Fråga sedan en huvudförhandling ställts in om den offentlige försvararen och målsägandebiträdet kan tillerkännas ersättning av allmänna medel för den tid som de reserverat för huvudförhandlingen och dess förberedande och som de inte kunnat använda för andra uppgifter i sin verksamhet.
I ett mål vid Katrineholms tingsrätt angående våldtäkt m.m. utsågs advokaten Bonilla till offentlig försvarare och jur.kand. T.L. till målsägandebiträde.
Tingsrätten ogillade i dom den 26 februari 2008 åtalet och målsägandens skadeståndstalan.
Åklagaren och målsäganden överklagade i Svea hovrätt.
Sedan hovrätten satt ut målet till huvudförhandling återkallade åklagaren och målsäganden sina överklaganden.
D.L. och T.L. yrkade i hovrätten ersättning av allmänna medel, D.L. med 126 535 kr 50 öre, varav 41 528 kr 50 öre avsåg arbete, 59 700 kr tidsspillan och 25 307 kr mervärdesskatt, samt T.L. med 111 861 kr, varav 36 754 kr avsåg arbete, 52 735 kr tidsspillan och 22 372 kr mervärdesskatt.
Till grund för sitt yrkande avseende tidsspillan anförde D.L. i huvudsak följande. Rättegången i hovrätten var planerad till 11 förhandlingsdagar med i princip en dags uppehåll mellan varje förhandlingsdag. Detta har fått honom att på ett tidigt stadium avsäga sig alla andra åtaganden under den aktuella perioden. Det sena inställandet av förhandlingen innebär att han nu endast i begränsad utsträckning kan ersätta den uppbokade tiden med annat arbete. Han har satt av 66 timmar för förhandlingstid, 24 timmar för inläsning och förberedelser och 32 timmar för arbete med målet mellan förhandlingsdagarna. Bortfallet av debiterbar tid uppgår således till minst 122 timmar. Viss del av denna tid räknar han med att kunna ersätta med annat inkomstbringande arbete eller administrativa arbetsuppgifter. Han bedömer emellertid att ca 70 timmar inte kommer att kunna utnyttjas till annat arbete och yrkar ersättning för 60 timmars tidsspillan.
Till grund för sitt yrkande avseende tidsspillan anförde T.L. i huvudsak följande. Han har avsatt en stor del av november för detta mål och har avsagt sig andra ärenden för att ge utrymme för förhandlingen. Det sena återkallandet från åklagaren kom överraskande. Han hade satt av 66 timmar för förhandlingstid, 8 timmar för förberedelser och 32 timmar för arbete med målet mellan förhandlingsdagarna. Anledningen till tiden för förberedelser och planering är målets mycket speciella beskaffenhet, vittnens ändrade utsagor och det stora antalet åtalspunkter m.m. Han bedömer att han kan ersätta hälften av tiden med annat arbete och yrkar ersättning för 53 timmars tidsspillan.
Hovrätten (hovrättsråden James och Perez samt tf. hovrättsassessorn Simpson, referent) avskrev i beslut den 4 november 2008 målet från vidare handläggning.
Hovrätten tillerkände D.L. och T.L. ersättning av allmänna medel, D.L. med 51 910 kr 50 öre, varav 41 528 kr 50 öre avsåg arbete och 10 382 kr mervärdesskatt, samt T.L. med 45 942 kr 50 öre, varav 36 754 kr avsåg arbete och 9 188 kr 50 öre mervärdesskatt.
Som skäl för ersättningsbesluten anförde hovrätten:
Enligt 21 kap. 10 § RB har en offentlig försvarare rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Enligt 2 § DVFS 2007:11 avses med tidsspillan tid då produktivt arbete med något uppdrag inte kan utföras, trots att den ersättningsberättigades arbetstid tas i anspråk. I det nu aktuella fallet har förhandlingen ställts in och den tidigare inbokade tiden behöver inte längre tas i anspråk för detta mål, varför andra uppdrag kan utföras. Någon ersättning för tidsspillan utgår således inte avseende ”bokad tid” som blir outnyttjad (jfr Fitger, Rättegångsbalken, 21:48 och NJA 1976 s. 455 I).
