Travhäst fick upp låset till sin boxdörr. I förening med en serie härefter följande omständigheter ledde detta till att hästen skadades. Tränaren, som hade hästen i sin vård, ansågs ha orsakat skadan av vårdslöshet genom att inte se till att låset var säkert och därmed framkalla fara för att skadan skulle inträffa.
G.A. yrkade efter stämning å O.K. vid Mölndals TR att TR:n skulle förplikta O.K. att till G.A. utge skadestånd med 351 587 kr jämte ränta.
O.K. bestred käromålet.
TR:n upptog till avgörande genom mellandom frågan huruvida O.K. var skadeståndsskyldig för den skada som åsamkats G.A. i anledning av en händelse d 15 maj 1984 med hästen Walls.
G.A. anförde som grund för och till utveckling av sin talan följande. Han är sedan 1983 ägare av travhästen Savage Broline e May, född 1980. G.A. hade lämnat hästen i träning hos O.K. som då var verksam som travtränare vid Åbyfältet i Mölndal. Denne träffade avtal med G.A. om vård, uppstallning och träning. För detta betalade G.A. ersättning. O.K. förhyrde av AB Åbyfältet (bolaget) ett antal boxplatser i ett av bolagets stallar, som finns uppförda på Åbyfältet. I samband med att överenskommelse träffades 1984 mellan bolaget och O.K. angående förhyrning åtog sig bolaget att iordningställa stallet och i samband därmed begärde O.K. att få ett öppningsbart "fönster" i boxdörrarna. Vissa tränare anser att hästar blir lugnare och mår bättre av att kunna stå i en box där de kan sticka ut huvudet genom en öppning i box-dörren. Det var O.K. bekant att en annan på Åbyfältet verksam tränare – T.N. - i sitt stall hade boxdörrar med "fönster". Vem som hade utfört arbetet och hur detsamma tillgått visste han inte. O.K. framförde sina önskemål till den vid Åbyfältet verksamme anläggningschefen, C.R. som var den person som avgjorde vilka arbeten som skulle få förekomma. Efter gemensamt besök i T.N:s stall fick O.K. tillstånd att sätta dit "fönster". Bolaget beställde arbetena från en utomstående näringsidkare och betalade dessa. G.A. hade inte något att göra med O.K:s önskemål eller arbetets utförande. Själva "fönstret" gjordes i ordning på en verkstad och fördes sedan till O.K:s stall. Arbetet utfördes sedan på så sätt att gallret i befintliga boxdörrar sågades ut, varefter "fönstret" monterades. Walls ställdes i en box med "fönster". Hästen var i och för sig lugn. Något anmärkningsvärt inträffade inte under ca två månaders tid efter det att angivna arbete utförts. S-Å.K. var då anställd som stallman hos brodern O.K. S-Å.K. stod vid 15-tiden d 15 maj 1984 och talade i en telefon som är monterad på stallväggen ca 10 meter från Jones box. Mellan S-Å.K. och boxen stod en häst uppställd på stallgången och sköttes av en annan stallman vid namn P.M. S-Å.K. såg plötsligt hur boxdörren öppnades, varefter Walls slog upp med huvudet så att dörren lyftes av gångjärnen. Hästen blev uppskärrad och drog sig in i boxen med boxdörren om halsen. P.M. släppte in sin häst i en box. S-Å.K. begav sig fram till Walls för att försöka lugna hästen. Hästen slängde sig då runt i boxen minst fem varv, varefter den sprang ut ur boxen, alltjämt med dörren om halsen. Hästen sprang därefter längs stallgången, där den passerade en annan uppställd häst och slog omkull en dyngkärra. S-Å.K. ropade att man skulle stänga dörrarna till stallet. Hästen sprang dock ut ur stallet. Efter en stund stannade hästen upp och kunde befrias från boxdörren. Walls skadades svårt vid tillfället och fick tas ur träning i ca sju månaders tid. - På boxdörren alldeles intill nederdelen av "fönstret" finns en låsanordning anbringad. Låsanordningen består av en låskolv som är fjäderbelastad och som går in ca 1,5 cm i ett hål som finns på en plåtbricka fäst i dörrkarmen. Före olyckan kunde boxdörren lyftas av gångjärnen om dörrlåset inte