Fråga om återkallelse av legitimation för läkare som dömts för barnpornografibrott (I) resp. grovt skattebrott m.m. (II).
T.B. erhöll legitimation som läkare år 1998. I oktober 2003 dömdes han av Svea hovrätt för barnpornografibrott till villkorlig dom och dagsböter. Socialstyrelsen gjorde en anmälan till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd och yrkade, med hänvisning till hovrättens dom, att T.B:s legitimation som läkare skulle återkallas. Ansvarsnämnden beslutade den 16 januari 2004 att återkalla T.B:s legitimation som läkare.
T.B. överklagade ansvarsnämndens beslut.
Socialstyrelsen bestred bifall till överklagandet.
Länsrätten höll den 3 november 2004 muntlig förhandling i målet.
Länsrätten i Stockholms län (2004-11-19, ordförande Johnson) yttrade: Enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (YHSL) skall legitimationen att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården återkallas om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket. - Av förarbetena till den äldre lagstiftningen framgår att reglerna om återkallelse av legitimation har till syfte att ge allmänheten ett skydd mot yrkesutövare som inte längre förmår att utöva yrket på ett tillfredsställande sätt eller som på annat sätt är olämpliga för verksamheten. Återkallelse är således att se som en skyddsåtgärd och inte som en sanktion. Lagen ställer dock upp stränga krav för att återkallelse skall få ske. En utgångspunkt i bedömningen i ett återkallelseärende bör vara om det förfarande som läggs den enskilde till last är av sådan art att det kan anses ha undergrävt den tillit som allmänheten bör kunna hysa till en legitimerad yrkesutövare. Som exempel på omständigheter som kan utgöra grund för återkallelse har nämnts missbruk som är av det slaget att det skulle kunna medföra risker för patientsäkerheten, allvarligare brott mot annans hälsa och annan brottslighet som i något hänseende ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet (se bl.a. prop. 1978/79:220 s. 33 och 53). - I rättsfallet RÅ 2000 ref. 10, som gällde frågan om återkallelse av sjuksköterskas legitimation på grund av grov stöld, narkotikabrott, urkundsförfalskning i samband med tjänstgöring samt narkotikamissbruk, har Regeringsrätten uttalat bl.a. följande. "Prövning av en legitimerad yrkesutövares lämplighet bör i första hand grundas på de förhållanden som är aktuella vid prövningstillfället. Det kan dock finnas anledning att vid prövningen beakta också omständigheter som ligger längre tillbaka i tiden, varvid en samlad bedömning får göras av alla faktorer som kan inverka på frågan om yrkesutövarens lämplighet (jfr prop. 1993/94:149 s. 123). --- En förutsättning för att en yrkesutövare vid en senare prövning ändå skall kunna betros med legitimation bör vara att han under en relativt lång efterföljande period förhållit sig på ett sådant sätt att det med någorlunda säkerhet kan sägas att han har kommit till rätta med de förhållanden som gjort honom olämplig. En rimlig utgångspunkt kan vara att prövningen - i likhet med vad som gäller när prövotid har föreskrivits enligt 5 kap. 6 § YHSL - bör omfatta åtminstone en treårsperiod. Omständigheterna i det enskilda fallet kan dock motivera såväl att en längre anmärkningsfri period krävs som att en kortare period godtas." - Av handlingarna i målet framgår bl.a. följande. - Svea hovrätt fann i dom den 1 oktober 2003 att T.B. under våren 2000, på en hårddisk och tre CD-romskivor, lagrat cirka 6 500 filer med stillbilder och 38 filer med relativt korta videosekvenser. Bildmaterialet bestod till större delen av poseringsbilder men innehöll också övergreppsbilder och bilder på grova övergrepp på barn. Golden skulle därför, utöver den förmedling av bilder som tingsrätten fällt honom till ansvar för, dömas för barnpornografibrott även med avseende på innehav av den mängd bilder och filmer som åklagaren hade yrkat ansvar för. Hovrätten bedömde inte brottet som grovt, bl.a. med hänsyn till att merparten av bildmaterialet bestått av poseringsbilder och ofta föreställt flickor i nedre tonåren. Det hade inte heller framkommit att T.B. i någon större omfattning hade medverkat till att sprida många bilder vidare. Hovrätten ansåg sig kunna räkna med att T.B. inte i framtiden skulle komma att ägna sig åt samma eller liknande brottslighet. Med hänsyn härtill och vid en samlad bedömning fann hovrätten att påföljden för vad T.B. gjort sig skyldig till kunde bestämmas till villkorlig dom, förenat med ett högt bötesstraff. - Vid den muntliga förhandlingen har vittnesförhör hållits med D.A., överläkare och klinikchef vid Södersjukhuset i Stockholm, som har uppgett bl.a. följande. Golden kom till Södersjukhuset den 1 maj 2001 och stannade fram till oktober 2002 då han avslutade sin tidsbestämda tjänstgöring. Golden informerade honom dels om vårdnadstvisten dels om den polisundersökning om barnpornografi som påbörjades under denna tid. Eftersom T.B. i sitt arbete vid internmedicinavdelningen på sjukhuset endast kom i kontakt med äldre patienter ansåg sjukhuset att de misstankar som riktades mot honom inte innebar ett hinder i arbetet. Internmedicinska klinken är en patientintensiv avdelning och vad han kan komma ihåg tillbringade T.B. mycket tid vid akutmottagningen, där det i genomsnitt passerar 106 patienter per dag. Under T.B:s tjänstgöringstid fick han inte någon information från patienter, kollegor eller annan personal om att denne skulle ha varit avvikande eller oskicklig. Golden