A söker B i konkurs. Till grund för ansökningen åberopar A en icke lagakraftvunnen tingsrättsdom, varigenom en av B mot A förd skadeståndstalan ogillats och B förpliktas ersätta A för rättegångskostnader, samt bevis om att B vid försök till utmätning på grund av domen saknat utmätningsbara tillgångar. Fråga, när B såvitt visats ej har andra skulder, om det är styrkt att B är på obestånd.
(Jfr 1956 s 417 och 1981 s 395)
L-E.S. yrkade vid Stockholms TR att Starolf Försäljnings AB måtte försättas i konkurs enligt 1 och 3 §§konkurslagen (1921:225). Som grund för ansökningen åberopade L-E.S. en icke lagakraftvunnen dom av TR:n d 18 juni 1987, varigenom Daniels förpliktats ersätta L-E.S. dennes rättegångskostnader med 139 000 kr jämte ränta, samt en utredningsrapport av kronofogdemyndigheten i Täby d 15 okt 1987, varav framgick att Daniels saknade utmätningsbara tillgångar.
Starolf bestred ansökningen och yrkade skadestånd enligt 216 § KL med 1 000 kr.
Som grund för bestridandet åberopade Starolf att klar och förfallen fordran ej kunde anses föreligga förrän HovR:n avgjort målet. Starolf var ej heller insolvent eftersom bolaget hade tillgångar i form av krav mot L-E.S. på 1 500 000 kr.
Starolf åberopade som grund för skadeståndsyrkandet den skada bolaget lidit genom den publicitet som konkursansökningen medfört.
TR:n (rådmannen Korfitsen) anförde i beslut d 26 jan 1988: Borgenärens fordran har fastställts genom dom och avser rättegångskostnader. Även om domen är föremål för HovR:ns prövning skall fordran anses klar och förfallen såvitt gäldenären icke gör sannolikt att domen kommer att ändras. I detta hänseende måste relativt höga krav ställas. I förevarande fall kan i denna del anmärkas att gäldenären i HovR:n inskränkt sin talan från i TR:n yrkade 5 000 000 kr till 1 500 000 kr. Redan härav torde följa att borgenärens fordran till stor del kommer att stå fast. Gäldenären har ej heller i övrigt gjort sannolikt att domen kommer väsentligt att ändras. TR:n finner på grund härav att klar och förfallen fordran föreligger.
Gäldenären har ej heller förmått visa att han är solvent.
Slut. TR:n försätter Starolf Försäljnings AB i konkurs enligt 1 och 3 §§ KL (1921:225).
Starolfs skadeståndsyrkande lämnas utan bifall.
Starolf anförde besvär i Svea HovR och yrkade att konkursbeslutet skulle upphävas och att L-E.S. skulle förpliktas utge skadestånd till bolaget med 1 000 kr.
L-E.S. bestred ändring.
Han yrkade även att av bolaget först i HovR:n åberopade omständigheter måtte avvisas enligt 50 kap 25 § 3 st RB.
HovR:n (hovrättsråden Thompson, referent, och Silva samt hovrättsassessorn Obrien) anförde i beslut d 4 mars 1988:
I 52 kap RB finns inte någon bestämmelse för besvärsmål motsvarande 50 kap 25 § 3 st RB för tvistemål. HovR:n finner det betänkligt att analogivis tillämpa en regel som utestänger en part från att åberopa omständigheter i ett mål. Avvisningsyrkandet lämnas därför utan bifall.
Till styrkande av sin fordran mot bolaget har L-E.S. åberopat en dom mellan parterna från Stockholms TR vari bolaget har förpliktats ersätta L-E.S. dennes rättegångskostnad. Eftersom denna dom inte har vunnit laga kraft kan den ej utan vidare läggas till grund för bedömningen av frågan om och i vilken mån L-E.S. har en fordran mot bolaget. Denna fråga skall prövas självständigt i det föreliggande konkursmålet på grundval av det däri åberopade materialet.