D.L. och T.L. överklagade och yrkade bifall till sina yrkanden om ersättning för tidsspillan med resp. 59 700 kr och 52 735 kr exklusive mervärdesskatt.
Justitiekanslern anförde att D.L. och T.L. borde tillerkännas viss ersättning för tidsspillan.
Domstolsverket och Sveriges advokatsamfund yttrade sig.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Lara, föreslog i betänkande följande beslut:
Advokaten D.L. var offentlig försvarare och jur.kand. T.L. målsägandebiträde i ett brottmål som överklagades till hovrätten. Hovrätten kallade till huvudförhandling som var planerad att äga rum under elva dagar hösten 2008. D.L. och T.L. var kallade att närvara under samtliga dagar. Sedan åklagaren och T.L:s huvudman återkallat sina överklaganden ställde hovrätten in förhandlingen mindre än en vecka innan den skulle påbörjas.
Frågan i HD är om D.L. och T.L. är berättigade till ersättning för tidsspillan för avsatt men slutligen inte utnyttjad förhandlingstid. Fråga uppkommer också om utgångspunkter för beräkning av ersättning till offentlig försvarare m.fl. vid avkortade uppdrag.
En offentlig försvarare och ett målsägandebiträde har rätt till skälig ersättning för bl.a. tidsspillan (21 kap. 10 § RB och 5 § lagen [1988:609] om målsägandebiträde med hänvisningar).
En första fråga är om inbokad förhandlingstid i fall av återkallat eller avkortat uppdrag alls ska kunna bedömas som ersättningsgill tidsspillan. Domstolsverket har efter bemyndigande meddelat föreskrifter angående beräkning av ersättning för tidsspillan (se numera DVFS [2008:7] angående beräkning av ersättning för tidsspillan, vars lydelse i aktuellt hänseende är identisk med vid tidpunkten för hovrättens beslut gällande DVFS 2007:11 med samma rubrik). Enligt föreskrifterna avser tidsspillan tid då produktivt arbete med något uppdrag inte kan utföras, trots att den ersättningsberättigades tid tas i anspråk. Detta sätt att definiera tidsspillan stämmer överens med bl.a. vad HD uttalat i flera avgöranden (jfr t.ex. NJA 2004 s. 549).
Det får avgöras från fall till fall vad som kan anses utgöra tidsspillan när en förhandling ställs in eller avkortas. Generellt bör dock gälla att ersättning för tidsspillan normalt inte lämnas i fall där ett uppdrag i god tid före förhandlingens planerade start återkallas eller avkortas. Med god tid kan i detta sammanhang avses en månad eller längre tid. Inte heller bör ersättning för tidsspillan normalt lämnas när fråga är om återkallade eller förkortade uppdrag av kortare varaktighet, som en förhandling som planerats pågå i några timmar eller en eller ett fåtal dagar, eller om en förhandling avkortas endast i mindre mån. Om förhandlingen ställs in av skäl som är hänförliga till ombudets agerande i rätttegången kan det vidare beroende på omständigheterna någon gång finnas skäl att inte ersätta tidsspillan. I övrigt får generellt anses att ersättning för tidsspillan i princip bör lämnas när fråga är om inbokad men sedermera icke utnyttjad tid som inte kunnat kompenseras med andra uppdrag. En utgångspunkt bör dock vara att en advokat, eller en biträdande jurist vid advokatbyrå, ska ha sin verksamhet organiserad på så sätt att han eller hon även om en förhandling ställs in eller avkortas med kort varsel kan arbeta med andra ärenden. Det får förutsättas att en jurist på en advokatbyrå i första hand söker utnyttja den tid som frigörs till annat, produktivt arbete.
