Förutsättningar för utvidgat förverkande av sedlar som har påträffats i samband med narkotikainnehav.
Allmän åklagare väckte vid Borås tingsrätt åtal mot W.E. för narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen, dels den 1 oktober 2013 bestående i förvärv i huvudsakligt överlåtelsesyfte och innehav av 6 794 gram kat, dels den 18 oktober 2013 bestående i förvärv i huvudsakligt överlåtelsesyfte och innehav av 2 898 gram kat. W.E. åtalades även för olovlig körning, grovt brott, och urkundsförfalskning.
Åklagaren yrkade vidare att 7 900 kr, som W.E. bar på sig när han greps den 1 oktober 2013, skulle förklaras förverkade enligt 36 kap. 1 b § BrB.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Vargas) meddelade dom den 29 januari 2014.
Såvitt avsåg gärningen den 1 oktober 2013 och det i anslutning därtill framställda förverkandeyrkandet uttalade tingsrätten bl.a. följande.
W.E. greps av polis den 1 oktober 2013 efter att ha stoppats på riksväg 40 på väg från Göteborg mot Borås. I samband med att W.E. stoppades visade han upp det italienska körkort som berörs under åtalspunkten 2. Polisen fattade misstankar om att körkortet var förfalskat och beslutade om husrannsakan av bilen. Vid denna påträffades en resväska innehållande kat och tillhörande emballage. Dessutom påträffade polisen en mindre mängd kat i W.E:s vänstra byxficka, samt 7 900 kr i kontanter i en av hans innerfickor (54 stycken 100-lappar och 5 stycken 500-lappar). Polisen hittade likaså en mindre mängd kat hemma i W.E:s kylskåp.
-  -  -.
-  -  -.
Genom W.E:s egna uppgifter är det utrett att han erhållit narkotikan samma dag som han greps. W.E. har invänt att han inte förvärvat narkotikan i syfte att överlåta den utan att den skulle vara för hans personliga bruk under de kommande två dygnen. W.E:s förklaring till hur han skulle ha denna mängd kat för eget bruk framstår inte som trovärdig. Att W.E. har missbrukat kat under många år, och därför kan behöva konsumera en något större mängd än den normala missbruksdosen för en dag om 300 gram, förändrar inte denna bedömning. I stället menar tingsrätten att den mängd kat som W.E. har förvärvat vid ett och samma tillfälle visar att han förvärvat narkotikan i syfte att överlåta den. De många telefonsamtal som W.E. har ringt under relativt kort tid den aktuella dagen tyder också på att W.E. hade kontakt med personer i anledning av narkotikaaffärer. Likaså den stora mängd pengar som påträffades på W.E. ger stöd för slutsatsen att han förvärvade narkotika i syfte att sälja den vidare. Detta är särskilt tydligt mot bakgrund av den stora mängd sedlar av, i sammanhanget, mindre valör som W.E. bar på sig då han greps. Här noterar tingsrätten likaså att W.E. har lämnat olika förklaringar till varför han hade denna mängd pengar på sig vid tillfället. Under förhör med polisen har han berättat att han fått pengarna av sin dotter som bor i Stockholm. I samband med förhöret i tingsrätten har W.E. i stället uppgett att han fått pengarna från sin son för att resa till Göteborg för att köpa en bil för dennes räkning. Det kan därför hållas för visst att de pengar som påträffades på W.E. i stället härrör från handel med kat.
Tingsrätten finner det sammantaget utrett att W.E:s befattning med narkotikan ska bedömas som förvärv av narkotika i huvudsakligt överlåtelsesyfte. Därutöver har W.E. också innehaft narkotikan på sätt som åklagaren har gjort gällande. Gärningen är således i sin helhet bevisad och ska bedömas som åklagaren har gjort gällande.
-  -  -.
Vad gäller yrkandet om förverkande av de i beslag tagna 7 900 kr finner tingsrätten att dessa är att se som utbyte av brott och på den grunden ska förklaras förverkade, då ett förverkande inte är uppenbart oskäligt.
W.E. dömdes för narkotikabrott den 1 oktober 2013 i enlighet med åtalet. Beträffande gärningen den 18 oktober 2013 dömdes W.E. för ringa narkotikabrott, bestående i innehav av drygt 700 gram kat. Han dömdes vidare för olovlig körning, grovt brott, och för brukande av falsk urkund. Påföljden bestämdes till fängelse 3 månader.
Yrkandet om förverkande av 7 900 kr bifölls.
