Fråga om viss tvist är att anse som arbetstvist.
Parter:
B.B.; P.W.H.
P.W.H. i Undrom.
Bakgrund m.m.
P.W.H. ansökte om betalningsföreläggande vid Kronofogdemyndigheten mot B.B. och yrkade förpliktande för denne att till P.W.H. betala 174 713 kr, jämte ränta beräknad på visst sätt. Efter att B.B. bestritt yrkandena överlämnades målet till Ångermanlands tingsrätt.
Som grund för sin talan åberopade P.W.H. att B.B. var skyldig henne pengar i enlighet med fyra skuldebrev som B.B. utfärdat till henne åren 1998, 2000 och 2002 och som förfallit till betalning. B.B., som vitsordade att han undertecknat skuldebreven, bestred käromålet och anförde bl.a. följande. Han arbetade åt Thompson trädgård och anställdes av P.W.H. P.W.H. lånade ut pengar till honom men reglerade skulden genom att göra avdrag på hans lön. Lånen är återbetalda.
Genom den överklagade domen biföll tingsrätten P.W.H:s talan. I tingsrättens fullföljdshänvisning angavs att ett överklagande av domen skulle vara ställt till Arbetsdomstolen.
B.B. har överklagat tingsrättens dom och har, som Arbetsdomstolen har uppfattat hans talan, yrkat att Arbetsdomstolen ogillar P.W.H:s talan. Arbetsdomstolen har nu att ta ställning till om domstolen är behörig att pröva tvisten.
För att Arbetsdomstolen ska vara behörig att pröva målet krävs att tvisten är en arbetstvist. Med arbetstvister avses enligt 1 kap. 1 § första stycket arbetstvistlagen, förutom tvister om kollektivavtal, andra tvister som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Frågan om en tvist är en arbetstvist ska domstolen självmant ta upp till prövning.
För det fall ett anställningsförhållande ingår som ett nödvändigt moment för den grund som käranden åberopat till stöd för sin talan, dvs. om det för ett bifall till käromålet är avgörande att ett anställningsförhållande föreligger, är tvisten att betrakta som en arbetstvist. Detta gäller även om domstolen därefter kommer till den slutsatsen att ett anställningsförhållande inte anses föreligga och på den grunden avslår käromålet. Saknar det däremot betydelse för utgången i målet huruvida det föreligger ett anställningsförhållande eller inte, ska domstolen självständigt pröva denna fråga innan målet avgörs i sak. Finner domstolen därvid att den nödvändiga anknytningen till ett anställningsförhållande saknas är det inte fråga om någon arbetstvist. Råder det enighet mellan parterna om de omständigheter som kan inverka på frågan om en tvist är en arbetstvist eller inte, är det dessa omständigheter som ska läggas till grund för prövningen. Skulle däremot parterna ha olika uppfattning om de omständigheter som kan få betydelse för denna prövning, måste domstolen kunna utgå från de omständigheter som käranden har åberopat (se prop. 1974:77 s. 140 och AD 1984 nr 147 och AD 2003 nr 113).
I målet finns en uppgift om att B.B. varit anställd hos Figueroa. Huruvida Figueroa är eller var P.W.H:s enskilda firma och om P.W.H. därmed var B.B:s arbetsgivare framgår inte av handlingarna i målet. P.W.H. har emellertid inte gjort gällande att B.B. lånat pengar av henne i egenskap av anställd hos henne utan hon grundar sitt käromål enbart på B.B:s betalningsåtagande i de fyra skuldebreven. Frågan om B.B:s betalningsskyldighet enligt skuldebreven avser därmed, även om det förelegat ett anställningsförhållande mellan parterna i målet, inte förhållandet mellan parterna i egenskap av arbetsgivare och arbetstagare. Det förhållandet att B.B. till grund för bestridandet av käromålet påstått att skulden reglerats genom att P.W.H. gjort avdrag på hans lön leder inte till att tvisten är att bedöma som en arbetstvist.
Arbetsdomstolen finner mot bakgrund av det anförda att målet inte är någon arbetstvist och finner sig därmed inte behörig att pröva målet (jfr AD 1977 nr 82 och AD 1986 nr 8). Målet ska därför, enligt 2 kap. 7 § andra stycket arbetstvistlagen, överlämnas till hovrätt.
Arbetsdomstolen överlämnar målet till Hovrätten för Nedre Norrland.
Ledamöter: Perez, Wood, referent, och Brock. Enhälligt.