En säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB i form av ett åläggande att fullgöra ett entreprenadavtal har inte ansetts lämplig i pa-ragrafens mening.
I ett mål mellan Lewis Violetten AB och Q-Gruppen Bygg AB antecknade Södertörns tingsrätt i protokoll bl.a. följande.
Lewis äger fastigheten Stockholm Violen 7. Befintlig byggnad på fastigheten inrymmer bostadshyresgäster samt en lokalhyresgäst. Lewis och Q-gruppen har ingått avtal innebärande att Q-gruppen på totalentreprenad ska projektera och utföra ombygg-nadsarbete av vindsutrymmet i fastigheten. Totalt omfattar entreprenaden skapandet av fyra vindslägenheter. - - -. Q-gruppen har utfört projektering, rivningsarbeten och visst arbete i fastighetens källare. Arbete har inte utförts sedan sommaren 2017. Parterna är inte överens om anledningen därtill. - - -.
Lewis har begärt att tingsrätten vid äventyr av vite om 500 000 kr, eller annat kraftigt verkande vite som tingsrätten finner skäligt, per påbörjad dag av uteblivet tillhandahållande och fullgörande av entreprenadarbeten, förpliktigar Q-gruppen att återuppta entreprenadarbeten (kontraktsarbeten och eventuella ÄTA-arbeten alternativt likställda arbeten) och fullgöra sina övriga skyldigheter enligt parternas entreprenadavtal.
Q-gruppen har motsatt sig Lewis begäran.
Det föreligger sannolika skäl för att Lewis under entreprenadavtalet har anspråk på utförande av entreprenaden. Q-gruppen har en kontraktuell skyldighet gentemot Lewis att utföra entreprenaden. Lewis avser att inom den i 15 kap. 7 § RB angivna tidsfristen väcka talan om sitt anspråk. Det kan skäligen befaras att Q-gruppen genom att inte återuppta entreprenadarbetet samt genom påstådd avetablering hindrar eller försvårar utövningen av Lewis rätt enligt entreprenadavtalet, eller i vart fall väsentligen förringar dess värde. Lewis lider skada till följd av Q-gruppens pågående kontraktsbrott. Till säkerhet för den skada som kan tillfogas Q-gruppen med anledning av begärd åtgärd ställer Lewis moderbolagsborgen. Säkerheten är tillräcklig för att täcka den förlust som kan uppstå för Q-gruppen med anledning av åtgärden. - - -.
Varken sannolika skäl för att entreprenadarbetena kan utföras, att Q-gruppen är skyldigt till detta eller att sabotagerisk föreligger kan anses vara för handen. Arbetena har inte fastställts till omfattning eller konkret utförande. Arbetena skulle inte utföras enligt kontraktet utan enligt av Lewis senare godkända bygghandlingar samt beordrade ändringar och tillägg. Några godkännanden har inte lämnats av Lewis. Parterna har kommit överens om att entreprenadarbetena skulle avslutas. I vart fall äger Q-gruppen rätt att häva entreprenadavtalet eftersom Lewis lämnat besked om att en tidigare skriftligt medgiven och fakturerad ersättning för tillkommande arbeten inte skulle betalas. - - -. Hävningsgrund föreligger också eftersom de av Q-gruppen redovisade bygghand-lingarna aldrig godkänts av Lewis. Arbetena har därför fördröjts så länge utan att Lewis vidtagit rättelse att avtalade förutsätt-ningar för entreprenadens genomförande väsentligen rubbats. Genom att Q-gruppen har accepterat Lewis förslag att avsluta entreprenaden har det inte tidigare blivit aktuellt för Q-gruppen att häva avtalet. Q-gruppens beslut att avsluta entreprenaden ska mot bakgrund av Lewis besked bedömas som en hävning. - - -.
Tingsrätten (chefsrådmannen Lyons, referent, samt rådmännen Shah och Sanchez) anförde i beslut den 24 november 2017 följande.
Enligt 15 kap. 3 § RB får domstolen, om någon visar sannolika skäl för att denne mot någon annan har ett anspråk, som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i annan liknande ordning, och det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utövningen av sökandens rätt eller väsentligt förringar dess värde, förordna om lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt. Paragrafens andra stycke innehåller vissa exempel på sådana åtgärder. Det ankommer på sökanden att i yrkandet till domstolen ange vilken närmare åtgärd som begärs. Begäran måste vara preciserad på ett sådant sätt att det går att verkställa den angivna åtgärden. Syftet med en sä-kerhetsåtgärd är främst att säkerställa den rättsföljd som sökanden gör gällande i sak (NJA 2017 s. 457). För att ett yrkande ska kunna beviljas krävs vidare att olägenheterna för motparten av den begärda säkerhetsåtgärden är proportionerliga i förhållande till de skäl som talar för ett förordnande om åtgärden (se NJA 1993 s. 182, NJA 1995 s. 631 och NJA 2005 s. 29).
