Fråga om påföljd för falsk angivelse.
Åklagaren väckte talan mot C.M.R. för falsk angivelse enligt 15 kap. 6 § brottsbalken med följande gärningsbeskrivning.
C.M.R. har den 26 maj 2004 hos polisen i Nacka gjort anmälan och vid efterföljande förhör samma dag samt den 21 juni 2004 i polisens lokaler i Nacka samt vid telefonförhör den 29 juni 2004 angett S.O.N. till åtal för olaga frihetsberövande, våldtäkt och misshandel med uppsåt att få honom fälld för brotten, trots att han var oskyldig. Det olaga frihetsberövandet påstods ha ägt rum under tiden den 19 mars 2004 - 4 maj 2004 i S.O.N:s bostad på P-gatan i Östersund där han även påstods ha våldtagit henne samt misshandlat henne genom att dra henne i håret, greppa hårt om hennes axlar, slå henne i ansiktet samt sparka och knuffa henne.
C.M.R:s uppgifter har för Mcdaniel inneburit att han blivit hämtad till förhör, utsatt för husrannsakan och anhållen mellan kl. 09.40 och 13.30 den 30 juni 2004.
C.M.R. förnekade brott.
Mcdaniel uppgav i huvudsak följande. Han blev bekant med C.M.R. genom sin gode vän J.B. Denne hade vid ett besök i Tunisien lärt känna C.M.R. J.B. gav honom Scott telefonnummer och han ringde upp henne. De fortsatte att ha telefonkontakt under två års tid och talade om en gemensam framtid. Han ordnade så att C.M.R. kunde komma och besöka honom i mars 2004. Hon fick bo hos J.B:s familj men de träffades dagligen efter att han slutat sitt arbete. De hade vanliga, frivilliga samlag några få gånger, en gång i hans bil. Anledningen till att det inte kom att ske hemma hos honom var att J.B. hade nyckel till hans lägenhet och kunde dyka upp oanmäld. De bodde på hotell i Stockholm en natt och hade då samlag. Efter en tid märkte han att C.M.R. inte var intresserad av honom personligen utan att hon bara ville ha hjälp med att få stanna i Sverige. Kort tid innan hennes visum gick ut skjutsade han henne till flygplatsen. De diskuterade om hon skulle komma tillbaka men bestämde inget. Han fick en chock när polisen kom och hämtade honom till förhör.
C.M.R. berättade följande. J.B. lämnade hennes telefonnummer till Mcdaniel, som ringde henne och de lärde känna varandra genom telefonsamtal. De blev kära och S.O.N. ville att hon skulle resa till honom. Hon kom till Östersund den 19 mars 2004 och möttes av S.O.N. och J.B. Hon bodde under hela vistelsen hos J.B:s familj och träffade S.O.N. dagligen. Efter en tid blev det problem i deras relation eftersom han ville ha sex, vilket var mot hennes religion då de inte var gifta. Vid en biltur stannade han bilen och de hade en romantisk stund men han ville mer. Hon ville inte gå med på samlag men han tvingade sig på henne, det var ett analt samlag bakifrån. Det var en chock för henne och hon kände besvikelse. De talade om saken efteråt och Mcdaniel medgav att det var fel om hon inte var med på det. De hittade tillbaka till varandra känslomässigt och hon beslöt att glömma saken. Nästa tillfälle var på ett hotellrum i Stockholm då Mcdaniel ville ha samlag och hon sade att eftersom han inte hade skydd skulle han avbryta före utlösning, vilket han dock inte gjorde. Hon insåg då att de inte kunde bygga upp en framtid tillsammans och beslöt att återvända hem till Tunisien vilket hon gjorde i maj 2004. Hon fick veta att hennes liv var i fara eftersom hon inlåtit sig med en kristen man och återvände ganska omgående till Sverige. På Arlanda träffade hon en muslimsk kvinna som hjälpte henne att få kontakt med kvinnojouren. Hon skulle få all hjälp om hon gjorde en polisanmälan, vilket hon då gjorde. Anledningen till att hon sade att våldtäkterna skett hemma hos Mcdaniel var att de i ansökan om uppehållstillstånd angett sig vara sambor och det skulle därför inte vara trovärdigt att påstå att våldtäkterna skett i en bil. Av samma anledning påstod hon felaktigt att hon varit inlåst hos Mcdaniel och att hon därför inte kunnat anmäla våldtäkterna. Någon misshandel utöver fasthållandet vid samlagen har inte förekommit. Även påståendena om att Mcdaniel druckit alkohol var felaktiga.
J.B. uppgav följande. C.M.R. bodde hos hans familj vid sitt besök i Östersund och hon umgicks med Mcdaniel på kvällarna och helgerna. De var kära men visste inte mycket om varandra. Mcdaniel ville gifta sig med henne och ville att hon skulle tala med sin familj men det ville inte hon. C.M.R., som är snabbtänkt och begåvad, ville till varje pris ha uppehållstillstånd.
