Fråga, sedan en bils värde befunnits vara så högt att bilen enligt 5 kap 1 § 3 UB inte kan undantas från utmätning, om bestämmande av skäligt belopp att förbehållas gäldenären enligt 5 kap 4 § UB för anskaffning av en annan bil.
(Jfr 1984 s 824)
För uttagande hos M.J. av bl a oguldna skatter m m om 33 000 kr utmätte kronofogdemyndigheten i Uddevalla (kronoassistenten U.) d 18 april 1984 bl a en personbil av märket Mercedes-Benz 300 D, 1977 års modell, vilken därvid åsattes ett värde av 35 000 kr. Utmätningen skedde med förbehåll enligt 5 kap 4 § UB att M.J. efter bilens försäljning av den behållna köpeskillingen skulle utfå 7 000 kr för att kunna anskaffa ett ersättningsfordon.
M.J. anförde besvär i HovR:n för Västra Sverige och yrkade att utmätningen måtte hävas, varvid hon gjorde gällande att bilen utgjorde ett i hennes förvärvsverksamhet nödvändigt arbetsredskap.
HovR:n (hovrättslagmannen Cook, hovrättsrådet Cunningham samt adj led Jimenez, referent, och Boo) lämnade i slutligt beslut d 17 maj 1984 besvären utan bifall.
M.J. (ombud jur kand I.H.) anförde besvär och yrkade i första hand att utmätningen av bilen upphävdes och i andra hand att det belopp som hon enligt 5 kap 4 § UB skulle utfå av köpeskillingen måtte höjas.
Riksskatteverket bestred bifall till M.J:s yrkanden.
M.J. upplyste bl a att hon och hennes familj för verksamheten med jordbruk, skogsbruk och ridläger behövde en bil vars prestanda översteg en normal personbils.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Hines, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande beslut: Skäl. Enligt 5 kap 1 § 3 UB skall bl a arbetsredskap och annan utrustning som behövs för gäldenärens förvärvsverksamhet undantas från utmätning till skäligt värde. Om egendomen har sådant värde, att den ej kan undantas enligt denna regel, får enligt 5 kap 4 § utmätning ske med förbehåll att gäldenären efter egendomens försäljning skall av den behållna köpeskillingen få ut visst skäligt belopp för att kunna anskaffa vad han behöver i den sålda egendomens ställe. Bestämmelsen i 5 kap 1 § 3 UB har i sak oförändrad överförts från 65 § 1 st 3 i den tidigare gällande utsökningslagen.
Riksskatteverket har i yttrande anfört att innebörden av uttrycket "skäligt värde" i 5 kap 1 § UB skall ses mot bakgrunden av uttalandena i förarbetena (lagberedningen i betänkandet SOU 1964:57 Utsökningsrätt III s 221 och prop 1968:130 s 109 f). Vad som i det särskilda fallet utgör skäligt värde bör enligt verket prövas med hänsyn till samtliga omständigheter. Vad som uttalades i förarbetena kan enligt verket emellertid tjäna till vägledning, om man beaktar att lagberedningen föreslagit beloppet 3 000 kr, som utgjorde 60 procent av det då gällande basbeloppet, och om man vid bestämningen av vad som skall betraktas som ett skäligt värde tillämpar ett gränsbelopp som står i samma förhållande till det vid utmätningstillfället gällande basbeloppet. I ett tidigare avgörande av HD (NJA 1973 s 84) undantogs egendom från utmätning till ett värde som ungefärligen motsvarar vad som skulle ha blivit resultatet av en sådan beräkning. Med hänvisning till det anförda hävdar verket att skäligt värde numera inte skall överstiga kr. Beträffande tillämpningen av 5 kap 4 § UB gör verket gällande att begreppet skäligt belopp i lagrummet skall ha samma innebörd som skäligt värde i 5 kap 1 § samma balk. Riksskatteverket anför att det i detta mål ej finns skäl att höja det enligt 5 kap 4 § UB förbehållna beloppet enär det belopp om ca 12 000 kr, som högst skulle kunna förbehållas gäldenären, enligt M.J:s egna uppgifter inte är tillräckligt för anskaffande av en sådan ersättningsbil, som erfordras i hennes verksamhet.
