En person som gjort sig skyldig till grovt olaga hot samtidigt som han gjort sig skyldig till barnfridsbrott mot den hotade har dömts för grovt olaga hot och barnfridsbrott i brottskonkurrens Även fråga om påföljdsbestämning och skadestånd.
Åklagaren åtalade U.H. för grovt olaga hot begånget mot Smith och Cline samt för barnfridsbrott begånget mot Cline enligt följande.
U.H. har hotat Smith och Cline genom att rikta en yxa mot Smith och Cline när de befann sig inne i ett tält, uttala att han skulle dra upp tältpinnarna och rulla in dem i tältet och dränka dem i sjön eller liknande uttalanden med samma innebörd samt jaga efter Smith och Cline med en yxa. Det hände den 2 juli 2021 på – – –, Degerfors kommun.
Hotet var sådant att Smith och Cline kunde förväntas känna allvarlig rädsla för sin och annans personliga säkerhet.
Brottet bör bedömas som grovt eftersom det varit av allvarligt slag och varit särskilt hänsynslöst. Detta då hotet skett med farligt tillhygge och riktat sig mot närstående personer. U.H. begick gärningen med uppsåt.
Lagrum: 4 kap. 5 § andra stycket brottsbalken.
U.H. har utsatt Smith för grovt olaga hot enligt åtalspunkten 1.1. Det hände den 2 juli 2021 på – – –, Degerfors kommun.
Brottet bevittnades av Cline, som är sex år gammal. Cline är närstående till U.H. och Smith på det sättet att hon är deras barn.
U.H. begick gärningen med uppsåt.
Lagrum: 4 kap. 3 § första stycket första meningen brottsbalken.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Larson) anförde i dom den 31 augusti 2021 bl.a. följande.
Sammantaget finner tingsrätten att de uppgifter som Smith och Cline lämnade samma kväll som händelsen är så trovärdiga och tillförlitliga att det genom dessa är styrkt att U.H. har agerat på det sätt som åklagaren har gjort gällande. De uppgifter som U.H. lämnat tar inte sådan styrka av den av åklagaren åberopade bevisningen att beviskravet inte ska anses uppnått.
Eftersom U.H. har använt sig av en yxa och då Smith och Cline är närstående till honom, ska hotet bedömas som grovt. U.H. ska alltså dömas för grovt olaga hot mot Smith och Cline i enlighet med gärningsbeskrivningen.
Åklagaren har också yrkat att U.H. ska dömas för barnfridsbrott då Cline har bevittnat det grova olaga hotet mot Smith enligt ovan. Brottet barnfridsbrott är nytt och trädde i kraft den 1 juli i år. Syftet med införandet av straffbestämmelsen var att stärka det straffrättsliga skyddet för barn som bevittnar vissa brott mellan närstående eftersom dessa barn löper ökad risk att drabbas av fysisk och psykisk ohälsa. Det typiska tillämpningsområdet för bestämmelsen är alltså när ett barn, utan att själv ha blivit utsatt för annat brott, bevittnar vissa typer av brott mellan två personer som är närstående till barnet. I detta fall har dock det s.k. grundbrottet, det grova olaga hotet, inte endast bevittnats av Cline utan har även varit riktat mot henne. Cline har alltså själv blivit hotad genom samma gärning och på samma sätt som Smith Frågan är därför om U.H. i denna situation även ska dömas för barnfridsbrott. Eftersom det olaga hot som Cline har bevittnat och det olaga hot som varit riktat mot henne fullt ut utgörs av samma gärning måste det skyddsintresse som uppbär barnfridsbrottet anses vara tillgodosett genom att U.H. döms för grovt olaga hot mot Hoover ska därför inte dömas även för barnfridsbrott. Åtalet i denna del ska därför ogillas.
