Föreläggande enligt miljöbalken-----På grund av klagomål från grannar vilkas fastigheter tidvis översvämmades av en vattensamling på klagandens fastighet hade länsstyrelsen förelagt klaganden att vid vite återställa en rörledning som skulle dränera vattensamlingen. Miljööverdomstolen har, med något ändrad lydelse för att göra klart att föreläggandet endast avser åtgärder på klagandens egen fastighet, fastställt vitesföreläggandet.
ÖVERKLAGAT AVGÖRANDE
1. Miljööverdomstolen avslår Perez yrkanden om återförvisning och om ytterligare utredning.
2. Miljööverdomstolen ändrar länsstyrelsens beslut den 19 mars 2002 (dnr 535-1330-02) och miljödomstolens dom endast på följande sätt:
a. Föreläggandets andra stycke skall ha följande lydelse:
Att utloppet från vattensamlingen på fastigheten Wilson:X, såvitt avser den del av rörledningen som finns på fastigheten, genom rensning, lagning eller nyanläggning återställs i fungerande skick. Åtgärden torde lämpligen ske på det sätt som föreslagits i Jordbruksverkets utredning, se bilaga.
b. Miljööverdomstolen bestämmer tiden för fullgörande av föreläggandet till senast tre månader från delfående av denna dom.
CS har yrkat att målet skall återförvisas till miljödomstolen under åberopande av att fel har begåtts under handläggningen. I sak har hon yrkat att länsstyrelsens beslut och miljödomstolens dom skall undanröjas och, i andra hand, att tiden för arbetenas utförande skall förlängas till sex månader från dagen för dom.
Motparterna har bestritt ändring.
Parterna har åberopat samma omständigheter och utredning som i miljödomstolen.
CS har gjort följande tillägg.
Under handläggningen av målet i miljödomstolen fick hon i februari 2003 yttranden från motparterna endast för kännedom. Yttrandena borde ha kommunicerats med henne redan då de kom in till miljödomstolen i november 2001 och hon borde ha beretts tillfälle att yttra sig över dem. Skurups kommun har inte fått del av för den relevanta handlingar ur miljödomstolens akt. Länsstyrelsen har inte företett dokumentation av påstådda klagomål.
Vattensamlingen på hennes fastighet är med största sannolikhet en istida lämning, en s.k. dödisgrop, som har bildats genom att ett stort isblock begravts i morän och sedan smält. Det är en naturlig vattensamling och inte en vattenanläggning uppförd genom vattenverksamhet. Vattensamlingen är belägen under markytan och räknas som grundvatten och inte som vattenområde enligt definitionen i miljöbalken. Reglerna om underhållsskyldighet i 11 kap. 17 § miljöbalken är därför inte tillämpliga.
Översvämningarna år 2001 och 2002 berodde i första hand på det onormalt höga vattenstånd som då rådde i Skåne. En karta från år 1851 visar en samfälld flodgrop som gick från gränsen på hennes fastighet över nuvarande fastigheterna Örsjö X:X, X:X, X:X och X:X. Vid fastighetsreglering år 1995 reglerades äganderätten till flodgropen. Hennes fastighet ingick inte i samfälligheten. Jones är igenlagd men ägarna till den har alltjämt ansvar för vattnets avrinning vid högvattenstånd. – Jordbruksverkets utredning visade att det utgående röret från trekammarbrunnen behövde rensas och att ett dike i den östra gränsen av Örsjö X:X behövde rensas. Det är vidare oklart om det djup på vilket trekammarbrunnen har påkopplats påverkar översvämningarna.
Jordbruksverket har lämnat bl.a. följande synpunkter. Av den utredning som Jordbruksverket tidigare har gjort framgår att det finns en vattenanläggning, rörledning, som avvattnar dammen/dödisgropen. Rörledningen har med stor sannolikhet ersatt det tidigare floddiket. Den har inte riktigt samma sträckning som floddiket, vilket är naturligt med hänsyn till genomförd fastighetsreglering. Huruvida dammen/dödisgropen kan betraktas som en vattenanläggning kräver ytterligare utredning. Rörledningen utgör emellertid en vattenanläggning. Det kan inte uteslutas att den är gemensam för flera fastigheter.