var i stängt läge. Efter olyckan lät bolaget utföra svetsning på gångjärnens ovandel, vilket medförde att boxdörren inte kunde lyftas av. I samband med upptagandet av "fönster" i boxdörren lät man överliggaren på dörren vara kvar vilket medförde att hästen, när han slängde upp sitt huvud, kunde lyfta av dörren. Olyckan hade inte kunnat inträffa om dörren varit i stängt läge och den skulle inte ha kunnat inträffa ens med dörren i öppet läge om det varit omöjligt att lyfta av dörren. Vidare skulle olyckan inte ha kunnat inträffa om dörren varit i ursprungligt skick. G.A. har lämnat hästen i träning hos O.K. i dennes egenskap av näringsidkare. Det har ålegat O.K. att väl vårda och omhänderta hästen. G.A. gör gällande att O.K. åsidosatt sina skyldigheter i dessa avseenden och att han därmed gjort sig skyldig till kontraktsbrott. O.K. är på denna grund skadeståndsskyldig för den skada G.A. lidit. O.K. borde ha insett att hästen hade kraft nog för att lyfta av dörren från gångjärnen. När han beställde "fönster" borde han därvid ha tillsett att överliggaren togs bort eller sett till att svetsning på gångjärnens ovandel utfördes. Olyckan skulle då inte ha kunnat inträffa. Oavsett på vilket sätt hästen fått boxdörren runt halsen, har O.K. inte förmått visa att skadan inte orsakats av försummelse från hans sida. I vart fall påstås det att försummelse ligger honom till last.
O.K. har anfört följande. Han har arbetat med travhästar i 27 år. Han har varit travtränare sedan 1980. I samband med att han flyttade in i nu aktuellt stall rustade bolaget upp stallet. Han ville dock även ha boxdörrar med "fönster" i sitt stall. Han gick till C.R. som var anläggningschef vid Åbyfältet, för att få tillåtelse att företa denna ändring. Det var nämligen så att inga ändringar fick göras utan Mullen godkännande. C.R. var positiv till ändringen och de två gick till T.N:s stall och tittade på en liknande konstruktion. Jones sade att han skulle ta hand om det hela och kontaktade en svetsfirma som skulle utföra arbetet. Det var bolaget som skulle stå för konstruktionen och kostnaderna för "fönsterna". O.K. hade inget med detta att göra. Han gjorde ingen närmare besiktning av de nya boxdörrarna med "fönster" när arbetet var klart. Han tyckte dock att det såg bra ut och han hade inga önskemål om ändringar. Det var samma sorts låsanordningar på alla boxdörrarna i hans stall. Han känner inte till om det finns låsanordningar med "överfallsskydd", så att hästarna inte kan komma åt låskolvarna. Före olyckan hade O.K. aldrig hört talas om att en häst kunde öppna låset själv. Han hade ingen tanke på att en olycka av ifrågavarande slag skulle kunna inträffa och han hade aldrig hört talas om något liknande. Hans enda reflektion angående överliggaren på boxdörren var att hästarna kunde skada sig i huvudet. Motpartens framställning om händelserna d 15 maj 1984 vitsordas. Olyckan har inte varit förutsebar för O.K. Någon oaktsamhet skall därför inte anses ligga honom till last. Bolaget har beställt och bekostat ändringsarbetet med stalldörren. Det har därför också haft att ansvara för att den nya konstruktionen var så utformad, att skada av det inträffade slaget inte kunde uppkomma. Det görs gällande att stalldörren varit stängd intill dess hästen själv har öppnat dörren. Någon försummelse från O.K:s eller hans stallpersonals sida har således inte heller förelegat i fråga om att hålla boxdörren stängd. O.K. har visserligen haft vården om hästen. Detta förhållande innebär emellertid inte att han har presumtionsansvar i fråga om försumlighet förelegat. Hästars irrationella beteenden medför att endast visad försumlighet kan utgöra grund för skadeståndsansvar. Med hänsyn till det sagda hävdar O.K. att inte heller någon försummelse kan läggas honom till last.
