Taleändring. Ändring i högre rätt från en fullgörelsetalan till en fastställelsetalan har inte tillåtits.
Galban Försäljnings AB (dåvarande firma Johnson i Kvänum AB) förde talan vid Stockholms tingsrätt mot Dina Försäkringar AB och yrkade, som talan slutligen bestämdes, att Dina Försäkringar skulle åläggas att utge 9 991 600 kr jämte ränta till Jenkins.
Dina Försäkringar bestred Galbans talan.
Angående bakgrunden till tvisten och processen vid tingsrätten hänvisas till den inledande redogörelsen i HD:s beslut.
Tingsrätten (rådmännen Eaton och Smith samt beredningsjuristen Martin) ogillade Galbans talan i dom den 22 oktober 2013.
Galban Försäljnings AB (Johnson i Kvänum AB) överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle undanröja tingsrättens dom på grund av rättegångsfel och återförvisa målet till tingsrätten. Om detta yrkande inte skulle bifallas yrkade Jenkins att hovrätten skulle, med ändring av tingsrättens dom, bifalla Galbans där förda talan mot Dina Försäkringar.
Hovrätten (hovrättslagmannen Fisher, hovrättsråden Casey, referent, och Burke samt adjungerade ledamoten Huerta) avslog i beslut den 5 februari 2014 Galbans yrkande om undanröjande av tingsrättens dom.
Jenkins yrkade härefter att hovrätten skulle tillåta bolaget att ändra sin talan enligt följande: ”Johnson yrkar att hovrätten fastställer att Johnson får ta företagsförsäkring tecknad hos Dina Försäkringar AB i anspråk för skada orsakad den 23 juni 2010 på Mössebergs Kurort i Falköping.”
Som skäl för att taleändringen skulle tillåtas anförde Jenkins i huvudsak följande.
Den talan som Dina Försäkringar har fört i målet är obegriplig. I tingsrätten yrkade Dina Försäkringar att Johnson ursprungligen förda fastställelsetalan skulle avvisas eftersom de totala kostnaderna för skadan var kända vid talans väckande. Dina Försäkringar vitsordade vid den muntliga förberedelsen i tingsrätten att kostnaderna för skadan översteg tio miljoner kr. Efter den muntliga förberedelsen gjorde Dina Försäkringar gällande att Johnson inte lidit någon skada eftersom Johnson inte längre var föremål för regresskrav, vilket tillbakavisades. Vid huvudförhandlingen medgav Dina Försäkringar att regresskravet kvarstod, men vidhöll ändå invändningen att Johnson inte lidit någon skada. Denna invändning innebär att det skulle ha krävts av Johnson att bolaget betalat enligt regresskravet, vilket bolaget varit förhindrat att göra enligt försäkringsvillkoren. Taleändringen är motiverad av omständigheter som har blivit kända för Johnson först vid huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av hur Dina Försäkringar har agerat i processen. Taleändringen är därför tillåten med stöd av 13 kap. 3 § första stycket 1 RB. Bestämmelsens krav på att det nya yrkandet ska gälla en annan fullgörelse har inte tolkats bokstavligt i rättstillämpningen.
Dina Försäkringar bestred yrkandet.
Hovrätten (hovrättsråden Casey och Davis, referent, samt tf. hovrättsassessorn Brewer) anförde i beslut den 7 juli 2014 följande.
I högre rätt tillåts endast en taleändring enligt 13 kap. 3 § första stycket 1 RB. Tillämpligheten av denna bestämmelse förutsätter att taleändringen avser annan fullgörelse än den om vilken talan väckts. Denna förutsättning är inte uppfylld eftersom Johnson yrkade taleändring syftar till att ersätta en fullgörelse- med en fastställelsetalan. Omständigheterna i detta fall motiverar inte en sådan extensiv tolkning av den nyss nämnda bestämmelsen som förekommit i HD:s praxis (jfr t.ex. NJA 1974 s. 604 och NJA 1984 s. 807). Av dessa skäl ska Johnson yrkande om taleändring avslås.
Johnson yrkande om taleändring avslås.
Hovrätten (hovrättsråden Jackson och Conway, referent, samt tf. hovrättsassessorn Wall Chen och adjungerade ledamoten hovrättsfiskalen Parks) fastställde i dom den 2 oktober 2014 tingsrättens domslut.
Galban Försäljnings AB överklagade hovrättens dom samt besluten den 5 februari 2014 och den 7 juli 2014.
