Verkställighet av dom med solidariskt betalningsansvar. Fråga om rätten till nedsatta medel hos Kronofogdemyndigheten, när det solidariska ansvaret efter överklaganden har sänkts för några av gäldenärerna.
Kronofogdemyndigheten
Genom en dom av Varbergs tingsrätt förpliktades G.B., M.J., Miller, K.H., L.E., C.E., Tyler, M.H. och Swanson att solidariskt ersätta Runsås Reningsverk Ekonomisk förening för rättegångskostnader med 816 408 kr jämte ränta. För att hindra verkställighet av domen nedsatte gäldenärerna sammanlagt 837 215 kr hos Kronofogdemyndigheten.
Föreningen begärde hos Kronofogdemyndigheten att nedsatta medel skulle utbetalas. I beslut den 19 maj 2015 anförde Kronofogdemyndigheten följande.
Tingsrättens dom överklagades av samtliga gäldenärer. Tyler, M.H. och Swanson återkallade dock sina överklaganden, varefter tingsrättens dom vann laga kraft mot dem.
Den 25 juni 2013 beslutade Kronofogdemyndigheten på begäran av Tyler att betala ut de av honom nedsatta medlen jämte upplupen ränta. Den 12 juli 2013 beslutade Kronofogdemyndigheten att bifalla föreningens begäran att betala ut vad M.H. och Swanson nedsatt jämte upplupen ränta till föreningen. Sålunda betalades sammanlagt 206 699 kr jämte upplupen ränta från myndighetens konto till föreningen.
Med ändring av tingsrättens dom ålade Hovrätten för Västra Sverige enligt dom den 6 november 2014 de sex klagandena i hovrätten, solidariskt med varandra och solidariskt med de tre kärandena vid tingsrätten vilka inte var parter i hovrätten, att ersätta föreningen för rättegångskostnaderna i tingsrätten med endast 581 609 kr. HD meddelade den 5 maj 2015 beslut om att inte meddela prövningstillstånd. Hovrättens avgörande stod därmed fast.
Föreningen har nu med hänvisning till att hovrättens dom vunnit laga kraft yrkat på utbetalning av återstående nedsatta medel jämte upplupen ränta. I samma skrivelse anger föreningen också att tingsrättens dom, som vann laga kraft redan den 10 juni 2013 mot Tyler, M.H. och Swanson som inte var parter i hovrätten, innebär att dessa tre solidariskt har att betala föreningens kostnader enligt tingsrättsdomen. Till föreningens skrivelse har bifogats nämnda hovrättsdom och protokoll från HD.
Eftersom hovrättens dom fått laga kraft ska utbetalning ske till föreningen med återstående nedsatta medel om 630 516 kr jämte upplupen ränta.
G.B., M.J., Miller, K.H., L.E., C.E. och Tyler överklagade i Göteborgs tingsrätt. De yrkade att tingsrätten skulle undanröja Kronofogdemyndighetens beslut och förordna att utbetalning skulle ske med endast 452 665 kr samt att 177 851 kr jämte upplupen ränta skulle återbetalas.
Tingsrätten (rådmannen Walker) anförde i beslut den 23 september 2015 följande.
Tingsrätten finner inte skäl att göra annan bedömning än den Kronofogdemyndigheten har gjort. Överklagandet lämnas därför utan bifall.
G.B., M.J., L.E., C.E. och Tyler överklagade i Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att utbetalning skulle ske med 452 655 kr och att 177 851 kr jämte upplupen ränta skulle återbetalas till dem.
Hovrätten (hovrättsråden Huber de Davis och Gamble samt adjungerade ledamoten Estes) anförde i beslut den 26 november 2015 följande.
Klagandena har som grund för sitt överklagande, utöver vad som anförts i underinstanserna, anfört att Runsås Reningsverk Ekonomisk förening (härefter benämnd föreningen) inte har rätt till större ersättning för rättegångskostnader än vad som framgår av hovrättens dom.
Tingsrättens dom har vunnit laga kraft gentemot Tyler, M.H. och Swanson och föreningen såvitt avser deras i domen avgjorda mellanhavanden. Enligt 17 kap. 11 § RB har tingsrättens dom även rättskraft gentemot nämnda parter. Genom domen föreligger således en skyldighet för Tyler, M.H. och Swanson att solidariskt svara för föreningens rättegångskostnader med det belopp tingsrätten angett. Det förhållande att detta belopp satts ned av hovrätten i sin efterföljande överprövning får betydelse endast för dem som varit parter i hovrätten.
Enligt hovrättsdomen är G.B., M.J., Miller, K.S.H., L.E. och C.E. solidariskt betalningsansvariga med Tyler, M.H. och Swanson för föreningens rättegångskostnader i tingsrätten med ett belopp om 581 609 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från den 2 januari 2013. Tyler, M.H. och Swanson är därutöver solidariskt betalningsansvariga för resterande belopp upp till 816 408 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från den 2 januari 2013.
