ofredande, hot mot tjänsteman vid två tillfällen, våld mot tjänsteman vid två tillfällen och förgripelse mot tjänsteman vid fyra tillfällen.
E.A. har i hovrätten hörts om sina personliga förhållanden.
Hovrätten gör inte någon annan bedömning än den som tingsrätten har gjort i frågan om val av påföljd. Tingsrättens dom ska därför inte ändras.
De av tingsrätten angivna häktningsskälen föreligger alltjämt. E.A. ska därför vara kvar i häkte.
Hovrätten fastställer tingsrättens dom.
E.A. ska vara kvar i häkte till dess domen i ansvarsdelen vinner laga kraft mot henne.
E.A. överklagade och yrkade att HD skulle bestämma påföljden till skyddstillsyn med föreskrift om psykiatrisk vård. I andra hand yrkade hon att överlämnandet till rättspsykiatrisk vård inte skulle vara förenat med föreskrift om särskild utskrivningsprövning.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
E.A. hade som anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott som prövades genom HD:s dom varit berövad friheten under tiden den 25-28 november 2011 och den 7 mars-5 november 2013 (sammanlagt ca åtta månader). Häktningsbeslutet hävdes av HD efter huvudförhandlingen i målet.
HD (justitieråden Fischer, Edwards, Perez, Figueroa och Jackson, referent) meddelade den 17 december 2013 följande dom.
I enlighet med hovrättens i den delen inte överklagade dom har E.A. gjort sig skyldig till misshandel, olaga förföljelse, olaga hot vid tre tillfällen, ofredande vid flera tillfällen av två olika personer, två fall av hot mot tjänsteman, två fall av våld mot tjänsteman och fyra fall av förgripelse mot tjänsteman. Tingsrätten har kommit fram till att brottsligheten har ett straffvärde som motsvarar fängelse åtta månader. Hovrätten har inte uttalat sig i denna del. Domstolarna har som påföljd överlämnat E.A. till rättspsykiatrisk vård. De har också beslutat att särskild utskrivningsprövning ska äga rum vid vården.
Frågan i målet är om domstolarnas påföljdsbestämning ska fastställas eller om någon annan påföljd bör väljas i ett fall som detta.
Tingsrätten har, som nämnts, bedömt att straffvärdet av brottsligheten motsvarar fängelse åtta månader. Varken tingsrätten eller hovrätten har i domskälen angett att hänsyn har tagits till att E.A. var psykiskt störd när hon begick gärningarna. Av det rättspsykiatriska utlåtandet framgår emellertid att E.A. till följd av sin allvarliga psykiska störning har haft nedsatt förmåga att inse gärningarnas innebörd och att anpassa sitt handlande efter den insikt som hon har haft. Detta är omständigheter som enligt 29 kap. 3 § första stycket 2 BrB ska påverka straffvärdet i sänkande riktning. Genom en lagändring den 1 juli 2010 ska både försvårande och förmildrande omständigheter numera få ett större genomslag vid straffvärdebedömningen (se prop. 2009/10:147 s. 26 ff.). HD bedömer att straffvärdet av brottsligheten motsvarar fängelse sex månader.
E.A:s uppväxt och skolgång var i viss mån problematisk. Inte heller hennes tidiga vuxenliv var problemfritt, fastän hon då hade både bostad och arbete. För ca åtta år sedan blev hon aktuell inom psykiatrin med anledning av psykisk svikt i form av påträngande tankar och svårigheter att samspela med andra människor. Hon uppvisade också vissa identitetsproblem. Under de senaste åren har E.A:s psykosociala funktionsnivå sjunkit ytterligare och hon har under långa perioder varit både arbets- och bostadslös. Hon har gjort en stor mängd besök på psykiatrisk öppenvårdsmottagning och hon har upprepade gånger vårdats enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård på grund av nedstämdhet, impulskontrollstörning och andra svårigheter. E.A. har genomgående haft svårt att tygla sina känsloyttringar.
Slutsatsen i det rättspsykiatriska utlåtandet är att E.A. hade en allvarlig psykisk störning vid gärningarna och att hon fortfarande vid den rättspsykiatriska undersökningen hade en sådan störning. Enligt utlåtandet uppfyllde E.A. kriterierna för Borderline personlighetsstörning med antisociala och autistiska drag enligt diagnosmanual DSM-IV. Den rättspsykiatriska bedömningen anses dock inte entydig eller självklar. Det anförs i utlåtandet skäl både för och emot att E.A:s tillstånd uppfyllde kraven för en allvarlig psykisk störning. Men det noteras avslutningsvis att E.A. vid undersökningen hade en komplex och mångbottnad problematik där helhetsbilden bedömdes utgöra en allvarlig psykisk störning.
I HD har E.A. åberopat ett intyg av överläkaren K.B., vilken också har hörts vid huvudförhandling här. K.B. har under häktningstiden, sedan början av maj 2013, ansvarat för den rättspsykiatriska vården av E.A. Han instämmer i att den rättspsykiatriska bedömningen inte är entydig eller självklar.
HD kan konstatera att det finns skäl som talar för och skäl som talar emot att E.A. lider av det som i lagens mening är en allvarlig psykisk störning. Övervägande skäl (jfr NJA 2004 s. 702) talar dock för att den slutsats som har dragits i det rättspsykiatriska utlåtandet är riktig och att den fortfarande har fog för sig. Detta innebär att de regler som gäller beträffande påföljdsbestämning för allvarligt psykiskt störda lagöverträdare ska tillämpas.