Tingsrätten gör bedömningen att det av nu ingiven utredning framgår att det finns sannolika skäl för att Lewis har ett anspråk mot Q-gruppen som kan antas bli föremål för rättegång mellan parterna. Lewis har preciserat sin begäran genom det mellan parterna ingångna entreprenadavtalet. Q-gruppen har invänt att arbetena inte har fastställts till omfattning eller konkret utfö-rande samt att Lewis inte godkänt bygghandlingar som varit nödvändiga för arbetets utförande. I denna del konstaterar tingsrätten att entreprenadavtalet avser totalentreprenad innebärande ansvar för både projektering och utförande av projekterade arbeten. Tingsrätten anser att det mellan parterna ingångna entreprenadavtalet är tillräckligt preciserat för att ligga till grund för verkställighet.
Med hänsyn till att Q-gruppen inte har för avsikt att följa det avtalsinnehåll som Lewis har gjort gällande kan det skäligen befaras att Q-gruppen även fortsättningsvis kommer att hindra eller försvåra utövandet av Lewis rätt enligt avtalet.
Tingsrätten har vidare att bedöma om aktuell säkerhetsåtgärd är proportionerlig. Lewis har gjort gällande att bolaget riskerar att lida betydande skada med anledning av Q-gruppens avtalsbrott med hänsyn till bl.a. merkostnader samt förlorade hyresintäk-ter för de blivande lägenheterna och ev. hyresnedsättningar och skadestånd i förhållande till hyresgästerna, som längre tid än nödvändigt utsätts för störningar från etableringen. Vidare har Lewis fört fram att bostadslägenheterna nu blir avkylda till följd av att Q-gruppen tagit bort isoleringen i vindsutrymmena, inte ersatt den med ny isolering och inte heller velat åtgärda detta. Det finns inte enligt Lewis någon realistisk möjlighet att med kort varsel upphandla annan entreprenör för utförandet. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till att säkerhetsåtgärden för Q-gruppen skulle innebära återupptagande av arbete som avtalats ersätt-ning för finner tingsrätten vid en sammantagen bedömning att skälen för säkerhetsåtgärden väger upp de negativa effekter som åtgärden kan medföra för Q-gruppen.
För att bevilja säkerhetsåtgärden krävs slutligen att sökanden ställt säkerhet för den skada som kan tillfogas motparten. Lewis har som säkerhet ställt borgensförbindelse från Cummings Property AB. Säkerheten har inte fastställts till något belopp men har angetts täcka den förlust som kan uppstå för Q-gruppen med anledning av de sökta åtgärderna. Tingsrätten anser att den ställda säkerheten är godtagbar.
Skäligt vite bestäms till 200 000 kr per påbörjad dag.
Tingsrätten förordnar, för tiden intill dess målet slutligt avgjorts eller annat beslutas, att Q-gruppen Bygg AB, vid äventyr av vite om 200 000 kr per påbörjad dag av uteblivet tillhandahållande och fullgörande av entreprenadarbeten, ska återuppta entreprenadarbeten (kontraktsarbeten och eventuella ÄTA-arbeten alternativt likställda arbeten) och fullgöra sina övriga skyldigheter enligt parternas entreprenadavtal.
Q-Gruppen Bygg AB överklagade i Svea hovrätt och yrkade att tingsrättens beslut skulle undanröjas.
Hovrätten (hovrättslagmannen Taylor, f.d. hovrättslagmannen Lewis, hovrättsrådet Knight och tf. hovrättsassessorn Wilson, referent) anförde i beslut den 1 december 2017 följande.
Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning. Hovrätten avslår därför överklagandet.
Q-Gruppen Bygg AB överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle undanröja beslutet om säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB.
HD meddelade det prövningstillstånd som framgår av punkten 12 i HD:s beslut.
Akelius Violetten AB motsatte sig ändringsyrkandet.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Gill, föreslog i betänkande följande beslut.
1 och 2. Motsvarar i huvudsak punkterna 2 och 3 i HD:s beslut.