Vid TR:n hördes på G.A:s begäran O.K. under sanningsförsäkran. På båda parternas begäran hölls vittnesförhör med travtränaren S-Å.K. stallmännen P.M. och C.A. travtränaren Mcdowell och f anläggningschefen C.Rl.
TR:n höll syn på platsen.
TR:n (rådmännen Morton och Österberg samt tingsfiskalen Sanchez) meddelade dom d 27 april 1992. Efter redovisning av vad hörda personer uppgivit anförde TR:n under rubriken Domskäl följande.
G.A. har till stöd för sin talan i första hand åberopat att O.K. är skadeståndsskyldig eftersom denne inte visat att skadan inte orsakats av försummelse från hans sida och i andra hand att det är utrett att skadeståndsgrundande försummelse ligger O.K. till last.
Den i första hand åberopade grunden avser s k presumtionsansvar. Enligt allmänna kontraktsrättsliga regler innebär detta att den som enligt avtal mottagit egendom för förvaring eller vård blir ansvarig för skada på egendom såvida han inte förmår visa att skadan inträffat utan hans vållande. HD har i ett fall (NJA 1983 s 617) uttalat att sådant ansvar inte skall gälla när en travhäst förolyckats vid träning. HD lämnade dock uttryckligen frågan öppen om vilken bevisregel som skall gälla när skada uppkommer på en häst utan samband med träning eller tävling. I ett annat fall (NJA 1966 s 18) som rörde ansvar för skada i avtal om betesgång är majoritetens ståndpunkt svår att tolka i fråga om bevisbördan. Minoriteten ansåg att markägaren hade presumtionsansvar och att denna inte lyckats exculpera sig. I litteraturen har olika åsikter framförts om hur bevisfrågor skall lösas när det gäller djur och annan egendom som mottagits i syfte att utsättas för olika påfrestningar (se t ex Johnson, Särskilda avtalstyper I, 2 uppl s 89 med hänvisningar och Mcintyre, Speciell avtalsrätt II, Kontraktsrätt, s 96-98 och 320).
I förevarande mål är ostridigt att parterna träffat avtal om att O.K skulle motta Walls i sitt stall för träning, tävling och uppstallning. Ifrågavarande händelse inträffade utan samband med träning eller tävling när Walls stod uppstallad. Under sådana förhållanden finner TR:n inte anledning att göra undantag från huvudregeln om förvarares presumtionsansvar.
När det gäller de närmare omständigheterna vid det aktuella tillfället är ostridigt att Walls lyft av boxdörren genom att slå upp med huvudet varefter dörren fastnat runt Jones hals. Hästen har härefter sprungit ut ur stallet med boxdörren runt halsen varvid hästen skadats.
Enligt TR:ns uppfattning kan dörren inte ha lyfts av gångjärnen utan att den dessförinnan öppnats. I denna del har i målet framkommit att Walls tränats på förmiddagen den aktuella dagen varefter han ställts in i boxen. Hästen har härefter inte tagits ut från boxen. P.M. har vid huvudförhandlingen bestämt uppgett att Jones boxdörr varit stängd och att den inte öppnats för utfodring innan händelsen inträffade. P.M:s uppgifter i sistnämnda avseende kan ifrågasättas med hänsyn till att dessa direkt motsäger vad han tidigare uppgett. Några säkra slutsatser huruvida dörren av personalen kan ha lämnats öppen eller ej kan inte dras med utgångspunkt från vad som framkommit.
Initiativet till att sätta in "fönster" i boxdörrarna togs av O.K. Enligt vad han själv uppgett gick det till så att boxdörrarna i T.N:s stall stod som förebild. Svetsfirman utformade sedan "fönstret" på egen hand varvid överliggaren fick sitta kvar. Att bolaget enligt vad som framkommit bekostat arbetet påverkar inte O.K:s ansvar för att utformningen var utförd på ett säkert sätt. Genom den utformning boxdörren fick sedan "fönstret" satts dit har den enligt TR:ns mening inneburit en risk för att skada skulle uppkomma.