Vid ett solidariskt betalningsansvar för en skuld åligger det var och en av gäldenärerna att svara fullt ut för hela skulden till borgenären med efterföljande regressanspråk på övriga medansvariga. Av utredningen i målet framgår att ingen av gäldenärerna har nedsatt ett belopp som överstiger det betalningsansvar som åvilat dem. Hur den slutliga fördelningen av rättegångskostnaderna mellan samtliga inblandade parter rätteligen ska fördelas omfattas inte av hovrättens prövning. På dessa skäl och de skäl som tingsrätten har anfört avslår hovrätten överklagandet. Tingsrättens beslut fastställs därmed.
G.B. och M.J. överklagade och yrkade att HD skulle bestämma att utbetalning från Kronofogdemyndigheten till Runsås Reningsverk Ekonomisk förening, i stället för beslutade 630 516 kr, skulle ske med ett belopp om 452 665 kr. De yrkade vidare att HD skulle bestämma att återbetalning skulle ske till dem med ett belopp om 177 851 kr jämte ränta. I andra hand yrkade de att HD skulle undanröja utbetalningsbeslutet och återförvisa målet till Kronofogdemyndigheten för förnyad prövning.
Föreningen motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Burns, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-11 motsvarar i huvudsak punkterna 1-9 i HD:s beslut.
I aktuellt fall är fråga om solidariskt ansvar fastställt i dels en tingsrättsdom, dels en hovrättsdom. Vid prövning av frågan om utbetalning av nedsatta medel hade Kronofogdemyndigheten att förhålla sig till den betalningsskyldighet som framgår av nämnda domar. Den omständigheten att tingsrättens dom överklagades med framgång av endast sex av gäldenärerna förändrade alltså inte att föreningen hade rätt till ett sammanlagt belopp om 816 408 kr. Kronofogdemyndigheten hade vidare att avräkna den delvisa utbetalningen av det nedsatta beloppet från denna summa, vilket myndigheten också gjort.
Efter att tingsrättsdomen mot tre av gäldenärerna vunnit laga kraft fanns förutsättningar för Kronofogdemyndigheten att till föreningen betala ut de medel som dessa gäldenärer hade nedsatt. Sedan även hovrättsdomen vunnit laga kraft hade föreningen rätt till betalning motsvarande det resterande nedsatta beloppet. Av detta belopp hade varken G.B. eller M.J. nedsatt en högre summa än vad som följde av deras i hovrätten fastställda betalningsskyldighet mot borgenären, dvs. 581 609 kr. Hur det slutliga ansvaret gäldenärerna emellan bör fördelas är inte en fråga som ryms inom Kronofogdemyndighetens prövning, utan får lösas regressvis mellan gäldenärerna.
Sammantaget har det varit riktigt att utbetala de kvarstående nedsatta pengarna till föreningen. Överklagandet ska alltså avslås.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Woods, Martinez, Griffin, Hernandez, referent, och Mullins) meddelade den 22 februari 2017 följande beslut.
Genom en tingsrättsdom förpliktades G.B. och M.J. att, tillsammans med sju medparter, solidariskt ersätta Runsås Reningsverk Ekonomisk förening för rättegångskostnad med 816 408 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från dagen för tingsrättens dom.
Föreningen begärde verkställighet av domen hos Kronofogdemyndigheten. För att hindra verkställighet nedsatte de nio gäldenärerna, med olika belopp, pengar hos myndigheten till täckande av kapitalbeloppet, upplupen ränta och förrättningskostnaderna.
Gäldenärerna överklagade tingsrättens dom. Under handläggningen i hovrätten återkallade tre av dem sina överklaganden (gäldenärerna 1-3). Därmed vann tingsrättens dom laga kraft mot dem. Kronofogdemyndigheten utbetalade därefter till föreningen de medel som dessa gäldenärer hade nedsatt, 206 698 kr inklusive ränta.
Hovrätten sänkte föreningens ersättning för rättegångskostnad i tingsrätten till 581 609 kr. Hovrätten förordnade att de sex klagandena i hovrätten (gäldenärerna 4-9) skulle vara skyldiga att, solidariskt med gäldenärerna 1-3, ersätta föreningen med detta belopp jämte ränta. I domskälen angav hovrätten att ändring av rättegångskostnadsansvaret endast kunde ske för gäldenärerna 4-9.