Enligt Q-gruppen har parterna kommit överens om att avbryta entreprenaden. Detta skedde på initiativ av Lewis efter det att me-nings­skiljaktigheter hade uppstått om ersättning för bl.a. eventuella framtida ändrings- och tilläggsarbeten. Under alla förhållanden har Q-gruppen gjort gällande att bolaget har haft rätt att häva entreprenadkontraktet eftersom Lewis, trots upprepade förfrågningar, inte har lämnat nödvändiga besked och godkännanden avseende bl.a. bygghandlingar samt har förklarat att man inte kommer att betala enligt avtalet för tilläggsarbeten och hinder.
Lewis har bestritt att parterna skulle ha träffat en överenskommelse om att avbryta entreprenaden. Lewis har vidare anfört att bolaget inte har mottagit någon hävningsförklaring. Under alla förhållanden har Lewis gjort gällande att hävningen är obefogad och inte befriar Q-gruppen från skyldigheten att fullgöra entreprenadarbetena. Lewis har vidare anfört att det inte föreligger hinder till följd av att bygghandlingar inte är godkända, i vart fall finns det inte sådana hinder som fritar Q-gruppen från sin skyldighet att fullgöra entreprenadarbetena.
Motsvarar punkten 4 i HD:s beslut.
Q-Gruppen bestred yrkandet om säkerhetsåtgärd.
7-9. Motsvarar punkterna 10 och 11 i HD:s beslut.
Motsvarar punkten 9 i HD:s beslut.
Överensstämmer med punkten 12 i HD:s beslut.
Som en allmän utgångspunkt gäller att tvångsvis verkställighet av ett civilrättsligt anspråk inte får ske förrän saken har avgjorts genom dom. I  15 kap. RB finns det dock bestämmelser om säkerhetsåtgärder som under vissa förutsättningar möjliggör ett provisoriskt rättsskydd för en part. Syftet med säkerhetsåtgärderna är främst att trygga verkställigheten av en kommande dom.
I 1 och 2 §§ finns bestämmelser om kvarstad, vars syfte är att trygga sökandens fordran eller rätt till viss egendom. I 3 § finns en bestämmelse som ger rätten möjlighet att förordna om en lämplig åtgärd för tryggande av annat anspråk. Av första stycket följer att om någon visar sannolika skäl för att han eller hon har ett anspråk mot någon annan, som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i liknande ordning, får domstol förordna om lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt. Som en förutsättning för ett sådant beslut gäller att det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller för-svårar utövandet av sökandens rätt eller väsentligen förringar dess värde.
I andra stycket anges att en åtgärd får innebära förbud vid vite att utöva viss verksamhet eller företa viss handling eller annat föreläggande vid vite att beakta sökandens anspråk eller förordnande av syssloman eller meddelande av en föreskrift som är ägnad att på annat sätt förebygga intrång i sökandens rätt.
Bestämmelsen i 15 kap. 3 § RB möjliggör för sökanden att erhålla en individualiserad och ändamålsenlig säkerhetsåtgärd. De allmänt beskrivna åtgärderna i andra stycket utgör endast exempel på vad som kan komma i fråga. Vad som är en lämplig åtgärd får bestämmas i det enskilda fallet. Det ankommer på sökanden att ange vilken åtgärd som begärs.
Vid bedömningen av om en yrkad åtgärd är lämplig ska domstolen beakta de vid säkerhetsåtgärder generellt tillämpliga behovs- och ändamålsprinciperna. Behovsprincipen innebär att en åtgärd inte får företas om den inte är nödvändig med hänsyn till syftet med åtgärden. Ändamålsprincipen innebär att säkerhetsåtgärden ska vara ägnad att förhindra just den sabotageåtgärd som motparten läggs till last samt syfta till att säkerställa en meningsfull dom och trygga en domsverkställighet. (Se Smith m.fl., Rättegångsbalken, 5 december 2017, Zeteo, kom-mentar till 15 kap. 3 §.)
Avsikten är emellertid inte enbart att verkställigheten av en blivande dom eller annan exekutionstitel ska säkerställas, utan också att sökanden genast ska kunna komma i åtnjutande av sin rätt. Av motiven till bestämmelsen framgår dock att det krävs starka skäl för att genom ett provisoriskt beslut ge sökanden den rätt han eller hon söker i målet. Parternas motstridiga intressen bör i sådana fall vägas mot varandra. (Se NJA II 1943 s. 186 och prop. 1980/81:84 s. 230, jfr också NJA 2003 s. 613.)