skilde sig inte från mängden och gjorde ett bra arbete. I samband med att tjänstgöringen skulle avslutas erbjöds han även arbete under en jourperiod. Om sjukhuset hade haft något emot honom skulle han knappast ha fått det erbjudandet. - Länsrätten gör följande bedömning. - Frågan i målet är huruvida T.B., mot bakgrund av det barnpornografibrott som han fällts till ansvar för av Svea hovrätt, skall anses uppenbart olämplig att utöva yrket som läkare med följd att hans läkarlegitimation skall återkallas. - Det brott som T.B. gjort sig skyldig till har skett utom yrkesutövningen. I förarbetena till den äldre lagen (prop. 1978/79:220 s. 33 och 53) har uttalats att ett sådant brott endast i undantagsfall kan leda till återkallelse av läkarlegitimationen. Som exempel har nämnts allvarligare brott mot någons liv och hälsa och annan brottslighet som ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. Barnpornografibrott, både innehav och spridning, är enligt länsrättens mening av delvis annan art, de är typiskt sett ägnade att allvarligt undergräva den tillit som allmänheten bör kunna hysa till en legitimerad läkare. Skyddsbehovet är därmed inte lika uttalat som i de förstnämnda fallen. Detta får betydelse för länsrättens prövning. - Att vid prövning av återkallelse av läkarlegitimation enbart beakta den brottsliga gärningen utan att i bedömningen väga in övriga omständigheter t.ex. personliga förhållanden, kan emellertid inte komma ifråga. En jämförelse kan göras med lagen om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnomsorg. Enligt denna skall den som söker en anställning inom den angivna verksamheten och erbjuds arbetet lämna ett registerutdrag ur belastningsregistret. Till de brott som skall redovisas i registerutdraget hör bl.a. barnpornografibrott. I förarbetena till lagen anges att det inte är fråga om ett anställningsförbud utan att det är arbetsgivaren som ytterst avgör om en person med registeranteckning ändå skall anställas (prop. 1999/2000:123 s. 20). Det finns således utrymme för arbetsgivaren, registreringen till trots, att beakta sökandens lämplighet i övrigt. - En prövning av en yrkesutövares lämplighet bör i första hand grundas på förhållandena vid prövningstillfället. En förutsättning för att den legitimerade vid en senare prövning - i fall av uppenbar olämplighet att utöva yrket vid tidpunkten för den brottsliga gärningen - ändå skall kunna betros med legitimation bör vara att han under en relativt lång efterföljande period förhållit sig på ett sådant sätt att det med en förhållandevis hög grad av säkerhet kan sägas att han kommit till rätta med de förhållanden som gjort honom olämplig. Regeringsrätten har uttalat att en rimlig utgångspunkt är att prövningen omfattar en treårsperiod men att denna, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, kan vara längre eller kortare (se RÅ 2000 ref. 10). - Det har gått över fyra och ett halvt år sedan T.B. begick den brottsliga gärningen och såvitt framgår har han inte fortsatt med sådan verksamhet som han fällts till ansvar för. T.B. lever idag, till skillnad från våren 2000, i ordnade familjeförhållanden. Sedan 1998 har han med undantag för en kortare period arbetat som läkare på heltid. Vid en samlad bedömning finner länsrätten att det idag saknas förutsättningar att återkalla T.B:s legitimation som läkare på grund av uppenbar olämplighet. Ansvarsnämndens beslut om återkallelse av legitimationen skall därför upphävas. - Länsrätten bifaller överklagandet och upphäver det överklagade beslutet.
Socialstyrelsen överklagade och yrkade att länsrättens dom skulle upphävas och att T.B:s legitimation som läkare skulle återkallas i enlighet med ansvarsnämndens beslut den 16 januari 2004. - Socialstyrelsen anförde till stöd för sin talan i huvudsak följande. Socialstyrelsen har inhämtat ett utlåtande av legitimerade psykologen B.J. vid Rättspsykiatriska kliniken i Sundsvall. I utlåtandet har B.J. svarat på frågeställningarna vilken typ av personlighet den har som begår barnpornografibrott, hur stor risken är för återfall och om en tidsaspekt kan anges avseende risken för återfall. - Socialstyrelsen anser att T.B., mot bakgrund av att han av Svea hovrätt den 1 oktober 2003 dömts för barnpornografibrott, har visat sig uppenbart olämplig att inneha legitimation som läkare. Legitimationen skall därför återkallas enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 YHSL. Den gärning som T.B. ställts till ansvar för begicks under våren 2000 fram t.o.m. den 28 maj. - Länsrätten har i sin dom angett att barnpornografibrott typiskt sett är ägnat att allvarligt undergräva den tillit allmänheten bör kunna hysa till en läkare. Socialstyrelsen delar den uppfattningen. Exemplifieringen i äldre förarbeten till lagen (prop. 1978/79:220 s. 53) skall dock inte tolkas som att skyddsbehovet inte skall anses lika uttalat i T.B:s fall som när den legitimerade yrkesutövaren har begått ett allvarligare brott mot någons liv och hälsa eller annan brottslighet som ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. I den förtroendesituation som uppkommer mellan en läkare och en patient skall tilliten till läkaren inte kunna ifrågasättas. Lagstiftarens avsikt har inte varit att det skall vara fråga om enbart konkreta hot i en undersökningssituation. Socialstyrelsen anser att en granskning av den gärning T.B. har ställts till ansvar för bör vara avgörande vid bedömningen huruvida han visat sig olämplig att utöva yrket.
