Svensk domsrätt har ansetts föreligga när en svensk som är bosatt i Stockholm och bedriver sin verksamhet där har väckt skadeståndstalan mot ett norskt bolag avseende ekonomisk skada och ideell skada för olovligt tillgängliggörande av ett fotografi på internet. Även fråga om partssuccession.
Fotograf M.E. Aktiebolag väckte talan vid Stockholms tingsrätt mot Tylden & Co AS och yrkade att tingsrätten skulle fastställa att Tylden & Co AS var skyldigt att till Fotograf M.E. Aktiebolag betala skälig ersättning samt skadestånd för olovligt nyttjande av en fotografisk bild av musikartisten K.D. till vilken Fotograf M.E. Aktiebolag hade ensamrätt enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.
Tylden & Co AS yrkade att tingsrätten skulle avvisa Fotograf M.E. Aktiebolags talan och bestred käromålet i sak.
Tingsrätten (rådmannen Bean) anförde följande i beslut den 29 maj 2009, varvid parterna betecknades M.E. respektive Tylden.
M.E. har som grund för sin talan anfört bl.a. följande. Tylden har olovligen nyttjat M.E:s bild av K.D. vid utgivningen av K.D:s CD-skiva ”Vad livet har att ge” i Norge där bilden förekommer på CD-omslagen. Tylden har vidare olovligen nyttjat bilden på sin hemsida vid marknadsföring av CD-skivan på Internet. Tylden är ett välkänt grammofonbolag med en omfattande hemsida som också ses av svenska medborgare. K.D. är en populär artist såväl i Sverige som i Norge och hennes CD-skivor sprids över de nordiska gränserna. Hennes fans letar efter bilder och CD-skivor såväl i Sverige som i Norge. Talan i målet avser skadestånd utanför avtalsförhållanden. Av artikel 5.3 i den s.k. Luganokonventionen följer att talan kan väckas vid domstolen i den ort där handlingen ägt rum eller där skadan har inträffat. Vid otillåten publicering på Internet är verksamhetsorten också skadeorten. Skadan har inträffat vid M.E:s verksamhetsort varför Stockholms tingsrätt är behörig att upptaga målet till prövning.
Tylden har som grund för avvisningsyrkandet anfört i huvudsak följande. Tylden har ingått avtal med Rose Grammofon Skara AB (Smith) om utgivning av K.D:s CD-skiva ”Vad livet har att ge” i Norge. Tylden har enligt samma avtal rätt att använda promotionsmaterialet för CD-skivan. Då fråga är om Tylden ägt rätt att använda Morgan fotografi vid utgivningen av CD-skivan i Norge har det påstådda intrånget i M.E:s upphovsrätt skett i Norge. Stockholms tingsrätt är därför inte behörig att upptaga målet till prövning.
Tingsrätten gör följande bedömning.
En förutsättning för att tingsrätten skall ta upp talan till prövning är att svensk domsrätt föreligger. M.E. är ett svenskt rättssubjekt med hemvist i Sverige och Tylden är ett norskt rättssubjekt med hemvist i Norge. Svensk domstols behörighet i tvister av internationell karaktär inom privaträttens område regleras, såvitt avser förhållandet mellan Sverige och Norge, av Luganokonventionen.
Huvudregeln enligt Luganokonventionen är att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat skall väckas vid domstol i den staten. I artikel 5.3 i Luganokonventionen föreskrivs ett undantag från huvudregeln. Enligt artikel 5.3 kan talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas i en annan konventionsstat om talan avser utomobligatoriskt skadestånd. Talan kan då väckas vid domstolen i den ort där skadan inträffade.
Talan i förevarande mål avser utomobligatoriskt skadestånd. Fråga är således hur ”den ort där skadan inträffade” i artikel 5.3 i Luganokonventionen skall tolkas.
EG-domstolens tolkning av den s.k. Bryssel I-förordningen (som har ett med Luganokonventionen motsvarande innehåll) är inte bindande för tolkningen av Luganokonventionen men bör i regel följas när det handlar om likalydande bestämmelser (Shaw, Brysselkonventionen, Luganokonventionen och Bryssel I-förordningen, 2002, s. 43 f.). EG-domstolen har i ett ledande fall uttalat att käranden, med stöd av artikel 5.3 Bryssel I-förordningen, kan väcka talan antingen vid den ort där den skadegörande handlingen har företagits eller vid den ort där den skadegörande handlingen orsakat en skada, dvs. handlingsorten eller skadeorten (mål 21/76 Bier, ECR 1735, punkt 19, svensk specialutgåva, volym 3, s. 209).
EG-domstolen har vidare slagit fast att ”den ort där skadan inträffade” skall tolkas så att det inte avser den ort där den skadelidande påstår sig ha lidit en förmögenhetsskada till följd av en omedelbar skada som uppkommit i en annan medlemsstat. Bestämmelsen skall enligt EG-domstolen tillämpas restriktivt. Den skall inte utsträckas längre än till de särskilda omständigheter som motiverar den för att inte den allmänna principen - att domstolarna i den konventionsstat inom vars territorium svaranden har hemvist är behöriga - skall bli meningslös. Begreppet kan således inte tolkas extensivt i sådan utsträckning att det skulle omfatta varje ort där man kan märka de skadliga följderna av en omständighet som redan har förorsakat en skada som faktiskt har uppkommit på en annan ort (mål Stephens, REG 1995 s. I-2719, punkt 13-14 samt 21).