Av det anförda följer att en domstol som huvudregel inte bör förordna en säkerhetsåtgärd som innebär att sökanden får sin rätt fullt ut tillgodosedd redan genom åtgärden. I den juridiska litteraturen anges dock att det kan vara motiverat att ge sökanden sin rätt genom en säkerhetsåtgärd i fall där ett skydd söks för en rättighet vars tidsmässiga giltighet inom relativt kort tid löper ut eller vid tvister om periodiska pre-stationer eller om anspråk som rör livsnödvändigheter för sökanden. Emellertid bör en särskild försiktighet iakttas vid tillämpningen i sådana fall då det inte finns möjlighet att få åtgärden att gå åter om sökandens talan skulle ogillas. (Se Deleon, Kvarstad och andra säkerhetsåtgärder enligt 15 kap.rättegångsbalken, 2014, s. 147 och Mccormick, Det provisoriska rättsskyddet i tvistemål, Bok 2, 2004, s. 168–170.)
Vid valet av säkerhetsåtgärd ska domstolen även beakta det lindrigaste ingreppets princip. Denna innebär att vid valet mellan olika tänkbara åtgärder ska domstolen välja den som medför minsta möjliga intrång för den part som utsätts för tvångsingreppet. (Se Mccormick, a.a., Bok 4, s. 299.)
Ett förordnande om säkerhetsåtgärd måste vidare vara preciserat på ett sådant sätt att det går att verkställa åtgärden. Det måste stå klart för svaranden dels vilken handling som han eller hon ska tåla, underlåta eller vidta, dels föremålet för handlingen. (Se Mccormick, a.a., Bok 2, s. 248.)
Utöver att en åtgärd ska vara lämplig krävs det också att olägenheterna för motparten av den begärda åtgärden är proportionerliga i förhållande till de skäl som talar för ett förordnande om åtgärden (se bl.a. NJA 1995 s. 631, NJA 2005 s. 29 och NJA 2017 s. 457).
Den beslutade säkerhetsåtgärden innebär att Q-gruppen ska återuppta entreprenadarbetena, vilket inkluderar kontraktsarbeten och eventuella ändrings- och tilläggsarbeten, alternativt likställda arbeten, samt fullgöra sina övriga skyldigheter enligt parternas entreprenadavtal. Innebörden av åtgärden är att Q-gruppen i förlängningen är förpliktigad att fullgöra entreprenadarbetena, vilket sammanfaller med Lewis yrkande på dom i målet.
Att ett entreprenadkontrakt av denna karaktär ska fullgöras innan målet avgörs i sak kan allmänt sett inte anses förenligt med en säkerhetsåtgärds syfte såsom varande ett provisoriskt rättsskydd. Det krävs därför starka skäl för en sådan åtgärd.
Entreprenaden är relativt omfattande och byggnadsarbetena har ännu inte påbörjats. Åläggandet är alltså ingripande för Q-gruppen. Till detta kommer att åtgärden inte kan gå åter om Lewis talan i målet skulle komma att ogillas. Q-gruppen fråntas genom säkerhetsåtgärden en meningsfull rätt till en ordinär rättegång och en prövning av bolagets invändningar om bl.a. hävning i enlighet med entreprenadkontraktet. Sä-kerhetsåtgärden har därmed inte enbart ersatt tvistemålsdomen utan också tagit över dess tvistelösande funktion.
Med hänsyn till det anförda och med beaktande av att Lewis torde ha möjlighet att ta till vara sin rätt på kontraktsrättslig grund kan Lewis intresse av att entreprenadarbetena återupptas inte anses väga så tungt att det finns skäl att göra avsteg från principen att tvångsingrepp inte bör ske före dom.
Det ligger vidare i sakens natur att ett föreläggande att återuppta och fullgöra en entreprenad av detta slag - och som inte är längre framskriden - är svårt att precisera på ett sådant sätt att åtgärden blir verkställbar. Q-gruppen och Lewis har t.ex. olika ståndpunkter när det gäller förekomsten och betydelsen av vissa ömsesidiga förpliktelser och det har också förekommit diskussioner om kvalificeringen av ändrings- och tilläggsarbeten. Det kan därför inte anses stå klart hur entreprenadarbetena i alla delar ska fortgå.
Av det sagda följer att säkerhetsåtgärden inte är lämplig i den mening som avses i 15 kap. 3 § RB. Beslutet om säkerhetsåtgärd bör därför upphävas. Vid denna bedömning saknas skäl för HD att meddela prövningstillstånd i målet i övrigt.
Med ändring av hovrättens beslut om säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB upphäver HD beslutet.
HD (justitieråden Johnson, Olson, Jackson, Brown, referent, och Werner) meddelade den 27 mars 2018 följande slutliga beslut.
Frågan i HD är när en säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB kan anses lämplig i lagrummets mening.