Av B.J:s utlåtande framgår bl.a. följande.
Även om [T.B:s] känd[a] brottslighet begränsas till aktiviteter vid datorn inrymmer den ändå tre olika moment, nämligen lagringen av barnpornografi, sexuella chatkonversationer med minderåriga samt konversationer med andra konsumenter och distributörer av barnpornografi. Variationen i repertoaren måste ses som en försvårande omständighet och utgör i sig en riskfaktor för återfall. Intensiteten i agerandet och fixeringen i bild- och chatinnehåll samt utbyte av bilder i "pedofilring", innebär sammantaget försvårande omständigheter och stor risk för återfall i liknande aktiviteter.
Socialstyrelsen vill särskilt framhålla en omständighet, som även framgår av ansvarsnämndens beslut, att det bland allmänheten - och inte minst bland dem som i egenskap av föräldrar med sina barn skulle komma att möta T.B. i yrkesutövningen - är uppenbart att tilliten till honom inte längre kan upprätthållas efter det att han dömts för barnpornografibrott. - Socialstyrelsen har inte haft några anmärkningar på T.B:s utövande av sitt yrke. Det förtroende han missbrukat genom att ha gjort sig skyldig till barnpornografibrott kan inte "återvinnas" genom en skötsam nuvarande livsföring och ett skötsamt yrkesliv. - Med hänsyn till arten av den begångna gärningen anser Socialstyrelsen att den tid som löpt från våren 2000 då brottet begicks är så kort att den inte kan anses hindra återkallelse av T.B:s legitimation.
B.J. har i sitt utlåtande uppgett följande avseende tidsaspekten gällande risken för återfall.
Det är felaktigt att föreställa sig att ett pedofilt beteendemönster skulle "läka ut" och spontant avklinga, för att permanent och för all framtid, vara utsläckt. Vad man däremot kan tänka sig, är att pedofila driftimpulser, mer eller mindre framgångsrikt, kan hanteras av personen, beroende av förmåga att hantera inre och yttre stressexponering. I aktuellt fall pekas ju på att personen vid tiden för barnporrsurfandet och chattandet, levde under svåra personliga förhållanden. Att då söka sin tillflykt och/eller tröst till barnpornografi, pekar, enligt min mening, på att det otvetydigt föreligger en pedofil problematik. Valet av medel/metoder för ångestlindring/symtomreduktion är här avslöjande.
Risken för att en man som begått barnpornografibrott återfaller i liknande brott är alltid hög. Tillgång till barnpornografiskt material är via datavärlden enorm. Samtidigt är risken att ertappas, förutsatt att personen någorlunda kan kontrollera sitt handlande, liten. Den pedofila störningen är dessutom väldigt stabil, ofta tvångsmässig, till sin karaktär och kan betraktas som en sexuell läggning. I aktuellt fall kan förmodas ett regressivt inslag (dvs. en reaktion till följd av oförmåga att klara vardagslivets krav och påfrestningar), men handlingarnas inriktning och omfattning tyder ändå på en mental upptagenhet av barnpornografi som gränsar till besatthet. Denna klingar inte av p.g.a. förändrade levnadsvillkor, men kan under gynnsamma förhållanden lagras latent i personligheten och inte ageras ut. Dock föreligger en ständig risk att de aktiveras i nya pedofila handlingar, särskilt under stresspåverkan.
Det är svårt att utifrån aktmaterialet bygga upp någon tydlig riskprofil, men utifrån ovan förda resonemang kan ändå konstateras att det föreligger en inte ringa risk för återfall i liknande brottslighet.
Internationella studier, där man studerat risk för återfall i sexualbrott över tid, ger tydliga besked om att förhöjd risk för återfall kvarstår under mycket lång tid efter brottet. Fem år efter brottet brukar ofta anses som en rimlig tid för att påtagligt reducera risken för återfall. Beträffande sexualbrott kan man emellertid konstatera att återfallsrisken kvarstår under avsevärt längre tid än så. Min kliniska erfarenhet säger mig också att likartade sexualbrott i flera fall har upprepats efter flera års intervaller då ingen känd brottslighet har rapporterats.
T.B. bestred bifall till överklagandet och åberopade vad han anfört i saken hos ansvarsnämnden och länsrätten.
Kammarrätten höll den 24 maj 2005 muntlig förhandling i målet.
