Vid beräkning av inkomstförlust enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) har hänsyn tagits till att den skadelidande, om hon inte hade skadats, såsom anställd vid EU-kommissionen hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än den hon får som skadad.
J.F. väckte vid Stockholms tingsrätt talan mot Trygg-Hansa Försäkringsaktiebolag och yrkade att tingsrätten skulle förplikta bolaget att till henne betala ersättning för inkomstförlust under åren 1999-2005 med 2 804 284 kr jämte ränta.
Trygg-Hansa medgav att till J.F. betala 498 142 kr jämte ränta.
Parterna anförde följande grunder för sin talan.
J.F.
Hon har rätt till ersättning för inkomstförlust från Trygg-Hansa då hon efter en trafikolycka den 27 mars 1996 har en nedsatt förvärvsförmåga. Ersättningen skall beräknas på ett sådant sätt att hon försätts i samma situation som om skadan inte inträffat. Vid tiden för olyckan arbetade hon vid dåvarande EFTA i Bryssel. En kort tid därefter övergick hon till en tjänst vid EU-kommissionen som hon på grund av sviterna efter olyckan tvingades avsluta i april 1999. Hon har därefter bedömts vara helt arbetsoförmögen. Ersättningen till henne bör beräknas så att hon erhåller samma nettoinkomst som hon skulle ha erhållit i oskadat skick. Detta innebär bl.a. att hon skall ersättas för den skattedifferens som föreligger mellan svensk skattetabell och den skattesats som gäller för EU-institutionernas anställda och den karriärutveckling hon skulle ha haft inom EU-kommissionen.
Trygg-Hansa godtar numera att J.F. olyckan förutan skulle ha fortsatt att arbeta inom EU. Trygg-Hansa medger därför att betala differensen mellan den faktiska bruttoinkomsten för åren 1999-2005, 1 901 712 kr, och bruttoinkomsten om hon fortsatt att arbeta för EU-kommissionen, 2 399 854 kr eller 498 142 kr med avdrag för preliminärskatt enligt svensk skattetabell. Trygg-Hansa anser att J.F. därefter har erhållit full ersättning för den period som talan avser. Trygg-Hansa är skyldigt att innehålla skatt enligt svensk skattetabell på denna inkomst. Trygg-Hansa kan inte vitsorda att J.F:s karriärutveckling inom EU-kommissionen skulle bli den som hon påstår.
Parterna hemställde gemensamt att tingsrätten till HD skulle hänskjuta en fråga av den lydelse som framgår av tingsrättens beslut.
Tingsrätten (rådmannen Torres) anförde i beslut den 11 februari 2008:
Enligt 56 kap. 13 § RB får en tingsrätt med parternas samtycke hänskjuta en viss fråga i målet till prövning av HD, när förlikning om saken är tillåten.
En fråga som hänskjutits enligt 56 kap. 13 § RB får inte komma under HD:s prövning utan att domstolen meddelat tillstånd till detta. Sådant tillstånd får ges endast i den mån det gäller en sådan prejudikatfråga som avses i 54 kap. 11 § första stycket RB.
Enligt tingsrättens mening är en prövning av frågan i målet av vikt för ledning av rättstillämpningen. Förutsättningar föreligger således att hänskjuta följande fråga till HD.
Skall, vid beräkning av inkomstförlust enligt skadeståndslagen (1972:207), hänsyn tas till att den skadelidande som anställd vid EU- kommissionen skadan förutan hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än hon får som skadad?
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Gentry, föreslog i betänkande följande beslut:
J.F. skadades våren 1996 vid en trafikolycka i Belgien. Vid tiden för olyckan arbetade J.F. vid dåvarande EFTA i Bryssel. Hon övergick en kort tid efter olyckan till en tjänst vid EU-kommissionen i Bryssel och var anställd där fram till april 1999, då hon till följd av olyckan helt tvingades att sluta arbeta.