Såsom HD funnit i ett tidigare avgörande (beslut d 2 nov 1984, nr SÖ 548) (* NJA 1984 s 824. *)  torde en beräkning efter den princip som riksskatteverket har föreslagit ha ett berättigande. En så beräknad hållpunkt för att bestämma vad som i lagens mening är ett skäligt värde måste emellertid användas med största urskillning. I enlighet med vad som gällt vid lagregelns tillkomst bör vid tillämpningen i varje enskilt fall göras en helhetsbedömning, vid vilken hänsyn tas bl a till egendomens art och det behov den är avsedd att fylla. Vidare bör en jämförelse göras med det alternativ som anges i 5 kap 4 §. Därvid har myndigheten att beakta i vilken utsträckning den egendom som kommer i fråga för utmätning har ett övervärde utöver vad som bör förbehållas för anskaffande av ersättningsföremål (jfr SOU 1964:57 s 256) och vilka möjligheterna är att göra en sådan ersättningsanskaffning (jfr ovannämnda beslut).
I målet är ostridigt att M.J. behöver en bil för sin förvärvsverksamhet och att detta skall beaktas i utmätningsärendet. Den utmätta bilen har av kronofogdemyndigheten bedömts ha ett exekutivt värde av omkring 35 000 kr. Enär M.J. ej ens påstått att det åsatta värdet är för högt föreligger inte anledning att frångå denna bedömning. Någon utredning i fråga om kostnaden för anskaffande av en ersättningsbil föreligger inte. Det av kronofogdemyndigheten förbehållna beloppet om 7 000 kr förefaller dock lågt, särskilt med hänsyn till att bilen, enligt vad M.J. obestritt uppgivit, måste vara av viss storlek. I brist på annan utredning får M.J. för ett förbehållet belopp om 12 000 kr antas kunna anskaffa en för sitt behov användbar bil i tillräckligt gott skick. (Jfr ovannämnda beslut). Vid dessa förhållanden och då vad M.J. i Övrigt anfört inte föranleder att bilen skall undantas från utmätning, skall besvären bifallas på det sättet, att M.J. efter bilens försäljning skall av den behållna köpesumman få ut ett belopp om 12 000 kr.
Slut. HD bifaller på det sätt besvären, att utmätningen får ske med förbehåll enligt 5 kap 4 § UB att M.J. efter bilens försäljning skall av den behållna köpeskillingen få ut ett belopp av 12 000 kr.
HD (JustR:n Mills, Cabrera, Grant, referent, Shah och Martinez) fattade följande slutliga beslut:
Skäl.
Som grund för sitt yrkande om hävande av utmätningen av bilen synes M.J. i första hand åberopa att hon erbjudit alternativ säkerhet i form av pantbrev i en fastighet, vilka fanns i kronofogdemyndighetens besittning, och att "utmätning av ifrågavarande pantbrev torde kunna användas till den eventuella fordringens betalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för henne". Vad M.J. sålunda uppgivit ger inte underlag för ett konstaterande att annan utmätningsbar egendom än bilen bort i första hand tas i anspråk enligt huvudregeln för utmätningsordningen i 4 kap 3 § UB.
I målet är ostridigt att M.J. behöver en bil för sin förvärvsverksamhet och att detta skall beaktas i utmätningsärendet.
Enligt 5 kap 1 § 3 UB skall bl a arbetsredskap och annan utrustning som behövs för gäldenärens förvärvsverksamhet undantas från mätning till skäligt värde. Om egendomen har sådant värde, att den ej kan undantas enligt denna regel, får enligt 5 kap 4 § utmätning ske med förbehåll att gäldenären efter egendomens försäljning skall av den behållna köpeskillingen få ut ett visst skäligt belopp för att kunna anskaffa vad han behöver i den sålda egendomens ställe. De nämnda bestämmelserna i UB har i sak oförändrade överförts från 65 § 1 st 3 och 67 § 3 st i den tidigare gällande utsökningslagen.