CS har åberopat omfattande skriftlig utredning.
Miljööverdomstolen slår inledningsvis fast att det under handläggningen inte har förekommit fel av sådant slag som utgör rättegångsfel. CSs yrkande om återförvisning skall därför avslås.
Med vattenverksamhet avses enligt 11 kap. 2 § 1. miljöbalken uppförande, ändring, lagning och utrivning av dammar eller andra anläggningar i vattenområden, fyllning och pålning i vattenområden, bortledande av vatten från eller grävning, sprängning och rensning i vattenområden samt andra åtgärder i vattenområden om åtgärden syftar till att förändra vattnets djup eller läge. Av 11 kap. 3 § miljöbalken framgår att med vattenanläggning avses en sådan anläggning som har kommit till genom en vattenverksamhet. I 11 kap. 4 § miljöbalken definieras vattenområde som ett område som täcks av vatten vid högsta förutsebara vattenstånd.
Den vattensamling som finns på Perez fastighet är inte att definiera som grundvatten utan utgör sådant vattenområde som avses i 4 §. Av utredningen framgår emellertid inte att vattensamlingen har tillkommit genom vattenverksamhet och att den därmed är en vattenanläggning. Den rörledning som finns på fastigheten och som går från vattensamlingen är däremot en sådan vattenanläggning för vilken CS som fastighetsägare är underhållsskyldig enligt 11 kap. 17 § första stycket första meningen miljöbalken. Av Jordbruksverkets utredning framgår att utloppet från vattensamlingen har slammat igen och behöver rensas.
Miljööverdomstolen, som inte finner anledning att förordna om ytterligare utredning, konstaterar således att det föreligger lagligt stöd samt fog för att ålägga CS att underhålla rörledningen så att den återställs i fungerande skick. Med hänsyn till den samlade tidsutdräkten i ärendet har det varit påkallat att förena föreläggandet med vite.
Ett vitesföreläggande förutsätter enligt 2 § andra stycket lagen (1985:206) om viten att adressaten har faktisk och rättslig möjlighet att följa föreläggandet. Föreläggandet bör mot bakgrund härav förtydligas så att det framgår att underhållsskyldigheten endast avser den del av rörledningen som är belägen inom CSs fastighet. Det finns inte skäl att ändra vitesbeloppets storlek. Tidpunkten då föreläggandet senast skall vara fullgjort skall bestämmas på sätt framgår av domslutet.
Domen får enligt 23 kap. 8 § miljöbalken inte överklagas.
I avgörandet har deltagit hovrättslagmannen Miller, miljörådet Ortiz och hovrättsrådet Irwin, referent, samt hovrättsassessorn Adams. Enhälligt.
Miljödomstolen gör ingen annan ändring av det överklagade beslutet än att den förelagda åtgärden skall vara utförd senast tre månader från dagen för denna dom. Länsstyrelsens beslut står därmed fast.
Efter klagomål från ägarna till fastigheterna Örsjö x:x och x:x om missförhållanden med förhöjda vattennivåer i dammen på angränsande fastigheten Örsjö x:x, vilka medfört olägenheter med översvämningar som följd, har Länsstyrelsen i Skåne län i beslut den 19 mars 2002 förelagt CS med stöd av 26 kap.9 och 14 §§ samt 11 kap. 17 §miljöbalken, vid vite om 20 000 kronor, att senast åtta veckor efter delfåendet av beslutet tillse följande:
Att utloppet från dammen på fastigheten Örsjö x:x genom rensning, lagning eller nyanläggning återställs i fungerande skick på ett sådant sätt att dammen inte svämmar över till skada för allmänna eller enskilda intressen. Åtgärden torde lämpligen ske på sätt föreslagits i av CS beställd utredning från Jordbruksverket.