Om någon har begått brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning gäller enligt 30 kap. 6 § BrB att en annan påföljd än fängelse ska väljas i första hand. Endast om det finns synnerliga skäl får rätten döma till fängelse. När fängelse inte får ådömas står i princip alla övriga påföljder till buds. I regel bör dock överlämnande till rättspsykiatrisk vård väljas (se i det följande om vilka förutsättningar som gäller för sådant överlämnande). Men även andra påföljder kan alltså bli aktuella. Främst gäller detta skyddstillsyn. En sådan påföljd kan förenas bl.a. med föreskrift om vård eller behandling i eller utanför sjukhus eller annan liknande inrättning (se 28 kap. 6 § och 26 kap. 15 § första stycket 3 BrB).
Överlämnande till rättspsykiatrisk vård får enligt 31 kap. 3 § första stycket BrB ske när den som lider av en allvarlig psykisk störning har begått ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. En förutsättning är att det med hänsyn till hans eller hennes psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång.
I förarbetena uttalades att utgångspunkten bör vara att rättspsykiatrisk vård ska komma till stånd om förutsättningarna för sådan vård är uppfyllda (prop. 1990/91:58 s. 534). Utöver att tillämpningsområdet för bestämmelsen i 31 kap. 3 § första stycket BrB är inskränkt till fall där påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter uppställs varken i lagen eller i förarbetena någon förutsättning beträffande brottslighetens svårhet. Med hänsyn till att rättspsykiatrisk vård är en ingripande påföljd som innefattar frihetsberövande och annat tvång, bör emellertid skyddstillsyn med föreskrift om psykiatrisk vård många gånger ha företräde som påföljd för brottslighet med lägre straffvärde.
Vid bedömningen av om det är påkallat att den tilltalade är intagen på sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång, ska inte bara den tilltalades behov av psykiatrisk vård vägas in utan även skyddsaspekterna, dvs. risken för att denne på nytt begår brott (a. prop. s. 463). Om risken för återfall gäller brottslighet som är av allvarligt slag får rätten, i fall då brottet har begåtts under påverkan av den allvarliga psykiska störningen, besluta att särskild utskrivningsprövning ska äga rum vid vården (31 kap. 3 § andra stycket BrB).
Det framgår av förarbetena att möjligheten att besluta om särskild utskrivningsprövning ska utnyttjas främst då risken för återfall är beaktansvärd och avser brott som riktar sig mot eller innebär fara för annans liv, hälsa eller personliga säkerhet. Den totala omfattningen av brottsligheten får vägas in. Det är delvis fråga om en bedömning av medicinsk karaktär men också om en prognos från mera allmänna utgångspunkter. (Se a. prop. s. 465 f. och s. 534 f. samt NJA 2007 s. 266.)
Av ett yttrande från frivården framgår att E.A. inte har någon alkoholproblematik och att hon har angett sig inte ha någon erfarenhet av narkotika. Enligt frivården finns förutsättningar för skyddstillsyn med föreskrift om psykiatrisk vård, något som E.A. har samtyckt till.
I HD har det upplysts att E.A. kan bo i sin mors hus i Stockholmstrakten. I planeringen för hennes framtid ligger att hon ska flytta till en lägenhet i Falköping och eventuellt ägna sig åt bl.a. studier vid Högskolan i Skövde.
K.B. (se p. 6) har förklarat att E.A:s tillstånd har förbättrats så pass mycket att hon nu skulle ha getts öppen rättspsykiatrisk vård om hon hade varit överlämnad till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning.
I det rättspsykiatriska utlåtandet har risken för återfall i allvarlig brottslighet bedömts som i vart fall medelhög (skalstegen låg, medelhög, hög). K.B. har i HD bedömt återfallsrisken som måttlig till låg. Han har förklarat att han sätter E.A:s brottslighet i samband med att hon vid tiden för brotten var bostadslös och hade en svår social situation.
E.A. har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet med ett inte obetydligt straffvärde. Av den utredning som föreligger framgår att förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård var uppfyllda när domstolarna dömde i målet. Däremot fanns det inte tillräckliga skäl för ett beslut om särskild utskrivningsprövning. Visserligen har det rört sig om flera brott. Återfallsrisken bedömdes också som medelhög i det rättspsykiatriska utlåtandet. Men vart och ett av brotten har varit av måttlig svårhetsgrad. Detta och brottens karaktär leder till slutsatsen att risken för att E.A. skulle återfalla i brottslighet som är av allvarligt slag inte nådde upp till vad som krävs för beslut om särskild utskrivningsprövning.
Slutsatsen är att påföljden i E.A:s fall hade bort bestämmas till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning.
Som har framgått av det föregående (se p. 15) hade E.A:s psykiska tillstånd vid tiden för huvudförhandlingen i HD förbättrats så att hon, om hon hade undergått rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning, då hade förts över till öppen rättspsykiatrisk vård. Med hänsyn till den förbättring som E.A. således har genomgått under häktningstiden är det inte nu påkallat att hon är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Det finns därmed inte längre förutsättningar för överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Med hänsyn till den långa tid under vilken E.A. har varit häktad och undergått rättspsykiatrisk vård bör inte heller någon annan påföljd dömas ut. E.A. ska därför med stöd av 30 kap. 6 § tredje stycket BrB vara fri från påföljd.
HD ändrar på det sättet hovrättens domslut, att HD förklarar att E.A. med stöd av 30 kap. 6 § tredje stycket BrB ska vara fri från påföljd.
HD:s dom meddelad: den 17 december 2013.
Mål nr: B 4135-13.
Lagrum: 26 kap. 15 §, 28 kap. 6 §, 29 kap. 3 §, 30 kap. 6 § och 31 kap. 3 § BrB.
Rättsfall: NJA 2004 s. 702 och NJA 2007 s. 266.