Sedan Galban Försäljnings AB försatts i konkurs förklarade sig konkursboet inte ha för avsikt att överta konkursbolagets talan.
HD meddelade prövningstillstånd beträffande frågan om taleändring i högre rätt (hovrättens beslut den 7 juli 2014) men meddelade inte prövningstillstånd avseende frågan om återförvisning (hovrättens beslut den 5 februari 2014). Frågan om meddelande av prövningstillstånd rörande målet i övrigt förklarades vilande.
Galban Försäljnings AB i konkurs yrkade i aktuell del av målet att HD skulle med ändring av hovrättens beslut tillåta bolaget att ändra sin fullgörelsetalan till fastställelse av att bolaget får ta företagsförsäkring tecknad hos Dina Försäkringar AB i anspråk för skada orsakad den 23 juni 2010 på Mössebergs Kurort i Falköping och att HD, efter undanröjande av Svea hovrätts dom, återförvisar målet till hovrätten.
Dina Försäkringar AB motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Yang, föreslog i betänkande följande beslut.
1-10. Innehåller en redogörelse i huvudsak motsvarande punkterna 1-8 i HD:s beslut.
HD har meddelat partiellt prövningstillstånd i frågan om taleändring i högre rätt. Frågan är således om Jenkins i hovrätten ska tillåtas att ändra sin fullgörelsetalan till en fastställelsetalan.
Ett utbyte av en fullgörelsetalan mot en fastställelsetalan utgör en taleändring och inte en inskränkning av talan (se NJA 2003 s. 158). För att en taleändring i form av ett ändrat yrkande ska vara möjlig i högre rätt krävs att bestämmelsen i 13 kap. 3 § första stycket 1 RB äger tillämpning. Enligt 13 kap. 3 § första stycket 1 får käranden på grund av omständighet, som inträffat under rättegången eller först då blivit för honom känd, kräva annan fullgörelse än den, om vilken talan väckts. Paragrafens bestämmelser i övrigt om rätt till ändring av ett yrkande gäller inte i högre rätt (13 kap. 3 § andra stycket).
Av tidigare domar från HD framgår att kravet på annan fullgörelse inte har tolkats bokstavligt. Således har exempelvis en talan, som närmast var att anse som en fastställelsetalan, kunnat ändras till en fullgörelsetalan i högre rätt, enligt grunderna för lagrummet (se NJA 1981 s. 1201). Även en ändring från en fastställelsetalan till en annan fastställelsetalan har godtagits (se NJA 1984 s. 807). Dessutom har kvantitativa förändringar av yrkandet tillåtits, exempelvis en höjning av ett yrkat belopp (se NJA 1971 s. 317). En förklaring till den extensiva tolkningen av lagtexten bör ses mot bakgrund av att upphovsmännen bakom rättegångsbalken hade en annan syn på rättskraftens bestämning, man utgick från den klassiska läran om rättigheternas individualisering.
I rättsfallet NJA 2003 s. 158 tillät HD ett utbyte från en fullgörelsetalan till en fastställelsetalan. Eftersom ändringen hade gjorts i första instans prövades emellertid taleändringen mot bestämmelsen i 13 kap. 3 § första stycket 3 RB som inte är tillämplig i högre rätt. Inom doktrinen har det ansetts att ett utbyte av en fullgörelsetalan mot en fastställelsetalan också bör kunna falla in under 13 kap. 3 § första stycket 1 (se Davis, Processens ram i tvistemål, 3 uppl. 2012 s. 71).
Bestämmande för om 13 kap. 3 § första stycket 1 kan tillämpas på en ändring av ett yrkande bör normalt vara om det nya yrkandet skulle träffas av rättskraften hos en dom över det ursprungliga yrkandet (jfr Davis, Processens ram i tvistemål, 3 uppl. 2012 s. 73 ff. och Ellis, m.fl., Rättegång II, 9 uppl. 2015 s. 160). Om denna möjlighet inte skulle finnas kan käranden, på grund av omständighet som inträffar under rättegången, drabbas av en omotiverad rättsförlust. Med hänsyn till instansordningens princip saknas det normalt anledning att låta käranden i annat fall väcka talan om en ny sak i hovrätten.
Tillämpat på detta mål skulle det innebära att domstolen bör ställa sig frågan om käranden i en ny rättegång skulle kunna komma tillbaka med sitt fastställelseyrkande i händelse av att fullgörelseyrkandet ogillas. Om sådan möjlighet inte föreligger enligt rättskraftsreglerna talar detta för att 13 kap. 3 § första stycket 1 RB kan tillämpas.