CD-utgivningen har skett i Norge. Nyttjandet av bilden på CD-omslagen innebär att den påstått skadegörande handlingen har företagits i Norge och att eventuell omedelbar skada också har uppkommit där. Svensk domsrätt föreligger därför inte såvitt avser CD-utgivningen i Norge.
I målet är ostridigt att bilden av K.D. även har använts vid marknadsföring av CD-skivan på Tyldens hemsida på Internet. Fråga är således om Internetpubliceringen kan ha medfört att en omedelbar skada har inträffat i Sverige.
Svea hovrätt har i rättsfallet RH 2008:4 konstaterat att svensk domstol är behörig att med stöd av artikel 5.3 Luganokonventionen pröva den omedelbara skada som kan ha inträffat i Sverige genom att ett norskt rättssubjekt publicerat en upphovsrättsligt skyddad bild i en Internettidning. Det var i målet ostridigt att Internettidningen, som visserligen främst riktade sig till norska abonnenter och till en norsk läsarkrets, hade ca 60 läsare i Sverige.
I detta mål är den hemsida via vilken bilden tillgängliggörs författad på norska och den riktar sig till användare och skivköpare i Norge. Det är inte i målet visat att hemsidan har besökare från Sverige eller att försäljning av CD-skivan sker till köpare i Sverige. Inget kan således sägas ha framkommit som visar att hemsidan haft sådan ”kommersiell effekt” i Sverige att Internetanvändningen kan anses ha orsakat omedelbar skada i Sverige (jfr om detta Gemensam rekommendation d. 24 september 2001 från Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten (WIPO) om skydd av industriella rättigheter på Internet, artiklarna 2 och 3).
Undantagsregeln i artikel 5.3 i Luganokonventionen skall enligt vad som anförts ovan tillämpas restriktivt. Den skall inte utsträckas längre än till de särskilda omständigheter som motiverar den för att inte huvudregeln skall bli meningslös. Tingsrätten finner mot bakgrund härav att enbart den omständigheten att hemsidan är tillgänglig i Sverige inte är tillräckligt för att den omedelbara skadan skall anses ha inträffat i Sverige. Morgan talan skall därför avvisas.
Tingsrätten avvisade Fotograf M.E. Aktiebolags talan.
Fotograf M.E. Aktiebolag överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle undanröja tingsrättens beslut om avvisning och återförvisa målet till tingsrätten.
Tylden & Co AS bestred ändring.
Hovrätten (hovrättslagmannen Avery, hovrättsrådet Thompson och tf. hovrättsassessorn Patel) anförde följande i beslut den 14 april 2010. Hovrätten betecknade parterna på samma sätt som tingsrätten hade gjort.
M.E. har i avvisningsfrågan väsentligen anfört detsamma som i tingsrätten. Därtill har M.E. angett bl.a. följande. Tyldens hemsida är direkt länkad till en hemsida för musikinköp (tylden.musiconline.no). På den senare hemsidan, där Tyldens namn och logotyp används, förekommer text på både de norska och engelska språken. Användare från ett stort antal länder - däribland Sverige - kan registrera sig för köp. Vid en bildsökning genom sökmotorn Googles svenska hemsida, med sökorden ”K.D.”, visades den i målet aktuella bilden på Tyldens hemsida som första träff. Svenska besökare måste sålunda ha tittat på bilden på Tyldens hemsida och haft möjlighet att ladda ner bilden från den sidan. Att bilden sålunda gjorts tillgänglig i Sverige har i sig minskat dess värde för upphovsmannen här. Sammantaget måste en omedelbar skada anses ha uppstått i Sverige. Tingsrätten är även behörig med anledning av en s.k. prorogationsklausul i det av Tylden åberopade avtalet mellan Tylden och Rose Grammofon Skara AB. Enligt den klausulen ska tvister med anledning av avtalet avgöras av Stockholms tingsrätt.
Tylden har vidhållit vad som gjorts gällande i tingsrätten och tillagt bl.a. följande. Tylden har inte sålt något exemplar av den aktuella skivan till köpare i Sverige. Det är inte sannolikt att personer i Sverige sökt på norska hemsidor efter bilder på K.D. Det förhållandet att det med användning av en sökmotor varit möjligt att hitta bilden på Tyldens norska hemsida medför inte att användandet av bilden där har haft någon kommersiell effekt i Sverige. Bilden är spridd på flera svenska hemsidor och lätt tillgänglig i Sverige.
Som tingsrätten angett regleras frågan om domsrätt i det nu aktuella fallet i Luganokonventionen. Huvudregeln där är att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat ska väckas vid domstol i den staten. Enligt en undantagsregel i konventionens artikel 5.3 kan emellertid en talan som avser utomobligatoriskt skadestånd även väckas vid domstol i ”den ort skadan inträffade”. Tingsrätten har redogjort för hur EG-domstolen tolkat motsvarande regel i den s.k. Bryssel I-förordningen. För att konventionsartikeln ska medföra svensk domsrätt i nu aktuellt fall krävs - som tingsrätten funnit - att Tyldens användning av bilden kan ha medfört att en omedelbar skada har inträffat i Sverige (jfr även rättsfallet NJA 2007 s. 287).
Var omedelbar skada inträffat vid ett gränsöverskridande upphovsrättsligt intrång prövades av hovrätten i rättsfallet RH 2008:4. Målet avsåg publiceringen i en norsk Internettidning av en i Sverige upphovsrättsskyddad bild. Hovrätten bedömde att en omedelbar skada kunde ha uppkommit i Sverige. Därvid beaktades, utöver att publiceringen gjorde bilden tillgänglig i Sverige, bl.a. att tidningen ostridigt hade ett antal läsare här.