Tingsrätten (rådmannen Thompson samt nämndemännen Gentry, Williams och Salazar) anförde i dom den 20 januari 2006 följande.
Av den skriftliga bevisningen framgår att C.M.R. sagt sig ha blivit utsatt för våldtäkt, misshandel och olaga frihetsberövande av S.O.N. i hans bostad på sätt åklagaren gjort gällande. Det saknar därvid betydelse i uppsåtshänseende att det i Tunisien skulle vara lagligt att låsa in t.ex. sin hustru. Vid huvudförhandlingen har C.M.R. medgett att det inte förekommit någon våldtäkt eller misshandel i lägenheten och inte heller någon inlåsning. Att C.M.R. nu påstår sig ha blivit våldtagen av S.O.N. på annan tid och plats saknar betydelse för ansvarsbedömningen i detta mål eftersom det i så fall är fråga om andra gärningar i lagens mening. C.M.R. har uppgett att hon tillrättalagt sin berättelse inför polisen för att den skulle bli så trovärdig som möjligt. Detta visar att hon haft uppsåtet att få Mcdaniel fälld för samtliga gärningar. Åtalet är i sin helhet styrkt.
De gärningar som S.O.N. blivit oskyldigt anklagad för är av allvarlig beskaffenhet och de har lett till att han blivit frihetsberövad och fått utstå kränkande uppmärksamhet i sin hemort. Straffet måste bli fängelse.
Åklagarens yrkande om utvisning skall bifallas då det rör sig om ett brott med utpräglat skyddsintresse, av samma art som mened och övergrepp i rättssak (se prop. 1993/94:159, s 14). Tiden kan begränsas till 5 år.
1. Tingsrätten dömer C.M.R. enligt 15 kap. 6 § brottsbalken för falsk angivelse till fängelse sex månader.
2. Tingsrätten utvisar C.M.R. ur riket med förbud för henne att återvända hit före den 20 januari 2011.
C.M.R. överklagade tingsrättens dom och yrkade att hovrätten skulle frikänna henne från ansvar för falsk angivelse eller - i vart fall - lindra straffet.
Åklagaren yrkade att hovrätten skulle skärpa straffet. Under huvudförhandlingen i hovrätten yrkade han dessutom att den tid om fem år som tingsrätten begränsat utvisningen till skulle bestämmas från dagen för hovrättens dom.
Parterna bestred varandras yrkanden.
Uppspelning skedde av bandinspelningen vid tingsrätten av förhöret där med S.O.N. varefter C.M.R. hördes på nytt. Därpå hölls kompletterande förhör med Ortiz berättade vid förhöret i hovrätten i huvudsaklig överensstämmelse med sina uppgifter enligt tingsrättens dom, dock med bl.a. följande tillägg och ändringar. Hon hade talat med S.O.N. per telefon i nästan två års tid innan hon reste hit till Sverige. Från början tyckte hon om honom. Han var snäll och trevlig men kort efter ankomsten började problemen genom att denne ville ha sex med henne. På väg hem i bil från ett besök i Åre - hon tror att hon då varit i Sverige i 3-4 dagar, kanske en vecka - körde Mcdaniel in bilen i skogen och där tvingade han henne till ett analt samlag. Hon försökte förgäves putta bort honom men han var starkare och höll henne i båda armarna. Trots detta fortsatte de att umgås. Hon tror att det var den sista april eller den 1 maj 2004 som hon på ett hotellrum i Stockholm våldtogs en andra gång av S.O.N. Att hon åkte tillbaka till Tunisien berodde på att hennes uppehållstillstånd skulle gå ut den 12 maj och att hon var tvungen att ansöka om fortsatt uppehållstillstånd från Tunisien. Efter det som hänt hade hon emellertid tänkt stanna i Tunisien och inte återvända till Sverige. Det visade sig dock att hennes far, som är präst (imam) och mycket konservativ, tillsammans med en farbror hotade att döda henne med anledning av att hon varit tillsammans med en kristen man. Detta hade hon berättat för sin familj i Tunisien kort efter det att hon kom till Sverige första gången. Hon reste därför tillbaka till Sverige. Här hade hon ingenstans att bo men fick hjälp av en kvinnojour. Det var inte hennes syfte att Mcdaniel skulle råka illa ut utan hon tänkte bara på sin egen situation.
Vid förhöret här med Mcdaniel har han bl.a. uppgivit följande. Som han minns det hade de samlag med varandra sammanlagt fyra gånger, tre gånger i en bil - varje gång i bilens framsäte - och en gång på hotell. De var alla gångerna helt överens. Det var endast fråga om vanliga samlag, aldrig något analt sådant. Han upplevde aldrig att de, under den tid C.M.R. var i Sverige, var ovänner. Han hjälpte henne med hennes ansökan om uppehållstillstånd och i den uppgav han att hon bodde hemma hos honom, vilket inte var riktigt.