I ett läge där hovrättens ogillande dom av fullgörelseyrkandet vinner laga kraft skulle rättskraft inträda beträffande den sak som prövats i målet (17 kap. 11 § RB).
Oberoende av om en sådan efterföljande fastställelsetalan skulle vara möjlig med hänsyn till rättskraftsreglerna eller bestämmelsen i 13 kap. 2 § RB, skulle den i realiteten bli verkningslös. I vart fall under oförändrade förhållanden. Ett tidigare ogillat fullgörelseyrkande skulle hindra Jenkins från att erhålla ett verkställbart domstolsavgörande på att försäkringsersättning ska betalas ut i anledning av samma skada.
En senare förd fullgörelsetalan av Jenkins mot Dina Försäkringar, om att utfå försäkringsbelopp med anledning av samma skada, skulle avvisas om inte s.k. efterföljande omständigheter tillkommit (facta supervenientia). Förhållandet att en fordrans förfallodag har inträtt eller, såsom i detta fall, ett skadeståndskrav blir klarlagt som utlöser ett försäkringsfall, kan typiskt sett vara sådana efterföljande omständigheter som ibland gör att rättskraften beträffande ett tidigare ogillat fullgörelseyrkande påverkas. I vissa fall kan i stället resningsvägen stå öppen för parten.
Om en fastställelsetalan förs och bifalls kan käranden normalt, om behov skulle uppstå, därefter föra en efterföljande fullgörelsetalan mot svaranden. Det redan fastställda rättsförhållandet får då prejudiciell betydelse för det kommande avgörandet (s.k. positiv rättskraft). Efter ett sådant avgörande kan parterna i många fall träffa en förlikning, särskilt om det fastställda rättsförhållandet var det huvudsakligen tvistiga mellan parterna. Om fastställelsetalan i stället ogillas innebär det i regel att det inte finns någon anledning för käranden att återkomma med en senare fullgörelsetalan mot svaranden.
Med hänsyn till vad som ovan anförts ska det aktuella ändringsyrkandet prövas mot förutsättningarna i 13 kap. 3 § första stycket 1 RB.
Delar av grunden för Galbans fullgörelseyrkande, om att utfå försäkringsersättning, är att Jenkins får ta sin ansvarsförsäkring hos Dina Försäkringar i anspråk. Det är samma rättsförhållande som Jenkins nu vill få prövat i en fastställelsetalan. För att kunna få bifall till den fullgörelsetalan som förts i underrätterna skulle krävas att domstolen som ett steg i sin bedömning kom fram till att det rättsförhållande som nu Jenkins kräver fastställelse av föreligger. Jenkins har således inte åberopat någon ny grund utan endast förändrat sitt yrkande.
För att en ändring av ett yrkande i högre rätt ska vara tillåtet enligt 13 kap. 3 § första stycket 1 krävs att en ny omständighet inträffat under rättegången eller först då för käranden blivit känd. Den nya omständigheten behöver inte vara av något särskilt slag men den måste ha ett rättsligt samband med det nya yrkandet (jfr Todd m.fl., Rättegångsbalken, version oktober 2015, 13 kap. 3 §, Zeteo). Dina Försäkringars nya bestridandegrund och omständigheterna som föranledde Galbans taleändring har inträffat under rättegången. Omständigheterna har också haft ett rättsligt samband med den ändring av yrkandet som Jenkins nu vill göra.
Det som föranledde Galbans ändringsyrkande framkom redan vid tingsrätten. Emellertid kom Jenkins inte att framföra sitt nya yrkande förrän i hovrätten. För att en ändring i ett sådant fall ska vara tillåten krävs att Jenkins har haft giltig ursäkt för att inte redan vid tingsrätten ha framfört yrkandet (jfr 50 kap. 25 § tredje stycket RB, NJA 1971 s. 317, Ramsey, Civilprocessen, 3 uppl. 2012, s. 236, och Bates, Rättegång IV, 3 omarbetade uppl. 1994, s. 83).
