HovR har i ett dispositivt tvistemål grundat sin dom i vart fall till en del på andra omständigheter än sådana som part åberopat till grund för sin talan. Enligt HD borde HovR:n, för det fall att den ansåg att dessa omständigheter skulle beaktas ex officio, ha uppmärksammat parterna på frågan och berett dem tillfälle att framföra sina synpunkter.
NF Nordiska Fondkommission AB och AB Prosparitas träffade i slutet av år 1988 en överenskommelse av huvudsakligen följande innehåll: Nordiska Fondkommission skall i eget namn och för egen räkning på marknaden förvärva Prosparitas aktier efter anvisning av Prosparitas. Prosparitas skall därefter och inom en kortare tid anvisa köpare till aktierna. Prosparitas skall ersätta Nordiska Fondkommission för aktiernas eventuella kursnedgång samt erhålla eventuell kursvinst. Prosparitas skall svara för Nordiska Fondkommissions finansieringskostnader samt eventuella övriga kostnader med anledning av aktiernas förvärv och försäljning.
I oktober och november 1988 förvärvade Nordiska Fondkommission i enlighet med avtalet 260 000 B-aktier i Prosparitas. Av dessa aktier sålde Nordiska Fondkommission 160 000 i november 1988 till av Prosparitas anvisad köpare. Till de återstående 100 000 aktierna kunde Prosparitas inte anvisa någon köpare.
Nordiska Fondkommission väckte vid Stockholms TR talan mot Prosparitas och yrkade ersättning för den förlust Nordiska Fondkommission hade drabbats av genom att Prosparitas inte anvisat köpare till 100 000 aktier. Nordiska Fondkommission gjorde gällande att Prosparitas enligt parternas överenskommelse haft en skyldighet att anvisa köpare till aktierna och att Prosparitas underlåtenhet att göra detta innebar ett kontraktsbrott som orsakat Nordiska Fondkommission skada.
Prosparitas bestred Nordiska Fondkommissions talan och gjorde gällande att parternas avtal om ersättning för kursförlust och räntekompensation var ogiltigt eftersom det stred mot syftet med förbudet i 7 kap 1 § aktiebolagslagen att förvärva egna aktier. Prosparitas anförde vidare: Genom ett förfarande som det i målet aktuella kan ett bolag uppnå just de effekter som man haft för avsikt att förhindra med den angivna förbudsregeln. En tillämpning av förbudet på den situationen att ett bolag genom en bulvan förvärvar bolagets aktier främjar samma ändamål som regelns tillämpning på direkt förmån, av egna aktier. Vid en ändamålstolkning av regeln i 7 kap 1 § aktiebolagslagen skall därför förfarandet anses ogiltigt. Det innebär att äganderätten till aktierna i detta fall skall stanna hos Nordiska Fondkommission och att avtalet om kursförlust och räntekompensation skall anses ogiltigt.
TR:n (chefsrådmannen Grant samt rådmännen Fernandez och Benson) anförde i dom d 17 dec 1993: Domskäl. Enligt 7 kap 1 § aktiebolagslagen får ett aktiebolag inte förvärva egna aktier. Ett avtal som strider mot detta förbud är ogiltigt. Av motiven till aktiebolagslagen (se prop 1975:103 s 215-216) framgår att förbudet har ställts upp av hänsyn till i första hand bolagets fordringsägare. Om ett bolag tillåts köpa egna aktier, kan detta ha samma verkan som en återbetalning av kapital till aktieägarna i samband med nedsättning av aktiekapitalet. Förbudet har även ställts upp av hänsyn till bolagets aktieägare och deras rätt till lika förmåner i bolaget. Denna rätt skulle kunna kringgås genom att köpeskillingen för de egna aktierna sattes högre än aktiernas verkliga värde. Ett syfte med förbudet har vidare varit att förhindra spekulationsaffärer. Genom köp av egna aktier skulle bolaget kunna påverka kursen på aktierna. - Det kan i sammanhanget nämnas att det vid överlåtelse av aktier genom kommissionär kan tänkas att överlåtaren saknar kännedom om att förvärvet avser egna aktier och att denne således är i god tro. I ett sådant fall har ansetts att förbudet mot förvärv av egna aktier kan upprätthållas på så sätt att kommissionären blir ägare (jfr SOU 1971:15 s 201).
