Fråga om godtrosförvärv av begagnad personbil av inte obetydligt värde, vilken överlåtits mellan två privatpersoner.
Ingenjören B.L.O. sålde d 13 dec 1978 en personbil av märket Volvo 245 DL av 1976 års modell med registreringsnumret EDK 345 till en person vid namn T.H. för 22 000 kr. T.H. överlämnade samma dag en växel å 22 000 kr vilken förföll till betalning d 20 dec 1978. Ett avtal rörande köpet innehöll en överenskommelse att bilen skulle "stå kvar på B.O. tills den är till fullo betald". Den 15 dec försålde T.H. bilen kontant till civilingenjören I.H. för 21 500 kr. T.H. dömdes d 19 dec 1979 av Huddinge TR för grovt bedrägeri avseende köpet av personbilen EDK 345.
B.O. yrkade efter stämning å I.H. vid Södertälje TR förpliktande för I.H. att till B.O. överlämna personbilen EDK 345 utan lösen eller, om bilen inte fanns i behåll, utge ersättning motsvarande bilens värde, 22 000 kr. Såsom grund för käromålet anförde B.O., att I.H. vid köpet av personbilen EDK 345 inte förfarit med tillbörlig aktsamhet.
I.H. bestred käromålet på den grunden att han var i god tro då han förvärvade bilen. För den händelse TR:n skulle finna att god tro ej förelåg medgav han att överlämna bilen utan lösen. Om bilen inte skulle finnas i behåll, vitsordade han som i och för sig skäligt en ersättning om 16 000 kr.
B.O. anförde till utveckling av sin talan: Han annonserade i dec 1978 ut sin personbil EDK 345 till försäljning i dagspressen. Såsom hugad köpare anmälde sig T.H.. Den 13 dec 1978 sålde B.O. bilen till T.H. för 22 000 kr. Bilens mätarställning var då 10 800 mil. T.H. överlämnade samma dag en växel å 22 000 kr, vilken förföll till betalning d 29 dec 1978. Enligt en handling benämnd köpeavtal som upprättades samma dag skulle äganderätten till bilen övergå till köparen först när bilen var till fullo betald. B.O. behöll rapportdelen av registreringsbeviset. T.H. annonserade omedelbart ut bilen till försäljning. Den 15 dec 1978 fick han kontakt med I.H. och for ut till dennes bostad med bilen. Han hade då ändrat mätarställningen till 5 500 mil. T.H. presenterade sig som Salazar.. I.H. köpte bilen samma dag kontant för 21 500 kr. T.H. överlämnade i samband härmed skattekvitto, verkstadsgaranti, PV-garanti, fordonsdelen av registreringsbeviset samt instruktionsböcker. I.H. efterforskade vid köpet inte på ett korrekt sätt bilens historia. T.H. var en för I.H. okänd person men avkrävdes inte några legitimationshandlingar. I.H. kontrollerade inte T.H:s förvärv av bilen. Ej heller kontrollerade han om bilen var till fullo betald. Den omständigheten att T.H. överlämnade en ofullständig registreringshandling utgjorde vidare skäl för I.H. att närmare undersöka säljarens rätt till bilen. Slutligen borde det mycket förmånliga priset ha gjort I.H. misstänksam.