I det nu aktuella fallet har en bild använts vid marknadsföringen av en skiva på Internet. Det har varit möjligt att via Tyldens hemsida beställa skivan från ett flertal länder, däribland Sverige. Marknadsföringen - och den hemsida på vilken bilden förekommit - synes dock främst ha vänt sig till en norsk publik. Inget har framkommit som motsäger Tyldens uppgift att det inte har sålts något exemplar av skivan till köpare i Sverige. Det saknas också, även med beaktande av vad M.E. anfört kring sökmotorn Google, närmare utredning till stöd för att Internetanvändare i Sverige i någon beaktansvärd utsträckning besökt Tyldens hemsida eller annars åtkommit bilden därifrån.
Hovrätten delar tingsrättens bedömning att enbart den omständigheten att Tyldens hemsida är tillgänglig i Sverige inte är tillräcklig för att omedelbar skada ska anses ha inträffat här. De omständigheter som i övrigt framkommit i målet föranleder sammantaget inte att någon annan bedömning bör ske. Svensk domsrätt föreligger sålunda inte på grundval av artikel 5.3 i Luganokonventionen.
Inte heller den prorogationsklausul som M.E. åberopat i avtalet mellan Tylden och Bradford - ett avtal till vilket M.E. inte är part och vilket inte utgör grund för käromålet - kan medföra att svensk domstol är behörig att uppta Morgan talan. Överklagandet ska därmed avslås.
Hovrätten avslog överklagandet.
M.E. överklagade och yrkade att HD skulle med ändring av hovrättens beslut undanröja tingsrättens beslut om avvisning och återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt behandling.
Tylden & Co AS yrkade att HD skulle avvisa eller, i andra hand, avslå överklagandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, beredningschefen Nichols, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
I en stämningsansökan som kom in till Stockholms tingsrätt den 2 oktober 2008 yrkade Fotograf M.E. Aktiebolag, som hade sitt säte i Stockholm, att rätten skulle fastställa att det norska bolaget Tylden & Co AS (Tylden) skulle utge ersättning och skadestånd på grund av utnyttjande av ett fotografi av K.D. som bolaget hade ensamrätt till enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen). Fotografiet hade tagits av fotografen M.E., som är bosatt i Stockholm. Tingsrätten avvisade bolagets talan på den grunden att svensk domstol inte är behörig att pröva tvisten. Hovrätten har avslagit överklagandet.
I målet har framkommit att Fotograf M.E. Aktiebolag trätt i likvidation den 25 november 2008 och att bolaget upplösts under handläggningen i hovrätten.
Bolagets likvidator M.B. har i ett intyg som getts in till HD uppgett att bolaget från och med år 2008 överfört hela sin verksamhet till Morgan enskilda firma samt att denne övertagit bolagets samtliga rättigheter och skyldigheter.
M.E. har i HD förklarat att han övertagit bolagets talan i målet och att han önskar inträda som kärande i rättegången i bolagets ställe.
Enligt 13 kap. 7 § första stycket RB får den som förvärvat tvisteföremålet från käranden utan ny stämning överta kärandens talan i målet. Bestämmelserna om partssuccession är tillämpliga även i högre rätt (se bl.a. NJA 1950 s. 570). Inträdesrätten är inte villkorad av att förvärvaren kan förebringa en giltig ursäkt (jfr 50 kap. 25 § och 55 kap. 13 § RB) i de fall då han inte inträtt i rättegången omedelbart efter överlåtelsen. Det utgör således inget hinder att M.E. först i HD begärt att få inträda i rättegången, trots att överlåtelsen skett redan innan tingsrätten dömde i målet (se NJA 2005 s. 792).
M.E. har således övertagit den talan som bolaget har väckt i målet och inträtt som kärande i rättegången. Tyldens yrkande om avvisning av överklagandet ska därför lämnas utan bifall.
Frågan i målet m.m.
Den fråga som HD har att avgöra är om svensk domstol är behörig att pröva Morgan talan om ersättning och skadestånd enligt upphovsrättslagen, dvs. om det föreligger svensk domsrätt.
I hovrätten åberopade M.E. att skada inträffat i Sverige genom att Tylden olovligen utnyttjat fotografiet på sin hemsida vid marknadsföring av en cd-skiva på internet.
M.E. har i HD anfört att skada även uppstått genom att Tylden sålt exemplar av skivan med aktuellt fotografi till köpare i Sverige genom en återförsäljare samt att en person från Sverige besökt Tyldens hemsida. Tylden har vidgått att skivan sålts i mindre omfattning av dess distributionssällskap.
Till styrkande av inträffad skada har M.E. i HD åberopat ytterligare skriftlig bevisning.
Bestämmelser om domsrätt för tvister av internationell karaktär på privaträttens område finns, såvitt avser förhållandet mellan Sverige och Norge, i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (Luganokonventionen).
1988 års Luganokonvention har år 2007 ersatts av en ny Luganokonvention (2007 års Luganokonvention). 2007 års Luganokonvention blev tillämplig i förhållandet mellan EU:s medlemsstater och Norge den 1 januari 2010. Enligt övergångsbestämmelserna till 2007 års Luganokonvention, artikel 63, ska bestämmelserna i den konventionen tillämpas endast på rättsliga förfaranden som har inletts efter konventionens ikraftträdande. Eftersom talan vid tingsrätten i förevarande fall väcktes i oktober 2008 ska bestämmelserna i 1988 års Luganokonvention således alltjämt tillämpas.