Kammarrätten i Stockholm (2005-06-15, Johnson, Wright) yttrade: Enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 YHSL skall legitimationen att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården återkallas om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket. - T.B. har genom en lagakraftvunnen dom av Svea hovrätt fällts till ansvar för barnpornografibrott som begåtts under våren 2000. Utöver det brott som han har dömts för finns såvitt framkommit inga anmärkningar mot honom. Golden har varit verksam som läkare sedan sin examen år 1996 och årligen haft cirka 2 000 patienter. - I målet är fråga om lämpligheten att inneha läkarlegitimation och denna bedömning måste göras med hänsyn till förhållandena vid prövningstillfället. Länsrätten har i den överklagade domen under domskäl redovisat vissa äldre förarbetsuttalanden och ett rättsfall som har relevans för prövningen av förevarande mål. Härav framgår att en samlad bedömning får göras av alla faktorer som kan inverka på frågan om yrkesutövarens lämplighet. Ibland kan det således finnas anledning att vid prövningen beakta också omständigheter som ligger längre tillbaka i tiden. - Den brottslighet som T.B. gjort sig skyldig till är allvarlig, även om brottet inte bedömts som grovt. Han har fällts till ansvar för att ha innehaft ca 6 500 bilder och 38 filmer som skildrar barn i barnpornografisk bild och för att ha spritt bilder till andra personer. Merparten av bilderna har bestått av poseringsbilder och ofta föreställt flickor som kunde bedömas vara i nedre tonåren men det har också funnits övergreppsbilder och bilder på grova övergrepp på barn. - Brottsligheten som T.B. gjort sig skyldig till är av den arten att den är ägnad att rubba den tillit som allmänheten har rätt att känna för en läkare i olika förtroendesituationer och talar starkt för att han inte bör betros med legitimation som läkare. Efter den aktuella brottsligheten har emellertid tämligen lång tid förflutit och T.B. har under denna tid varit verksam som läkare. Någon anmärkning har inte riktats mot hans yrkesutövning. Han lever nu under ordnade familjeförhållanden. Frågan är därför om dessa omständigheter medför att han i sådan grad kan anses ha återvunnit det förtroende som rubbats genom det begångna brottet att legitimationen inte skall återkallas. - T.B. har vid förhandlingen i kammarrätten förklarat att han inte stödjer barnpornografi och att bilderna väckt ångest och vrede hos honom. Han har emellertid inte kunnat ge någon egentlig förklaring till att han trots detta fortsatt att samla och titta på barnpornografiska bilder. Den omständigheten att han under den aktuella perioden levde under besvärliga familjeförhållanden kan knappast och i vart fall inte ensamt förklara hans beteende. Den stora mängden barnpornografiskt material som T.B. innehaft och de chatsamtal han fört talar i stället för att han haft ett sexuellt intresse för mycket unga personer. T.B. har uppgett att han under år 2003 haft kontakt med docenten i rättspsykiatri Harrison för att bearbeta vad som hänt men det finns i målet inte några ytterligare uppgifter om denna kontakt och vad den resulterat i. Även om några säkra slutsatser om återfallsrisken inte kan dras av B.J:s utlåtande finner kammarrätten att det inte med tillräcklig säkerhet kan sägas att T.B. kommit till rätta med det beteende som lett till den aktuella lagföringen och att detta inte kommer att upprepas. - Vid en samlad bedömning av omständigheterna samt med beaktande av de höga krav som måste ställas på en legitimerad yrkesutövare inom hälso- och sjukvården och den tillit som allmänheten har rätt att hysa till en sådan yrkesutövare finner kammarrätten att T.B. har visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket som läkare. Hans legitimation skall därför - oavsett den tid som förflutit sedan brottet begicks - återkallas. Socialstyrelsens överklagande skall således bifallas. - Kammarrätten upphäver länsrättens dom och fastställer ansvarsnämndens beslut att återkalla T.B:s legitimation som läkare.
Kammarrättsrådet Schneider, referent, var skiljaktig och anförde följande. T.B:s agerande vid barnpornografibrottet har i sig varit ägnat att rubba förtroendet för honom som läkare. Enligt vad han själv har uppgett tar han emellertid avstånd från barnpornografi och ser det inträffade brottet, vilket begicks under några få månader år 2000, som en enstaka händelse av bristande omdöme när hans familjeförhållanden var besvärliga. Han har påpekat att det heller inte varit fråga om ett brott mot liv och hälsa. Vidare anser han att Socialstyrelsen inte har gjort den erforderliga helhetsbedömningen i hans fall utan endast koncentrerat sig på det särskilda brottet. - Såsom länsrätten funnit har brottet inte skett i anslutning till yrkesutövningen och skyddsaspekten blir därmed inte lika uttalad som när brottsligheten har ett direkt samband med eller ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. Av B.J:s utlåtande kan inga säkra slutsatser dras beträffande återfallsrisken för en person som i likhet med T.B. dömts endast för barnpornografibrott. Det har nu gått fem år sedan brottet begicks vilket talar för att risken för återfall i liknande brottslighet i vart fall minskat betydligt. - Socialstyrelsen har framhållit att tillitsaspekten, dvs. vikten av att allmänhetens tilltro till läkarkåren inte skadas, måste väga tungt vid bedömningen och att det därför är motiverat att en längre anmärkningsfri tid förflyter innan tilliten till T.B. som yrkesutövare har återvunnits. Med hänsyn främst till att T.B. kan uppvisa en i övrigt lång prickfri tjänstgöring och rent faktiskt innehaft anställning som läkare alltsedan brottet begicks kan förtroendet för honom inte anses skadat på ett sådant sätt att det nu finns skäl att ifrågasätta hans lämplighet som läkare. En återkallelse av hans legitimation framstår som en alltför ingripande åtgärd både med beaktande av omständigheterna kring brottet och vad som upplysts om hans personliga förhållanden idag. - Även om det inte finns några garantier mot att en sådan stressituation som utlöste den aktuella gärningen inte åter kan uppstå, föreligger vid en sammantagen bedömning enligt min mening inte skäl att återkalla T.B:s legitimation på grund av uppenbar olämplighet att utöva läkaryrket. Socialstyrelsens yrkande om återkallelse av hans legitimation bör därför inte bifallas.
