Bestämmelserna i 18 kap. 1 och 1 a §§ ärvdabalken utgör inte hinder mot att en eller flera enskilda dödsbodelägare för talan mot andra dödsbodelägare, när denna talan hänför sig till arvskiftet och inte till någon förvaltningsåtgärd som rör dödsboet.
A.A. och fyra medparter väckte talan vid Nacka tingsrätt mot B.I. och tre medparter. Kärandena yrkade att tingsrätten skulle fastställa att dödsboet efter E.N. skulle skiftas utan hänsyn till en anmälan enligt 12 kap. 2 § ÄktB som hon hade gjort i A.N:s dödsbo. Som grund för talan åberopades i huvudsak följande. A.N. och E.N. hade varit gifta med varandra. De hade inga barn. A.N. avled den 24 november 1997 och efterlämnade bl.a. flera syskonbarn. Vid A.N:s bouppteckning anmälde E.N. att vardera sidan som sin andel skulle behålla sitt giftorättsgods enligt 12 kap. 2 § ÄktB. Den 14 februari 2004 avled E.N. Hon efterlämnade syskon och syskonbarn. Eftersom Marsh hade avlidit innan hon hade upprättat bodelning, i vart fall andelsbestämmande bodelning vilken hade godkänts av efterarvingarna, skulle hennes anmälan enligt 12 kap. 2 § ÄktB inte få styra skiftet i hennes dödsbo.
Svarandena yrkade i första hand att käromålet skulle avvisas och bestred i övrigt käromålet. Som grund för avvisningsyrkandet åberopades dels att det var oklart om fastställelsetalan gällde ett rättsförhållande parterna emellan, dels att talan endast avsåg en av flera tvistefrågor mellan parterna. Övriga tvistefrågor gällde bl.a. fördelning av arvsskatt och värdering av bostadsrätt.
Kärandena bestred att det fanns grund för avvisning av talan.
Tingsrätten (tingsfiskalen Garcia) anförde följande i beslut den 16 april 2007.
Kärandena och svarandena är dödsbodelägare i dödsboet efter E.N., kärandena i egenskap av efterarvingar efter A.N. Tvisten gäller enligt vilka kriterier arvskiftet skall ske.
I 18 kap. 1 § ÄB anges att ett dödsbo förvaltas gemensamt av dödsbodelägarna och i 23 kap. 1 § ÄB att arvskifte skall förrättas av arvingarna. Enligt huvudregeln finns det därför inte utrymme för dödsbodelägarna att - inom ramen för ett dispositivt tvistemål - tvista gentemot varandra rörande boets angelägenheter. Enligt 18 kap. 1 a § ÄB öppnas dock en möjlighet för dödsbodelägare att väcka och föra talan som parter i eget namn, men för boets räkning, om övriga delägare är motparter i målet. Kärandena har argumenterat kring dessa frågor i sin senaste skrift.
Tingsrätten konstaterar att bestämmelsen i 18 kap. 1 a § ÄB främst tar sikte på mål där dödsbodelägare för talan beträffande skyldighet för någon eller några av de andra delägarna att utge egendom till boet. Att talan skall föras ”för boets räkning” innebär att det måste föreligga tvist mellan boet som sådant och någon annan. Enbart stridigheter mellan delägarna inbördes om hur förvaltningen skall utövas utgör inte en sådan tvist och delägarna får i ett sådant fall i första hand överlämna avgörandet till en särskilt förordnad boutredningsman (se prop. 1980/ 81:48 s. 33 f.).
Kärandenas talan går ut på att arvskiftet i E.N:s dödsbo skall genomföras på visst sätt. Syftet är uppenbarligen att skiftet skall genomföras enligt de principer kärandena påstår skall gälla. Detta utgör en tvist mellan delägarna om hur förvaltningen skall skötas - alltså att dödsboet skall upplösas genom arvskifte på visst sätt - som inte grundar någon talerätt enligt undantaget i 18 kap. 1 a § ÄB. Kärandena äger alltså inte föra den aktuella talan i eget namn men för boets räkning.