I.H. anförde till utveckling av sitt bestridande. Han fick i dagspressen se en annons rörande personbilen. Han ringde upp det i annonsen uppgivna telefonnumret och en man som sade sig heta L.O. svarade. Man kom överens om att mannen skulle komma ut till I.H. i Enhörna. Mannen, som senare visade sig vara T.H., gjorde ett mycket trevligt och öppet intryck. Han talade om för I.H. att han var anställd vid ett företag vid namn Morgan, att han fått en befattning i England, att han skulle resa redan d 17 dec 1978 och därför hade bråttom med avvecklingen av affärerna i Sverige. Han demonstrerade lugnt och kunnigt bilen för I.H.. Han visade på en skada och talade om att den uppkommit då hans hustru backat ur garaget och därvid skrapat mot ett päronträd. Han rekommenderade I.H. att snarast byta olja. Hela affären tog omkring 45 minuter. Man hann då med att göra en rejäl provtur i Enhörnatrakten samt att i lugn och ro diskutera tekniska detaljer. I.H. hade ingen anledning att betvivla att mannen var den han uppgav sig vara. Han hade ingen tanke på att avkräva honom någon legitimationshandling. Han hade heller ingen anledning att betvivla att mannen var rätt ägare till bilen. Han uppträdde mycket initierat när det gällde bilen och uppgav att han köpt den av en kollega. T.H. överlämnade skattekvitto och fordonsdelen av registreringsbeviset och uppgav att han skulle ombesörja att I.H. blev anmäld som ny ägare av bilen. Serviceboken fanns inte med och T.H. lovade att skicka den. I.H. skrev ut en check på Salazar.. Han råkade då skriva fel belopp med bokstäver. T.H. kom tillbaka och bad lugnt I.H. att ändra beloppet. Det var T.H. som satte priset på bilen. Affären var mycket förmånlig för I.H.. Priset var dock inte så lågt att det gav honom anledning att misstänka några oegentligheter. Han visste, att priset på begagnade bilar, som säljs av privatpersoner, är lägre än de priser som bilhandlare sätter. Andra faktorer, som I.H. bedömde som prisnedsättande, var att T.H. hade behov av pengar på grund av flyttningen utomlands, att sådan garanti som bilhandeln ger inte lämnades samt att bilen hade kraftiga lackskador. Dessa var sådana att en fullständig omlackering måste göras, något som I.H. visste belöpte sig på omkring 3 000 kr.
TR:n (rådmannen Stewart) anförde i dom d 18 juni 1980:
Domskäl. B.O. har såsom skriftlig bevisning åberopat växel samt köpeavtal undertecknat av T.H. och B.O.. Enligt köpeavtalets lydelse skall bilen stå kvar på B.O. tills den är till fullo betald. B.O. har vidare åberopat värderingsintyg, enligt vilket försäljningspriset d 10 dec 1978 för en Volvo 245 DL av 1976 års modell med mätarställningen 10 800 mil på den privata bilmarknaden var 22 000 kr.
I.H. har såsom skriftlig bevisning åberopat kvittens, varav framgår att han d 15 dec 1978 till L.O. utgivit 21 500 kr för personbilen EDK 345. Han har vidare åberopat testfaktaprotokoll avseende personbilen EDK 345 upprättat d 27 juni 1979 av Foster AB.
TR:ns bedömning.
Det är i målet klarlagt, att I.H. köpt bilen av en för honom obekant person, T.H.. Därvid har I.H. låtit sig nöja med T.H:s muntliga uppgifter om sin identitet och äganderätten till bilen och med förklaringen till varför bilen såldes så förmånligt till I.H.. I.H. vidtog inte några som helst åtgärder för att undersöka om T.H:s uppgifter var sanningsenliga. Högre anspråk måste ställas på en person i I.H:s situation. TR:n finner därför, att I.H. inte iakttagit tillbörlig aktsamhet vid sitt förvärv av bilen. I.H. kan därför inte åberopa att han varit i god tro. På grund härav skall han till B.O. utan lösen överlämna personbilen eller, om bilen inte finns i behåll, till denne utge ersättning för bilens värde, vilket skäligen bör bestämmas till 19 000 kr.
Domslut. I.H. förpliktas att till B.O. utan lösen utge personbilen med registreringsnummer EDK 345 eller, om personbilen ej finns i behåll, till B.O. utge ersättning för bilens värde med 19 000 kr.
I.H. fullföljde talan i Svea HovR och yrkade ogillande av käromålet.
B.O. bestred ändring.
HovR:n (hovrättsråden Nelson och Newman, referent, samt adj ledamöterna f d hovrättsrådet Brown och Wilkerson) fastställde i dom d 12 dec 1980 TR:ns dom.
I.H. sökte revision och yrkade, att B.O:s talan måtte ogillas.
B.O. bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Ross, hemställde i betänkande att HD måtte fastställa HovR:ns dom.
HD (JustR:n Moore, Carter, Sullivan, Gonzalez och Rodriguez, referent) beslöt dom i enlighet med betänkandet.