Luganokonventionen har till syfte bl.a. att säkerställa rättssäkerheten genom att göra det möjligt för parterna i en tvist att på förhand veta vilken domstol som är behörig. I kravet på förutsebarhet får anses ligga att käranden utan svårighet ska kunna bedöma var talan ska väckas samt att svaranden ska kunna förutse vid vilken domstol talan rimligtvis kan väckas mot honom.
Tillämpningsområdet för Luganokonventionen motsvarar det för rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (Bryssel I-förordningen), vilken har ersatt konventionen den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen) och som reglerar motsvarande frågor i förhållandet mellan EU:s medlemsstater. Nu aktuella bestämmelser i Luganokonventionen är i princip likalydande med Bryssel I-förordningens bestämmelser.
HD har beträffande tolkningen av Luganokonventionen, mot bakgrund av uttalanden i Protokoll 2 till Luganokonventionen om en enhetlig tolkning av konventionen, förklarat att EG-domstolens (numera EU-domstolens) tolkningsavgöranden rörande Brysselkonventionen bör vara vägledande även för tolkningen av Luganokonventionen i de fall bestämmelserna har samma lydelse (se NJA 1999 s. 673).
EU-domstolens tolkning av Brysselkonventionens bestämmelser är giltig för bestämmelserna i Bryssel I-förordningen när dessa kan anses motsvara varandra (se t.ex. EU-domstolens dom den 25 oktober 2011 i de nedan nämnda målen eDate och Smith, C-509/09 och C-161/10, punkt 39).
Enligt artikel 2 i Luganokonventionen gäller som huvudregel att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat ska väckas vid domstol i den staten.
I artikel 5.3 i konventionen finns dock en särskild behörighetsregel enligt vilken en talan som avser skadestånd utanför avtalsförhållanden mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas även i en annan konventionsstat, vid domstolen i den ort där skadan inträffade.
Medan huvudregeln utgår från en faktor som anknyter svaranden till domstolen, motiveras den särskilda undantagsregeln i artikel 5.3 av att det ska finnas en nära anknytning mellan själva tvisten och den domstol som utses att pröva den.
Artikel 5.3 i Luganokonventionen ska enligt dess ordalydelse tillämpas på talan som avser skadestånd utanför avtalsförhållanden. Uttrycket har enligt EU-domstolens praxis, beträffande motsvarande bestämmelse i Brysselkonventionen, ansetts omfatta varje talan som syftar till att mot svaranden åberopa ett ansvar som inte är hänförligt till ett ”avtal” enligt artikel 5.1 i samma konvention (se t.ex. EG-domstolens dom den 27 september 1988 i mål 189/87, Kalfelis, punkterna 17-18, och den 17 september 2002 i mål C-334/00, Tacconi, punkt 21).
Eftersom talan i förevarande fall syftar till att fastställa utomobligatoriskt ansvar för skadestånd och ersättningsskyldighet enligt upphovsrättslagen får artikel 5.3 i Luganokonventionen anses tillämplig på talan (jfr NJA 2000 s. 273).
För att konventionsartikeln ska medföra svensk domsrätt i nu aktuellt fall krävs att Tyldens användning av fotografiet medfört att en skada inträffat i Sverige.
Hänsyn ska härvid tas endast till direkta och omedelbara skador (se t.ex. EG-domstolens dom den 11 januari 1990 i mål C-220/88, Dumez och Tracoba, och den 19 september 1995 i mål C-364/93, Grant).
I en dom den 30 november 1976 i mål 21/76, Bier, i vilket ett nederländskt bolag som lidit skada efter att ha använt förorenat vatten från floden Rhen väckt talan mot ett franskt gruvbolag som påstods ha orsakat föroreningen, slog EG-domstolen fast att i de fall den ort där en handling har företagits och den ort där denna handling orsakat en skada inte är densamma ska uttrycket ”den ort där skadan inträffade” i artikel 5.3 Brysselkonventionen förstås så att det ger sökanden frihet att väcka talan antingen vid domstolen i skadeorten eller på handlingsorten.
Resonemanget i ovan nämnda dom, vilket handlade om uppkomsten av materiella skador, kom i och med EG-domstolens dom den 7 mars 1995 i mål C-68/93, Shevill, som gällde ärekränkning genom en tidningsartikel som spridits i flera konventionsstater, att utsträckas till att omfatta även immateriella skador, såsom skador på en fysisk eller juridisk persons rykte och aktning (punkt 23). Domstolen konstaterade även att uttrycket ”den ort där skadan inträffade” i artikel 5.3 Brysselkonventionen ska tolkas på så sätt att den drabbade kan väcka talan om skadestånd mot utgivaren antingen vid den konventionsstats domstol där utgivaren av den ärekränkande publikationen är etablerad, vilken är behörig att utdöma ersättning för samtliga skador som följer av ärekränkningen (punkterna 24-25), eller inför varje konventionsstats domstolar där publikationen spridits och där den drabbade påstår att hans rykte lidit skada. De sistnämnda domstolarna är då behöriga att pröva enbart de skador som orsakats i respektive domstols stat (punkterna 29-30).