TR:n finner att överenskommelsen mellan Nordiska Fondkommission och Prosparitas visserligen inneburit att Prosparitas rättigheter och skyldigheter avseende de egna aktierna till stor del varit desamma som tillkommer en ägare. Sålunda skulle Prosparitas stå för inköpskostnaden, anvisa säljare och köpare, ha rätt att uppbära vinst samt också få svara för förlust. Parterna i målet är emellertid ense om att Nordiska Fondkommission förvärvat aktierna i eget namn och för egen räkning. Det har alltså inte förelegat något kommissionsavtal. Syftet med överenskommelsen har vidare varit att Prosparitas skulle ges möjlighet att anvisa köpare till bolagets aktier. Ett sådant syfte kan inte anses stå i strid mot de syften som uppbär förbudet i 7 kap 1 § aktiebolagslagen och enligt TR:ns mening kan lagrummet inte ges en sådan tolkning att ett förfarande i enlighet med parternas överenskommelse skall anses förbjudet.
Med hänsyn till nu nämnda omständigheter finner TR:n att den mellan parterna träffade överenskommelsen inte är ogiltig. Nordiska Fondkommission har därför rätt till ersättning med anledning av den skada som tillskyndats bolaget genom att någon köpare av 100 000 aktier inte har anvisats av Prosparitas.
Domslut. TR:n ålade Prosparitas att till Nordiska Fondkommission betala 3 508 236 kr med rätt till viss avräkning.
Prosparitas överklagade i Svea HovR och yrkade ogillande av Nordiska Fondkommissions vid TR:n förda talan.
Nordiska Fondkommission bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Didön och adj led advokaten Södermark) anförde i dom d 14 febr 1995: Domskäl. På Prosparitas begäran har målet avgjorts efter huvudförhandling. Parterna har därvid åberopat samma omständigheter som i TR:n.
Överenskommelsen mellan Prosparitas och Nordiska Fondkommission innebar i huvudsak att Nordiska Fondkommission skulle, i eget namn och för egen räkning, på marknaden förvärva aktier i Prosparitas efter anvisning av Prosparitas. Överenskommelsen innebar vidare att Prosparitas skulle anvisa köpare till aktierna och svara för Nordiska Fondkommissions finansieringskostnader och eventuella övriga kostnader med anledning av aktiernas förvärv och försäljning. Dessutom skulle Prosparitas ersätta Nordiska Fondkommission för en eventuell nedgång av aktiekursen; eventuell kursvinst skulle tillfalla Prosparitas.
Det är ostridigt i målet att Nordiska Fondkommission förvärvat aktierna i Prosparitas i eget namn och för egen räkning. Prosparitas har gjort gällande att avtalet om ersättning för kursförlust och räntekompensation är ogiltigt, eftersom det strider mot syftet med bestämmelsen i 7 kap 2 § 1 st (tidigare 1 § 1 st) aktiebolagslagen om förbud mot förvärv av egna aktier. Enligt Nordiska Fondkommission var syftet med överenskommelsen att uppnå en förstärkning av ägarkretsen i Prosparitas.
Av förarbetena till bestämmelsen om förbud mot förvärv av egna aktier framgår (prop 1975:103 s 2151) att förbudet tillkommit i första hand av hänsyn till bolagets fordringsägare. Om bolaget tillåts köpa egna aktier kan det nämligen ha samma verkan som en återbetalning till aktieägarna i samband med nedsättning av aktiekapitalet. Även grundsatsen att aktieägarna har rätt till lika förmåner i bolaget kan komma i fara, nämligen om köpeskillingen är högre än aktiernas verkliga värde. Slutligen kan bolaget genom köp av egna aktier påverka kurssättningen på aktierna och därmed göra spekulationsaffärer möjliga. - Avtal i strid mot förbudet är ogiltigt, även om överlåtaren var i god tro (a prop s 366).