Bolaget har gjort gällande att det inte är osannolikt att prövningen i HovR:n av domen medför att ersättningsbeslutet ändras. HovR:n finner dock att bolaget, som inte visat sig ha några säkra tillgångar, inte har visat övervägande skäl som talar för att förordnandet om rättegångskostnader kommer att ändras på sådant sätt att bolaget inte är på obestånd. HovR:n lämnar därför besvären utan bifall.
Starolf (ombud advokaten S.L.) anförde besvär och yrkade bifall till sin i HovR:n förda talan.
L-E.S. (ombud advokaten M.B.) bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Oja, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande beslut: L-E.S. är behörig att på grund av TR:ns dom i skadeståndsmålet ansöka att Daniels försätts i konkurs. Eftersom domen inte vunnit laga kraft kan den emellertid inte utan vidare läggas till grund för bedömningen av frågan om och i vilken mån L-E.S. har en fordran mot Daniels. Den frågan får prövas självständigt i konkursmålet på grundval av det i detta mål åberopade materialet (jfr NJA 1981 s 395).
Parterna har i HD argumenterat vidlyftigt i frågan huruvida Daniels är berättigat till skadestånd av L-E.S.. Det har därvid inte framkommit omständigheter som gör att en ändring till Starolfs fördel av TR:ns dom i skadeståndsmålet framstår som mer sannolik än ett fastställande av den. Det får därför anses att L-E.S. mot Starolf har den åberopade fordringen avseende rättegångsersättning.
Med hänsyn till att Daniels vid utmätning befunnits sakna utmätningsbara tillgångar och med beaktande av vad som i övrigt framkommit om Starolfs ekonomiska förhållanden måste det bedömas att Daniels saknar förmåga att betala fordringen. Starolf måste därför anses vara på obestånd. Starolfs besvärstalan skall därför inte bifallas.
HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
HD (JustR:n Jenkins, Holland, Castillo och Maxwell, referent) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. Av handlingarna i målet framgår följande. I mål mellan parterna vid Stockholms TR yrkade Daniels efter  stämning å L-E.S. att denne skulle förpliktas att till Daniels utge skadestånd med 5 000 000 kr jämte ränta. Den huvudsakliga grunden för yrkandet var att Daniels inte gentemot annat bolag kunnat göra gällande en som avtal betecknad handling, vilken på sistnämnda bolags vägnar undertecknats av L-E.S.. L-E.S. bestred skadeståndsskyldighet. I sin dom i målet d 18 juni 1987 fann TR:n på anförda skäl skadeståndsrätt enligt grunderna för 25 § avtalslagen tillkomma Starolf. TR:n fann emellertid inte visat att Daniels lidit någon skada på grund av att avtalet inte kunnat göras gällande. Genom domen ogillade TR:n käromålet och förpliktade Daniels att ersätta L-E.S. dennes rättegångskostnader med 139 000 kr jämte ränta. Starolf har i Svea HovR fullföljt talan mot domen såväl i huvudsaken som beträffande rättegångskostnaderna, varvid Daniels dock begränsat sitt skadeståndsyrkande till att avse 1 537 000 kr jämte ränta.
Till stöd för konkursansökningen har L-E.S. åberopat TR:ns dom i vad den innefattar förpliktelse för Daniels att ersätta honom för rättegångskostnader samt av kronofogdemyndighet utfärdade handlingar, varav bl a framgår att Daniels vid försök till utmätning hos bolaget på grund av domen saknat utmätningsbara tillgångar.
L-E.S. är enligt 11 § 1 st i den i målet tillämpliga 1921 års konkurslag (jfr 2 kap 6 § 1 st i 1987 års konkurslag) behörig att begära Starolf i konkurs utan hinder av att TR:ns dom inte har vunnit laga kraft.
I målet är inte visat att Daniels har andra skulder än den som svarar mot L-E.S.:s krav på ersättning för rättegångskostnader enligt TR:ns dom. För ställningstagandet till frågan om Daniels skall anses vara på obestånd är det alltså av avgörande betydelse huruvida L-E.S. har en fordran på bolaget i detta hänseende. Eftersom TR:ns dom ej har vunnit laga kraft, kan den som HovR:n funnit inte utan vidare läggas till grund för bedömningen av om och i vad mån L-E.S. har en sådan fordran. I enlighet med den princip som kommit till uttryck i tidigare avgöranden av HD (bl a NJA 1956 s 417 och 1981 s 395) skall denna fråga prövas självständigt i förevarande mål på grundval av det i målet åberopade materialet. Det förhållandet att Daniels visats sakna utmätningsbara tillgångar kan därvid inte tilläggas någon betydelse.