Flera av vittnena har hänvisat till att Walls kan ha öppnat boxdörren. Av utredningen i målet är klarlagt att låsanordningen på boxdörren utgörs av en låskolv som går in i ett hål när dörren stängs. På Jones boxdörr var den inte skyddad. Låskolven var placerad inom räckhåll för hästen om "fönstret" var öppet. Det var således möjligt för hästen att med munnen dra ut låskolven. Genom S-Å.K:s, P.M:s, C.A:s och O.G:s berättelser har också framkommit att andra hästar lyckats få upp boxdörrar. Vidare fanns redan vid tidpunkten för händelsen låskolvar med skydd vilka omöjliggör för hästen att dra ut låskolven. Med hänsyn till det anförda, särskilt beträffande låsanordningens utformning, måste en person med O.K:s erfarenhet enligt TR:ns mening ha kunnat förutse möjligheten för en häst att få upp låset.
O.K. har vidare uppgett att han hade funderingar beträffande överliggaren i boxdörren. Överliggaren kunde enligt vad han uppgett orsaka skador på hästarna ifall dessa slog upp med huvudet. S-Å.K. har berättat att han ville att överliggaren skulle tas bort med hänsyn till skaderisken. Uppenbarligen har konstruktionen av boxdörren diskuterats och givit anledning till betänkligheter.
Om O.K. närmare övervägt riskerna med boxdörrens konstruktion beträffande låsanordning och "fönster" skulle det händelseförlopp som sedermera utspelades inte framstått som så uteslutet att han kunde underlåta att vidta åtgärder för att eliminera riskerna.
Enligt vad som framkommit skulle olyckan inte inträffat om boxdörren varit försedd med lås som hästen inte själv kunnat öppna. Inte heller hade olyckan inträffat om boxdörren konstruerats så att det inte gått att lyfta av den från gångjärnen. Efter olyckan har sådana åtgärder vidtagits som förhindrar en liknande olycka genom att gångjärnen spärrats.
Vid en samlad bedömning av angivna förhållanden finner TR:n att O.K. inte visat att hästen varit uppstallad på betryggande sätt. Han är således skadeståndsskyldig för den skada G.A. kan visa att han orsakats.
Domslut. TR:n fastställer att O.K. är skyldig att ersätta G.A. för den skada denne åsamkats i anledning av händelsen med hästen Walls d 15 maj 1984.
O.K. överklagade i HovR:n för Västra Sverige. Han yrkade att HovR:n skulle förklara att han inte var skyldig att ersätta G.A. för den skada denne åsamkats i anledning av den olycka hästen Walls råkat ut för.
G.A. bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Gonzalez och hovrättsrådet Jenkins) anförde i dom d 11 nov 1993: Domskäl. I HovR:n har de vid TR:n hörda personerna hörts på nytt. De har därvid i allt väsentligt uppgett detsamma som finns antecknat i TR:ns dom från förhören där. Följande kan tilläggas.
O.K. och hans bror S-Å.K. har uppgett att inte någon av dem tidigare sett en liknande konstruktion av boxfönster. De framförde båda invändningar mot den s k överliggaren och begärde att den skulle tas bort. Detta blev emellertid inte av.
P.M. har bestämt påstått att det inte råder någon tvekan om att boxdörren måste ha varit stängd med hänsyn till att Walls i annat fall skulle ha gått ut ur sin box långt tidigare, särskilt som utfodring av hästarna pågick.
C.R. har uppgett att han, som överhuvudtaget var emot att ta upp fönster i boxdörrar, aldrig har varit med och diskuterat konstruktionen av dessa boxfönster, än mindre godkänt dem. Han skulle själv i en sådan situation ha anlitat arkitekt, som i sin tur hade vänt sig till en konstruktör och tagit reda på vilka normer som gäller för dylika konstruktioner.
O.G. liar uppgett bl a: Hästar är nyfikna och kan få upp låsta konstruktioner i de mest otroliga sammanhang. Man kan därför aldrig vara säker på att en häst inte kan ta sig ut. - Om en häst kan komma åt ett boxdörrslås, bör låset vara försett med s k överfallsskydd. Det var i detta fall riskabelt att behålla överliggaren.
HovR:n gör följande överväganden.
HovR:n finner, i likhet med TR:n, ej skäl att i förevarande fall göra undantag från huvudregeln om presumtionsansvar för förvarare av omhänderhavd egendom. Det ankommer således på O.K. att visa att Jones skada orsakats av förhållanden som inte innebär att han gjort sig skyldig till försummelse av sin vårdplikt. O.K. har härvid som grund för bestridandet av skadeståndsskyldighet gjort gällande att olyckan varit nära nog omöjlig att förutse.