W.E. överklagade i Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att han skulle frikännas från olovlig körning och brukande av falsk urkund samt att påföljden skulle lindras. Han yrkade vidare att förverkandet av 7 900 kr skulle upphävas.
Åklagaren överklagade och yrkade att W.E. skulle dömas för narkotikabrott av normalgraden den 18 oktober 2013 och att fängelsestraffet till följd därav skulle skärpas.
Parterna motsatte sig varandras ändringsyrkanden.
Hovrätten (hovrättslagmannen Burns, skiljaktig i frågan om förverkande av kontanter, hovrättsråden Best och Powers samt nämndemännen Tapia och Kelly, skiljaktig i frågan om förverkande av kontanter) meddelade dom den 6 oktober 2014. I domen anförde hovrätten bl.a. följande.
Hovrätten har tagit del av samma skriftliga bevisning som tingsrätten. Ljud- och bildupptagningarna från förhören med W.E. har spelats upp. På W.E:s begäran har vittnesförhör hållits med hans son E.W.
E.W. har uppgett bl.a. följande. Han gav 10 000 kr kontant till W.E. för att denne skulle köpa en bil åt honom. Det var dagen före W.E. blev gripen. E.W. hade tagit ut pengarna i en bankomat men minns inte valörerna på sedlarna.
-  -  -.
Åklagaren har yrkat förverkande av de beslagtagna pengarna enligt 36 kap. 1 b § BrB. Enligt denna bestämmelse ska förverkande ske om det framstår som klart mer sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Vid denna bedömning är egendomens beskaffenhet och de omständigheter under vilka den påträffats samt hur detta förhåller sig till vederbörandes personliga och ekonomiska förhållanden av betydelse (se Carpenter m.fl., Brottsbalken [1 januari 2014, Zeteo], kommentaren till 36 kap. 1 b §).
I målet har framkommit att W.E. uppbär försörjningsstöd och inte har någon inkomst. Vid tillfället bar han på sig 54 hundralappar och fem femhundralappar. Den omständigheten att det varit fråga om en stor mängd sedlar av mindre valör samt att det rört sig om ett högt belopp i förhållande till att W.E. inte har någon inkomst, talar för att pengarna härrör från brottslig verksamhet. Härtill kommer att W.E. har lämnat olika uppgifter om var pengarna kom ifrån. Vid en samlad bedömning anser hovrätten att det framstår som klart mer sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Vad E.W. i hovrätten har uppgett föranleder inte någon annan bedömning. Då ett förverkande inte kan anses oskäligt ska åklagarens yrkande bifallas, så som tingsrätten har beslutat.
Hovrätten ändrade tingsrättens dom endast på så sätt att hovrätten beträffande gärningen den 18 oktober 2013 dömde W.E. för narkotikabrott av normalgraden, bestående i innehav av 2 898 gram kat.
Hovrättslagmannen Burns och nämndemannen Kelly var skiljaktiga i fråga om förverkande av de i beslag tagna kontanterna om 7 900 kr och anförde följande.
Visserligen talar omständigheterna vid ingripandet liksom W.E:s ekonomiska förhållanden för att kontanterna utgör utbyte av brott, närmare bestämt inkomst från försäljning av kat. Vid tillfället hade det emellertid gått två år sedan W.E. senast dömdes för narkotikabrott. Det är inte heller frågan om en större summa. Även med beaktande av att W.E. lämnat olika uppgifter om pengarna är det inte orimligt anta att en del av pengarna härrör från annat än narkotikaförsäljning. Det är därmed inte klart mer sannolikt att hela beslaget av 7 900 kr utgör utbyte av brottslig verksamhet.
Härtill kommer att straffvärdet av det förverkandeutlösande brottet är så lågt som bara någon månad. Ett förverkande i förening med påföljden utgör en alltför kraftig reaktion på brottsligheten (se prop. 2007/08:68 s. 96 f.). Ett förverkande får alltså under alla förhållanden anses oskäligt. Vi vill därför ogilla förverkandeyrkandet och häva beslaget.
W.E. överklagade och yrkade ändring i ansvarsdelen såvitt avsåg åtalet för narkotikabrott den 18 oktober 2013. Han yrkade vidare att HD skulle upphäva förverkandet av i beslag tagna 7 900 kr.
HD meddelade prövningstillstånd endast i frågan om förverkande av de i beslag tagna kontanterna. I övriga delar stod hovrättens avgörande fast.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Diaz, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom.