Tingsrätten dömde U.H. för bl.a. grovt olaga hot enligt 4 kap. 5 § andra stycket brottsbalken och bestämde påföljden till fängelse i ett år samt beslutade att U.H. skulle betala skadestånd till Cline med 20 000 kr jämte ränta.
Åklagaren yrkade att hovrätten skulle döma U.H. även för barnfridsbrott samt, oavsett om så skedde, skärpa straffet. Åklagaren gjorde vidare gällande att gärningarna enligt åtalspunkten 1.1 skulle bedömas som två fall av grovt olaga hot.
Cline yrkade att hovrätten skulle döma U.H. även för barnfridsbrott och bestämma skadeståndet till henne till 40 000 kr jämte ränta.
U.H. yrkade att han skulle frikännas från ansvar för grovt olaga hot.
Parterna motsatte sig varandras ändringsyrkanden.
Hovrätten (hovrättsråden Davis och Long, referent, tf. hovrättsassessorn Steele samt två nämndemän) anförde i dom den 6 december 2021 följande.
Hovrätten värderar bevisningen på samma sätt som tingsrätten och finner i likhet med tingsrätten att de uppgifter som Smith och Cline lämnade samma kväll som händelsen inträffade är trovärdiga och tillförlitliga. Genom dessa uppgifter, vilka också får visst stöd av vad övriga vittnen berättat, är det ställt utom rimligt tvivel att U.H. har begått den gärning som han har åtalats för. Det är alltså bevisat att han har hotat Smith och Cline genom att dels rikta en yxa mot dem när de befann sig i ett tält, dels uttala att han skulle dra upp tältpinnarna och rulla in dem i tältet och dränka dem i sjön eller liknande uttalanden, dels jaga efter Smith och Cline med yxan. Vidare är det, även med beaktande av att U.H. var berusad och själv i stort sett saknar minne från händelsen, utrett att han har begått gärningen med uppsåt.
Eftersom U.H. har hotat både Smith och Cline ska han dömas för två fall av olaga hot. Av de skäl som tingsrätten har angett ska brotten bedömas som grova.
Av 4 kap. 3 § brottsbalken följer att den ska dömas för barnfridsbrott som begår en brottslig gärning som, såsom är aktuellt i detta fall, utgör olaga hot eller grovt olaga hot och som har bevittnats av ett barn som är närstående eller tidigare närstående till både gärningsmannen och den som gärningen begås mot.
Det är utrett att det grova olaga hot som U.H. uppsåtligen utsatte Smith för bevittnades av deras gemensamma sexåriga dotter Schwartz uppfyller därmed även brottsförutsättningarna (rekvisiten) för barnfridsbrott. Tingsrätten har dock, med hänvisning till att U.H. i och med gärningen även har gjort sig skyldig till grovt olaga hot mot Cline, inte ansett att U.H. ska dömas för barnfridsbrott. Hovrätten gör i den frågan följande överväganden.
Om en person genom samma gärning uppfyller rekvisiten i flera straffbestämmelser uppkommer fråga om båda bestämmelserna ska tillämpas. Vid denna typ av konkurrens mellan straffbestämmelser finns två tänkbara lösningar. Antingen är båda bestämmelserna tillämpliga eller så ska den ena bestämmelsen anses subsidiär till den andra i den meningen att endast en av bestämmelserna är tillämplig. Den sistnämnda situationen brukar uttryckas så att överträdelsen av den ena straffbestämmelsen konsumeras av överträdelsen av den andra. Skälet till att låta visst brott konsumeras är främst att undvika omotiverad dubbelbestraffning.