T.B. överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle upphäva kammarrättens dom och fastställa länsrättens avgörande. Han anförde bl.a. följande. Det brott som han har dömts för är av ett annat slag än vad som i förarbetena nämns som exempel på brottslighet utanför yrkesutövningen som kan leda till återkallelse av läkarlegitimation. Brottet har inte någon anknytning till hans arbetsplats och det riktar sig inte mot någons liv eller hälsa. Prövningen av frågan om återkallelse av läkarlegitimation skall vidare ske med utgångspunkt i de förhållanden som råder vid prövningstillfället. Brottet begicks under våren 2000 och under hela den tid som har förflutit sedan dess har han varit verksam som läkare och rönt allmän uppskattning. Det finns inga indikationer på problem eller missförhållanden i hans yrkesutövning. Det finns inte heller någon misstanke om återfall i brottslighet. Han har härigenom klart visat att han tar avstånd från den typ av brott som han har dömts för. Vid tiden för brottet var hans privata levnadsförhållanden mycket påfrestande. Sedan år 2002 lever han i ett harmoniskt äktenskap i vilket han har två barn. I och med att hans levnadsomständigheter har genomgått en så stor och för återfallsrisken viktig förändring och genom att så lång tid har förflutit måste denna risk numera anses så liten att den inte skall beaktas vid prövningen av frågan om återkallelse av hans läkarlegitimation. En återkallelse av hans legitimation leder till ett förbud att förordna honom som läkare. För de flesta tjänster inom t.ex. läkemedelsindustrin förutsätts att den som har läkarutbildning också har legitimation och i praktiken medför en återkallelse att hans utbildning blir oanvändbar.
T.B. åberopade i Regeringsrätten ett intyg utfärdat den 11 april 2006 av verksamhetschefen P-H.N. vid Medicinkliniken, Centrallasarettet i Växjö.
Socialstyrelsen bestred bifall till överklagandet och anförde bl.a. följande. T.B. har fällts till ansvar för ett handlande som till stor del innebär eller återspeglar värderingar som närmast står i direkt motsatsförhållande till de som bär upp hälso- och sjukvården. Tilliten till en legitimerad läkare handlar bl.a. om att läkaren är trovärdig som människa och yrkesman och att han har goda avsikter med sitt agerande. Detta är omständigheter som har betydelse för om en patient över huvud taget skall våga anlita honom. I så känsliga frågor som det egna hälsotillståndet är det knappast troligt att man vänder sig till en läkare som är dömd för barnpornografibrott, även om brottet ligger några år tillbaka i tiden. Det finns anledning anta att det aktuella brottets karaktär och de drivkrafter som ligger bakom det har en i tiden långt utdragen negativ inverkan på tilliten till T.B. som läkare. Det kan t.o.m. ifrågasättas om den någonsin kan återställas. Vid en sådan bedömning är det av underordnad betydelse att T.B. numera lever under andra omständigheter än han gjorde vid tiden för brottet. Det förhållandet att han inte har ådragit sig någon anmärkning i sin yrkesutövning fram till idag kan inte heller förändra denna bild.
Regeringsrätten (2007-01-10, Nordborg, Dexe, Hines, Kelly, Brown) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 YHSL skall legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården återkallas om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket.
Den aktuella bestämmelsen överensstämmer med 15 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. och 7 § 1 lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. Av förarbetena till YHSL och dess föregångare framgår bl.a. följande. Reglerna om återkallelse av legitimation har till syfte att skydda allmänheten mot yrkesutövare som inte längre förmår att utöva yrket på ett tillfredsställande sätt eller som på annat sätt är olämpliga för verksamheten. Även ett förfarande som ligger utanför yrkesutövningen kan utgöra grund för återkallelse. En utgångspunkt är att det som läggs den enskilde till last är sådant att det kan anses undergräva den tillit som allmänheten bör kunna ha till en legitimerad yrkesutövare. Exempel på omständigheter som kan utgöra grund för återkallelse är missbruk som kan medföra risker för patientsäkerheten, allvarliga brott mot annans liv och hälsa samt annan brottslighet som i något hänseende ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. Frågan om och i vad mån ett brottsligt förfarande skall tillmätas betydelse bör ingå som ett led i en samlad bedömning av alla faktorer som har betydelse för frågan om återkallelse. Det torde endast i undantagsfall bli aktuellt att ett handlande utom yrkesutövningen medför återkallelse av legitimationen. Lämplighetsprövningen skall vidare göras med hänsyn till förhållandena vid prövningstillfället. Tidigare gärningar kan beaktas oberoende av om de lett till åtal eller dom, men en tidigare förseelse förlorar i betydelse om den legitimerade därefter visat sig lämplig som legitimationsinnehavare. (Jfr SOU 1978:26 s. 136 och 161, prop. 1978/79:220 s. 33 och 53 samt prop. 1993/94:149 s. 98, 100 och 123.)