Tingsrätten har inte uppfattat talan på annat sätt än som en tvist mellan dödsbodelägarna. Följande kan dock tilläggas. Att föra talan i annan egenskap än som dödsbodelägare för boets räkning, är inte tillåtet eftersom tvisten inte rör ett rättsförhållande mellan parterna i egenskap av privatpersoner utan en intern fråga mellan delägarna i boet. Dessutom binder en sådan dom inte boet. Dvs. även efter en sådan talan kan tvist uppkomma om enligt vilka kriterier arvskiftet skall ske. För att få till stånd en verkställbar exekutionstitel måste en boutredningsman/ skiftesman utses. Ett sådant tvångsskifte kan i sin tur komma att klandras till domstol. En fastställelsetalan är därför inte lämplig. Vid dessa förhållanden föreligger inte rätt till att föra fastställelsetalan med stöd av 13 kap. 2 § RB.
Tingsrättens ställningstaganden ovan innebär att käromålet skall avvisas. Det saknas därmed skäl att pröva övriga av svarandena åberopade avvisningsgrunder.
Tingsrätten avvisar käromålet.
A.A. och medparter överklagade i Svea hovrätt och yrkade, som det fick förstås, att hovrätten skulle undanröja tingsrättens avvisningsbeslut och återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning. De anförde i huvudsak samma grunder och omständigheter som i tingsrätten.
Hovrätten (hovrättslagmannen Silva, hovrättsrådet Cooper och tf. hovrättsassessorn Morales, referent) anförde följande i beslut den 21 september 2007.
Hovrätten, som instämmer i tingsrättens bedömning, avslår överklagandet.
A.A. och medparter överklagade och yrkade att HD med undanröjande av hovrättens beslut i dess helhet skulle återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt handläggning.
B.I. och medparter bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Edwards, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
A.N. och E.N. var gifta - - - i huvudsak överensstämmande med HD:s beslut - - - tas upp till prövning.
Om särskild dödsboförvaltning inte har anordnats enligt 19 kap. ÄB gäller som huvudregel enligt 18 kap. 1 § första stycket ÄB att dödsbodelägarna gemensamt förvaltar den dödes egendom under boets utredning. De företräder därvid dödsboet mot tredje man samt har rätt att tala och svara i mål som rör boet. Enskilda delägare får dock i mål som rör boet väcka och föra talan som parter i eget namn men för boets räkning, om övriga delägare är motparter i målet. Detta framgår av 1 a § första stycket i samma kapitel.
En förutsättning för enskilda dödsbodelägares talerätt enligt den nämnda undantagsbestämmelsen är att målet rör boet, vilket innebär att det måste föreligga en tvist mellan boet som sådant och någon annan. Enbart stridigheter mellan delägarna inbördes om hur förvaltningen lämpligen skall utövas utgör inte en sådan tvist. Den kan enligt förarbetena till bestämmelsen inte prövas av domstol, utan delägarna får i ett sådant fall överlämna avgörandet till en särskilt förordnad boutredningsman. (Se prop. 1980/81:48 s. 33.)
Dödsboförvaltningens uppgift är att, med tillgodoseende av samtliga rättsägares intressen, avveckla dödsboet och få fram den nettobehållning som står till förfogande för delning mellan den dödes successorer enligt lag eller testamente. Dödsbodelägarna skall se till att boet utreds, dvs. att boets tillgångar och skulder klarläggs. Det finns inte några detaljföreskrifter i lagen om de olika åtgärder som ingår i delägarnas samförvaltning. Ramen för förvaltningen ges genom syftet att avveckla boet och fördela tillgångarna sedan den dödes skulder i normala fall betalats. (Se Walin, Kommentar till Ärvdabalken, Del II (18-25 kap.) Boutredning och arvskifte, 4 uppl. 2001, s. 24 och 27, Tucker, Arvsrätt, 3 uppl. 2006, s. 145, samt Shaffer och Garrett, Rätt arv, 2 uppl. 2007, s. 147 och 153 f.)
Dödsboförvaltningen utmynnar regelmässigt i ett arvskifte, ibland föregånget av bodelning. Arvskiftet är en överenskommelse och privat angelägenhet mellan dödsbodelägarna om hur kvarlåtenskapen skall fördelas. Dödsbodelägarna kan på frivillighetens väg lösa alla tvistefrågor dem emellan som inverkar på delningsresultatet. De är inte bundna av lagens bestämmelser om arvslotternas storlek och det finns inte några rättsliga hinder mot att bortse från exempelvis ett testamente om alla, inklusive testamentstagarna, är överens om detta. Överenskommelsen mellan dödsbodelägarna måste dock enligt 23 kap. 4 § ÄB vara skriftlig. (Se Walin, a.a. s. 36 och 216 f., samt Shaffer och Garrett, a.a. s. 182 f.)
Arvskiftet är således inte en angelägenhet som rör förvaltningen av dödsboet utan påverkar enbart de enskilda dödsbodelägarnas intressen (jfr 19 kap. 15 § ÄB). Bestämmelsen i 18 kap. 1 a § första stycket ÄB, som reglerar enskilda delägares talerätt i mål som rör boet, utgör därför inte något hinder mot prövning av en talan som dödsbodelägare väckt för egen räkning om hur ett arvskifte skall förrättas.
Om dödsbodelägarna inte kan komma överens om fördelningen av kvarlåtenskapen kan de begära att få en skiftesman förordnad. En skiftesman är skyldig att pröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för arvskiftet och inte är föremål för rättegång. Den som önskar en domstolsprövning kan dock föra särskild talan rörande frågan, oavsett om en skiftesman ännu förordnats eller inte. (Se 23 kap. 5 § ÄB med dess hänvisning till 17 kap. 6 § ÄktB, prop. 1986/87:1 s. 225, Tottie, Äktenskapsbalken, 1990, s. 548, Ortiz, a.a. s. 249, samt rättsfallen NJA 1969 s. 132, 1976 s. 656 och 1993 s. 507.)
Varken bestämmelsen i 18 kap. 1 a § första stycket ÄB eller den omständigheten att klagandena kan få den aktuella frågan prövad av en skiftesman utgör således hinder mot att deras talan tas upp till prövning. Därmed återstår det att ta ställning till om klagandenas talan uppfyller förutsättningarna för fastställelsetalan enligt RB.
Enligt 13 kap. 2 § första stycket RB får talan om fastställelse, huruvida visst rättsförhållande består eller inte består, upptas till prövning, om ovisshet råder om rättsförhållandet och denna länder käranden till förfång. En förutsättning för att en talan skall anses avse ett rättsförhållande i bestämmelsens mening och inte ett sakförhållande är att kärandens talan uttryckligen anknyter till minst en rättsföljd (se Fitger, Rättegångsbalken, supplement 38 sept. 2002, s. 13:20).
Den talan som klagandena har väckt vid tingsrätten kan, om man ser uteslutande till yrkandets utformning, inte anses utgöra en sådan talan som avses i 13 kap. 2 § första stycket RB. Med beaktande av sakens beskaffenhet får emellertid vad klagandena anfört i inlagorna till tingsrätten anses innebära att de vill få fastställt att deras lotter vid delningen av E.N:s dödsbo inte skall påverkas av att E.N. gjort en anmälan enligt 12 kap. 2 § ÄktB och att klagandena därför skall tillskiftas hälften av behållningen i boet. (Jfr beträffande tolkning av fastställelseyrkanden Daniels, Rättegång, Andra häftet, 8 uppl. 1996, s. 116, samt rättsfallen NJA 1976 s. 656, 1979 s. 15 och 1990 s. 621.)
Den tvist som i detta hänseende uppkommit mellan parterna gäller således ett rättsförhållande mellan parterna i målet. På grund härav, och då det inte heller i övrigt finns något hinder mot att klagandenas fastställelsetalan prövas, skall målet visas åter till tingsrätten för fortsatt handläggning.
Med ändring av hovrättens beslut undanröjer HD tingsrättens beslut och visar målet åter till tingsrätten för fortsatt handläggning.
HD (justitieråden Kline, Morris, Davis, Brooks, referent, och Jackson) meddelade den 2 april 2009 följande beslut.
A.N. och E.N. var gifta med varandra. De hade inga barn. A.N. avled år 1997. Han efterlämnade syskonbarn och syskonbarnbarn. Vid bouppteckningen efter honom anmälde E.N. att vardera sidan som sin andel skulle behålla sitt giftorättsgods enligt 12 kap. 2 § första stycket första meningen ÄktB. E.N. avled år 2004. Någon andelsbestämmande bodelning i A.N:s dödsbo hade då inte ägt rum (jfr numera NJA 2008 s. 451). E.N. efterlämnade syskon och syskonbarn. Särskild dödsboförvaltning har inte anordnats.