Dina Försäkringars invändning om att Jenkins inte lidit någon skada måste varit svårförståelig för Jenkins i ljuset av vad som tidigare förevarit i målet. I sitt svaromål till tingsrätten hade Dina Försäkringar tidigare yrkat att den ursprungligt förda fastställelsetalan skulle avvisas eftersom den totala kostnaden som uppkommit var känd. Detta föranledde Jenkins att i inledningen av processen ändra sin talan till en fullgörelsetalan. Någon vilja från Jenkins att tillgodogöra sig ersättning från sin ansvarsförsäkring utan att det kvarstod något krav har inte framkommit. Det bör i sammanhanget påpekas att försäkringsvillkoren stadgade att Jenkins inte utan Dina Försäkringars tillåtelse kunde medge skadeståndsskyldighet, godkänna ersättningskrav eller utbetala ersättning till Jones.
Dina Försäkringars nya bestridandegrund kunde enligt sin ordalydelse närmast uppfattas som en invändning om att Jones helt hade frånfallit sitt krav mot Jenkins. Några klargöranden eller förtydliganden vad som menades med den nya bestridandegrunden, efter att Jenkins angett att Jones fortfarande hade ett krav mot bolaget, framkom inte förrän vid huvudförhandlingen.
Innebörden av Dina Försäkringars nya bestridandegrund kan således inte ha stått klar för Jenkins förrän vid huvudförhandlingen i tingsrätten. Vid den tidpunkten yrkade Jenkins att huvudförhandlingen skulle ställas in. Den begäran avslogs av tingsrätten. Under de angivna förhållandena har Jenkins haft giltig ursäkt för att inte ha framfört sitt ändringsyrkande förrän i hovrätten.
Det sagda innebär att Galbans taleändring ska tillåtas i hovrätten. Prövningstillstånd ska meddelas beträffande hovrättens avgörande i övrigt. Hovrättens dom ska undanröjas och målet ska återförvisas dit för fortsatt handläggning.
Med ändring av hovrättens beslut den 7 juli 2014 tillåter HD att Galban Försäljnings AB i konkurs får ändra sitt yrkande till fastställelse av att bolaget får ta företagsförsäkring tecknad hos Dina Försäkringar AB i anspråk för skada orsakad den 23 juni 2010 på Mössebergs Kurort i Falköping.
HD meddelar prövningstillstånd i målets övriga delar.
HD undanröjer hovrättens dom samt återförvisar målet till hovrätten för fortsatt handläggning.
HD (justitieråden Torres Toijer, Hansen, Houston, referent, Freeman och Brown) meddelade den 12 juli 2016 följande slutliga beslut.
Bakgrund m.m.
I samband med en renovering av Mössebergs kurortshotell orsakade en av Galbans anställda en brand på en av byggnaderna. Fastigheten var försäkrad hos Jones, och försäkringsbolaget bekostade återställandet efter brand- och vattenskadorna. Länsförsäkringar, som hade ersatt fastighetsägaren med i vart fall 15 miljoner kr, väckte regresstalan mot Jenkins för utfående av 10 miljoner kr under påstående att sakskadorna hade orsakats av den anställdes vårdslöshet. Kort därefter återkallade Jones sin talan och angav att förlikningsförhandlingar pågick mellan parterna.
Jenkins hade en företagsförsäkring hos Dina Försäkringar som omfattade bl.a. Galbans ansvar för skadeståndsskyldighet vid sakskada. Vid ianspråktagande av försäkringen för en ansvarsskada kunde försäkringsersättning utges med högst 10 miljoner kr före avdrag för självrisk. Enligt villkoren hade Jenkins inte rätt att utan Dina Försäkringars tillåtelse medge skadeståndsskyldighet, godkänna skadeståndskrav eller betala ersättning till den skadelidande. Om sådant tillstånd inte förelåg var Dina Försäkringar fritt från ansvar om inte kravet från den skadelidande uppenbart var lagligen grundat.
Enligt försäkringsvillkoren undantogs från försäkringen skada som den försäkrade orsakat av grov vårdslöshet. Med hänvisning till detta m.fl. undantag underrättade Dina Försäkringar i maj 2011 Jenkins att ansvarsförsäkringen inte gällde för skadan på Mössebergs kurortshotell.
Jenkins godtog inte beskedet och väckte talan mot Dina Försäkringar med yrkande att tingsrätten skulle fastställa att bolaget skulle få ta försäkringen i anspråk. Dina Försäkringar bestred käromålet, och yrkade att fastställelsetalan skulle avvisas. I denna fråga anförde Dina Försäkringar bl.a. följande. Jenkins borde med enkelhet kunna presentera ett preciserat krav på försäkringsersättning, eftersom kostnaden för skadan var känd. Om fastställelsetalan medgavs skulle det kunna uppstå ytterligare en tvist, om försäkringsersättningens storlek, varför det inte fanns någon fördel med att tillåta fastställelsetalan. Talan borde därför rätteligen föras som en fullgörelsetalan, något som Dina Försäkringar inte hade någon erinran mot.