D.L. och T.L. har båda anfört att de på grund av den inbokade förhandlingen i hovrätten frånsagt sig andra uppdrag under och i anslutning till den period då huvudförhandlingen var planerad att äga rum. De har också förklarat att det med hänsyn till att förhandlingen ställdes in med så kort varsel - mindre än en vecka - inte funnits möjlighet att fullt ut finna annat produktivt arbete att utföra under den tid som i och för sig frigjorts.
Justitiekanslern har ansett att D.L. och T.L. bör tillerkännas viss ersättning för tidsspillan. Domstolsverket har i yttrande anfört att yrkad ersättning bör lämnas.
Det finns inte skäl att inte fästa tilltro till de sakuppgifter som D.L. och T.L. lämnat. Bedömningen får mot bakgrunden av det och med hänsyn till vad nu uttalats utgå från att de båda bör tillerkännas viss ersättning för tidsspillan.
Frågan uppkommer då hur skälig ersättning närmare ska bestämmas. De bestämmelser som följer av Domstolsverkets vid var tid gällande föreskrifter bör tillämpas. Detta avser för närvarande t.ex. att ersättning för tidsspillan lämnas för tid mellan kl. 07.00 och kl. 22.00 och att ersättning normalt lämnas med 1 015 kr per timme exklusive mervärdesskatt (vid tidpunkten för hovrättens beslut var motsvarande belopp 995 kr).
Det framstår som angeläget att det generellt i domstolarna tillämpas en enkel och tydlig ordning för ersättningens bestämmande som inte medför att vare sig domstolarna eller de som söker ersättning ägnar ersättningsfrågan oproportionerligt stor uppmärksamhet. I de fall då ersättning blir aktuell kan det antas att den ersättningsberättigade, på samma sätt som D.L. och T.L. i detta mål, i allmänhet yrkar ersättning baserad på en mer eller mindre precis uppskattning av antalet och omfattningen av de uppdrag han eller hon tackat nej till och ersättningen för dessa samt en mer eller mindre detaljerad redogörelse för i vilken mån det gått att kompensera bortfallen inkomst med annat debiterbart eller över huvud taget produktivt arbete. HD finner att i sådana fall - som kan antas vara de vanligaste - bör ersättningen för tidsspillan schablonmässigt och som allmän riktlinje normalt kunna bestämmas till belopp som motsvarar ersättning för hälften av den tid som avsatts för förhandlingen men slutligen inte tagits i anspråk i domstolen. I detta får anses ingå erforderlig tid för förberedelse inför och i anslutning till huvudförhandlingen.
Skulle någon gång den som söker ersättning på ett precist sätt kunna ange de uppdrag och den ersättning som han eller hon gått miste om på grund av det inbokade uppdraget och finns också utredning om i vilken mån han eller hon kunnat utnyttja den frigjorda tiden för annat inkomstbringande arbete, bör full ersättning för tidsspillan lämnas (jfr såvitt avser ersättning till tolk i domstol NJA 1984 s. 334 I och II).
Bortfallen debiterbar förhandlingstid uppgår i D.L:s och T.L:s fall till nära 55 förhandlingstimmar. De har inte förebringat närmare utredning om vilka uppdrag de tackat nej till och vilken ersättning de gått miste om på grund av uppdraget i hovrätten. Deras yrkanden innefattar ersättning även för tid de avsatt för förberedelse under dagar förhandlingen i hovrätten inte planerats pågå, och de har sedan förhandlingen ställts in utnyttjat delar av den frigjorda tiden till utbildning och andra arbetsuppgifter av administrativ eller över huvud taget för advokatbyrån nyttig art. Hur mycket tid som åtgått till sådant icke debiterbart men ändå för verksamheten nyttigt arbete framgår inte närmare. Med de utgångspunkter som ovan angetts för skälig ersättning finner HD att de båda skäligen bör tillerkännas ersättning för tidsspillan med 34 203 kr, i båda fallen motsvarande 27,5 timmars tidsspillan.