Tate
CS har överklagat länsstyrelsens beslut och yrkat att miljödomstolen ogillar länsstyrelsens föreläggande och undanröjer beslutet. CS har även yrkat att hon dels inte skall behöva genomföra eventuella åtgärder beträffande dammen förrän en fullständig utredning har genomförts som även beaktar rörledningens sträckning utanför hennes fastighet i nordostlig riktning och dels att det klarläggs hur samfälligheten "S:26", d.v.s. den 4 alnar breda flodgropen, ersatts. Det sistnämnda yrkandet innebär enligt CS att det skall redogöras för var eventuell rörledning som ersatt igenlagd flodgrop har sin sträckning, den eventuella rörledningens material, dimension och på vilket djup den befinner sig.
Till stöd för överklagandet har CS anfört i huvudsak följande.
CS anser att vattenverksamhet i miljöbalkens mening inte förekommer på hennes fastighet och att föreläggandet därför saknar saklig grund. Länsstyrelsen har inte lyckats påvisa att det är hon som bär ansvaret för dammens översvämningar. Detta i all synnerhet som hon tidigare påpekat att det inte har bedrivits någon som helst verksamhet i dammen.
Innan åtgärder vidtas på hennes fastighet för att komma till rätta med att dammen svämmar över, måste det klarläggas hur transporten av vattenflödet, som kommer från dammen och som sägs ha förbindelse med Skivarpsån, sker och bör ske över de närmaste grannfastigheterna innan det når Skivarpsån. Vid Perez kontakter våren 2002 med lantmäterierna i Ystad och Malmö, Banverkets södra region i Malmö, Skurups kommun, Naturvårdsverket och Länsstyrelsen i Skåne län har hon förgäves försökt få ett klargörande i bl.a. ovanstående frågor.
MH har i egenskap av ägare till fastigheten Örsjö x:x anfört bl.a. följande.
Översvämningen började redan tre år efter det att hon flyttat in i fastigheten. Sedan 1999 har bakgården stått under vatten och hon har kontaktat både CS och Skurups kommun, men ingenting har hänt. Skurups kommun har besiktigat fastigheten Örsjö x:x för ca tre år sedan och konstaterade då att ägaren inte hade åtgärdat sitt utsläpp till Skivarpsån, trots att vattnet i dammen redan då hade stigit avsevärt. Den tidigare arrendatorn på fastigheten Örjsö x:x slutade rensa rören omkring 1990 då denne frånträdde arrendet. Hennes make har varit i kontakt med Banverket om deras ansvar för stoppet i ledningarna. Banverket har besiktigat sina ledningar och säger att från deras sida är det ordentligt och inget stopp från deras sida har uppstått. För ca 1 ½ år sedan ordnade CS att Jordbruksverket besökte fastigheterna och talade om vad hon skulle göra, men fortfarande har inget skett förutom att CS anlitade en grävmaskinist som grävde upp fastigheten och sedan lämnade den med stora vattenhål. Efter höstens och vårens kraftiga regn tillsammans med snösmältningen har dammen svämmat över och kommit in på hennes mark samt förstört infartsvägen till båda husen.
SH har i egenskap av ägare till fastigheten Örsjö x:x anfört bl.a. följande.
Det finns fyra fastigheter med byggnader i området söder om järnvägen: fastigheterna Örsjö x:x (familjen H) och Örsjö x:x gränsar till Perez fastighet mot öster och HF har utarrenderad åkermark på västra och södra sidan om S fastighet. Fram till 1995 hade EÅ, som då ägde en fastighet på norra sidan av järnvägen, också mark söder om järnvägen gränsande till Perez fastighet mot öster. SH köpte den marken av Banverket vid elektrifiering av banan Ystad-Malmö.