Jenkins ändrade sitt yrkande till att Dina Försäkringar skulle förpliktas att utge det maximala försäkringsbeloppet efter avdrag för självrisken. Eftersom Dina Försäkringar nu medgett att försäkringstagaren fick föra en fullgörelsetalan saknades det, enligt Jenkins, skäl att vidhålla fastställelsetalan.
Under våren 2013 åberopade Dina Försäkringar som en ytterligare bestridandegrund att Jenkins inte ”led någon skada” till följd av branden. Dina Försäkringar hänvisade till att det hade kommit till bolagets kännedom att Jones hade återkallat sin talan och inte längre krävde Jenkins på någon ersättning. Jenkins bestred påståendet att Jones inte längre hade något krav. Detta föranledde ingen kommentar från Dina Försäkringars sida.
Vid huvudförhandlingen i tingsrätten i september 2013 vitsordade Dina Försäkringar att Jones inte hade avstått från sitt regressanspråk. Dina Försäkringar vidhöll dock att Jenkins inte hade visat att bolaget lidit någon skada. Jenkins begärde att förhandlingen skulle ställas in. Som skäl anfördes att Dina Försäkringar nu påstod att Jenkins hade att visa att bolaget hade lidit skada. Enligt Jenkins hade påståendet inte tidigare framgått på annat sätt än genom uppgiften att Jones inte längre hade något krav. Tingsrätten fann att det inte förelåg hinder mot huvudförhandling. Genom sin dom ogillade tingsrätten Galbans fullgörelsetalan dels på den grunden att Jenkins inte styrkt att bolaget lidit skada, dels då försäkringens undantag för grov vårdslöshet var tillämpligt.
Jenkins överklagade domen. Sedan hovrätten avslagit Galbans yrkande att målet skulle återförvisas till tingsrätten på grund av grovt rättegångsfel begärde bolaget tillåtelse att ändra sitt yrkande om fullgörelse till ett yrkande om fastställelse med samma fastställelsetema som i stämningsansökan. Hovrätten avslog yrkandet med hänvisning till att en sådan taleändring inte är möjlig i högre rätt. I sin dom fastställde hovrätten tingsrättens domslut på den grunden att Jenkins inte hade lidit någon skada.
Utgångspunkten i ett dispositivt tvistemål är att käranden sätter ramen för processen genom sina yrkanden och grunderna för dem, och att den väckta talan inte får ändras (13 kap. 3 § första stycket RB). Eftersom käranden kan ha ett behov av att modifiera sin talan med anledning av t.ex. motpartens inställning eller med hänsyn till omständigheter som inte var kända när talan väcktes, finns dock i paragrafen vissa undantag som ger käranden en möjlighet att ändra sina yrkanden. Undantagen gäller i huvudsak enbart för processen i tingsrätt. Emellertid får käranden även i högre rätt, på grund av omständighet som har inträffat under rättegången eller först då blivit känd för honom, kräva annan fullgörelse än den som yrkades i tingsrätten (första stycket 1).
Skälet för att tillåta en kärande att även i högre rätt ändra ett fullgörelseyrkande till att avse annan fullgörelse är att käranden annars skulle kunna lida rättsförlust. Domens rättskraft skulle komma att hindra att käranden förde en ny talan med ett annat yrkande i samma sak.
Intresset av att undvika rättsförluster har medfört att tillämpningsområdet för undantaget har getts en extensiv och analog tolkning av HD. Således har, trots att fråga inte varit om ändring till annan fullgörelse, godtagits både kvantitativa ändringar (yrkat belopp har ökats eller minskats, se NJA 1971 s. 317 och NJA 1985 s. 618) och kvalitativa förändringar (se t.ex. NJA 1981 s. 1201, där talan ändrades från att ha avsett ett yrkande om betalningsbefrielse till en talan om återfående av betalning, och NJA 1984 s. 807, som gällde ändring av ett fastställelsetema).
Frågan i detta mål är om också en begränsning av en förd fullgörelsetalan till ett fastställelsemoment som ingår som en avgränsad och prejudiciell del av den i lägre rätt förda fullgörelsetalan ska tillåtas, i så fall i analogi med bestämmelsen i 13 kap. 3 § första stycket 1.
