EU-kommissionen fastställde i ett beslut att ett antal bolag deltagit i en kartell avseende försäljning av kuvert och därigenom överträtt artikel 101 i EUF-fördraget. Ett antal bolag, vilka enligt beslutet deltagit i kartellen, väckte vid Patent- och marknads-domstolen talan mot ett svenskt bolag och ett antal utländska bolag och yrkade bl.a. att domstolen skulle fastställa att kärandebolagen inte är skyldiga att utge skadestånd till svarande-bolagen i anledning av den överträdelse av konkurrensreglerna som fastställts genom kommissionens beslut. Som grund för yrkandet åberopade kärandebolagen i första hand att de krav som svarandebolagen kunde ha är preskriberade och i andra hand att svarandebolagen inte lidit någon skada till följd av kartellen. Frågan i målet var om svensk domsrätt föreligger enligt artikel 8.1 i Bryssel I-förordningen för de käromål som riktas mot de svarandebolag som har hemvist i andra medlemsstater i EU.
RÄTTEN Hovrättsråden Knight, Cox, referent, Williams (deltar inte i beslutet under punkten 1) och Sutton
Sedan Bong AB och medparter (Bong-bolagen) väckt talan mot Office Depot Deutschland GmbH och utländska medparter samt Office Depot Svenska AB, avvisade Patent- och marknadsdomstolen talan såvitt avsåg de utländska Office Depot-bolagen (Office Depot-bolagen). Bong-bolagen förpliktades även att ersätta Office Depot-bolagens rättegångskostnader med vissa belopp.
Bong-bolagen har i första hand yrkat att Patent- och marknadsöverdomstolen ska undanröja avvisningsbeslutet och återförvisa målet till Patent- och marknadsdomstolen samt upphäva förordnandet om skyldighet att utge ersättning för rättegångskostnader. I andra hand har Bong-bolagen yrkat att Patent- och marknadsöverdomstolen ska sätta ner ersättningsskyldigheten för rättegångskostnader till ett belopp om 80 000 kr per svarandebolag, eller totalt 400 000 kr.
Bong-bolagen har till stöd för sitt överklagande vidhållit att Patent- och marknadsdomstolen är behörig att ta upp talan mot Office Depot-bolagen med stöd av artikel 8.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (Bryssel I-förordningen). Bong-bolagen har i överklagandet även väckt frågan om att inhämta ett förhandsavgörande från EU-domstolen rörande tolkningen av den aktuella bestämmelsen.
1. Patent- och marknadsöverdomstolen ger prövningstillstånd.
2. Patent- och marknadsöverdomstolen beslutar att inte inhämta ett förhandsavgörande från EU-domstolen.
3. Patent- och marknadsöverdomstolen avslår överklagandet.
Målet gäller frågan om Patent- och marknadsdomstolen är behörig att ta upp talan mot Office Depot-bolagen med stöd av artikel 8.1 i Bryssel I-förordningen.
Bong-bolagen har i Patent- och marknadsdomstolen väckt en s.k. negativ fastställelsetalan som gäller bolagens skyldighet att betala skadestånd i anledning av en överträdelse av konkurrensrätten som fastställts i ett beslut av EU-kommissionen. Bong-bolagen har i första hand gjort gällande att bolagen inte är skadeståndsskyldiga på grund av att svarandenas krav är preskriberade samt att svarandena under alla förhållanden inte lidit någon skada. I andra hand har Bong-bolagen gjort gällande att svarandena i vart fall inte har rätt till ersättning för vissa följdförluster samt att svarandena inte har rätt till ränta för viss tid. Såvitt Patent- och marknadsöverdomstolen känner till har frågan hur en negativ fastställelsetalan av det slag som Bong-bolagen för ska bedömas enligt artikel 8.1 i Bryssel I-förordningen inte tidigare prövats i svensk domstol.
