När ett överklagande har getts in till fel domstol finns det inte utrymme för att analogiskt tillämpa bestämmelserna i 10 kap. 20 a § och 19 kap. 11 a § rättegångsbalken om överlämnande av ansökan till behörig domstol.
Kalmar tingsrätt dömde den 18 september 2013 N.W. för grov stöld till villkorlig dom och 100 dagsböter å 50 kr. N.W. förpliktades även att betala skadestånd till två målsägande.
Bradley överklagade i Göta hovrätt som i dom den 21 oktober 2014 ändrade tingsrättens dom endast i fråga om skadestånd.
Bradley överklagade hovrättens dom.
Hovrätten (hovrättsråden Hansen och Yu, referent, samt tf. hovrättsassessorn Turner) anförde i beslut den 25 november 2014 följande.
N.W:s överklagande skulle ha kommit in till hovrätten senast den 18 november 2014. Det kom inte in till hovrätten förrän den 19 november 2014. Överklagandet har alltså kommit in för sent.
Hovrätten avvisar överklagandet.
Bradley överklagade och yrkade att HD skulle upphäva hovrättens beslut att avvisa hans överklagande som för sent inkommet. Bradley ansökte även om återställande av försutten tid för överklagande av hovrättens dom.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Ward föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Sedan Bradley hade dömts av Göta hovrätt för grov stöld avvisades hans överklagande av hovrättens dom eftersom det hade kommit in till hovrätten för sent. Bradley har överklagat hovrättens avvisningsbeslut och dessutom ansökt om återställande av försutten tid för att överklaga hovrättens dom. Målen handläggs gemensamt i HD.
Bradley har anfört i huvudsak följande. Hovrätten höll sin huvudförhandling i Kalmar tingsrätts lokaler. Domen saknade bilagor. Det framgick därför inte var han skulle överklaga den. Han lämnade överklagandet i Kalmar tingsrätts brevinkast. Påföljande dag mejlade han överklagandet till Göta hovrätt.
En part som vill överklaga hovrättens dom ska enligt 55 kap. 1 § RB ge in ett skriftligt överklagande till hovrätten inom fyra veckor från den dag då domen meddelades. Ett överklagande som har kommit in för sent ska enligt 55 kap. 2 § första meningen avvisas av hovrätten. Detta gäller enligt andra meningen inte om överklagandet har kommit in till HD inom klagotiden.
Bestämmelsen i 55 kap. 2 § andra meningen RB infördes år 1973 (se även motsvarande bestämmelser i 56 kap. 2 §, 50 kap. 3 §, 51 kap. 3 § och 52 kap. 2 §). Syftet var att undvika rättsförluster på grund av felsända överklaganden. Det framgår av förarbetena att regleringen tar sikte på endast det fallet att en part av misstag sänder fullföljdsinlagan till den överrätt som har att pröva talan och att det inte kan godtas att fullföljdsinlagan sänds till någon annan överrätt (prop. 1973:30 s. 82 f.).
Om rätten i samband med att ett mål eller ett ärende anhängiggörs vid domstolen finner att den saknar behörighet att ta upp målet eller att i annan ordning pröva ansökan men att en annan domstol skulle vara behörig, ska ansökan enligt 10 kap. 20 a § RB under vissa förutsättningar lämnas över till den domstolen. Ansökan anses då ha kommit in till den behöriga domstolen samma dag som den kom in till den domstol som först tog emot ansökan. Motsvarande bestämmelser gäller för rättegången i brottmål och för handläggningen av domstolsärenden (19 kap. 11 a § RB och 8 § andra stycket lagen om domstolsärenden).
Det är alltså uttryckligen föreskrivet att ett överklagande av en hovrättsdom ska ges in till hovrätten och att det också godtas att överklagandet ges in till HD inom överklagandetiden. Av det får anses följa att det saknas utrymme för att låta en part tillgodoräkna sig inkomstdagen till en annan domstol än den som har meddelat det överklagade avgörandet eller den domstol som ska pröva överklagandet. Bestämmelserna i 10 kap. 20 a § respektive 19 kap. 11 a § RB låter sig alltså inte tillämpas analogt.
Har någon försuttit den tid som gäller för överklagande av dom eller beslut eller för ansökan om återvinning eller återupptagande, och hade han laga förfall, kan den försuttna tiden återställas (58 kap. 11 § RB). Laga förfall kan föreligga bl.a. om parten har fått felaktiga eller bristfälliga instruktioner om när och hur ett överklagande ska ske. Det är parten som har bevisbördan för de omständigheter som åberopas till stöd för ansökningen.
Den som är osäker på hur ett överklagande ska ske - t.ex. för att en bilaga angående överklagande saknas - kan normalt inte åberopa detta till stöd för att laga förfall föreligger. I stället krävs att parten tar reda på vad som gäller genom att söka information hos den instans som har meddelat avgörandet (jfr NJA 2015 s. 232). Att en hovrätt håller sin huvudförhandling i en tingsrätts lokaler innebär alltså inte att det därmed utgör laga förfall om ett överklagande av domen ges in till tingsrätten i stället för till hovrätten (jfr NJA 2006 N 34).
Bradley har inom klagotiden överklagat hovrättens dom endast genom att ge in ett överklagande till Kalmar tingsrätt. Att målet inleddes där och hovrätten höll sin huvudförhandling i tingsrättens lokaler medför inte att ett överklagande får göras hos tingsrätten. Eftersom överklagandet alltså inte har kommit in i rätt tid till Göta hovrätt eller HD är hovrättens beslut att avvisa överklagandet som för sent inkommet riktigt.
De uppgifter som Bradley har lämnat medför inte att han haft laga förfall för att i rätt tid överklaga hovrättens dom. Hans ansökan om återställande av försutten tid ska därför avslås.
HD avslår överklagandet av hovrättens avvisningsbeslut.
HD avslår ansökan om återställande av försutten tid.
HD (justitieråden Garner, Montoya, Moreno, Washington, referent, och Escobar) meddelade den 25 september 2015 beslut i enlighet med betänkandet.
HD:s beslut meddelat: den 25 september 2015.
Mål nr: Ö 6196-14 och Ö 702-15.
Lagrum: 10 kap. 20 a §, 19 kap. 11 a §, 50 kap. 3 §, 51 kap. 3 §, 52 kap. 2 §, 55 kap. 1 och 2 §§ och 58 kap. 11 § RB, 8 § lagen (1996:242) om domstolsärenden.
Rättsfall: NJA 2006 N 34, NJA 2012 s. 139, NJA 2015 s. 232.