I målet vid tingsrätten yrkar J.F. att Trygg-Hansa Försäkringsaktiebolag skall förpliktas att till henne betala ersättning för inkomstförlust under åren 1999-2005 med 2 804 284 kr jämte ränta. Parterna är ense om att J.F. olyckan förutan skulle ha fortsatt att arbeta vid EU:s institutioner. Trygg- Hansa medger att betala differensen mellan den faktiska bruttoinkomsten för åren 1999-2005 och den bruttoinkomst hon skulle ha fått om hon hade fortsatt att arbeta för EU-kommissionen, med avdrag för preliminär skatt beräknad enligt svensk skattetabell. J.F. däremot gör gällande att ersättningen skall beräknas på så sätt att hon får samma nettoinkomst som hon skulle ha fått om hon inte hade skadats. Hon skall därför också ersättas för den skattedifferens som föreligger mellan svensk skattetabell och den skattesats som gäller för anställda inom EU:s institutioner.
Genom den hänskjutna frågan vill tingsrätten få svar på om, vid bestämmandet av trafikskadeersättning avseende inkomstförlust, den effekt skall beaktas som uppkommer till följd av att trafikskadeersättningen beskattas enligt de vanliga beskattningsreglerna för kommunal och statlig inkomstskatt och inte enligt de regler som gäller för anställda vid EU-kommissionen.
I fråga om trafikskadeersättning skall enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) bl.a. 5 kap.skadeståndslagen (1972:207) äga motsvarande tillämpning. Den principiella utgångspunkten för skadeståndsreglerna vid beräkning av ersättning för inkomstförlust är att den skadelidande skall försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat (prop. 1975:12 s. 99 och 103). En utredning måste därför ske av skadans ekonomiska verkningar i det enskilda fallet. När det gäller ersättningen för den skadelidandes inkomst skall således enligt 5 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen denna motsvara skillnaden mellan den inkomst som den skadelidande skulle ha kunnat uppbära, om han inte hade skadats, och den inkomst som han trots skadan har eller borde ha uppnått eller som han kan beräknas komma att uppnå genom sådant arbete som motsvarar hans krafter och färdigheter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till tidigare utbildning och verksamhet, omskolning eller annan liknande åtgärd samt ålder, bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter. I bestämmelsens tredje stycke likställs med inkomst värdet av hushållsarbete i hemmet.
Det i lagtexten använda uttrycket inkomstförlust har såväl i rättspraxis som i doktrinen uppfattats så att därmed avses inkomsten före skatt (se NJA 1995 s. 13 med där gjorda hänvisningar och Spencer m.fl., Skadeståndslagen, 3 uppl. 2008, s. 183 f.). Bortfall av sådan bruttoinkomst ersätts i form av skadestånd. När skadan medför att den skadelidande får rätt till även andra förmåner än skadestånd skall enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen värdet av vissa sådana förmåner avräknas från skadeståndet (samordning). I rättspraxis har hänsyn tagits till att en samordningsförmån varit skattefri (NJA 1993 s. 192).
HD har i det tidigare nämnda rättsfallet NJA 1995 s. 13 ansett att en sjökapten var berättigad till ersättning för inkomstförlust med sådant belopp att han efter skatteavdrag fick samma nettoinkomst som om han hade erlagt sjömansskatt. HD:s majoritet fann att inkomstförlust visserligen skall beräknas utan hänsyn till inkomstbeskattning men att starka skäl talade för att i ett fall av denna särskilda beskaffenhet beakta den ökade skattebördan och med inkomstförlust jämställa den genom skatteuttaget uppkomna minskningen av den skadelidandes inkomst.
Rättsfallet från 1995 avsåg beskattning av sjömän enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt och sjömansskattekungörelsen (1958:301) som innebar att sjömännen på svenska handelsfartyg beskattades efter ett särskilt regelsystem för sina sjöinkomster. Som skäl för att införa en särskild sjömansskatt åberopades bl.a. sjömännens praktiska svårigheter att avge deklaration under tjänstgöring ombord och att i övrigt ta till vara sina rättigheter när de arbetade. Vidare åberopades att sjömän inte på samma sätt som landsanställda kunde utnyttja samhällets service och tillgodogöra sig sociala förmåner. Sjömansskatten var generellt lägre än motsvarande inkomstskatt på förvärvsinkomster i land (se prop. 2007/08:3 s. 11 f.). Sedan år 1998 gäller i stället för reglerna om sjömansskatt att sjöinkomst beskattas enligt de vanliga reglerna för beskattning av inkomst av tjänst i inkomstskattelagen (1999:1229). För att minska konsekvenserna till följd av de ändrade beskattningsreglerna infördes regler som innebar att den som arbetar i redarens tjänst på ett svenskt handelsfartyg har rätt till ett så kallat sjöinkomstavdrag mot sina inkomster och en skattereduktion för sjöinkomst vid beräkning av skatten på inkomsten (64 kap.inkomstskattelagen). Ytterligare ändringar genomfördes i december 2007 då reglerna om beskattning av sjöinkomst utvidgades till att omfatta arbete i redarens tjänst på ett fartyg som är registrerat i en stat som hör hemma inom Europeiska samarbetsområdet (prop. 2007/08:3).
Frågan är om HD:s uttalanden i 1995 års rättsfall avseende den dåvarande sjömansskatten leder till slutsatsen att skillnaderna i fråga om beskattningen av J.F:s inkomst från EU-kommissionen före och efter skadan för hennes del bör påverka skadeståndets storlek. I 1995 års fall konstaterade majoriteten att sjökaptenen före och efter olyckshändelsen var skattskyldig endast i Sverige. På grund av skadan hade han emellertid ofrivilligt berövats inte bara sin förvärvsförmåga utan även sin skattemässigt gynnande ställning. För att uppnå syftet att den skadelidande skall försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat, fanns det inte annan möjlighet än att vid skadeståndets bestämmande ta hänsyn till att sjökaptenen kvarstod i samma nationella skattesystem men, som en följd av skadan, blir föremål för en helt annan beskattning. Starka skäl talade därför, enligt majoriteten, för att beakta den ökade skattebördan och med inkomstförlust jämställa den genom skatteuttaget uppkomna minskningen av sjökaptenens inkomst.
En anställd vid en EU-institution är befriad från nationell inkomstskatt på lönen. De löner som EU-institutionerna betalar ut omfattas i stället av en gemenskapsskatt som går direkt tillbaka till EU:s budget. Grundvillkoren för anställning vid någon av EU:s institutioner finns fastställda i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier till fördraget den 8 april 1965 om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna (protokollet, se SFS 1994:1501). Protokollet gäller i enlighet med 2 och 4 §§ lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning till Europeiska unionen, som lag här i landet. I artikel 13 i protokollet finns bestämmelserna om tjänstemännens skyldighet att betala gemenskapsskatt och att de skall vara befriade från nationella skatter. Av artikel 14 i protokollet framgår var tjänstemännen skatterättsligt skall anses vara bosatta. Flertalet av de svenskar som arbetar vid någon av EU:s institutioner har kvar sitt skatterättsliga hemvist i Sverige och är obegränsat skatteskyldiga i Sverige för andra inkomster än just inkomsten från EU-institutionen (jfr 3 kap.3 och 6 §§inkomstskattelagen).
J.F. har såväl före som efter skadan varit obegränsat skattskyldig i Sverige. Protokollet som anger grundvillkoren för anställning vid EU:s institutioner gäller som lag i Sverige och får i relevanta delar anses vara en del av den svenska beskattningsrätten.
Inkomstförlust i den mening som avses i 5 kap. 1 § skadeståndslagen skall beräknas utan hänsynstagande till inkomstbeskattning. Beträffande skadestånd för inkomstförlust är utgångspunkten att den skadelidande genom skadeståndet skall försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte alls hade inträffat (prop. 1975:12 s. 103). Parterna är ense om att J.F. skulle ha fortsatt att arbeta vid EU-kommissionen om inte olyckan skett. I målet är vidare ostridigt att J.F. på grund av skadan inte bara har berövats sin förvärvsförmåga utan även sin skattemässigt betydligt mer fördelaktiga ställning som anställd vid EU-kommissionen. För att undvika att J.F. försätts i en sämre situation är före skadefallet bör hon därför kompenseras för den ändrade skattesituationen i enlighet med de riktlinjer som anvisats i NJA 1995 s. 13.