Patent- och marknadsöverdomstolen konstaterar inledningsvis att den bakomliggande tvisten har sin uppkomst i ett gemensamt agerande från Bong-bolagens sida. Som upplysts i målet meddelade Europeiska kommissionen den 10 december 2014 ett beslut i ärende 39780 ”Envelopes” i vilket fastställdes att ett antal bolag, däribland Bong AB (publ), Bong Sverige AB, Bong Belgium NV/SA, Bong U.K. Ltd. och Bong GmbH, deltagit i en kartell avseende försäljning av kuvert och därmed överträtt artikel 101 i EUF-fördraget. Enligt beslutet har kartellen pågått mellan den 8 oktober 2003 och den 22 april 2008, avsett försäljning av kuvert i bl.a. Sverige och utgjort en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 101 i EUF-fördraget. Det är således fullt möjligt att bolag eller andra aktörer på marknaden som anser sig ha lidit skada till följd av överträdelsen framställer krav på skadestånd i förhållande till ett eller flera av de bolag som deltagit i kartellen. En sådan talan kan komma att föras som en fullgörelsetalan eller fastställelsetalan om solidariskt skadeståndsansvar för flera av de i kartellen deltagande bolagen.
Prövningen av om svensk domstol är behörig att ta upp talan mot Office Depot-bolagen med stöd av artikel 8.1 i Bryssel I-förordningen måste dock göras med utgångspunkt i den talan som Bong-bolagen för i detta mål. Avgörande för behörighetsfrågan är alltså hur Bong-bolagen formulerat sina yrkanden och grunder.
Bong-bolagen har i första hand yrkat att domstolen ska fastställa att Bong-bolagen inte är skadeståndsskyldiga gentemot Office Depot-bolagen i anledning av den överträdelse som fastställts genom EU-kommissionens beslut. Som Bong-bolagen för sin talan grundar sig påståendet om att Bong-bolagen inte är skadeståndsskyldiga på faktiska omständigheter som måste kunna hänföras till vart och ett av svarandebolagen. Exempelvis uppkommer frågor om ett visst Office Depot-bolag inte vidtagit preskriptionsavbrytande åtgärder eller om ett visst Office Depot-bolag inte lidit någon skada. Med avseende på den prövning som ska göras i detta mål är unionsrätten enligt Patent- och marknadsöver-domstolens mening klar eller redan klarlagd genom EU-domstolens praxis. Det är därför inte nödvändigt att inhämta ett förhandsavgörande för att kunna avgöra målet.
Enligt Patent- och marknadsöverdomstolens mening är den negativa fastställelsetalan som Bong-bolagen för utformad på ett sådant sätt att det inte finns en sådan risk för oförenliga domar som avses i artikel 8.1 i Bryssel-I förordningen. Som Patent- och marknadsdomstolen funnit är domstolen alltså inte behörig att uppta talan mot Office Depot-bolagen. Överklagandet ska därför avslås i denna del.
I Patent- och marknadsdomstolen begärde Office Depot-bolagen ersättning för rättegångskostnader med belopp motsvarande drygt tre miljoner kronor. Office Depot-bolagen framhöll bl.a. att de aktuella sak- och rättsfrågorna krävt omfattande utredningar jämte fortlöpande kontakter mellan de svenska ombuden samt utländska huvudmän och ombud. Office Depot-bolagen har tillerkänts omkring en tredjedel av den begärda ersättningen. Bong-bolagens inställning är att ersättningen är oskäligt hög med hänsyn till att behörighets-frågan enbart hänför sig till en rättsfråga som avgjorts efter begränsad skriftväxling.
Vid bestämmande av vad som utgör skälig ersättning för rättegångskostnad ska hänsyn tas till bl.a. målets beskaffenhet, omfattning och svårighetsgrad. Patent- och marknadsöverdomstolen konstaterar att målet gäller rättsfrågor av inte helt enkel beskaffenhet och att behörighetsfrågan får anses ha haft stor betydelse för Office Depot-bolagen. Skriftväxlingen har visserligen varit begränsad men det måste även beaktas att talan väckts mot flera utländska bolag som dessutom haft att göra överväganden som rör den bakomliggande materiella tvisten, vilken rör betydande värden och komplexa förhållanden. Mot denna bakgrund saknas det skäl att frångå Patent- och marknadsdomstolens bedömning när det gäller rättegångskostnaderna där. Överklagandet ska därför avslås även i denna del.
Beslutet under punkten 1 får inte överklagas.
Målet rör frågor där det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att ett överklagande prövas av Högsta domstolen. Övriga beslut får därför överklagas (1 kap. 3 § tredje stycket lagen, 2016:188, om patent- och marknadsdom-stolar).