Efter att hovrättens dom hade vunnit laga kraft avräknade Kronofogdemyndigheten det tidigare utbetalade beloppet om 206 698 kr mot det belopp som gäldenärerna 1-3 svarade för. Myndigheten utbetalade sedan till föreningen de medel som gäldenärerna 4-9 hade nedsatt, sammanlagt 630 516 kr inklusive ränta. Enligt myndighetens redovisning kvarstod därefter, med beaktande av upplupen dröjsmålsränta, för gäldenärerna 4-9 en restskuld om 64 262 kr och för gäldenärerna 1-3 ett högre skuldbelopp.
Kronofogdemyndighetens beslut om utbetalning av 630 516 kr överklagades av bland andra G.B. och M.J., som ingick bland gäldenärerna 4-9. Tingsrätten och hovrätten har avslagit överklagandet.
Frågan i HD rör vem som har rätt till nedsatta medel hos Kronofogdemyndigheten i mål med solidariskt betalningsansvar, när det solidariska ansvaret efter överklaganden har sänkts för några av gäldenärerna.
För att en dom ska få verkställas utan särskilda villkor krävs att den har vunnit laga kraft (3 kap. 3 § första stycket UB). En sådan dom på betalningsskyldighet som är aktuell i målet får dock verkställas genast, om inte gäldenären antingen nedsätter pengar hos Kronofogdemyndigheten till ett belopp som svarar mot betalningsskyldigheten den dag då nedsättningen sker tillsammans med förrättningskostnaderna eller ställer viss form av säkerhet (3 kap. 6 §). Det nedsatta beloppet ska utan dröjsmål göras räntebärande (5 kap. 1 § utsökningsförordningen, 1981:981). En nedsättning påverkar inte det förhållandet att skuldens kapitalbelopp fortsätter att löpa med ränta (jfr NJA 2013 s. 1084 och Norton, Utsökningsrätt, 4 uppl. 2012, s. 84). Det ska här anmärkas att den lagstadgade räntan på rättegångskostnader är betydligt högre än den bankränta som i dagens ränteläge kan erhållas genom nedsättning av medel.
Nedsättning av medel hos Kronofogdemyndigheten måste ske utan förbehåll. Om överinstansen befriar gäldenären från betalningsskyldighet ska denne återfå medlen. Om betalningsskyldigheten däremot står fast och hovrättens dom vinner laga kraft ska medlen jämte ränta tillfalla borgenären. (Se prop. 1980/81:8 s. 298.)
Vid solidariskt betalningsansvar kan borgenären vända sig mot vem som helst av gäldenärerna med krav på betalning av hela skulden. I den nu aktuella situationen har emellertid gäldenärerna 4-9 överklagat den dom där skulden bestämts och till en del haft framgång. Innebörden av hovrättens dom är att själva skulden - och därmed exekutionstiteln - för deras del har bestämts till ett lägre belopp. Den högre instansens ändring i förhållande till några av gäldenärerna medför därmed att det solidariska betalningsansvaret i viss mening kommer att delas upp.
Rätten till de nedsatta medlen ska bedömas i linje med detta. Gäldenärerna 4-9 kan då inte ha ett ansvar som sträcker sig längre än till full betalning av det - i förhållande till dem - slutligt bestämda skuldbeloppet med ränta (och förrättningskostnader). Var och en av dem har ett solidariskt ansvar intill den summan, men inte mer. Gäldenärerna 1-3, som inte har överklagat den bakomliggande domen, har däremot var och en ett ansvar för hela det större beloppet. Att gäldenärerna 1-3 svarar för ett större belopp innebär också att den avräkning som sker genom att av dem nedsatta medel betalas ut till borgenären i första hand görs mot det belopp som bara de svarar för.
Efter att tingsrättsdomen hade fått laga kraft mot gäldenärerna 1-3 kunde Kronofogdemyndigheten till föreningen betala ut de medel som dessa hade nedsatt. Sedan även hovrättsdomen fått laga kraft hade föreningen i förhållande till gäldenärerna 4-9 ett anspråk begränsat till 581 609 kr med ränta från dagen för tingsrättens dom. Gäldenärerna 1-3 svarade fortfarande för ett högre belopp, eftersom den tidigare betalningen inte hade varit tillräckligt stor för att helt täcka deras skuld till föreningen.
Föreningens anspråk på rättegångskostnader med ränta enligt hovrättens dom mot gäldenärerna 4-9 var större än det belopp, med upplupen ränta, som de hade nedsatt (se p. 5). Det har således funnits förutsättningar för Kronofogdemyndigheten att betala ut hela det tillgängliga beloppet till föreningen.
Vad klagandena anfört i övrigt föranleder inte någon annan bedömning. Slutsatsen blir alltså att överklagandet ska avslås.
HD avslår överklagandet.
HD:s beslut meddelat: den 22 februari 2017.
Mål nr: Ö 6106-15.
Lagrum: 3 kap. 3 och 6 §§ UB.