Punkterna 1-12 motsvarar i huvudsak punkterna 1-13 i HD:s dom.
W.E. har dömts för bl.a. narkotikabrott av normalgraden bestående i förvärv i huvudsakligt överlåtelsesyfte av narkotika. Brottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte. Så långt föreligger förutsättningar för utvidgat förverkande enligt 36 kap. 1 b § BrB.
För bifall till förverkandeyrkandet krävs vidare att kontanterna tillhör Smith har gjort gällande att han fått pengarna av sin son i syfte att köpa en bil för dennes räkning. Som domstolarna har konstaterat har W.E. lämnat olika förklaringar till kontantinnehavet. I polisförhör i samband med gärningen uppgav han att han hade fått pengarna av sina barn. Någon förklaring till de ändrade uppgifterna har inte lämnats. Sammantaget är förhållandena sådana att kontanterna ska anses tillhöra W.E. Vad W.E. och E.W. har uppgett i domstolarna leder inte till någon annan bedömning.
Ett förverkande förutsätter även att det framstår som klart mera sannolikt att kontanterna utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Vid den helhetsbedömning som ska göras är följande omständigheter av särskild betydelse (jfr p. 9 och 10). W.E. är tidigare dömd för narkotikabrott av normalgraden i november 2011 bestående i förvärv i överlåtelsesyfte av narkotika. Han har nu dömts för bl.a. likartad narkotikabrottslighet i oktober 2013. Vid gärningstillfället den 1 oktober påträffades aktuella kontanter i innerfickan på hans ytterrock. Kontantbeloppet i sig - 7 900 kr - är visserligen relativt lågt. Som hovrätten har framhållit är det dock högt i förhållande till vad som framkommit om W.E:s ekonomiska förhållanden. Det är vidare fråga om en större mängd sedlar av lägre valör som har påträffats i anslutning till narkotika i form av kat, som måste konsumeras inom kortare tid. Som domstolarna har konstaterat tyder det faktum att W.E. den aktuella dagen ringt många telefonsamtal under relativt kort tid på att han hade kontakt med personer i anledning av narkotikaaffärer. Till detta kommer att W.E. har lämnat olika förklaringar till kontantinnehavet.
Omständigheterna i detta fall är sammantagna sådana att det framstår som klart mera sannolikt att kontanterna utgör utbyte av brottslig verksamhet - katförsäljning eller annan brottslig verksamhet - än att så inte är fallet.
Frågan är då om ett förverkande är oskäligt. I förevarande fall är straffvärdet för det förverkandeutlösande brottet lågt. Samtidigt avser förverkandet ett relativt begränsat belopp. Ett förverkande i förening med påföljden utgör sammantaget inte en alltför kraftig reaktion på brottsligheten. Inte heller i övrigt har det framkommit något som talar för att ett förverkande skulle vara oskäligt.
Yrkandet om förverkande av kontanterna ska därför bifallas. Hovrättens domslut i fråga om förverkandet ska därmed stå fast.
HD fastställer hovrättens domslut i fråga om förverkande av i beslag tagna 7 900 kr.
HD (justitieråden Carpenter, Turner, referent, Baldwin, Brown och Henderson) meddelade den 22 juni 2016 följande dom.
W.E. har av hovrätten dömts för narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64), dels den 1 oktober 2013 bestående i förvärv i huvudsakligt överlåtelsesyfte och innehav av drygt 6,7 kg kat, dels den 18 oktober samma år bestående i innehav av drygt 2,8 kg kat. Påföljden för dessa brott samt brukande av falsk urkund och olovlig körning har bestämts till fängelse i tre månader. Dessutom har hovrätten bifallit åklagarens yrkande om att 7 900 kr i sedlar, som W.E. hade på sig när han greps den 1 oktober 2013, ska förklaras förverkade.
Målet i HD avser frågan om det finns förutsättningar för förverkande av sedlarna enligt bestämmelsen om s.k. utvidgat förverkande i 36 kap. 1 b § BrB.
Regeln i 36 kap. 1 b § första stycket BrB om utvidgat förverkande innebär att om någon döms för ett brott som är av beskaffenhet att kunna ge utbyte och för vilket är föreskrivet fängelse i sex år eller mer, så kan - om inte utbyte av det brott som domen avser förklaras förverkat (1 §) - förverkande ske av egendom hos bl.a. gärningsmannen. Förutsättningen är att det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat.