I målet är utrett att den skadegörande händelsen gått till så att Walls har lyft av den öppnade boxdörren genom att slå upp med huvudet mot överliggaren varvid dörren fastnat runt hästens hals. Hästen har därefter med dörren runt halsen skenat ut ur boxen och stallbyggnaden och därvid skadat sig. Enligt HovR:ns mening får det med hänsyn främst till vad P.M. uppgett antas att hästen själv lyckades få upp låset till boxdörren.
Risken för att en olycka av detta slag skall inträffa kan i och för sig synas vara ringa. Av utredningen har nämligen inte annat framkommit än att något liknande inte hänt vare sig före eller efter detta skadetillfälle.
Redan i detta sammanhang vill dock HovR:n framhålla vikten av att O.K. anförtrotts hästen i sin verksamhet som professionell travtränare med mångårig yrkeserfarenhet och kunskap om hästars beteende. På grund härav och med beaktande av att de hästar O.K. anförtrotts vården om i allmänhet torde representera stora värden måste aktsamhetskravet när det gäller hans sätt att fullgöra sin vårdplikt ställas högt.
Av utredningen i målet får anses ha framkommit bl a att anordningar med öppningsbara fönster i boxdörrar typiskt sett ökar riskerna för skador samt att boxdörrarna i O.K:s stall efter ombyggnaden var konstruerade på ett sätt som i vart fall ingen av de i målet hörda personerna någonsin tidigare stött på. I detta sammanhang vill HovR:n ifrågasätta, om inte sådana förändringar i stallmiljön som de gjorda ändringarna av boxdörrarna kan vara författningsreglerade. Så t ex innehöll djurstallskungörelsen (1973:270) (numera djurskyddsförordningen, 1988:539), som har till syfte att skydda djur mot en olämplig och farlig stallmiljö, den straffsanktionerade föreskriften att ett djurstall inte får byggas till, byggas om eller ändras på ett sätt som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt utan att.byggnationen på förhand i viss särskilt föreskriven ordning godkänts. Även om dessa föreskrifter inte varit tillämpliga på de aktuella ändringsarbetena synes de utgöra en erinran om den försiktighet som bör iakttas vid ombyggnader som innebär avvikelser från traditionella stallkonstruktioner.
Utredningen ger vid handen att den nya konstruktionen var behäftad med tre brister, som ensamma eller i förening kunde tänkas framkalla skador och som alla för obetydliga kostnader skulle kunnat avhjälpas. För det första medförde öppningen i boxdörren att hästen hade möjlighet att komma åt låskonstruktionen och, till följd av att låskolven saknade s k överfallsskydd, själv öppna boxdörren. Vidare löpte hästen risk att skada sig på grund av att boxfönstret hade en s k överliggare. När hästen reste sig på bakbenen eller eljest slog upp med huvudet fanns därmed risk för att den skulle skada huvudet eller rent av fastna i boxfönstret. Slutligen saknade gångjärnen sådana tappar som omöjliggör att dörren, när den står öppen, kan lyftas av på sätt skett i detta fall.
Det förhållandet att den i målet aktuella skaderisken kan sägas vara komplex och svårförutsebar på så sätt att den förutsätter att de tre förut nämnda skadefaktorerna föreligger samtidigt får emellertid inte denna sammansatta skaderisk att framstå som försumbar.
Med beaktande av vad som framkommit genom bl a O.G:s uppgifter om hästars nyfikna beteende och benägenhet att kunna ta sig fria sammantaget med vad ovan anförts angående bristerna i dörrkonstruktionen kommer HovR:n sammanfattningsvis fram till att O.K. haft att räkna med att risken för skadefall till följd av ändringarna på boxdörrarna inte kunde bedömas som obetydlig. På grund härav och med hänvisning till vad som tidigare utvecklats angående O:K:s vårdplikt finner HovR:n att han inte förmått visa att han vårdat Walls på ett från djurskyddssynpunkt tillräckligt säkert sätt. TR:ns domslut skall därför fastställas.