Med ändring av hovrättens beslut, såvitt avser ersättning för tidsspillan, tillerkänns envar av D.L. och T.L. ersättning för tidsspillan med 34 203 kr. Denna kostnad ska stanna på staten. Av ersättningen avser 6 841 kr mervärdesskatt för envar av D.L. och T.L.
HD (justitieråden Smith, Reed, Sanders, Wilson, referent, och Bonilla) meddelade den 6 april 2010 följande slutliga beslut:
I ett brottmål förordnades D.L. till offentlig försvarare och T.L. till målsägandebiträde. Tingsrätten ogillade åtalet och den talan om skadestånd som fördes i målet. Sedan domen överklagats av åklagaren och målsäganden satte hovrätten ut målet till elva dagars huvudförhandling att äga rum under tiden den 30 oktober-den 20 november 2008. D.L. och T.L. kallades till samtliga dessa dagar. Hovrätten beslutade den 24 oktober 2008 - alltså sex dagar före förhandlingens början - att ställa in förhandlingen, eftersom överklagandena hade återkallats. Hovrätten avskrev sedermera målet från vidare handläggning. Samtidigt tillerkändes D.L. och T.L. ersättning av allmänna medel för arbete.
Frågan är om de därutöver har rätt till ersättning av allmänna medel för den tid som de hade satt av med anledning av huvudförhandlingen och som de inte kunnat använda på att annat sätt i sina verksamheter. D.L. har angett att den tid som han inte kunnat utnyttja för andra uppdrag eller för interna arbetsuppgifter uppgår till åtminstone 60 timmar och att ersättning borde betalas för denna tidsspillan. T.L. har för sin del anfört att det endast i begränsad omfattning varit möjligt för honom att ersätta den uppbokade tiden med annat arbete och att han därför borde tillerkännas ersättning motsvarande 53 timmars tidsspillan. Domstolsverket har tillstyrkt att D.L. och T.L. tillerkänns yrkad ersättning för tidsspillan. Enligt Advokatsamfundet måste offentliga försvarare anses ha rätt till skälig ersättning för tidsspillan när domstolar ställer in bokade förhandlingar.
En offentlig försvarare och ett målsägandebiträde har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt (21 kap. 10 § RB samt 5 § lagen, 1988:609, om målsägandebiträde och 27 § rättshjälpslagen, 1996:1619).
Vad som närmare avses med uttrycket tidsspillan framgår inte av de angivna bestämmelserna, och ytterst får det från fall till fall avgöras vad som utgör ersättningsgill tidsspillan vid utförande av ett uppdrag. I allmänhet avses dock sådan tid då produktivt arbete med uppdraget inte utförs, trots att den offentlige försvararens eller målsägandebiträdets arbetstid tas i anspråk (se t.ex. NJA 2004 s. 549).
Att en offentlig försvarare och ett målsägandebiträde kallas till förhandling innebär inte att deras tid tas i anspråk för uppdraget, om tiden sedan lösgörs genom att förhandlingen förkortas eller ställs in. Detta gäller även om den ursprungligen reserverade förhandlingstiden har begränsat deras möjligheter att ta på sig eller utföra andra uppgifter. Det uppstår således inte någon tidsspillan för dem, utöver vad som kan följa av restid till och från domstolen e.d. (NJA 1976 s. 455 I samt Lee, Rättegångsbalken, med supplement t.o.m. nov. 2009, s. 21:48, och Renfors m.fl., Rättshjälpslagen och annan lagstiftning om rättsligt bistånd - En kommentar, 2 uppl. 2006, s. 152 och 310).
D.L. och T.L. kan således inte tillerkännas de fordrade beloppen som ersättning för tidsspillan.