Arvingarna efter A.N. (klagandena) väckte i tingsrätten talan mot övriga dödsbodelägare i E.N:s dödsbo (motparterna) och yrkade att tingsrätten skulle fastställa att dödsboet efter E.N. skulle skiftas utan hänsyn till hennes anmälan enligt 12 kap. 2 § ÄktB.
Motparterna bestred käromålet men yrkade i första hand att det skulle avvisas. Som grund för avvisningsyrkandet åberopades dels att det var oklart om den förda fastställelsetalan gällde ett rättsförhållande mellan parterna, dels att talan endast avsåg en av flera tvistefrågor mellan parterna.
Tingsrätten, vars beslut har fastställts av hovrätten, avvisade klagandenas talan. Tingsrätten anförde som skäl för sitt beslut sammanfattningsvis att klagandenas talan är en tvist mellan dödsbodelägarna som går ut på att arvskiftet i E.N:s dödsbo skall genomföras på visst sätt, att detta utgör en tvist mellan delägarna om hur förvaltningen skall skötas, som inte grundar någon talerätt enligt undantagsregeln i 18 kap. 1 a § ÄB, och att klagandena alltså inte äger föra den aktuella talan i eget namn men för boets räkning. Tingsrätten tillade bl.a. att det inte är tillåtet att föra talan i annan egenskap än som dödsbodelägare för boets räkning eftersom tvisten inte rör ett rättsförhållande mellan parterna i egenskap av privatpersoner utan en intern fråga mellan delägarna i boet.
Frågan i HD är om klagandenas talan får tas upp till prövning.
Om särskild dödsboförvaltning inte har anordnats gäller som huvudregel, enligt 18 kap. 1 § första stycket ÄB, att dödsbodelägarna gemensamt förvaltar den dödes egendom under boets utredning. De företräder gemensamt dödsboet mot utomstående och för gemensamt boets talan i mål som rör boet. Om delägarna inte kan enas om boets förvaltning, är de hänvisade till att begära att en boutredningsman förordnas.
Dödsboförvaltningen syftar till att bereda boet för arvskifte, i förekommande fall föregånget av bodelning. Arvskiftet är en överenskommelse mellan dödsbodelägarna om hur kvarlåtenskapen skall fördelas. Det är en angelägenhet mellan dem inbördes och de kan på frivillighetens väg lösa alla tvistefrågor dem emellan som inverkar på delningsresultatet.
Arvskiftet ingår inte i förvaltningen av dödsboet (jfr 19 kap. 15 § ÄB). En eller flera enskilda delägare kan föra talan mot andra delägare om frågor som har betydelse för arvskiftet, oavsett om en skiftesman har förordnats eller inte (se 23 kap. 5 § ÄB med hänvisning till 17 kap. 6 § ÄktB samt t.ex. prop. 1986/87:1 s. 225 och Ortiz, Kommentar till Ärvdabalken, Del II, Boutredning och arvskifte, 4 uppl. 2001 s. 246 ff.).
Den talan som klagandena i detta mål vill föra mot övriga delägare hänför sig till arvskiftet mellan dödsbodelägarna och inte till någon förvaltningsåtgärd som rör dödsboet. Bestämmelserna i 18 kap. 1 och 1 a §§ ÄB hindrar därför inte att deras talan tas upp till prövning.
Det återstår emellertid att pröva om den väckta talan uppfyller förutsättningarna för fastställelsetalan enligt RB. Denna fråga har inte prövats av vare sig tingsrätten eller hovrätten med utgångspunkt i att klagandena har talerätt enligt ÄB. Frågan bör prövas av tingsrätten som första instans.
Med ändring av hovrättens beslut undanröjer HD tingsrättens beslut och visar målet åter till tingsrätten för fortsatt handläggning.
HD:s beslut meddelat: den 2 april 2009.
Mål nr: Ö 3906-07.
Lagrum: 18 kap. 1 och 1 a §§, 19 kap. 15 § och 23 kap. 5 § ÄB, 12 kap. 2 § och 17 kap. 6 § ÄktB.