Till skillnad från information och bilder i tryckt media, som ofta sprids i en begränsad omfattning, är informationsspridning via internet global och omedelbar. En webbplats är i allmänhet tillgänglig var som helst i världen där det finns en internetanslutning och kan nås när som helst. Det kan således anses medföra en särskild problematik när det gäller att fastställa domsrätt vid internetrelaterade skador.
EU-domstolen har härvid, i en dom som meddelats efter hovrättens avgörande i förevarande mål (dom den 25 oktober 2011 i de förenade målen C-509/09 och C-161/10, eDate och Smith), slagit fast att artikel 5.3 i Bryssel I-förordningen ska tolkas på så sätt att vid en påstådd kränkning av personlighetsskyddet genom innehållet på en webbplats kan den person som anser sig ha blivit kränkt väcka talan om ersättning för hela skadan antingen vid domstolarna i den medlemsstat där avsändaren av innehållet är etablerad eller vid domstolarna i den medlemsstat i vilken käranden har ”sitt centrum för sina intressen” (punkterna 43 och 48). Den plats där en person har sitt centrum för sina intressen motsvarar enligt domstolen i allmänhet den plats där han eller hon är stadigvarande bosatt, men kan även bestämmas utifrån andra faktorer som kan göra att det föreligger ett särskilt nära samband med en annan medlemsstat, såsom utövandet av en yrkesverksamhet (punkt 49). Istället för en talan om ersättning för hela skadan kan talan väckas vid domstolarna i varje medlemsstat på vars territorium det på internet publicerade innehållet är eller har varit tillgängligt, vilka då endast är behöriga avseende de skador som orsakats i den medlemsstat där talan väckts (punkt 51).
Ett fotografi skyddas enligt upphovsrättslagen antingen som ett fotografiskt verk (1 § 5 upphovsrättslagen) eller som en fotografisk bild (49 a § upphovsrättslagen). De två kategorierna behandlas relativt likartat i lagen. Upphovsmannen till ett fotografiskt verk respektive framställaren av en fotografisk bild är som utgångspunkt en bestämd, fysisk person. För att markera det personliga förhållandet mellan konstnär och verk samt framställare och bild finns enligt upphovsrättslagen, utöver skyddet för ekonomiska intressen, även ett skydd för upphovsmannens och framställarens ideella rätt (3 § och 49 a § fjärde stycketupphovsrättslagen). Den ideella rätten omfattar dels en rätt att bli namngiven vid utnyttjande av verket eller bilden (namnangivelserätt), dels en rätt att motsätta sig kränkande ändringar m.m. (respekträtt). De ideella rättigheterna enligt 3 § upphovsrättslagen är nära knutna till upphovsmannen och framställaren personligen och kan därför inte överlåtas, utan endast efterges i begränsad omfattning.
Enligt upphovsrättslagen utgår skadestånd för uppsåtliga eller oaktsamma utnyttjanden bl.a. för ideell skada (se 54 § 4 upphovsrättslagen). Enligt en tidigare lydelse av bestämmelsen ersattes annan förlust än uteblivet vederlag och lidande eller annat förfång (se 54 § andra stycket upphovsrättslagen i dess lydelse före den 1 april 2009).
Upphovsrättslagen syftar således bl.a. till att skydda en konstnär eller en framställare mot kränkningar av deras anseende, vilket kan jämställas med skyddet mot kränkningar av personlighetsskyddet som behandlas i EU-domstolens dom i de ovan nämnda målen eDate och Smith (mål nr C-509/09 och C-161/10). M.E. har i målet påstått att han lidit såväl en ekonomisk som en ideell skada med anledning bl.a. av innehållet på en hemsida på internet och har därvid yrkat fastställelse av ersättningsskyldighet för utnyttjande och skadestånd för lidande och förfång enligt upphovsrättslagen. EU-domstolens uttalanden i de ovan nämnda målen eDate och Smith får därför anses tillämpliga i förevarande fall.
Eftersom M.E. har sitt centrum för sina intressen i Sverige är svensk domstol behörig att pröva tvisten mellan parterna. Även det förhållandet att det aktuella fotografiet har varit publicerat på Tyldens hemsida på internet och då varit tillgängligt i Sverige utgör grund för svensk domsrätt, dock endast avseende skador som har orsakats i Sverige.
Med upphävande av hovrättens beslut ska därför tingsrättens avvisningsbeslut undanröjas och målet återförvisas till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD lämnar Tylden & Co AS yrkande om avvisning av överklagandet utan bifall.
Med upphävande av hovrättens beslut undanröjer HD tingsrättens beslut och visar målet åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD (justitieråden Miller, Wade, referent, Cross, White och Allen) meddelade den 4 juli 2012 följande beslut.
Fotograf M.E. Aktiebolag väckte talan vid Stockholms tingsrätt mot det norska bolaget Tylden & Co AS och yrkade att rätten skulle fastställa att Tylden var skyldigt att utge ersättning och skadestånd på grund av utnyttjande av ett fotografi av musikartisten K.D., till vilket E-bolaget hade ensamrätt enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Fotografiet hade tagits av fotografen M.E. Tingsrätten avvisade E-bolagets talan på den grunden att svensk domstol inte var behörig att pröva tvisten. Sedan bolaget hade överklagat tingsrättens beslut, har hovrätten avslagit överklagandet.
Under handläggningen i HD har uppdagats att Fotograf M.E. Aktiebolag trädde i likvidation den 25 november 2008, att likvidationen avslutades den 26 januari 2010 samt att bolaget därmed var upplöst.