För det fall, såsom nu är i fråga, det finns ett delvis gemensamt tillämpningsområde mellan de aktuella straffbestämmelserna och lagstiftaren inte i vare sig lagtext eller förarbeten har angett vilken bestämmelse som har företräde, finns det en presumtion för att båda bestämmelserna är tillämpliga. Med andra ord ska under dessa förhållanden den tilltalade normalt dömas för samtliga brott som gärningen har inneburit (se rättsfallet NJA 2008 s. 1010 och Kriminalrättens grunder, Schultz och Bradley, 2013 version 2 JUNO, s. 479 ff.). Från huvudregeln görs dock ofta undantag. Exempel på detta är fall där det, trots att flera brott har begåtts, kan vara så att ett av dem beaktas som en försvårande omständighet vid bedömningen av ett annat genom att detta brott bedöms som grovt. En sådan situation föreligger dock inte i detta fall.
Emellertid kan avsteg från huvudregeln även motiveras av att straffbestämmelserna är likartade med hänsyn till skyddsintresse, rättsligt sammanhang och dylikt. Annorlunda uttryckt kan den omständigheten att straffbestämmelserna i stort sett har samma kriminalpolitiska bakgrund tala för att ett av brotten bör konsumeras. Grundtanken är att straffbestämmelser med samma skyddsintresse inte ska vara tillämpliga samtidigt, medan olikhet i skyddsintresse motiverar att huvudregeln tillämpas, dvs. att man dömer för båda brotten.
Av förarbetena till straffbestämmelsen om barnfridsbrott framgår att syftet med kriminaliseringen är att stärka det straffrättsliga skyddet för barn som utsätts för att bevittna brott mellan personer som är närstående till barnet. Forskning har nämligen visat att barn som bevittnar brott löper ökad risk för att drabbas av fysisk och psykisk ohälsa på både kort och lång sikt. Det kan vara mer skadligt för barnet att uppleva våld i familjen än att själv utsättas för våld. När t.ex. barnets ena förälder använder våld mot den andre föräldern blir barnet känslomässigt övergivet och skyddslöst. Den ena föräldern blir då en hotfull angripare och den andra ett utsatt offer, vilket kan skada barnets anknytning till båda sina föräldrar (se prop. 2020/21: 170 s. 1 och 15).
Det främsta syftet med straffbestämmelsen angående barnfridsbrott är alltså att skydda barn från att utsättas för den risk för förlorad tillit och anknytning till sina närstående det innebär att se de närstående begå brott mot varandra. När det däremot gäller straffbestämmelsen angående olaga hot utgör denna främst ett skydd för en enskild persons känsla av trygghet till egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet och frid. Straffbestämmelserna för olaga hot och barnfridsbrott kan därmed inte anses ha samma primära kriminalpolitiska bakgrund och skyddsintresse.
På grund av det som nu har sagts, och eftersom det inte heller i övrigt finns något som talar för att något av de brott som U.H. har gjort sig skyldig till ska anses konsumerat av de andra, ska han dömas även för barnfridsbrott. Tingsrättens domslut ska ändras i enlighet med detta.
Det sammanlagda straffvärdet av de brott som hovrätten funnit att U.H. har gjort sig skyldig till motsvarar fängelse i ett år och tre månader. På grund av brottens höga straffvärde, och till viss del även brottens art, finns det en presumtion för att påföljden ska bestämmas till ett fängelsestraff. Det saknas särskilda skäl för att välja någon annan påföljd. Det saknas vidare skäl att avvika från brottens straffvärde vid bestämmandet av fängelsestraffets längd. U.H. ska därför dömas till fängelse i ett år och tre månader.
U.H. har utsatt Cline för en mycket allvarlig kränkning. Förutom det grova olaga hot som han riktat mot henne har han även utsatt henne för barnfridsbrott. Vid en samlad bedömning av brotten finner hovrätten att skälig kränkningsersättning uppgår till 30 000 kr. U.H. ska därför betala skadestånd till Cline med 30 000 kr jämte begärd ränta.
•dömer U.H. för två fall av grovt olaga hot – – – enligt 4 kap. 5 § andra stycket brottsbalken, i stället för ett fall av grovt olaga hot – – –,
•bestämmer skadeståndet till Cline till 30 000 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen – – –.