Sedan en part anslutningsvis överklagat såväl tingsrättens dom i huvudsaken som tingsrättens beslut om rättegångskostnader, har hovrätten avvisat anslutningsöverklagandet i den del det avsåg tingsrättens beslut om rättegångskostnader.
Stockholms tingsrätt meddelade den 18 januari 2001 dom i mål mellan Gill och Fox, varvid Green talan såväl i huvudsaken som i fråga om ersättning för rättegångskostnader bifölls endast till en viss del.
Sedan bolaget överklagat tingsrättens dom och bl.a. yrkat helt ogillande av Green talan anslutningsöverklagade Gill såväl tingsrättens dom som tingsrättens beslut om rättegångskostnad.
Svea hovrätt (2001-11-12, hovrättspresidenten Koch, hovrättslagmannen Jefferson samt hovrättsråden Melton, referent, och Buckley) avvisade Green anslutningsöverklagande i den del det avsåg tingsrättens beslut om rättegångskostnader. Som skäl anfördes följande.
Enligt 49 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken, i dess lydelse före den 1 oktober 1994, skulle talan mot ett beslut om ersättning för rättegångskostnader som meddelades i samband med dom föras i samma ordning som talan mot domen. Av 49 kap. 5 § 4 p. rättegångsbalken följer numera endast att ett kostnadsbeslut får överklagas särskilt. Eftersom ett sådant beslut inte längre skall överklagas i samma ordning som domen kan ett överklagande i själva saken inte längre mötas av ett anslutningsöverklagande av ett i domen intaget kostnadsbeslut. Detta gäller oavsett om anslutningsöverklagandet jämväl avser själva saken (se Sanders, Rättegång VI, 3:e uppl. s. 77 f). Det saknas således stöd i lag för att föra en sådan talan. På grund härav föreligger inte någon rätt för Gill att anslutningsvis överklaga tingsrättens kostnadsbeslut.