Domslut. HovR:n fastställer TR:ns domslut.
Referenten f d hovrättsrådet Hart och hovrättsrådet Allen skiljaktiga och anförde: Såsom anförts i HovR:ns dom får det antas, att Walls själv öppnat boxdörrens låsanordning och därigenom kunnat komma lös. Det är vidare visat att hästen har slagit med huvud eller hals mot den s k överliggaren till boxdörren och därvid kommit att lyfta av dörren och fått denna om halsen samt orsakats de skador som är aktuella i målet. O.K. har ett s k presumtionsansvar för de skador som uppkommit.
Vid bedömningen av dels risken för att Walls skulle kunna bli skadad, dels förutsebarheten för denna risk bör framhållas, att den händelse som målet gäller egentligen kan sägas omfatta tre olika skaderisker, vilka också ingår i bilden av skadefallet.
Den första skaderisken gäller att hästen, efter den förändring som vidtagits med boxdörren, skulle kunna nå låsanordningen och öppna denna samt lämna boxen och därvid åsamkas skador. Den andra gäller att hästen, med huvudet genom öppningen i boxdörren, skulle kunna skada sig mot den kvarsittande överliggaren till boxdörren, t ex genom att kasta med huvudet. Den tredje skaderisken gäller att hästen, då låset till boxen av en eller annan orsak varit öppet, skulle kunna lyfta av dörren från gångjärnen och tillfogas skador som en följd av att dörren därvid kommit att bli hängande om dess hals.
Av bevisningen i målet framgår, att de två första av de angivna skaderiskerna kunnat förutses. Den händelse som omfattas av den tredje skaderisken kan sägas förutsätta att de två andra inte bara förelegat utan också har förverkligats. Den skulle inte heller ha skett om Walls inte med betydande kraft slagit huvudet i överliggaren och råkat träffa denna så att dörren lyfts av gångjärnen. Vittnet O.G. professionell travtränare med långvarig erfarenhet av hästar och stall, har betecknat händelsen som ytterst osannolik.
G.A. har till grund för sitt ersättningsanspråk åberopat att Walls har blivit skadad till följd av att ha fått boxdörren hängande om halsen. Risken för denna skada har enligt vår uppfattning varit obetydlig. Den får i vart fall anses ha varit i det närmaste omöjlig att förutse. Något skadeståndsgrundande vållande kan mot bakgrund av det anförda inte läggas O.K. till last.
Med ändring av TR:ns dom fastställer vi att O.K. inte är skyldig att ersätta G.A. för den skada denne åsamkats i anledning av händelsen med hästen Walls d 15 maj 1984.
O.K. (ombud advokaten M.E.) överklagade och yrkade att hans i HovR:n förda talan skulle bifallas.
G.A. (ombud advokaten T.T.) bestred ändring.
Sedan G.A. försatts i konkurs förklarade konkursförvaltaren att konkursboet inte inträder i rättegången.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Melendez, Davis och Mejia) beslöt följande dom: Domskäl. Utredningen visar att travhästen Walls kommit till skada under följande omständigheter. Hästen lyckades med munnen få upp låset till boxdörren som därvid öppnades något. Därefter slog hästen upp med huvudet så att det kom emot överliggaren över öppningen i boxdörren. Det ledde till att boxdörren lyftes av gångjärnen varefter boxdörren blev hängande runt hästens hals. Hästen blev skrämd, rusade ut ur boxen och ut på stallplanen där den trasslade in sig i boxdörren, föll och blev liggande. Händelseförloppet medförde att hästen blev skadad.
Vid förvaring och vissa andra avtalstyper gäller som princip ett skärpt ansvar för den som enligt avtal har hand om annans egendom när skada drabbar egendomen under det att den är i förvararens vård, s k presumtionsansvar (se bl a NJA 1983 s 617). Den som omfattas av presumtionsansvar måste sålunda ersätta skada på egendomen, om han inte förmår visa, att skadan inträffat utan hans försummelse. Det är alltså fråga om en regel om placering av bevisbördan. Eftersom händelseförloppet i det aktuella målet kunnat klarläggas, saknas anledning att ta ställning till om O.K. är underkastad presumtionsansvar beträffande skadan på hästen, som inträffade när hästen var i O.K:s vård. Frågan är i stället om det klargjorda händelseförloppet innebär att O.K. varit oaktsam.