Frågan huruvida förpliktandet för Daniels att ersätta L-E.S:s rättegångskostnader i skadeståndsmålet kan antas bli bestående är i första hand beroende av målets slutliga utgång i huvudsaken. Av TR:ns dom framgår att parterna åberopat förhållandevis vidlyftig utredning i skadeståndsfrågan. I förevarande mål har viss ytterligare utredning åberopats, varjämte parterna å ömse sidor fört argumentation i frågan. Det är emellertid, även med beaktande av att Daniels inskränkt sin talan i HovR:n, inte möjligt att på detta underlag göra något grundat antagande om skadeståndsmålets slutliga utgång. Det i förevarande mål åberopade materialet tillåter sålunda inte den bedömningen att det är osannolikt att Daniels vid den slutliga prövningen kommer att  befrias från skyldighet att utge ersättning till L-E.S. för rättegångskostnader. I enlighet med det synsätt som kommit till uttryck i rättsfallet NJA 1981 s 395 finner HD därför att L-E.S. inte förmått visa att Daniels är på obestånd. Konkursyrkandet skall följaktligen ogillas.
L-E.S. kan inte anses ha saknat skälig anledning till antagande att Daniels är på obestånd. Starolfs på 216 § i 1921 års konkurslag grundade yrkande om skadestånd av L-E.S. i förevarande mål kan därför inte bifallas.
HD:s avgörande. Med upphävande av HovR:ns beslut i konkursfrågan ogillar HD konkursansökningen.
HD fastställer det slut HovR:ns beslut innehåller i vad därigenom Starolfs skadeståndsyrkande lämnats utan bifall.
Justitierådet Murphy var av skiljaktig mening på sätt framgår av följande yttrande: Av handlingarna - - - se HD:s beslut - - - någon betydelse.
Den av Daniels åberopade avtalshandlingen innefattar rätt under tio år fr o m d 1 juli 1982 till en generalagentur avseende vissa byggelement. I skadeståndsmålet vid TR:n förekom en förhållandevis omfattande utredning i frågan om agenturen skulle ha gett påstådd vinst under den aktuella perioden eller ej. TR:n hänvisade i domen d 18 juni 1987 bl a till vittnesuppgifter enligt vilka det tillverkningsföretag agenturen avsåg dels gått med kraftiga förluster sedan år 1982 och under åren 1981-1985 visat en sammanlagd förlust om 25 000 000 kr, dels år 1986 försatts i konkurs. I förevarande konkursmål har viss ytterligare utredning åberopats och parterna har å ömse sidor fört en vidlyftig argumentation i frågan. L-E.S. har därvid gjort gällande bl a att Starolf under inga omständigheter kan, så som dess talan nu förs i HovR:n, begränsa sitt skadeståndsanspråk på utebliven vinst till att avse enbart tiden t o m febr 1983, om tillverkningsföretaget skulle ha gått med förlust under avtalstiden som helhet.
Vad som förekommit i konkursmålet av betydelse i fråga om den pågående tvisten mellan parterna har enligt min mening inte tillfört något som på ett avgörande sätt rubbar underlaget för TR:ns bedömning enligt den icke lagakraftvunna domen. Vid det ställningstagande som kan göras nu finner jag det inte sannolikt att skadeståndsmålet slutligt kommer att avgöras på ett sådant sätt att Daniels inte längre skall anses vara på obestånd. Jag har härvid att utgå från att Daniels har varken andra tillgångar eller andra skulder än dem som är omtvistade i skadeståndsmålet.
TR:ns och HovR:ns beslut att försätta Starolf i konkurs skall alltså enligt min uppfattning fastställas.
Överröstad i denna fråga ansluter jag mig i övrigt till majoritetens mening.