Som TR:n funnit innebär överenskommelsen mellan Prosparitas och Nordiska Fondkommission att Prosparitas rättigheter och skyldigheter i fråga om de egna aktierna till stor del varit desamma som tillkommer en ägare. Sålunda skulle Prosparitas stå för inköpskostnaden, anvisa säljare och köpare, ha rätt att uppbära vinst samt också ha skyldighet att svara för förlust. Det förhållandet att Nordiska Fondkommission förvärvat aktierna i Prosparitas i eget namn och för egen räkning innebär emellertid att förbudet i 7 kap 2 § aktiebolagslagen inte direkt träffar dessa förvärv. HovR:n övergår därför till att pröva huruvida överenskommelsen om ersättning för kursförlust och om räntekompensation är ogiltig på de av Prosparitas åberopade omständigheterna, dvs att den strider mot syftena med förbudet i 7 kap 2 §.
När det gäller frågan huruvida handlingar, som strider mot lagstadgade förbud, är ogiltiga har i olika sammanhang uttalats att något generellt svar inte kan ges utan att frågan får besvaras från fall till fall med beaktande bland annat av syftet med förbudet (jfr NJA 1992 s 717). HovR:n gör i detta avseende följande bedömning.
Till en början måste beaktas att det i målet är fråga om ett förbud som uttryckligen anger just ogiltighet som påföljd vid överträdelser. Det har gjorts gällande att syftet med överenskommelsen varit att bereda Prosparitas möjlighet att anvisa köpare till bolagets aktier och att detta inte kan anses strida mot syftena med förbudet i 7 kap 2 §. Enligt HovR:ns mening är det emellertid de ekonomiska verkningarna av överenskommelsen som i första hand skall beaktas. Dessa verkningar måste vägas mot de i förarbetena angivna skyddsintressena; skyddet för bolagets fordringsägare, skyddet för aktieägarnas rätt till lika förmåner i bolaget och önskvärdheten av att hindra bolaget från att påverka kurssättningen på sina egna aktier.
Vid denna avvägning fäster HovR:n särskild vikt vid att Nordiska Fondkommission såsom ägare till aktierna i Prosparitas fått en utfästelse som innebär ett skydd för ägarskapet i form av en rätt till ersättning för eventuella kursförluster och för finansieringskostnader; ett skydd som andra aktieägare inte kommer i åtnjutande av. Enligt HovR:n står överenskommelsen i dessa delar i strid mot ett av de syften som i förarbetena till 7 kap 2 § anges uppbära förbudet mot förvärv av egna aktier. HovR:n syftar därvid på det ovan redovisade uttalandet att grundsatsen om aktieägarnas rätt till lika förmåner i bolaget kan komma i fara, om köpeskillingen är högre än aktiernas verkliga värde; den ekonomiska innebörden av Prosparitas utfästelse har nämligen just denna effekt.
Enligt HovR:ns mening utgör de omständigheter som Prosparitas anfört till stöd för sin talan inte något hinder mot att vid bedömningen av frågan om ogiltighet även den s k generalklausulen i 8 kap 13 § aktiebolagslagen beaktas.
Enligt 1 st i detta lagrum får styrelsen eller annan ställföreträdare för bolaget ej företa rättshandling eller annan åtgärd som är ägnad att bereda otillbörlig fördel åt aktieägare eller annan till nackdel för bolaget eller annan aktieägare. HovR:n finner att Nordiska Fondkommissions rätt till ersättning för eventuella kursförluster m m måste anses innebära en otillbörlig fördel för detta bolag till nackdel för Prosparitas eller annan aktieägare. Prosparitas företrädare har således inte varit befogad att ingå avtalet, och Nordiska Fondkommission, som haft kunskap om alla villkor i överenskommelsen och särskilt Prosparitas utfästelse att skydda förmögenhetsvärdet i aktieinvesteringen, borde ha insett detta.