Dammen ligger på Perez fastighet och rörsystemet till största delen på andra fastigheter, bl.a. i det markområde som EÅ tidigare ägde. När rören lades ner i marken gjordes det en överenskommelse mellan fastighetsägarna att utloppet skulle rensas av dammägaren två gånger om året. Så gjordes fram till omkring år 1990.
SH köpte sin fastighet 1987. För att kunna bo permanent på fastigheten var det tvunget att lösa avloppsfrågan. Den dåvarande hälsovårdsnämnden inspekterade vilken typ av avlopp som var lämpligt att bygga. Det var i samband med detta som hon upplystes om att det fanns ett välfungerande rörsystem att ansluta sig till. Hälsovårdsnämnden kontrollerade uppgifterna 1987 och hon fick sin ansökan beviljad. Hon har kontrollerat utloppet, vilket leder till Skivarpsbron norr om järnvägen, senast den 2 juli 2002 och det ser ut att fungera alldeles utmärkt. Röröppningen är helt synlig och vattnet från hennes brunnar rinner vidare i ett öppet dike mot Skivarpsån. Vad hon kan förstå är det orimligt att något av avloppsvattnet skulle rinna uppför mot Perez damm och orsaka översvämning. Det går inte heller att skylla på järnvägen. Om något rör hade varit sönder, hade inte hennes avloppsvatten haft fri lejd från söder mot norr under rälsen.
Enligt SH finns det inga obesvarade frågor om grundorsaken till översvämningen. Jordbruksverket har grävt fram rören på flera ställen och man kan konstatera i utredningen att rören är vattenförande från hennes 3-kammarbrunn mot nordost. Däremot är det inget vattenflöde i rören närmast dammen. Det är mycket växtlighet i dammen och ruttna träd som fallit ned i vattnet. Så det är inte konstigt om slam och skräp blockerat avrinningen. Gallret har inte blivit rensat på tolv år.
Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Skurups kommun har anfört följande. Nämnden gör bedömningen att den troliga orsaken till att den aktuella dammen översvämmas är att utloppsrören närmast dammen fyllts med slam. Enligt den av CS beställda utredningen, utförd av Jordbruksverket, är det ett fungerande vattenflöde i utloppsledningen utanför Sundbergs fastighetsgräns och i förslag till åtgärder skriver man i utredningen att den sannolika orsaken till översvämningarna är att rören närmast dammen är fyllda med slam, vilket hindrar vattnet att rinna bort. Eftersom det är klarlagt att det är ett fungerande vattenflöde i utloppsledningen utanför Perez fastighetsgräns, är det inte troligt att den komplettering av utredningen som föreslås i överklagandet har någon betydelse för problemen med översvämningarna. Om verksamheten kan bedömas vara vattenverksamhet eller inte överlämnar nämnden till domstolen och tillsynsmyndigheten att ta ställning till.
Länsstyrelsen i Skåne län har anfört att överklagandet inte föranleder någon annan bedömning än vad som kommit till uttryck i det överklagade beslutet.
CS har genmält och anfört bl.a. följande.
CS vill än en gång framhålla att nederbörden under sommaren och hösten 2000 var mycket riklig bl.a. i Skåne och att markerna var sura. I Skåne förekom höga vattenstånd under vintern 2001. Under de 33 år som hon varit ägare till fastigheten har aldrig tidigare vattenståndet varit så högt i dammen som under vintern 2001.
CS framhåller att påståendet, att Skurups kommun har besiktigat fastigheten Örsjö x:x för ca tre år sedan och konstaterat att hon inte hade åtgärdat sitt utsläpp till Skivarpsån trots att vattnet i dammen redan då hade stigit avsevärt, är obekant för henne. De grävningar som företagits dels på fastigheten x:x och dels på hennes fastighet har utgjort förutsättningar för att söka utreda var den eventuella rörledning som ersatt Örsjö x:x (den fyra alnar breda flodgropen) har sin sträckning. Vid hennes kontakter med Banverket våren 2002 framkom att Banverket inte hade någon uppgift om var ledningen gick under järnvägsvallen. Hon har inte heller fått någon information från Banverket om någon besiktning.