Utvidgat förverkande kan komma i fråga även om brottet inte är så allvarligt som anges i bestämmelsens första stycke. Har brottet varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte gäller nämligen första stycket också om någon döms för vissa i andra stycket särskilt angivna brottstyper, bl.a. narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen. Utvidgat förverkande får enligt fjärde stycket inte beslutas om det är oskäligt.
Regleringen om utvidgat förverkande infördes år 2008 som en del av det svenska genomförandet av artikel 3 i det s.k. förverkanderambeslutet (rådets rambeslut 2005/212/RIF om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott, EUT L 68, 15.3.2005, s. 49). Syftet med rambeslutets artikel 3 är framför allt att komma åt de ekonomiska vinster som görs inom ramen för organiserad brottslighet. Rambeslutet är av minimikaraktär, vilket innebär att medlemsstaterna är skyldiga att införa bestämmelser som minst motsvarar den reglering som anges i rambeslutet.
Den svenska regleringen går utöver vad rambeslutet kräver, bl.a. när det gäller vilka brott som ska kunna utlösa ett förverkande och vilken nivå på beviskravet som ska gälla. Detta motiverades med att det borde skapas så goda förutsättningar som möjligt för att förverkande av utbyte av brottslig verksamhet skulle bli ett användbart och verkningsfullt redskap i kampen mot allvarlig vinningsbrottslighet (se prop. 2007/08:68 s. 52). När det gäller narkotikabrott angavs i förarbetena att sådana brott många gånger begås i vinningssyfte och att brottslighet som består i överlåtelse eller förvärv i överlåtelsesyfte av narkotika till sin karaktär är sådan att den kan ge utbyte (se a. prop. s. 57, 60 och 94). Något krav på att det i det enskilda fallet ska vara fråga om organiserad brottslighet har alltså inte ställts upp.
Utvidgat förverkande förutsätter ett begånget brott. Det begångna brottet läggs till grund för antagande om inblandning i också annan vinstbringande kriminalitet. I förarbetena talas det om att ett utvidgat förverkande utgör en reaktion på det förverkandeutlösande brottet. Det kan emellertid inte förstås så, att ett sådant förverkande är en del av straffmätningen. Utvidgat förverkande får inte användas för att skärpa påföljden. Och om ett förverkande på grund av omständigheterna framstår som särskilt ingripande ska detta främst beaktas inom ramen för den oskälighetsbedömning som ska göras (se p. 13). Det utesluter dock inte att det i vissa fall kan finnas anledning att i mildrande riktning beakta följderna av ett förverkande vid straffmätningen (jfr 29 kap. 5 § första stycket 8 BrB).
Eftersom prövningen av förverkandefrågan inte syftar till att utreda eller fastställa skuld, utan till att dra in vinster från en inte närmare preciserad brottslig verksamhet, behöver åklagaren inte ange eller bevisa från vilket eller vilka enskilda brott som egendomen härrör eller på annat sätt precisera vad den brottsliga verksamheten har bestått i. Det krävs inte heller att den som döms för det förverkandeutlösande brottet själv har varit delaktig i eller ens haft kännedom om den brottsliga verksamheten. (Se a. prop. s. 50, 63 och 95.)
I förarbetena anges följande beträffande beviskravet. Sambandet mellan egendomen och den brottsliga verksamheten behöver inte styrkas fullt ut. Det räcker att det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Av detta följer dels att åklagarens påstående måste vara sannolikt i sig, dels att sannolikheten för påståendet på ett tydligt sätt ska överträffa sannolikheten för att det förhåller sig på motsatt sätt. Av särskild betydelse för bedömningen kan vara egendomens beskaffenhet och de omständigheter under vilka den har påträffats samt hur detta förhåller sig till vederbörandes personliga och ekonomiska förhållanden. Som exempel anges att man hos någon som saknar förvärvsinkomst anträffar dyra kapitalvaror eller lyxartiklar eller att en opåkallat stor summa pengar förvaras i en bostad eller lokal. (Se a. prop. s. 95 f.)
Förverkande är en särskild rättsverkan av brott. I princip gäller att en domstol har att självmant pröva frågor om förverkande hos en åtalad (se t.ex. prop. 1981/82:142 s. 56 f.). Mot den bakgrunden kan domstolen vid bedömningen av om åklagaren har uppfyllt beviskravet för att egendomen härrör från brottslig verksamhet pröva även sådana förklaringar till innehavet som inte har framförts av den åtalade.
