Part förde talan mot TR:s beslut endast vad gällde fördelningen av rättegångskostnaderna och yrkade ersättning av motparten för sin rättshjälpsavgift och tilläggsavgift. HovR:n har inte ansetts kunna ex officio pröva motpartens skyldighet att ersätta också statsverkets kostnader för partens rättshjälp i TR:n.
(Jfr 1979 s 567 och 1985 s 723 samt RÅ 1987 ref 121)
T.N. väckte vid Stockholms TR talan mot A.H. med yrkande om betalning för en påstådd fordran. Båda parterna hade allmän rättshjälp. Sedan A.H. visat att han hade betalat T.N:s fordran återkallade T.N. sin talan.
TR:n (rådmannen Korfitsen) avskrev i slutligt beslut d 9 febr 1988 målet från vidare handläggning och förordnade vidare i rättshjälpsfrågor. Därvid fastställdes bl a för A.H.-rättshjälpsavgiften till 2 750 kr och tilläggsavgiften till 620 kr och bestämdes att vardera parten skulle stå för sin rättshjälpskostnad, vilken för A.H. uppgavs till 9 245 kr.
A.H. anförde besvär i Svea HovR och yrkade att hans tilläggsavgift vid TR:n skulle fastställas till 500 kr och att T.N. måtte förpliktas att till A.H. utge ersättning för hans rättegångskostnader med 3 250 kr, varav 2 750 kr avsåg rättshjälpsavgift och 500 kr avsåg tilläggsavgift.
T.N. bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Hart, hovrättsrådet Huber, referent, och adj led Boyer) anförde i slutligt beslut d 25 april 1988:
Skäl. Handlingarna i målet visar att T.N., trots att han enligt egen uppgift fått betalt enligt kvitto d 20 mars 1986, först d 17 nov 1987 återkallade käromålet. Gentemot detta förhållande har T.N. inte åberopat sådana omständigheter att anledning föreligger att frångå huvudregeln i 18 kap 5 § 2 st RB om skyldighet för käranden att vid återkallelse svara för motpartens rättegångskostnader. I enlighet med det skall T.N. förpliktas att ersätta såväl A.H. som staten för A.H:s rättshjälpskostnader vid TR:n. A.H:s tilläggsavgift vid TR:n skall, som han yrkat, enligt 14 a § rättshjälpslagen bestämmas till 500 kr.
Vid denna prövning skall T.N. betala ersättning också för A.H:s rättshjälp i HovR:n.
HovR:ns avgörande. HovR:n ändrar TR:ns beslut i frågor om rättshjälp på så sätt att HovR:n bestämmer A.H:s tilläggsavgift vid TR:n till 500 kr och förpliktar T.N. att ersätta A.H:s rättshjälpskostnader vid TR:n med 9 245 kr, att betalas med 3 250 kr till A.H. och med återstoden till staten.
HovR:n förpliktade vidare T.N. att utge ersättning för A.H:s rättshjälpskostnader i HovR:n.
T.N. (ombud advokaten Jones) anförde besvär och yrkade att HD måtte upphäva HovR:ns beslut och fastställa TR:ns beslut.
HD meddelade prövningstillstånd såvitt avsåg den del av HovR:ns beslut varigenom T.N. förpliktats att av A.H:s rättshjälpskostnader vid TR:n betala 5 995 kr till staten.
Domstolsverket bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Murphy, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande beslut:
Skäl. Sedan T.N. väckt talan mot A.H. vid Stockholms TR återkallade han sin talan varefter TR:n d 9 febr 1988 avskrev målet från vidare handläggning. Vardera parten skulle stå sina kostnader. A.H. överklagade beslutet i rättegångskostnadsdelen och yrkade i HovR:n, såvitt nu är i fråga, att T.N. skulle förpliktas utge ersättning för hans rättegångskostnader vid TR:n med 3 250 kr, varav 2 750 kr utgjorde rättshjälpsavgift och 500 kr tilläggsavgift. HovR:n förpliktade T.N. att ersätta samtliga A.H:s rättshjälpskostnader vid TR:n, 9 245 kr, varav 3 250 kr skulle betalas till A.H. och återstoden, 5 995 kr, till staten.
Fråga har uppkommit om prövningen i HovR:n skulle ha begränsats till att omfatta endast vad A.H. yrkat.
Ramen för en domstols prövning bestäms i princip av de yrkanden som framställs i målet. När det gäller allmän rättshjälp har domstol emellertid att även utan yrkande av part fatta beslut i olika frågor. När ett mål eller ärende avgörs, skall rätten oberoende av yrkande och oberoende av vad parterna kan ha avtalat i kostnadsfrågan tillämpa reglerna i 31 och 33 §§rättshjälpslagen om ersättningsskyldighet för motparts rättshjälp. Även i fall då tappande part har fullföljt talan och vunnit målet i högre rätt skall överinstansen utan yrkande ålägga motparten sådan återbetalningsskyldighet som föranleds av den ändrade bedömningen i huvudsaken. Detta gäller såväl den del av rättshjälpskostnaden som skall betalas till parten (NJA 1987 s 240) som den del som skall betalas till staten. Officialprövningen såvitt gäller återbetalningsskyldigheten gentemot staten hänger därvid samman med att domstolsverket inte har talerätt i själva saken och i praktiken inte har någon möjlighet att inom fullföljdstiden framställa ett yrkande i kostnadsfrågan som är villkorat av att klagande part vinner framgång i huvudsaken i högre rätt.
Bestämmelserna i 31-33 §§rättshjälpslagen enligt vilka domstol har skyldighet att utan yrkande bevaka statens intresse i fråga om ersättningsskyldighet för rättshjälpskostnader kan emellertid inte anses ta sikte på andra situationer än den där domstolen har själva saken uppe till prövning eller förhållandena är att jämställa med en sådan situation (NJA 1985 s 723). När, som i förevarande fall, den fullföljda talan inte gäller saken utan endast den klagande partens egna kostnader får gränsen för domstolens prövning bestämmas enligt huvudregeln, dvs domstolen är bunden av vad parten yrkat. En ändring av TR:ns beslut till förmån för staten hade därför kunnat ske endast under förutsättning att talan mot beslutet fullföljts i den delen av domstolsverket med stöd av 49 a § rättshjälpslagen. (Jfr RÅ 1987 ref 121.) HovR:ns beslut, såvitt det avser ålagd ersättningsskyldighet gentemot staten, skall därför undanröjas.
Genom att HovR:ns beslut nu delvis undanröjs befrias T.N. från en betydande del av den ersättningsskyldighet som ålagts honom i HovR:n. Detta föranleder dock ingen ändrad bedömning i fråga om fördelningen av rättegångskostnaderna i HovR:n eftersom A.H. där vunnit bifall till det yrkande som han framställt. T.N. är alltså skyldig att ersätta A.H:s rättshjälpskostnader i HovR:n i enlighet med vad HovR:n har beslutat. Vad gäller rättegångskostnaderna i HD är domstolsverket tappande part.
HD:s avgörande. HD ändrar på det sätt HovR:ns beslut att beslutet, i vad T.N. förpliktats att av A.H:s rättshjälpskostnader vid TR:n betala 5 995 kr till staten, undanröjs.
Domstolsverket förpliktas att utge ersättning för T.N:s rättshjälpskostnader i HD med 1 540 kr, varav 150 kr skall betalas till T.N. och återstoden till staten.
HD (JustR:n Lopez, Harrison, Evans, Collins, referent, och Thompson) fattade slutligt beslut i enlighet med betänkandet.