Vid oaktsamhetsbedömningen brukar man ta hänsyn till risken för skada, den sannolika skadans storlek samt möjligheterna att förekomma skada. Riskbedömningen skall därvid inte inriktas endast på den skada som faktiskt inträffat utan i stället avse risker för skador av samma slag. Inom nordisk doktrin är också den övervägande uppfattningen att culpabedömningen skall inriktas på frågan om skadevållaren framkallat risk för skada av den typ som är aktuell. Besvaras den frågan jakande skall man i nästa led avgöra huruvida den aktuella skadan utgör en adekvat och påräknelig följd av det faroläge som skadevållaren har framkallat (Agell, Samtycke och risktagande s 87f, Jones, Skyddsändamål och adekvans s 268ff, Watson, Skadeståndsrätt, 5 uppl s 140, 197f och 205f, Hawkins, Skadeståndsrätt, 5 uppl s 63, Collins, Erstatningsretten, 5 uppl s 59 och 158f, Davis, Lärebok i erstatnings-rett, 2 uppl s 114ff och Saxen, Skadeståndsrätt s 10; jfr även SOU 1995:33 s 381f).
Tillämpat på den i målet aktuella situationen innebär detta att culpabedömningen skall inriktas på huruvida O.K. genom att underlåta att se till att hästboxen var försedd med ett säkert lås framkallat fara för att det skulle kunna uppkomma en skada av samma slag som den faktiskt inträffade. Besvaras den frågan jakande skall i nästa led undersökas huruvida den aktuella skadan varit en påräknelig följd av en sådan oaktsamhet. Riskbedömningen skall med andra ord inte inriktas på frågan om O.K. ådagalagt försumlighet genom att han inte förutsett den kombination av omständigheter som i detta fall lett till just den uppkomna skadan på hästen.
Av utredningen i målet framgår att det förekommit att hästar lyckats få upp lås till boxdörrar som inte försetts med s k överfallsskydd. Det sakkunniga vittnet O.G. har också i HovR:n uppgivit att hästar är nyfikna och kan få upp låsta konstruktioner i de mest otroliga sammanhang. Han gjorde därför i sitt vittnesmål den bedömningen att om en häst kan komma åt ett lås på en boxdörr bör låset vara försett med s k överfallsskydd.
O.K. var professionell travtränare och mottog till träning och förvaring hästar av betydande ekonomiskt värde. Han hade lång erfarenhet av sitt yrke. Under sådana omständigheter måste det anses ha varit vårdslöst av O.K. att inte se till att boxdörren var försedd med lås som omöjligen kunde öppnas av hästen (jfr NJA 1995 s 274). Denna hans försumlighet kan inte påverkas av att ägaren av stallbyggnaden, AB Åbyfältet, iordningställt stallet och försett boxdörren med det aktuella låset.
I och med att hästen till följd av den otillfredsställande låsanordningen kunnat öppna boxdörren har det uppkommit en risk för att hästen skulle komma ut ur boxen och i samband därmed eller senare komma till skada. Den skada som faktiskt inträffat beror på en serie av sammanträffande omständigheter. Det måste emellertid anses att skadan varit en påräknelig följd av den ovarsamhet som O.K. ådagalagt genom att underlåta att se till att boxdörren försågs med en tillfredsställande låsanordning.
På grund av det anförda skall HovR:ns domslut fastställas.
Domslut. HD fastställer HovR:ns domslut.
Referenten, JustR Decker, med vilken JustR Vängby förenade sig, var av skiljaktig mening och ansåg att domen från och med det stycke som börjar "Vid oaktsamhetsbedömningen brukar man..." skulle ha följande lydelse:
Aktsamhetskravet måste ställas högt på O.K. när det gäller hans sätt att ta vård om Walls, särskilt mot bakgrund av att hästen representerade ett högt värde och hade anförtrotts honom i hans egenskap av erfaren, professionell tränare.