CS känner inte till att det skulle föreligga någon gammal överenskommelse mellan fastighetsägarna från tiden för nedläggningen av rören innebärande att utloppet skall rensas av dammägaren två gånger om året. Hon anser också att det behöver klarläggas om SH haft rätt att ansluta sin trekammarbrunn till den rörledning som går från hennes damm, utan att hon blev tillfrågad. I samband med Jordbruksverkets utredning och då grävningsarbetena återupptogs den 21 augusti 2001 framkom att en trekammarbrunn vid Örsjö x:x var ansluten på ca två meters djup till den rörledning som den 15 augusti grävts fram på Perez fastighet. Denna uppgift var för henne en fullständig nyhet. Hon har inte blivit tillfrågad om detta. CS anser att SHs uppgifter om att dennas utlopp ser ut att fungera alldeles utmärkt står i motsatsförhållande till vad Jordbruksverkets utredning visar beträffande fastigheten Örsjö x:x.
CS delar inte de slutsatser som nämnden redovisat i sitt yttrande. Sedan slutet av januari 2001, då vattenståndet i dammen var högt, har hon varit i kontakt med nämndens tjänstemän för att få hjälp med att utreda om det överhuvudtaget fanns en rörledning från dammen i riktning mot Skivarpsån och i så fall var den skulle kunna vara belägen. Hon fick beskedet att mycket av arkivmaterialet före kommunsammanslagningen inte finns tillgängligt i kommunens arkiv.
Frågan om hur rörledningens funktion påverkas av den nästan vinkelräta böjen på rörledningen nära gränsen till Örsjö x:x måste utredas. Risken för att det skall kunna bli ett stopp beroende på rörledningens ogynnsamma utförande synes överhängande. CS anser, i motsats till nämnden, att det är angeläget att veta att även den del av rörledningen som skall leda vatten i östlig och vidare i nordöstlig riktning fungerar, även om rörledningen är belägen utanför hennes fastighetsgräns.
CS beklagar att länsstyrelsen inte fäster avseende vid de av henne påtalade oklarheterna i Jordbruksverkets utredning och orsakerna till det höga vattenståndet.
CS anser att samråd borde ha skett även med Banverket för att klarlägga rörledningens förlopp under järnvägen. Denna uppfattning grundar hon på vad som sägs på olika ställen i Jordbruksverkets utredning enligt följande: "Inga synliga brunnar finns, inte heller vid järnvägen, som ledningen måste korsa. --- Ledningen fortsätter sedan sannolikt mot det nordöstra hörnet av Örsjö x:x och vidare norrut under järnvägen. --- Det öppna norrgående diket i östra gränsen av Örsjö x:x, dit rörledningen rimligen måste gå, är också i stort behov av rensning. Inga rörutlopp är synliga."
SH och MH har härefter inkommit med ytterligare skrivelser i målet.
Av 11 kap. 2 § p. 1 miljöbalken framgår att med vattenverksamhet avses bl.a. uppförande, ändring, lagning och utrivning av dammar eller andra anläggningar i vattenområden, fyllning och pålning i vattenområden, bortledande av vatten från eller grävning, sprängning och rensning i vattenområden samt andra åtgärder i vattenområden om åtgärden syftar till att förändra vattnets djup eller läge. Vattenanläggning definieras i samma kapitels 3 § som en sådan anläggning som har kommit till genom en vattenverksamhet. Ett exempel på en vattenanläggning är dammar.