Frågan är då om det finns något annat rättsligt stöd för anspråken. Den offentlige försvararen och målsägandebiträdet har till uppgift att biträda sina huvudmän bl.a. i rättegången. Till deras uppdrag hör alltså att delta i huvudförhandlingen och därför att även reservera tid för ett sådant deltagande. När förhandlingen avkortas eller ställs in, kan det ses som en avbeställning av en tjänst som ingår i uppdraget. De regler som omger uppdraget, såsom då det gäller förordnande, entledigande och även bestämmande av ersättningen, har visserligen en offentligrättslig prägel som begränsar utrymmet för ett civilrättsligt synsätt i förhållandet mellan den offentlige försvararen eller målsägandebiträdet och staten. När de tjänster som rent faktiskt tas i anspråk för förhandlingen i mer avsevärd utsträckning avviker från den tidsåtgång som följer av domstolens planering och utsättning av målet, uppkommer dock frågan om den offentlige försvararen och målsägandebiträdet har möjlighet att stödja sitt ersättningsanspråk på allmänna kontraktsrättsliga principer (jfr beträffande domstolstolk NJA 1984 s. 334 I och II).
Att domstolsförhandlingar kan behöva genomföras på ett sätt som avviker från planeringen eller att de av något skäl måste ställas in helt, framstår inte som anmärkningsvärt. Den som åtar sig ett uppdrag som offentlig försvarare eller målsägandebiträde måste därför förväntas ha beredskap för sådana situationer, och uppdraget får antas vila på förutsättningen att den offentlige försvararen och målsägandebiträdet har organiserat sin verksamhet så att han eller hon kan övergå till andra uppdrag eller - uttryckt i civilrättsliga termer - att domstolen har en avbeställningsrätt som inte ger upphov till någon särskild ersättningsskyldighet (jfr prop. 1978/ 79:132, Bil. 1, s. 30 f. och Renfors m.fl., a.a. s. 310).
Det kan emellertid uppstå situationer då avkortningen av förhandlingen eller beslutet att ställa in den får så omfattande återverkningar att det inte rimligen kan krävas att den offentlige försvararen eller målsägandebiträdet ska kunna hålla en omedelbar beredskap för detta. I sådana fall bör viss ersättning kunna utgå med stöd av allmänna kontraktsrättsliga principer. Av betydelse för bedömningen blir då främst hur lång tid som med ledning av domstolens planering har reserverats för förhandlingen och när i tiden en avkortning sker eller beslut att ställa in förhandlingen meddelas.
En ersättning som går tillbaka på allmänna kontraktsrättsliga grundsatser bestäms i och för sig med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet. Som riktmärke bör dock i den nu diskuterade situationen gälla att ersättning kan aktualiseras bara om den offentlige försvararens eller målsägandebiträdets närvaro vid huvudförhandlingen i förhållande till domstolens kallelse minskas med vad som svarar mot åtminstone fem hela förhandlingsdagar och - med undantag för mycket långa förhandlingar - att så sker mindre än en vecka i förväg. Ersättning bör naturligtvis inte utgå om förhandlingen ställts in av skäl som är hänförliga till någon försumlighet av försvararen eller biträdet.
Vad som utifrån ett kontraktsrättsligt perspektiv motiverar en ersättning till den offentlige försvararen och målsägandebiträdet är, i enlighet med vad som har sagts i det föregående (under 9), att de inte kan förutsättas planera sin verksamhet så att det funnits beredskap för att på kort varsel och i full utsträckning omedelbart övergå till andra uppdrag, när deras medverkan vid en längre förhandling avkortas eller ställs in. Ersättningen - ett slags avbeställningsersättning - bör därför ta sikte på den tid som inledningsvis kan behövas för att ställa om till andra uppgifter. Det måste avgöras vad som i det särskilda fallet framstår som påkallat, men omställningstiden bör inte annat än som rent undantag kunna antas överstiga en vecka räknat från beslutet att avkorta eller ställa in förhandlingen. I den mån det lösgjorda utrymmet under den tiden bedöms inte kunna användas till annat, bör det sålunda kunna ge rätt till ersättning inom ramen för uppdraget som offentlig försvarare eller målsägandebiträde.