HD har under senare är ställt något varierande krav på aktsamhet när det gällt att ta ställning till krav om ersättning för skada som påståtts vara orsakad av mera varaktiga risker härrörande från område eller lokal som svaranden har disponerat ("bristfälliga anordningar", se Clark i SvJT 1978 s 505f, 1981 s 520f, 1985 s 654f, 1990 s 54f). När HD ställt upp särskilt stränga krav har det dock varit fråga om personskador (se t ex NJA 1984 s 764, 1985 s 456 och 1987 s 222). I fråga om sakskada kan det sägas att man inte bör ställa orealistiska krav på förtänksamhet vid tillsynen av att anordningar eller lokaler är i ofarligt skick; mera säregna och osannolika skadeförlopp skall man inte behöva räkna med (jfr Bengtsson i SvJT 1978 s505).
Vid en bedömning, om vållande föreligger till en skada och ersättning till följd därav skall utgå, måste gången regelmässigt vara att vårdslöshetsbedömningen tar sikte bara på den först inträffade effekten; föreligger vårdslöshet i förhållande till denna effekt, får skadevållaren svara även för effekter som inträffar därefter utan avseende på om han insett eller bort inse dem. Alltför oväntade eller atypiska effekter skärs då i stället bort med hjälp av begreppet adekvat kausalitet; rent slumpmässiga följder anses inadekvata (SOU 1995:33 s 381f och där lämnade hänvisningar, jfr i fråga om kravet på adekvat kausalitet NJA 1993 s 41, se s 55).
Emellertid synes HD undantagsvis ha bedömt frågan om vållande med direkt utgångspunkt från ett mycket särpräglat händelseförlopp i det konkreta fallet (se särskilt NJA 1975 s 319, 1976 s 1 och 1984 s 323). En alltför schematisk gränsdragning mellan frågan om vållande och frågan om adekvat kausalitet skulle också kunna leda till otillfredsställande resultat vid exceptionella skadefall. För övrigt ligger ett krav på förutsebarhet såväl i begreppet vållande som i begreppet adekvat kausalitet, om ock med olika utgångspunkter (jfr i Watson, Skadeståndsrätt, 5 uppl s 132 med 205f).
I vart fall vid tidpunkten för skadehändelsen fanns inte föreskrifter om dörrar i häststallar som är av betydelse för bedömning av händelsen (jfr Lantbruksstyrelsens kungörelse (I-SFS 1982:21) om djurhållning mm, 1.20-1.25). Uppenbarligen förekom det redan då att lås till boxdörrar försågs med överfallsskydd för att hästar skulle hindras från att få upp dem men det kan inte antas ha varit så vanligt förekommande att det kan betecknas som en sed. Det skulle ha krävts en betydande uppmärksamhet från O.K:s sida för att inse att risker kunde vara förenade med dörrlåsets konstruktion; själv saknade han kännedom om olyckor eller olyckstillbud till följd av att en häst själv hade öppnat boxdörren.
Vad angår övriga anförda brister - att överliggaren medförde en risk för att hästen skulle skada huvudet eller fastna i fönstret och att konstruktionen av boxdörrens gångjärn medförde att dörren kunde lyftas av när den stod öppen - får riskerna för skador till följd av dessa omständigheter, med hänsyn till att något liknande som den inträffade skadehändelsen inte såvitt framkommit inträffat vare sig före eller efter händelsen, anses ha varit nära nog omöjliga att förutse. Vittnet O.G. har betecknat händelsen som ytterst osannolik.
Att hästen Walls skadades vid det aktuella tillfället har sålunda berott på flera olyckliga omständigheter, som sammanträffat, och händelseförloppet har svårligen kunnat förutses av vare sig O.K. eller andra sakkunniga personer. Även om boxdörren varit försedd med ett lås som det inte var omöjligt för hästen att öppna, kan O.K. inte anses ha i detta hänseende visat försummelse av sådan beskaffenhet att den kan medföra skadeståndsskyldighet för honom. Vad som i övrigt lagts honom till last kan inte leda till annan bedömning.
På grund av det anförda lämnar jag utan bifall G.A:s yrkande om att det skall fastställas att O.K. är skadeståndsskyldig för den skada som G.A. åsamkats till följd av en händelse d 15 maj 1984 med hästen Walls.
HD:s dom meddelades d 16 okt 1996 (mål nr T 4976/93).