Regeringsrätten har i sistnämnda hänseende i RÅ 2000 ref. 10 uttalat att en förutsättning för att den legitimerade vid en senare prövning skall kunna betros med legitimation bör vara att han under en relativt lång efterföljande period förhållit sig på ett sådant sätt att det med någorlunda säkerhet kan sägas att han har kommit till rätta med de förhållanden som gjort honom olämplig. En rimlig utgångspunkt kan vara att prövningen bör omfatta åtminstone en treårsperiod, men omständigheterna i det enskilda fallet kan motivera såväl att en längre anmärkningsfri period krävs som att en kortare period godtas.
T.B. har av allmän domstol dömts till villkorlig dom och dagsböter för barnpornografibrott av normalgraden bestående av innehav av ett stort antal datafiler med barnpornografiska bilder samt spridning av ett antal filer med bilder. Brottet har begåtts under våren 2000. Frågan är om vad som sålunda lagts honom till last skall medföra att hans läkarlegitimation nu återkallas.
Regeringsrätten gör följande bedömning.
Som framgår av ovan angivna förarbetsuttalanden kan brottslig verksamhet som en läkare gör sig skyldig till utanför yrkesutövningen i och för sig medföra att hans läkarlegitimation skall återkallas. En allmän utgångspunkt bör vara att ett handlande som på ett otvetydigt sätt ger uttryck för hänsynslöshet och likgiltighet inför andra människors liv och hälsa är av sådan karaktär att läkarens lämplighet kan ifrågasättas. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att det måste göras en individuell och samlad bedömning av förhållandena i det enskilda fallet.
Det brott som T.B. har gjort sig skyldig till är allvarligt och ger, som Socialstyrelsen påpekar, uttryck för värderingar och en människosyn som svårligen låter sig förena med rollen som läkare. Med hänsyn till brottets art och omfattning fanns det anledning att vid tiden för brottet ifrågasätta T.B:s lämplighet som läkare. Vid bedömningen av om det finns anledning att återkalla hans legitimation skall emellertid inte bara det aktuella brottet beaktas utan prövningen skall omfatta också bl.a. det som har inträffat i tiden därefter.
Regeringsrätten konstaterar att T.B. har arbetat som läkare i tio år varav sex och ett halvt år efter det aktuella brottet. Några anmärkningar mot hans yrkesutövning har inte framkommit. Han har alltså, såvitt framgår, genom praktiskt utövande av läkaryrket visat sig lämplig för detta. Mot denna bakgrund gör Regeringsrätten sammantaget den bedömningen att det idag inte finns tillräckliga skäl att återkalla T.B:s läkarlegitimation. Överklagandet skall därför bifallas.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten upphäver kammarrättens dom och fastställer det slut som länsrättens dom innehåller.
P.L. som fick legitimation som läkare år 1992, dömdes i maj 2000 av Svea hovrätt för grovt skattebedrägeri, grovt skattebrott, bokföringsbrott och grov oredlighet mot borgenär till fängelse i sju år. I beslut den 30 november 2001 återkallade Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, efter anmälan av Socialstyrelsen, P.L:s legitimation som läkare med stöd av 5 kap. 7 § första stycket 1 lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (YHSL).
P.L. överklagade beslutet och yrkade att länsrätten, med ändring av ansvarsnämndens beslut, skulle lämna Socialstyrelsens hemställan om återkallelse av läkarlegitimationen utan bifall.
Socialstyrelsen bestred bifall till överklagandet.
Länsrätten höll den 8 maj 2003 muntlig förhandling i målet.
Länsrätten i Stockholms län (2003-05-21, ordförande Coleman) yttrade: Enligt 5 kap. 7 § YHSL skall legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården återkallas om den legitimerade 1. varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket, 2. på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande, 3. begär att legitimationen skall återkallas och det inte finns hinder mot återkallelse från allmän synpunkt, eller 4. ålagts prövotid enligt 6 § första stycket och under prövotiden på nytt varit oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig olämplig att utöva yrket. - I förarbetena till 5 kap. 7 § första stycket 1 (jfr prop. 1978/79:220 s. 53) framgår bl.a. följande.
För återkallelse har föreskrivits att den legitimerade skall ha visat sin olämplighet att utöva yrket. Detta kan ha skett genom visad grov oskicklighet i yrkesutövningen, exempelvis genom ett allvarligt misstag eller flera försummelser av mindre allvarlig art. Även ett förfarande utom yrkesutövningen skall kunna utgöra orsak till återkallelse. Som har anförts i den allmänna motiveringen bör utgångspunkten för bedömningen vara om förfarandet kan anses ha undergrävt den tillit allmänheten har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare. Exempel på ett sådant förfarande är ett allvarligt brott mot annans hälsa. Ett sådant brott behöver dock i och för sig inte medföra att den legitimerade är uppenbart olämplig att utöva yrket. Förhållandena i det enskilda fallet måste bli avgörande och det krävs en samlad bedömning av alla de faktorer som inverkar på lämplighetsbedömningen. Det torde endast i undantagsfall bli aktuellt att ett handlande utom yrkesutövningen medför återkallelse enligt denna punkt.