Av utredningen i detta fall framgår att hovrättens huvudförhandling var planerad att pågå i elva dagar med deltagande av D.L. och T.L. under hela denna tid. Förhandlingen ställdes in med sex dagars varsel. De bör därför kunna tillerkännas ersättning för omställningstid under en vecka.
Under den vecka som följde på beslutet om inställd förhandling lösgjordes tid motsvarande två förhandlingsdagar om sammanlagt tolv timmar. Till detta kommer för D.L. ett inplanerat förberedelsearbete om cirka 24 timmar, vilket framstår som en rimlig tidsåtgång. Han har under den lösgjorda tiden kunnat utföra andra uppdrag eller internt arbete under cirka tio timmar. Det får godtas att den återstående tiden om 26 timmar inte kunnat tas i anspråk för andra uppdrag.
För T.L. lösgjordes, utöver tolv timmars förhandlingstid, åtta timmar som planerats till förberedelse av förhandlingen, vilket framstår som en rimlig tidsåtgång. Han har under den aktuella veckan på lösgjord tid kunnat utföra andra uppdrag under två timmar. Det får godtas att den återstående tiden, som i hans fall alltså uppgår till 18 timmar, inte kunnat tas i anspråk för andra uppdrag.
Vid denna beräkning av ersättningen, som får anses avse arvode och inte tidsspillan, är en utgångspunkt att omställningen till andra uppdrag ersätts enligt timkostnadsnormen för arbete. I det nu aktuella fallet har emellertid yrkandena beräknats enligt den lägre ersättningen för tidsspillan, vid aktuell tid 995 kr jämte mervärdesskatt. Ersättningen ska bestämmas med hänsyn till detta.
HD ändrar hovrättens beslut om ersättning och tillerkänner dels D.L. för försvaret i hovrätten ytterligare ersättning av allmänna medel för arbete med 32 337 kr, varav 6 467 kr avser mervärdesskatt, dels T.L. som målsägandebiträde i hovrätten ytterligare ersättning av allmänna medel för arbete med 22 387 kr, varav 4 477 kr avser mervärdesskatt.
Kostnaderna ska stanna på staten.
Justitieråden Reed och Bonilla tillade för egen del:
Som anges i skälen för HD:s beslut avses med tidsspillan sådan tid då produktivt arbete med uppdraget inte utförs, trots att den offentlige försvararens eller målsägandebiträdets arbetstid tas i anspråk. När en domstol kallar till förhandling har försvararen resp. biträdet i princip att infinna sig. Det innebär att hon eller han är förhindrad att under den tid som kallelsen avser ta på sig andra uppgifter som hindrar henne eller honom att efterkomma kallelsen. Detta måste anses innebära att försvararens resp. biträdets tid tas i anspråk, och det har inte funnits något hinder att betrakta sådan tid, eller del av den, som tidsspillan. Det har också varit möjligt för Domstolsverket att i enlighet med bemyndigandet i 2 § förordningen (1997:406) om offentlig försvarare reglera ersättningen för sådan tid. Emellertid har HD i rättsfallet NJA 1976 s. 445 I utan angivande av skäl fastställt att tiden inte skall anses som tidsspillan. Denna ståndpunkt kan inte överges utan att frågan avgörs av domstolen i dess helhet. Den regel som domstolen i rättsfallen NJA 1984 s. 334 I och II utformade i en motsvarande situation avseende en domstolstolk får anses vara ett godtagbart alternativ.
HD:s beslut meddelat: den 6 april 2010.
Mål nr: Ö 4918-08.
Lagrum: 21 kap. 10 § RB och 5 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde.
Rättsfall: NJA 1976 s. 455 I, NJA 1984 s. 334 I och II samt NJA 2004 s. 549.