Bolaget väckte talan i målet den 2 oktober 2008, dvs. före beslutet om likvidation. Likvidationen pågick när bolaget den 12 juni 2009 överklagade tingsrättens beslut. Den 11 maj 2010, då hovrättens beslut överklagades, hade likvidationen avslutats och bolaget var upplöst.
På grund av det anförda uppkommer frågan om någon kan vara klagandepart i HD eller om överklagandet - som Tylden har begärt - ska avvisas.
Bolagets likvidator har i ett intyg, som har getts in till HD, uppgett att bolagets hela fotografverksamhet under år 2008 överfördes till M.E. samt att M.E. i samband med överföringen övertog bolagets alla rättigheter och skyldigheter.
M.E. har i HD förklarat att han har tagit över bolagets talan i målet och att han önskar träda in i bolagets ställe som kärande i rättegången.
Enligt 13 kap. 7 § första stycket RB får den som har förvärvat tvisteföremålet från käranden överta kärandens talan i målet utan ny stämning. Denna bestämmelse om partssuccession är tillämplig även i högre rätt (se bl.a. NJA 1950 s. 570). Rätten att träda in i rättegången är inte villkorad av svarandens samtycke (jfr 13 kap. 7 § andra stycket) eller av att förvärvaren har giltig ursäkt (jfr 50 kap. 25 § och 55 kap. 13 §) i de fall där han inte har trätt in i rättegången omedelbart efter överlåtelsen. Att överlåtelsen skedde redan innan tingsrätten meddelade sitt avvisningsbeslut hindrar således inte att M.E. först i HD träder in i rättegången (se NJA 2005 s. 792).
Situationen kompliceras emellertid av att E-bolaget var upplöst när hovrättens beslut överklagades till HD. Överklagandet skedde i bolagets namn, trots att det alltså inte existerade längre. Till följd av överlåtelsen från bolaget till M.E. fanns emellertid en berättigad part i vars intresse överklagandet får sägas ha skett. M.E. har också godtagit överklagandet, som därmed får anses vara verksamt.
M.E. har tagit över den talan som bolaget har väckt i målet och han har trätt in som kärande i rättegången. Tyldens avvisningsyrkande ska därför lämnas utan bifall.
Såvitt avser förhållandet mellan Sverige och Norge finns bestämmelser om domsrätt i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område upprättad i Lugano den 16 september 1988. Denna Luganokonvention har år 2007 ersatts av en ny Luganokonvention, som blev tillämplig på förhållandet mellan EU:s medlemsstater och Norge den 1 januari 2010. Enligt övergångsbestämmelserna till 2007 års konvention, artikel 63, ska bestämmelserna i den konventionen tillämpas endast på rättsliga förfaranden som har inletts efter konventionens ikraftträdande. I förevarande mål väcktes talan år 2008. Det är alltså bestämmelserna i 1988 års konvention som ska tillämpas.
I förhållandet mellan EU:s medlemsstater gäller rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (Bryssel I-förordningen), som reglerar frågor av samma slag som Luganokonventionen. De bestämmelser i Luganokonventionen som aktualiseras i detta mål har i allt väsentligt samma lydelse som motsvarande bestämmelser i Bryssel I-förordningen.
Bryssel I-förordningen ersatte konventionen den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen). EU-domstolens tolkning av Brysselkonventionens bestämmelser är giltig även för bestämmelserna i Bryssel I-förordningen när de kan anses motsvara varandra (se t.ex. EU-domstolens dom den 25 oktober 2011 i de förenade målen C-509/09 och C-161/10, eDate Advertising och Smith, punkt 39).
EU-domstolens tolkningsavgöranden rörande Brysselkonventionen och Bryssel I-förordningen ska beaktas även vid tolkningen av Luganokonventionen i de fall där bestämmelserna har samma lydelse (se NJA 1999 s. 673 och NJA 2009 s. 519).
Enligt artikel 2 i Luganokonventionen gäller som huvudregel att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat ska väckas vid domstol i den staten.
I artikel 5.3 i konventionen finns en särskild behörighetsregel enligt vilken en talan som avser skadestånd utanför avtalsförhållanden mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas även i en annan konventionsstat vid domstolen i den ort där skadan inträffade. Enligt EU-domstolens tolkning av motsvarande bestämmelse i Brysselkonventionen omfattar bestämmelsen varje talan som syftar till att mot svaranden åberopa ett ansvar som inte är hänförligt till ett ”avtal” enligt artikel 5.1 i konventionen (se t.ex. EU-domstolens dom den 27 september 1988 i mål 189/87, Kalfelis mot Foley, REG 1988, s. 5565, punkterna 17 och 18, och domstolens dom den 17 september 2002 i mål C-334/00, Tacconi, REG 2002, s. I-7357, punkt 21). HD har funnit att artiklarna 5.1 och 5.3 dock inte utgör ett heltäckande undantag från huvudregeln i artikel 2 vid tvister om ersättning (se NJA 2009 s. 519).
M.E. yrkar att det ska fastställas att Tylden, som inte står i avtalsförhållande till honom, är skyldigt att enligt 54 § upphovsrättslagen betala ersättning för utnyttjande av fotografiet och för ytterligare skada. Även om hans talan delvis skulle vara att klassificera som vinstersättning, får den i sin helhet anses vara av sådant slag som omfattas av artikel 5.3 i Luganokonventionen.