Av handlingarna i målet framgår bl.a. följande. - Stockholms tingsrätt har den 16 december 1999 i mål nr B 474-98 dömt P.L. till sex års fängelse för i domen angivna begångna brott. P.L. har även meddelats näringsförbud för en tid av tio år och ålagts att tillsammans med två medåtalade till staten utge skadestånd med 37 182 935 kr jämte ränta till dess full betalning sker. P.L. har överklagat domen till Svea hovrätt som i dom den 18 maj 2000, mål nr B 9502-99, upphävt tingsrättens domslut under rubriken "begångna brott" samt dömt P.L. för grovt skattebedrägeri, grovt skattebrott, bokföringsbrott och grov oredlighet mot borgenärer. Hovrätten har skärpt straffet till sju års fängelse. Hovrätten har lämnat, såvitt avser P.L., tingsrättens dom i övrigt utan ändring. P.L. har överklagat till Högsta domstolen, som den 10 november 2000 beslutat att inte meddela prövningstillstånd. - - - Länsrätten gör följande bedömning. - P.L. har i sitt överklagande anfört att hovrättens dom, av olika orsaker, är felaktig och inte kan ligga till grund för återkallelse av legitimationen. Länsrätten konstaterar här endast att P.L. är dömd för ifrågavarande brott och att Högsta domstolen inte meddelat prövningstillstånd. Länsrätten har därvid att pröva om de aktuella brotten skall medföra att P.L:s legitimation som läkare skall återkallas. - P.L. har vidare anfört att Europakonventionens förbud mot dubbel bestraffning medför att, då han redan är dömd för de ifrågavarande brotten, brotten inte kan ligga till grund för en återkallelse av legitimationen. Regeringsrätten har emellertid i RÅ 2000 ref. 65 kommit till den slutsatsen att ett brott kan föranleda att olika sanktioner påförs av skilda myndigheter och domstolar om detta är förutsatt i lagstiftningen. Detta förfarande strider inte mot Europakonventionens förbud mot dubbel bestraffning. Länsrätten finner till följd härav att vad P.L. anfört i detta hänseende inte medför att återkallelse av legitimationen inte kan ske. - P.L. har även anfört att de brott han dömts för inte kan ligga till grund för återkallelse av legitimationen som läkare. Länsrätten gör härvid följande bedömning. - Av 5 kap. 7 § första stycket 1 YHSL framgår att legitimation skall återkallas bl.a. om den legitimerade på annat sätt än i utövningen av sitt yrke visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket. Som framgår av de ovan refererade förarbetsuttalandena till lagen bör utgångspunkten för bedömningen vara om förfarandet kan anses ha undergrävt den tillit allmänheten har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare. Exempel på ett sådant förfarande är ett allvarligt brott mot annans hälsa. Förhållandena i det enskilda fallet måste bli avgörande och det krävs en samlad bedömning av alla de faktorer som inverkar på lämplighetsbedömningen. Det torde endast i undantagsfall bli aktuellt att ett handlande utom yrkesutövningen medför återkallelse enligt denna punkt. - P.L. har gjort sig skyldig till grovt skattebedrägeri, grovt skattebrott, bokföringsbrott och grov oredlighet mot borgenärer, dvs. uteslutande ekonomisk brottslighet. Denna brottslighet har inte begåtts i hans yrkesutövning som läkare. Enligt länsrättens uppfattning kan inte de aktuella brotten anses undergräva allmänhetens tillit till P.L. i hans funktion som läkare. Denna uppfattning styrks i viss mån av att ekonomiska brott inte ingår i den uppräkning av brottmålsdomar som skall sändas till Socialstyrelsen enligt förordningen (1982:117) om underrättelse till socialstyrelsen om domar i vissa brottmål. Överklagandet skall därför bifallas. - - - Länsrätten bifaller överklagandet och upphäver Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds beslut den 30 november 2001.
Socialstyrelsen överklagade länsrättens dom och yrkade att P.L:s legitimation som läkare skulle återkallas.
P.L. bestred bifall till överklagandet.
Kammarrätten i Stockholm (2005-03-23, Anderson, Wright, White, referent) yttrade: Vad Socialstyrelsen anfört i kammarrätten och vad som i övrigt förekommit i målet föranleder inte kammarrätten att göra någon annan bedömning än den länsrätten gjort i återkallelsefrågan. Socialstyrelsens överklagande skall således avslås. - Kammarrätten avslår överklagandet.
Socialstyrelsen överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle upphäva kammarrättens dom och fastställa ansvarsnämndens beslut. Styrelsen anförde bl.a. följande. P.L. har dömts till sju års fängelse för grovt skattebedrägeri, bokföringsbrott och grov oredlighet mot borgenär. Genom hovrättens dom föreligger full och övertygande bevisning för att han har gjort sig skyldig till de handlingar som åberopas som grund för yrkandet om återkallelse. Många befogenheter som en läkare har är av samhällsekonomisk betydelse, som rätten att skriva intyg om arbetsförmåga för rätten till sjukpenning och att förskriva subventionerade läkemedel. Både enskilda patienter och det allmänna måste därför kunna hysa förtroende för en legitimerad yrkesutövare. Åtgärden att återkalla legitimationen syftar till att skydda allmänheten från yrkesutövare som visat sig uppenbart olämpliga för verksamheten. Som framgår av hovrättsdomen har P.L. intagit en central roll i en brottslig verksamhet som har varit allvarlig, omfattande och systematisk samt syftat till ekonomisk vinning för huvudmännen och medfört betydande skada för staten. Brotten visar en omdömeslöshet som gör honom uppenbart olämplig att utöva läkaryrket. Brotten har begåtts utom yrkesutövningen men deras allvarliga art medför att P.L:s legitimation som läkare skall återkallas. Han har som legitimerad yrkesutövare inom hälso- och sjukvården undergrävt den tillit enskilda patienter och det allmänna har rätt att hysa till honom. Den tid som passerat sedan brotten begicks är så kort att den inte kan anses hindra återkallelse av legitimationen.