Enligt 11 kap. 17 § första stycket miljöbalken är den som äger en vattenanläggning skyldig att underhålla den så att det inte uppkommer skada för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenförhållandena. I förarbetena till paragrafen framgår bl.a. följande. Enligt paragrafens första stycke åligger det ägaren av en vattenanläggning att underhålla anläggningen. Detta gäller oavsett om tillstånd meddelats eller inte. Det förhållandet att det allmänna kan ha ett ansvar för kontroll av en vattenanläggning innebär inte att den enskilde befrias från sina skyldigheter. En vattenverksamhet kan medföra omfattande verkningar av olika slag. Många intressen kan vara beroende av att verksamheten sköts riktigt och att underhållet av en vattenanläggning inte försummas. Kraven på skötsel och underhåll varierar med hänsyn till vattenverksamhetens och anläggningens art och omfattning. Underhållsansvaret innebär en skyldighet inte bara att utföra löpande reparationer utan även att bygga om uttjänta anläggningar. Det sista gäller dock inte beträffande sådana delar som saknar betydelse för annan än ägaren. Underhållsskyldigheten kvarstår så länge anläggningen finns kvar (prop. 1997/98:45, Del 2, s. 139).
Enligt 26 kap. 9 § första och andra styckena miljöbalken får en tillsynsmyndighet meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att balken skall efterlevas. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas. Av 14 § samma kapitel framgår att beslut om föreläggande och förbud får förenas med vite.
Som länsstyrelsen anfört utgör den aktuella dammanläggningen vattenverksamhet enligt 11 kap. 2 § miljöbalken.
Länsstyrelsens föreläggande i beslut den 19 mars 2002 föranleddes av klagomål från MH och SH med avseende på förhöjda vattennivåer i dammen på den angränsande fastigheten Örsjö x:x och den inverkan som detta hade på deras fastigheter. Föreläggandet innebär att CS ålagts att åtgärda utloppet från dammen på det sätt som föreslagits av Jordbruksverket i utredning daterad den 30 augusti 2001 (dnr 27 4081/01). Utredningen har utförts på uppdrag av CS.
I utredningen anges att den sannolika orsaken till att vattennivån stigit i dammen är att utloppet slammat igen i brist på rensning av gallret framför rörintaget. Av utredningen framgår vidare följande: Lägsta punkten runt dammen är i den östra kanten intill gränsen mot fastigheten Örsjö x:x. Rören längre norrut på fastigheten tycks vara i gott skick. Åtgärderna kan därför koncentreras till området närmast dammen. Utredningen föreslår sedan ett antal åtgärder för att komma till rätta med problemet. Kostnaderna för föreslagna åtgärder beräknas i utredningen till ca 11 000 kronor.
Miljödomstolen anser, i likhet med länsstyrelsen, att det får anses visat genom Jordbruksverkets utredning att dammen, inklusive utloppet, under senare år inte har varit föremål för ett kontinuerligt underhåll och att denna försumlighet från fastighetsägarens sida sannolikt lett till en igenslamning av utloppet, varvid vattennivån har stigit i dammen med översvämning av omkringliggande mark som följd. Enligt miljödomstolens bedömning behöver förhållandena på platsen inte ytterligare klarläggas genom kompletterande utredningar. Miljödomstolen delar länsstyrelsens bedömning att det finns fog för att förelägga CS att åtgärda dammanläggningen i enlighet med länsstyrelsens överklagade beslut. Vad CS anfört i målet föranleder inte miljödomstolen att göra någon annan bedömning. Kostnaden för att vidta åtgärden är rimlig. Vitet bör kvarstå. Vitesbeloppets storlek får anses skäligt. Miljödomstolen finner således inte skäl till någon annan ändring i det överklagade vitesföreläggandet än att tidpunkten för när åtgärden skall vara utförd bör flyttas fram på sätt som framgår av domslutet.
Överklagande till Svea hovrätt, Miljööverdomstolen, senast den 18 mars 2003.
I avgörandet har deltagit rådmannen Williamson, ordförande, och miljörådet Fuller. Föredragande har varit Evans.