Den hänskjutna frågan skall besvaras i enlighet med det anförda.
HD förklarar att vid beräkning av inkomstförlust enligt skadeståndslagen (1972:207) skall hänsyn tas till att J.F., som anställd vid EU- kommissionen, skadan förutan hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än hon får som skadad.
HD (justitieråden Pineda, Mitchell, Hernandez, Taylor och Conway, referent) meddelade den 22 december 2008 följande beslut:
J.F., född 1972, skadades våren 1996 vid en trafikolycka i Belgien. Vid tiden för olyckan arbetade J.F. vid dåvarande EFTA i Bryssel. Hon övergick en kort tid efter olyckan till en tjänst vid EU-kommissionen i Bryssel och var anställd där fram till april 1999, då hon till följd av olyckan helt tvingades att sluta arbeta. Hon har sedan dess bedömts vara helt arbetsoförmögen och har återflyttat till Sverige.
I målet vid tingsrätten yrkar J.F. att Trygg-Hansa Försäkringsaktiebolag skall förpliktas att till henne betala ersättning för inkomstförlust under åren 1999-2005 med 2 804 284 kr jämte ränta. Försäkringsbolaget medger att betala differensen mellan den faktiska bruttoinkomsten för åren 1999-2005 och den bruttoinkomst hon skulle ha fått om hon hade fortsatt att arbeta för EU-kommissionen, efter avdrag för preliminär skatt beräknad enligt svensk skattetabell, med 498 142 kr jämte ränta. J.F. gör gällande att ersättningen skall beräknas på så sätt att hon får samma nettoinkomst som hon skulle ha fått om hon inte hade skadats. Hon skall därför också ersättas för den skattedifferens som föreligger mellan svensk skattetabell och den skattesats som hon som anställd vid en EU-institution betalade, 6,5 procent.
Försäkringsbolaget har godtagit att J.F. under den i målet aktuella perioden skulle ha fortsatt att arbeta vid EU:s institutioner, om hon inte hade skadats.
Tingsrätten har till HD hänskjutit följande fråga. Skall, vid beräkning av inkomstförlust enligt skadeståndslagen (1972:207), hänsyn tas till att den skadelidande som anställd vid EU-kommissionen skadan förutan hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än hon får som skadad?
I fråga om trafikskadeersättning skall enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) bl.a. 5 kap.skadeståndslagen tillämpas. Enligt 5 kap. 1 § första stycket skadeståndslagen omfattar skadestånd till den som har tillfogats personskada ersättning för bl.a. inkomstförlust. Enligt paragrafens andra stycke skall sådan ersättning motsvara skillnaden mellan den inkomst som den skadelidande skulle ha kunnat uppbära, om han inte hade skadats, och den inkomst som han trots skadan har eller borde ha uppnått eller som han kan beräknas komma att uppnå genom sådant arbete som motsvarar hans krafter och färdigheter m.m.
Grundvillkoren för anställning vid någon av EU:s institutioner finns fastställda i ett protokoll om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier till fördraget den 8 april 1965 om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna (SFS 1994:1501; inbunden version s. 3567 ff. och s. 3588 ff.). Enligt 2 och 4 §§ lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning till Europeiska unionen gäller protokollet här i landet med den verkan som följer av det aktuella instrumentet. I protokollets artikel 13 finns bestämmelser om att gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda är skyldiga att betala skatt till gemenskaperna på de löner och arvoden de får av gemenskaperna och att de skall vara befriade från nationella skatter på dessa löner och arvoden. Enligt artikel 14 skall gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda, som enbart på grund av sin tjänsteutövning i gemenskaperna bosätter sig i en annan medlemsstat, i båda länderna behandlas som om de fortfarande var bosatta på sin tidigare bostadsort i fråga om bl.a. inkomst- och förmögenhetsskatt.
En svensk som arbetar vid någon av EU:s institutioner har således kvar sitt skatterättsliga hemvist i Sverige och är obegränsat skatteskyldig i Sverige för andra inkomster än just inkomsten från EU-institutionen (jfr 3 kap.3 och 6 §§inkomstskattelagen, 1999:1229).