P.L. bestred bifall till överklagandet och anförde bl.a. följande. Den hovrättsdom som ligger till grund för Socialstyrelsens talan är behäftad med allvarliga brister. Hovrätten hade vid sin prövning inte kännedom om skattemyndighetens beslut, som fattats med full insyn i brottsutredningen. Skattebeslutet, som innebär att hans deklarationsuppgifter godtagits såvitt avser den beloppsmässigt största delen i brottmålet, fattades omedelbart före domen i hovrätten. Det får anses som högst osäkert om hovrätten, om den känt till skattebeslutet, hade kunnat döma honom för att ha lämnat oriktiga uppgifter. I vart fall finns mycket starka skäl att ifrågasätta brottmålsdomens bevisverkan. Hovrättens brist på argumentation i fråga om det skadestånd som han ådömts bör också beaktas vid bedömningen av hovrättsdomens kvalitet, liksom vad professor Price Leijonhufvud anfört i yttrande till Högsta domstolen om brottet grov oredlighet mot borgenär. Mot denna bakgrund kan hovrättens dom inte godtas i målet om återkallelse av läkarlegitimation på det sätt som normalt gäller. Socialstyrelsen har aldrig gjort gällande att han skulle ha missbrukat sin ställning som läkare. Han har fått mycket goda vitsord av såväl kollegor som patienter och har av sina överordnade bedömts som mycket kompetent. I praxis har som exempel på omständigheter som kan utgöra grund för återkallelse nämnts missbruk, allvarligt brott mot annans hälsa och annan brottslighet som i något hänseende ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. Det synsättet stämmer väl överens med katalogen över brottmålsdomar som Socialstyrelsen skall underrättas om. Katalogen indikerar att endast de uppräknade brotten skall utgöra grund för att återkalla en legitimation. Vid en bedömning i ett aktuellt tidsperspektiv kan han inte anses olämplig på sådant sätt att gällande rätt diskvalificerar honom från att utöva läkaryrket.
Regeringsrätten (2007-01-10, Nordborg, Dexe, Hines, Kelly, Brown) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 YHSL skall legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården återkallas om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket.
Den aktuella bestämmelsen överensstämmer med 15 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. och 7 § 1 lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. Av förarbetena till YHSL och dess föregångare framgår bl.a. följande. Reglerna om återkallelse av legitimation har till syfte att skydda allmänheten mot yrkesutövare som inte längre förmår att utöva yrket på ett tillfredsställande sätt eller som på annat sätt är olämpliga för verksamheten. Även ett förfarande som ligger utanför yrkesutövningen kan utgöra grund för återkallelse. En utgångspunkt är att det som läggs den enskilde till last är sådant att det kan anses undergräva den tillit som allmänheten bör kunna ha till en legitimerad yrkesutövare. Exempel på omständigheter som kan utgöra grund för återkallelse är missbruk som kan medföra risker för patientsäkerheten, allvarliga brott mot annans liv och hälsa samt annan brottslighet som i något hänseende ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet. Frågan om och i vad mån ett brottsligt förfarande skall tillmätas betydelse bör ingå som ett led i en samlad bedömning av alla faktorer som har betydelse för frågan om återkallelse. Det torde endast i undantagsfall bli aktuellt att ett handlande utom yrkesutövningen medför återkallelse av legitimationen. Lämplighetsprövningen skall vidare göras med hänsyn till förhållandena vid prövningstillfället. Tidigare gärningar kan beaktas oberoende av om de lett till åtal eller dom, men en tidigare förseelse förlorar i betydelse om den legitimerade därefter visat sig lämplig som legitimationsinnehavare. (Jfr SOU 1978:26 s. 136 och 161, prop. 1978/79:220 s. 33 och 53 samt prop. 1993/94:149 s. 98, 100 och 123.)
Socialstyrelsens yrkande grundas på att P.L. har dömts för att under åren 1996-1998 ha gjort sig skyldig till grovt skattebedrägeri, grovt skattebrott, bokföringsbrott och grov oredlighet mot borgenärer genom att orättmätigt tillgodogöra sig ingående mervärdesskatt medelst falska transaktioner och osanna fakturor.
Regeringsrätten gör följande bedömning.
Av förarbetsuttalanden och praxis framgår att såväl allvarliga brott mot annans liv och hälsa som brottslighet som i något hänseende ligger nära den legitimerades yrkesverksamhet kan utgöra grund för återkallelse av legitimationen. Den ekonomiska brottslighet som P.L. har dömts för saknar emellertid helt samband med hans utövning av läkaryrket. Den kan inte antas påverka patientsäkerheten och inte heller i någon avgörande grad allmänhetens förtroende för P.L. som läkare eller för sjukvården. Regeringsrätten finner mot den bakgrunden att vad Socialstyrelsen har anfört inte kan medföra att P.L. anses uppenbart olämplig att utöva läkaryrket. Det saknas därför grund för att återkalla hans legitimation.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten avslår överklagandet.