Enligt 36 kap. 5 a § första stycket 1 BrB får utvidgat förverkande ske hos gärningsmannen eller annan som har medverkat till det brott som förverkandet grundas på. Under vissa förutsättningar kan förverkande ske även hos förvärvare av egendomen (5 a § första stycket 2 och 3).
En förverkandeförklaring mot en person kan bara avse den rätt som han eller hon har, och särskild rätt till förverkad egendom består om inte även den särskilda rätten förklaras förverkad (36 kap. 5 b § första stycket BrB). Bevisbördan när det gäller rätten till egendomen ligger på åklagaren och på denna punkt föreskrivs inte någon lättnad i beviskravet. Det får emellertid antas att omständigheter som är av betydelse för bedömningen av om egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet i många fall kan vara av betydelse även för att avgöra vem som äger egendomen. Om en person bär egendom, såsom kontanter, på sig är detta en omständighet som starkt talar för att personen är ägare till egendomen (jfr 4 kap. 18 § UB).
Utvidgat förverkande får inte beslutas om det är oskäligt. I förarbetena anges som exempel på omständigheter som bör beaktas att den som förverkandet gäller samtidigt åläggs eller har ålagts annan betalningsskyldighet med koppling till brottsligheten eller egendomen. Det pekas i sammanhanget även på att förverkandeformen inte är begränsad till något lägsta belopp. Vidare nämns fall när straffvärdet av det utlösande brottet är lågt och när åtgärden i förening med påföljden blir en alltför kraftig reaktion på brottsligheten. Även risken för överförverkande, dvs. att förverkandet omfattar mer än det som utgjort den totala vinsten av brottet, kan vägas in vid bedömningen av om förverkande är oskäligt. (Prop. 2007/08:68 s. 77 och 97.)
När det gäller betydelsen av att straffvärdet av det utlösande brottet är lågt finns det dock anledning att tillägga, att vid ett förverkande som endast innebär ett ianspråktagande av utbyte av brottslig verksamhet och som sker hos gärningsmannen, bör detta i allmänhet inte få någon betydelse för oskälighetsbedömningen.
W.E. greps när han den 1 oktober 2013 var på väg i bil från Göteborg till Borås. I en resväska i bilen hade han drygt 6,7 kg kat och i en innerficka i sin rock hade han 54 st. 100-kronorssedlar och 5 st. 500-kronorssedlar. I domstolarna har W.E. uppgett att han innehade pengarna för sin sons räkning för inköp av en bil. Sonen har vid förhör i hovrätten bekräftat uppgiften och berättat att han tagit ut sedlarna i en bankomat. Han har dock inte kunnat ange sedlarnas valörer. I samband med gripandet lämnade W.E. andra uppgifter om sedlarnas ursprung. Omständigheterna är sådana att det får anses utrett att sedlarna tillhörde W.E.
W.E. saknade enligt egen uppgift inkomster vid den aktuella tiden. Det är fråga om en större mängd sedlar, huvudsakligen 100-kronorssedlar, och i relation till W.E:s ekonomiska förhållanden är beloppet betydande. Samtidigt med sedlarna transporterade W.E. kat med kort hållbarhet. Mot den nu angivna bakgrunden framstår det som klart mera sannolikt att sedlarna till större delen utgör utbyte från brottslig verksamhet än att så inte är fallet.
Det kan visserligen vid förverkande av kontanta medel många gånger anses sannolikt att åtminstone ett visst belopp härrör från annat än brottslig verksamhet. I detta fall talar emellertid W.E:s egna uppgifter om sin ekonomi, i förening med sedlarnas beskaffenhet, mot att ens någon del av de pengar han bar på sig hade annat ursprung än brottslig verksamhet.
Frågan är då om ett förverkande kan anses oskäligt. Det rör sig om ett sakförverkande, där slutsatsen - visserligen med ett lågt ställt beviskrav - är att den aktuella egendomen i sin helhet härrör från W.E:s brottsliga verksamhet. Utredningen ger vid handen att någon risk för överförverkande inte föreligger. Att brottet har lågt straffvärde saknar i detta fall betydelse. Inte heller i övrigt ger utredningen stöd för att ett förverkande skulle vara oskäligt.
Som domstolarna har funnit ska yrkandet om förverkande av sedlarna därför bifallas.
HD fastställer hovrättens domslut såvitt avser förverkande av beslagtagna kontanter.
HD:s dom meddelad: den 22 juni 2016.
Mål nr: B 5276-14.
Lagrum: 36 kap. 1 b § BrB.