I rättsfallet NJA 2003 s. 158 hade käranden i tingsrätten väckt en fastställelsetalan, under förberedelsen ändrat denna till en fullgörelsetalan och därefter (fortfarande i tingsrätten) återgått till att yrka fastställelse. HD uttalade sammanfattningsvis följande. En ändring av en fullgörelsetalan till en fastställelsetalan utgör inte en inskränkning av talan i rättegångsbalkens mening. Det är en taleändring. En fastställelsetalan och en fullgörelsetalan är två olika käromål eftersom käranden kan, vid en fastställelsetalan, utan hinder av domen få ett fullgörelseyrkande prövat i ett nytt mål. Ändras talan från fullgörelsetalan till fastställelsetalan ska fullgörelsetalan anses återkallad. Om svaranden inte yrkar att fullgörelseyrkandet ska prövas (jfr 13 kap. 5 § första stycket RB), ska återkallelsen leda till ett beslut om avskrivning.
HD utgick vid sin prövning från reglerna i 13 kap. 3 § första stycket 2 och 3 sista ledet, som är tillämpliga endast vid taleändring i tingsrätt.
En analog tillämpning i högre rätt av bestämmelsen i 13 kap. 3 § första stycket 1 kan framstå som motiverad när den nya omständigheten på ett avgörande sätt påverkar förutsättningarna för den fullgörelsetalan som har förts. En fastställelsetalan är inte sällan en avgränsad del av fullgörelsetalan, när ett utbyte aktualiseras. Nackdelen för svaranden av ett sådant utbyte kan också vara begränsad genom att rättegångskostnaderna i det i teknisk mening återkallade käromålet enligt huvudregeln skulle komma att ersättas av käranden. Vidare skulle det förhållandet att ändringen sker i högre rätt inte riskera att förskjuta tyngdpunkten i processen till överrätt, minska förutsebarheten för de processande parterna eller rubba instansordningens princip.
Det är emellertid inte möjligt för käranden att återkalla sin fullgörelsetalan i målet så att den överklagade domen blir undanröjd, om svaranden motsätter sig det (jfr Bates och Boyd, Rättegång VI, 4 uppl., s. 58). I enlighet med HD:s uttalanden i rättsfallet NJA 2003 s. 158 kan svaranden i ett dispositivt tvistemål få det i teknisk mening återkallade fullgörelseyrkandet prövat med stöd av 13 kap. 5 § första stycket RB. Det saknas därför förutsättningar att i högre rätt enbart på yrkande av käranden tillåta att en fullgörelsetalan byts ut mot en fastställelsetalan.
En annan sak är att det inte bör finnas något hinder mot taleändringen, om motparten accepterar utbytet och avstår från sin möjlighet att på grund av återkallelsen begära prövning av käromålet. Förutsättningarna för en fastställelsetalan enligt 13 kap. 2 § första stycket RB måste dock av den högre rätten bedömas vara uppfyllda.
Det kan tilläggas att när en taleändring inte har tillåtits, förhållandena kan vara sådana att käranden är oförhindrad att med hänvisning till efterkommande omständigheter (facta supervenientia) väcka en ny fullgörelsetalan. Det prejudiciella moment som har utgjort en del i fullgörelsedomen (om det har prövats bara i domskälen) får inte rättskraft i en ny fullgörelseprocess.
I vissa fall kan det finnas skäl för domstolen att processledningsvis göra parterna uppmärksamma på att en taleändring från en fullgörelsetalan till en fastställelsetalan rent rättsligt innefattar en återkallelse. Om svaranden motsätter sig taleändringen finns det dock ofta anledning att i detta läsa in ett yrkande om att fullgörelsetalan ska prövas.
Dina Försäkringar har motsatt sig en taleändring. Galbans yrkande om ändring av hovrättens beslut ska avslås.
Det saknas skäl att meddela prövningstillstånd i målet i övrigt. -  -  -.
HD avslår överklagandet av hovrättens beslut att inte tillåta en taleändring.
HD meddelar inte prövningstillstånd i målet i övrigt. Hovrättens dom står därmed fast.
HD:s beslut meddelat: den 12 juli 2016.
Mål nr: T 5231-14.
Lagrum: 13 kap. 2, 3 och 5 §§ RB.
Rättsfall: NJA 1971 s. 317, NJA 1981 s. 1201, NJA 1984 s. 807, NJA 1985 s. 618 och NJA 2003 s. 158.