Enligt förarbetena till skadeståndslagen är den principiella utgångspunkten för beräkning av ersättning för inkomstförlust att den skadelidande skall försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. Vidare anges att det vid skadeståndets bestämmande bör användas principer som inte leder till vare sig över- eller underkompensation. I fråga om ersättning för inkomstförlust i förfluten tid framhålls att som huvudregel bör gälla att ersättningen fastställs på grundval av den faktiska förlust som visat sig vid skadeståndets bestämmande. (Prop. 1975:12 s. 99 f. och 103 f.)
I förarbetena till skadeståndslagen behandlades frågan om skattehänsyn skulle tas eller inte i anslutning till bestämmelserna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen om avräkning (samordning) av andra förmåner som skall ske när den skadelidande har rätt även till andra förmåner än skadestånd. Det uttalades därvid att hänsyn skall tas till om en sådan samordningsförmån är skattefri (a. prop. s. 128). Detta har också bekräftats i rättsfallet NJA 1993 s. 192 där vid bestämmande av skadestånd för inkomstförlust en skattefri ersättning från en avtalsgruppsjukförsäkring avräknades med det belopp som förmånen skulle ha uppgått till om den varit skattepliktig. Frågan om med uttrycket inkomst i 5 kap. 1 § skadeståndslagen avsågs inkomst före eller efter skatt behandlades däremot inte uttryckligen i förarbetena.
Det råder ingen tvekan om att principen är att man vid beräkning av inkomstförlust bör utgå från bruttoinkomsten, dvs. inkomsten utan skatteavdrag (jfr NJA 1995 s. 13). Eftersom en ersättning som är avsedd att täcka inkomstförlust är skattepliktig enligt vanliga svenska regler (8 kap. 15 § och 11 kap. 37 §inkomstskattelagen), skulle en annan ordning i de allra flesta fall onödigtvis komplicera skadeståndsberäkningen. Principen bör normalt gälla även när den skadelidande före skadetillfället arbetade utomlands med lägre skatt än i Sverige, eftersom det i allmänhet är möjligt för honom eller henne att även efter skadefallet behålla anknytningen till det utländska skattesystemet.
Undantag från den angivna principen måste dock kunna göras i sådana fall då man på grund av speciella förhållanden annars påtagligt skulle åsidosätta den förut nämnda principiella utgångspunkten för skadeståndsregleringen att den skadelidande skall försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. I praxis har sålunda beaktats att en skadelidande som var underkastad den tidigare gällande sjömansskatten drabbades av ökad skattebörda när han, som en följd av skadan, blev föremål för en helt annan beskattning (se det nyssnämnda rättsfallet NJA 1995 s. 13).
J.F:s anställningsvillkor vid EU-kommissionen, och den för henne fördelaktiga skattesatsen, är en del av den svenska rättsordningen och den svenska skattelagstiftningen (jfr ovan omnämnda 1965 års protokoll och 3 kap. 6 § inkomstskattelagen). Hon tvingades på grund av skadan att avstå från sin anställning och den skattemässiga förmånen. Härtill kommer att den ekonomiska konsekvensen för J.F. av att inte få tillgodoräkna sig skattedifferensen inte är marginell utan högst betydande.
Mot den nu redovisade bakgrunden bör J.F. kompenseras för den ändrade skattesituationen; vid beräkning av hennes inkomstförlust skall således hänsyn tas till att hon, som anställd vid EU-kommissionen, skadan förutan hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än hon får som skadad. Den hänskjutna frågan skall besvaras i enlighet härmed.
HD förklarar att det vid beräkning av J.F:s inkomstförlust enligt skadeståndslagen (1972:207) skall tas hänsyn till att hon som anställd vid EU- kommissionen skadan förutan hade haft en skattemässigt mer fördelaktig ställning än hon får som skadad.
HD:s beslut meddelat: den 22 december 2008.
Mål nr: Ö 680-08.
Lagrum: 5 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207), 9 § trafikskadelagen (1975:1410) och 3 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229).
Rättsfall: NJA 1993 s. 192 och NJA 1995 s. 13.