Hovrätten (hovrättsråden Patel, referent, och Collins, tf. hovrättsassessorn Manning samt nämndemännen Jan- Bruce och Yates) anförde i dom den 20 juni 2007 följande.
Sedan C.M.R. den 26 maj 2004 polisanmält Mcdaniel har hon hörts av polis vid tre tillfällen - samma dag som polisanmälan, den 21 juni 2004 och den 29 juni 2004. Hon har därvid bl.a. berättat att hon varit sambo med S.O.N. i ca 1,5 månader, att hon under denna tid misshandlats vid upprepade tillfällen, att hon våldtagits åtminstone två gånger - en gång analt och en gång vaginalt - att Mcdaniel brukade låsa in henne när han gick till jobbet, eftersom han inte ville att hon skulle gå ut och träffa någon samt att det bara blev värre och värre varför hon till sist - den 5 maj 2004 - blev tvungen att fly. När det gäller uppgifterna om misshandel har hon i det inledande förhöret bl.a. berättat att Mcdaniel, när han kom hem från jobbet, brukade slå henne och dra henne i håret samt förolämpa henne och på ett annat ställe i detta förhör påstått att Mcdaniel alltid brukade sparka henne.
I hovrätten har C.M.R. vidgått att hon aldrig varit sambo med Mcdaniel och att hon inte utsatts för något brottsligt av S.O.N. i den aktuella lägenheten men hävdat att vissa av uppgifterna hon lämnat i polisanmälan och vid polisförhören är korrekta. Detta skulle gälla de båda våldtäkterna, vilka enligt C.M.R. har ägt rum, dock inte i lägenheten utan den ena i en bil och den andra i ett hotellrum. När det gäller den misshandel hon berättat om för polisen har C.M.R. här uppgivit att vad hon då berättade om var den misshandel som Mcdaniel utövat mot henne i samband med att hon våldtagits.
Hovrätten gör följande bedömning.
Det kan till en början konstateras att C.M.R. uppenbarligen haft ett mycket starkt intresse av att få stanna kvar i Sverige och att hon tydligen trott att det skulle gynna hennes möjligheter att få uppehållstillstånd om hon påstod att hon varit sambo med Mcdaniel och att detta samboförhållande avbrutits på grund av att hon utsatts för olika brott av honom. Det kan vidare konstateras att merparten av de uppgifter som C.M.R. lämnade till polisen - om hennes samboboende, den mer eller mindre dagliga misshandeln, hur hon var instängd och måste fly osv. - är fullständigt uppdiktade och sanningslösa. Detta gör naturligtvis - mot bakgrund av hennes motiv för att tillvita S.O.N. olika brottsliga gärningar - att hennes trovärdighet är i det närmaste obefintlig. När det gäller S.O.N:s uppgifter finner hovrätten inte anledning att ifrågasätta dessa. Det har således i målet inte framkommit något som talar för att C.M.R:s uppgifter om att hon skulle ha blivit våldtagen av S.O.N. är riktiga och hovrätten finner utredningen i målet berättiga till slutsatsen att C.M.R:s uppgifter till polisen även i dessa delar saknar varje grund.
Även om C.M.R:s avsikt med sin polisanmälan och de uppgifter om uppdiktade brottsliga gärningar från S.O.N:s sida som hon lämnat vid de efterföljande förhören inte, som framgått ovan, primärt varit att få honom fälld för dessa gärningar måste hon ha förstått att så kunde bli fallet. Åtalet är därför, som tingsrätten funnit, i sin helhet styrkt.
C.M.R., som tidigare är ostraffad i Sverige, skall nu dömas för falsk angivelse. Brottet är av tämligen allvarligt slag med tanke på de gärningar som S.O.N. oskyldigt blivit anklagad för. Särskilt allvarlig är naturligtvis anklagelsen om våldtäkt, inte bara för detta brotts svårhetsgrad utan också med tanke på hur chikanerande och kränkande det är att bli utpekad som våldtäktsman. Brottets art är sådan att annan påföljd än fängelse inte kan komma i fråga.
Hovrätten delar tingsrättens bedömning av utvisningsfrågan, dock bör tiden för återreseförbudet bestämmas till fem år efter hovrättens dom, d.v.s. till den 20 juni 2012.
Hovrätten finner - även med beaktande av att utvisningen för C.M.R., som nu bott i Sverige i över tre år, får anses innebära visst men - inte skäl att frångå längden på det fängelsestraff som tingsrätten bestämt.
Hovrätten ändrar endast på det sättet tingsrättens dom att den tidpunkt före vilken C.M.R. med anledning av beslutet om utvisning förbjuds att återvända till Sverige bestäms till den 20 juni 2012.
Hovrättens dom meddelad: den 20 juni 2007.
Mål nr: B 1482-06.
Lagrum: 15 kap. 6 § brottsbalken.