”Den ort där skadan inträffade”
Enligt artikel 5.3 i Luganokonventionen kan talan väckas vid domstolen i den ort där skadan inträffade. EU-domstolen har i ett flertal domar preciserat hur motsvarande bestämmelse i Brysselkonventionen ska förstås.
Hänsyn ska tas till endast direkta och omedelbara skador (se t.ex. EU-domstolens domar den 11 januari 1990 i mål C-220/88, Dumez France och Cannon, REG 1990, s. I-49 och den 19 september 1995 i mål C-364/93, Grant, REG 1995, s. I-2719).
När den ort där en handling har företagits inte är densamma som den ort där handlingen har orsakat skada, ska uttrycket ”den ort där skadan inträffade” förstås så att det ger sökanden frihet att väcka talan vid domstolen antingen på den ort där den skadegörande handlingen företogs eller på den ort där skadan inträffade (EU-domstolens dom den 30 november 1976 i mål 21/76, Bier mot Thomas de potasse Mcknight, REG 1976, s. 1735).
I EU-domstolens dom den 7 mars 1995 i mål C-68/93, Shevill m.fl., REG 1995, s. I-415, som gällde ärekränkning genom en artikel i en (pappers-)tidning som hade spritts i flera konventionsstater, förklarade domstolen att tillämpningen skulle gälla även sådana immateriella skador som inverkan på en fysisk eller juridisk persons rykte och aktning (punkt 23). Domstolen förklarade vidare att uttrycket ”den ort där skadan inträffade” skulle tolkas så att den drabbade kunde väcka talan om skadestånd mot utgivaren antingen inför domstolen i den konventionsstat där utgivaren av den ärekränkande publikationen var etablerad, vilken var behörig att utdöma ersättning för samtliga skador som följde av ärekränkningen, eller inför domstolarna i varje konventionsstat där publikationen spritts och där den drabbade påstod sig ha utsatts för ett angrepp på sitt rykte, vilka var behöriga att pröva enbart de skador som hade orsakats i respektive domstols stat (punkterna 24, 25, 29, 30 och 33).
EU-domstolen har i den tidigare nämnda domen i de förenade målen eDate Advertising och Smith, som meddelades efter hovrättens avgörande i förevarande mål, uttalat sig om hur artikel 5.3 i Bryssel I-förordningen ska tolkas vid en påstådd kränkning av personlighetsskyddet genom innehållet på en webbplats. I sådana fall kan den person som anser sig ha blivit kränkt väcka talan om ersättning för hela skadan antingen vid domstolarna i den medlemsstat där avsändaren av innehållet är etablerad eller vid domstolarna i den medlemsstat där käranden har ”sitt centrum för sina intressen” (punkterna 43, 48 och 52). Den plats där en person har sitt centrum för sina intressen motsvarar enligt domstolen i allmänhet den plats där han eller hon är stadigvarande bosatt, men kan även bestämmas utifrån andra faktorer som kan göra att det föreligger ett särskilt nära samband med en annan medlemsstat, såsom utövande av en yrkesverksamhet (punkt 49). I stället för en talan om ersättning för hela skadan kan talan väckas vid domstolarna i varje medlemsstat på vars territorium det på internet publicerade innehållet är eller har varit tillgängligt. Dessa domstolar är då behöriga endast avseende de skador som har orsakats i den medlemsstat där talan har väckts (punkt 51 och 52).
När en domstol prövar sin behörighet att ta upp ett käromål ska domstolen enligt svensk rätt godta de omständigheter som käranden åberopar till stöd för behörigheten, om det inte redan av vad käranden anför eller av andra skäl är uppenbart att kärandens påståenden saknar grund (se NJA 2005 s. 586 och NJA 2009 s. 519). Denna påståendedoktrin har stöd även i EU-domstolens praxis (se t.ex. den tidigare nämnda domen i målet Shevill m.fl.).
Såvitt kan förstås gör M.E. gällande följande. Tylden har olovligen utnyttjat det fotografi av K.D. som han har ensamrätten till. Talan avser tillgängliggörande på internet, inte exemplarframställning. Han åberopar endast den skada som har uppkommit genom tillgängliggörande i Sverige. M.E. har inte preciserat skadan, men det synes röra sig om såväl ekonomisk skada (innefattande vinstersättning) som ideell skada.
Enligt huvudregeln i artikel 2 i Luganokonventionen ska talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den staten. Regeln i artikel 5.3 är ett undantag från huvudregeln och ska som utgångspunkt tolkas restriktivt. När undantagsregeln tolkas ska det alltså hållas i minnet att talan alltid kan väckas i den stat där svaranden har sitt hemvist. Regeln i artikel 5.3 bygger på tanken att det typiskt sett finns en särskilt nära anknytning mellan tvisten och domstolen på den ort där skadan har inträffat och att en prövning på den orten (och således inte på någon annan ort i det aktuella landet) därför kan vara processekonomisk och ge goda förutsättningar för rättskipningen. (Se NJA 2009 s. 519 med hänvisningar.)
Som har redovisats i det föregående (p. 21) har EU-domstolen nyligen i sin dom i de förenade målen eDate Advertising och Smith uttalat sig för en förhållandevis vidsträckt tillämpning av artikel 5.3 vid skador orsakade genom innehåll på en webbplats. Det fall som domstolen hade till prövning gällde en påstådd kränkning av personlighetsskyddet. Domstolen konstaterade att publicering av innehåll på en webbplats särskiljer sig från territoriell spridning av t.ex. tryckta medier på så sätt att publiceringen av innehåll på en webbplats i princip riktar sig till en obegränsad publik. Innehållet kan ögonblickligen nås av ett obegränsat antal internetanvändare överallt i världen, helt oberoende av avsändarens avsikter avseende tillgängligheten utanför den medlemsstat där avsändaren är etablerad och utövar avsändarens kontroll (punkt 45 i domen). Vidare framhöll domstolen den allvarliga kränkning av personlighetsskyddet som en person riskerar att utsättas för då innehållet som kränker personlighetsskyddet finns tillgängligt överallt i världen (punkt 47).