Sammantaget leder det nu anförda till slutsatsen att överenskommelsen i omtvistade delar inte är gällande mot Prosparitas. Nordiska Fondkommissions talan skall således ogillas.
Domslut. Med upphävande av TR:ns domslut lämnar HovR:n Nordiska Fondkommissions talan i målet utan bifall.
Hovrättsrådet Martin och hovrättsassessorn Elliott var skiljaktiga och anförde: Målet rör frågan om ett avtals giltighet och är ett dispositivt tvistemål. Vid avgörandet av ett sådant gäller att domstolen inte får grunda sin dom på en omständighet som en part inte åberopat till stöd för sin talan. Det finns däremot inte någon regel som binder domstolen att tillämpa en viss av part åberopad rättsregel.
I detta mål har Nordiska Fondkommission till stöd för sin talan åberopat det mellan parterna ingångna avtalet. Prosparitas har bestritt Nordiska Fondkommissions talan samt som grund härför angett att avtalet är ogiltigt i den del som avser ersättning för kursförlust och räntekompensation. Till stöd för detta påstående har Prosparitas åberopat att överenskommelsen innebär ett förfarande som ger just de effekter som lagstiftaren velat förhindra med förbudet att förvärva egna aktier, se 7 kap 1 § aktiebolagslagen (ABL) i dess lydelse före d 1 jan 1995 (nu 7 kap 2 § ABL).
Som TR:n funnit kan överenskommelsen mellan Nordiska Fondkommission och Prosparitas sägas ha vissa likheter med förvärv av egna aktier. Syftet med överenskommelsen var emellertid att Prosparitas skulle anvisa köpare till de av Nordiska Fondkommission förvärvade aktierna; inte att aktierna skulle förvärvas av Prosparitas. - I frågan om de ekonomiska konsekvenserna var avsikten med avtalet att Nordiska Fondkommission tämligen snart skulle försälja aktierna vidare och att Prosparitas endast skulle stå för Nordiska Fondkommissions finansieringskostnader och eventuellt övriga kostnader. Om Prosparitas hade följt sin del av avtalet, nämligen att inom en kortare tid anvisa köpare till aktierna, hade sannolikt villkoret om kursvinst/kursförlust inte blivit föremål för frågan om ogiltighet av avtalet. - Sammantaget delar vi således TR:ns bedömning att det med överenskommelsen angivna syftet inte strider mot de syften som ligger bakom förbudet i 7 kap 2 § ABL.
Den av Nordiska Fondkommission förda talan mot Prosparitas avser skadestånd för att Prosparitas inte uppfyllt sin del av överenskommelsen och att Nordiska Fondkommission lidit skada till följd härav. Till stöd för sitt krav på skadestånd har Nordiska Fondkommission åberopat en rättshandling som Prosparitas ställföreträdare företagit och som möjligen kan anses strida mot grunderna för 8 kap 13 § ABL. Prosparitas har emellertid inte åberopat den omständigheten att dess ställföreträdare skulle ha handlat i strid mot innehållet i 8 kap 13 § ABL, ej heller att bolagets ställföreträdare överskridit sin befogenhet vid avtalets ingående och att Nordiska Fondkommission insett eller bort inse detta. Med hänsyn härtill anser vi att HovR:n enligt bestämmelserna i 17 kap 3 § andra meningen RB är förhindrad att ingå i den prövning som majoriteten förordar. Vi delar därför TR:ns bedömning att den mellan parterna träffade överenskommelsen inte kan anses ogiltig och att Prosparitas till följd härav är skyldig att utge skadestånd till Nordiska Fondkommission. Även i avräkningsfrågan gör vi samma bedömning som TR:n har gjort. TR:ns domslut skall därför fastställas.