Riksskatteverket har anfört att innebörden av uttrycket "skäligt värde" i 5 kap 1 § UB skall ses mot bakgrunden av uttalandena i förarbetena (lagberedningen i betänkandet SOU 1964:57 Utsökningsrätt III s 221 och prop 1968:130 s 109 f). Vad som i det särskilda fallet utgör skäligt värde bör enligt verket prövas med hänsyn till samtliga omständigheter. Vad som uttalades i förarbetena kan enligt verket emellertid tjäna till vägledning, om man beaktar att lagberedningen föreslagit beloppet 3 000 kr, som utgjorde 60 procent av det då gällande basbeloppet, och om man vid bestämningen av vad som skall betraktas som skäligt värde tillämpar ett gränsbelopp som står i samma förhållande till det vid utmätningstillfället gällande basbeloppet. I ett tidigare avgörande av HD (NJA 1973 s 84) undantogs egendom från utmätning till ett värde som ungefärligen motsvarar vad som skulle ha blivit resultatet av en sådan beräkning. Med hänvisning till det anförda hävdar verket att skäligt värde numera inte skall överstiga 12 000 kr. Beträffande tillämpningen av 5 kap 4 § UB gör verket gällande att begreppet skäligt belopp i lagrummet skall ha samma innebörd som skäligt värde i 5 kap 1 § samma balk. Riksskatteverket anför att det i detta mål ej finns skäl att höja det enligt 5 kap 4 § förbehållna beloppet, enär det belopp om ca 12 000 kr, som högst skulle kunna förbehållas gäldenären, enligt M.J:s egna uppgifter inte är tillräckligt för anskaffande av en sådan ersättningsbil, som erfordras i hennes verksamhet.
Såsom HD funnit i ett tidigare avgörande (slutligt beslut d 2 nov 1984, nr Sö 548) (* NJA 1984 s 824. *)  torde en beräkning efter den princip som riksskatteverket har föreslagit ha ett berättigande, eftersom kronofogdemyndigheterna i den praktiska tillämpningen knappast kan undvara något slags riktmärke i pengar räknat. En så beräknad hållpunkt för att bestämma vad som i lagens mening är ett skäligt värde måste emellertid användas med största urskillning. I enlighet med vad som gällt vid lagregelns tillkomst bör vid tillämpningen i varje enskilt fall göras en helhetsbedömning, vid vilken hänsyn tas bl a till egendomens art och det behov den är avsedd att fylla. Vidare bör en jämförelse göras med det alternativ som anges i 5 kap 4 § UB.
Den utmätta bilen har av kronofogdemyndigheten bedömts ha ett exekutivt värde av omkring 35 000 kr. Enär M.J. ej ens påstått att det åsatta värdet är för högt föreligger inte anledning att frångå denna bedömning. Detta värde är under alla förhållanden för högt för att bilen skall kunna undantas från utmätning enligt 5 kap 1 § 3 UB. M.J:s behov av bil i förvärvsverksamheten får därför beaktas enligt reglerna om förbehåll i 5 kap 4 §. Någon utredning om vad det skulle kosta att anskaffa en godtagbar ersättningsbil föreligger inte i målet. I det senast nämnda avgörandet ansåg HD utredningen visa att en personbil av godtagbar kvalitet, vilken en journalist skulle använda i arbetet, borde kunna erhållas för 12 000 kr. M.J. har emellertid enligt vad som upplysts i målet behov av en förhållandevis kraftig personbil för olika uppgifter inom jordbruksrörelsen. Med hänsyn härtill föreligger i förevarande fall behov av ett högre förbehållsbelopp än 12 000 kr. Förbehållsbeloppet får dock inte överstiga vad som kan anses vara ett skäligt värde enligt 5 kap 1 § 3 UB. En beräkning av en riktpunkt för skäligt värde enligt den av riksskatteverket angivna principen ger med nuvarande basbelopp ett värde i storleksordningen 13 000 kr. Med utgångspunkt i detta riktvärde och med hänsyn till det särskilda krav som i förevarande fall får ställas på en ändamålsenlig bil anser HD att förbehållsbeloppet skäligen kan fastställas till 15 000 kr.
Slut. HD bifaller på det sättet besvären att utmätningen av bilen förenas med förbehåll enligt 5 kap 4 § UB att M.J. efter bilens försäljning skall av den behållna köpeskillingen få ut ett belopp av 15 000 kr.