I målet aktualiseras frågan om artikel 5.3 ska tillämpas på motsvarande sätt vid intrång i upphovsrätten genom innehållet på en webbplats.
Ett fotografi skyddas enligt upphovsrättslagen antingen som ett fotografiskt verk (1 § 5) eller som en fotografisk bild (49 a §). De båda kategorierna behandlas relativt likartat i lagen. Upphovsmannen till ett fotografiskt verk respektive framställaren av en fotografisk bild är som utgångspunkt en bestämd fysisk person. Det personliga förhållandet mellan konstnär och verk, respektive mellan framställare och bild markeras i upphovsrättslagen genom att det finns - utöver skyddet för ekonomiska intressen - ett skydd för upphovsmannens och framställarens ideella rätt (3 § och 49 a § fjärde stycket). Den ideella rätten omfattar dels en rätt att bli namngiven när verket eller bilden utnyttjas (namnangivelserätt), dels en rätt att motsätta sig kränkande ändringar m.m. (respekträtt). De ideella rättigheterna enligt 3 § upphovsrättslagen är nära knutna till upphovsmannen och framställaren personligen och kan därför inte överlåtas, utan endast efterges i begränsad omfattning.
Enligt 54 § första stycket upphovsrättslagen ska den som olovligen utnyttjar ett verk betala skälig ersättning för utnyttjandet. I paragrafens andra stycke föreskrivs att, om det sker uppsåtligen eller av oaktsamhet, ersättning ska betalas för den ytterligare skada som intrånget eller överträdelsen har medfört. Bland omständigheter till vilka hänsyn särskilt ska tas nämns utebliven vinst, skada på verkets anseende och ideell skada. Enligt andra styckets lydelse före den 1 april 2009 ersattes annan förlust än uteblivet vederlag och lidande eller annat förfång.
Ersättning för ideell skada syftar bl.a. till att skydda konstnärer och framställare mot kränkningar av deras anseende och är därmed av ett slag som liknar den ersättning för kränkning av personlighetsskyddet som EU-domstolen behandlade i sin dom i de förenade målen eDate Advertising och Smith. De överväganden som låg till grund för domstolens avgörande i det målet (se p. 21 ovan) gör sig gällande även i detta fall. Det finns därför anledning att tillämpa principen från den domen på frågan om domsrätt såvitt avser Morgan yrkande om ersättning för ideell skada.
M.E. har uppgett att han är bosatt i Stockholm och bedriver sin verksamhet där. Han har alltså, efter vad han påstår, centrum för sina intressen i Sverige. Det föreligger därmed svensk domsrätt i fråga om ersättning för den ideella skadan i dess helhet. Det ska tilläggas att frågan var E-bolaget, som inledde rättegången, ska anses ha centrum för sina intressen, saknar betydelse för frågan om domsrätt av det skälet, att M.E. har tagit över bolagets talan innan målet i sak har avgjorts i tingsrätten. Eftersom M.E. sedermera har inträtt som part saknar det också betydelse huruvida bolaget alls kunde hävda någon rätt till ideell skada.
När det gäller ekonomisk skada yrkar M.E. ersättning bara för sådan skada som han påstår har uppkommit i Sverige. Enligt EU-domstolens dom i målet Bier mot Thomas de potasse Mcknight föreligger domsrätt för domstolen på den ort där skadan har inträffat (se p. 19 ovan). Redan enligt den principen föreligger således svensk domsrätt även såvitt avser Morgan yrkande om ersättning för ekonomisk skada.
På grund av det anförda ska tingsrättens avvisningsbeslut undanröjas och målet visas åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD lämnar Tylden & Co AS:s avvisningsyrkande utan bifall.
Med upphävande av hovrättens beslut undanröjer HD tingsrättens beslut och visar målet åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD:s beslut meddelat: den 4 juli 2012.
Mål nr: Ö 2256-10.
Lagrum: 1, 3, 49 a och 54 §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 13 kap. 7 § RB samt artikel 5.3 i konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område upprättad i Lugano den 16 september 1988.
Rättsfall: NJA 1950 s. 570, NJA 1999 s. 673, NJA 2005 s. 586. NJA 2005 s. 792, NJA 2009 s. 519 samt EU-domstolens domar den 30 november 1976 i mål 21/76, Bier mot Thomas de potasse Mcknight, REG 1976, s. 1735, den 27 september 1988 i mål 189/87, Kalfelis mot Foley, REG 1988, s. 5565, den 11 januari 1990 i mål C-220/88, Dumez France och Cannon, REG 1990, s. I-49, den 7 mars 1995 i mål C-68/93, Shevill m.fl., REG 1995, s. I-415, den 19 september 1995 i mål C-364/93, Grant, REG 1995, s. I-2719, den 17 september 2002 i mål C-334/00, Tacconi, REG 2002, s. I-7357 samt den 25 oktober 2011 i de förenade målen C-509/09 och C-161/10, eDate Advertising och Smith.