Nordiska Fondkommission (ombud advokaten L.S) överklagade och yrkade i första hand att HD skulle, med undanröjande av HovR:ns dom, visa målet åter till HovR:n för erforderlig behandling. I andra hand yrkade bolaget att HD skulle, med ändring av HovR:ns dom, bifalla bolagets talan.
Prosparitas (ombud advokaten M.M) bestred Nordiska Fondkommissions yrkanden.
För det fall att HD skulle finna att HovR:ns dom skulle undanröjas yrkade Prosparitas att målet skulle återförvisas till TR:n för ny handläggning. Målet avgjordes efter föredragning.
HD (JustR:n Harmon, Lowe, referent, Preston, Perez och Goodman) fattade följande slutliga beslut: Skäl: Som grund för sin talan i målet har Nordiska Fondkommission åberopat att Prosparitas inte fullgjort sina skyldigheter enligt en överenskommelse mellan parterna. Innehållet i överenskommelsen är ostridigt mellan parterna. Prosparitas har bestritt käromålet på den grunden att överenskommelsen är ogiltig i vissa hänseenden, eftersom den strider mot syftet med förbudet att förvärva egna aktier i 7 kap 1 § (numera 7 kap 2 §) aktiebolagslagen. Några andra av Prosparitas åberopade omständigheter än överenskommelsens innehåll har inte förelegat till bedömning i målet.
Nordiska Fondkommission har i HD påstått att HovR:n gjort sig skyldig till ett grovt rättegångsfel, i första hand genom att grunda sin dom på omständigheter som inte åberopats av Prosparitas och i andra hand genom att inte bereda Nordiska Fondkommission tillfälle att yttra sig över de omständigheter HovR:n ämnade lägga till grund för domen.
Enligt HovR:n förelåg det inte något hinder mot att beakta även den s k generalklausulen i 8 kap 13 § aktiebolagslagen vid bedömningen av frågan om ogiltighet. HovR:n fann mot den bakgrunden bl a att Nordiska Fondkommissions rätt till ersättning för eventuella kursförluster måste anses innebära en otillbörlig fördel för detta bolag till nackdel för Prosparitas eller annan aktieägare, att Prosparitas företrädare inte varit befogad att ingå avtalet samt att Nordiska Fondkommission borde ha insett detta.
HovR:n har genom att lägga dessa bedömningar till grund för domen i vart fall till en del grundat denna på andra omständigheter än sådana som Prosparitas har åberopat till grund för sin talan i målet.
Förbudet i 17 kap 3 § RB, att grunda domen på omständigheter som inte åberopats av part till grund för hans talan, gäller dispositiva mål. Även i sådana mål kan det emellertid finnas indispositiva moment som bl a innefattar en principiell skyldighet för domstol att ex officio beakta vissa omständigheter, s k officialfakta, även om dessa inte åberopats av någon part (se bl a Fitger, Rättegångsbalken, 4:e avd 1:5).
För det fall att HovR:n ansåg att omständigheter som den övervägde att lägga till grund för sin dom utgjorde officialfakta av det nu berörda slaget borde HovR:n ha uppmärksammat parterna på frågan och berett dem tillfälle att framföra sina synpunkter. Så skedde inte.
HovR:n har därför, även om den skulle ha ansett att bestämmelsen i 17 kap 3 § RB inte var tillämplig, förfarit felaktigt i sådan mån att domen bör undanröjas och målet visas åter till HovR:n för nybehandling.
Prosparitas har gjort gällande att det förekommit rättegångsfel även i TR:n. Vad Prosparitas anfört till stöd härför är inte av beskaffenhet att föranleda att målet återförvisas dit.
HD:s avgörande. Med undanröjande av HovR:ns dom visar HD målet åter till HovR:n för ny behandling.
HD:s beslut meddelades d 19 dec 1997 (mål nr T 1212/95).