Akelius Violetten AB och Q-gruppen Bygg AB ingick i april 2017 ett avtal om att Q-gruppen skulle projektera och utföra ombyggnadsarbeten i en byggnad som tillhörde Lewis. Arbetena, som skulle utföras som totalentreprenad och mot i kontraktet angivet fast pris, innebar främst att ett vindsutrymme skulle omvandlas till fyra lägenheter. Arbetena skulle vara avslutade i november 2017. Avtalet hänvisade, med vissa undantag, till Allmänna bestämmelser ABT 06 men innehöll också vissa ytterligare villkor.
Q-gruppen har utfört rivningsarbeten, arbeten i byggnadens källare och visst projekteringsarbete. Sedan slutet av juni 2017 har Q-gruppen emellertid inte utfört något ytterligare arbete och Q-gruppen har sedermera lämnat byggarbetsplatsen.
I ansökan som inkom till tingsrätten den 3 november 2017 yrkade Lewis att tingsrätten skulle, med stöd av 15 kap. 3 § RB, förplikta Q-gruppen att återuppta entreprenadarbetena (kontraktsarbeten och eventuella ändrings- och tilläggsarbeten, alternativt likställda arbeten) och fullgöra sina övriga skyldigheter enligt parternas entreprenadavtal. Lewis begärde att föreläggandet skulle förenas med ett vite om  500 000 kr, eller annat kraftigt verkande vite som tingsrätten fann skäligt, per påbörjad dag av uteblivet tillhandahållande och fullgörande av entreprenadarbeten.
Som grund för yrkandet gjorde Lewis gällande bl.a. att Q-gruppen inte hade haft grund för att avbryta arbetena och därför var skyldigt att fullgöra sina skyldigheter enligt avtalet, att det skäligen kunde befaras att Q-gruppen genom sitt agerande hindrar eller försvårar utövningen av Lewis rätt eller i vart fall förminskar dess värde (sabotagerisk) och att Lewis lider skada till följd av Q-gruppens avtalsbrott.
Vad gäller behovet av ett omedelbart återupptagande av arbetena hänvisade Lewis bl.a. till att ett dröjsmål med färdigställandet av entreprenaden skulle innebära minskade hyresintäkter och ökade kapitalkostnader för Lewis. Enligt Lewis skulle ett sådant dröjsmål också kunna leda till störningar i relationen mellan Lewis och nuvarande hyresgäster, exempelvis därför att Q-gruppen hade lämnat vindsutrymmet utan isolering och bostadslägenheterna som en följd av detta hade blivit avkylda.
Lewis ställde säkerhet för den skada som åtgärden skulle kunna orsaka Q-gruppen.
Q-gruppen motsatte sig yrkandet. Enligt Q-gruppen hade parterna kommit överens om att avbryta entreprenaden. Q-gruppen gjorde i andra hand gällande att bolaget hade hävt avtalet och haft fog för detta. För det fall att Q-gruppen skulle anses ha saknat grund för att häva avtalet medförde detta, enligt Q-gruppen, i vart fall inte att Q-gruppen kunde åläggas att fullgöra avtalet. Q-gruppen, som också förnekade att det förelåg sabotagerisk, gjorde slutligen gällande att omfattningen av Lewis yrkande om fullgörelse var oklar.
Den 18 december 2017 ansökte Lewis om stämning. I denna yrkades att tingsrätten skulle förplikta Q-gruppen att fullgöra entreprenadarbeten (kontraktsarbeten och eventuella ändrings- och tilläggsarbeten, alternativt likställda arbeten) och fullgöra sina övriga skyldigheter enligt parternas avtal. Lewis yrkade också att tingsrätten skulle fastställa att Q-gruppen var skyldigt att ersätta Lewis den skada som Lewis orsakas av Q-gruppens underlåtenhet att fullgöra sina förpliktelser enligt nämnda avtal.
Tingsrätten beslutade i enlighet med Lewis yrkande (jfr p. 4), dock att vitesbeloppet bestämdes till 200 000 kr per påbörjad dag. Domstolen fann att det förelåg sannolika skäl för att Lewis hade ett anspråk mot Q-gruppen som kunde antas bli föremål för rättegång mellan parterna och att detta anspråk var tillräckligt preciserat genom det mellan parterna ingångna avtalet. Med hänsyn till att Q-gruppen inte hade för avsikt att följa det avtalsinnehåll som Lewis hade gjort gällande kunde det också enligt tingsrätten skäligen befaras att Q-gruppen även fortsättningsvis skulle komma att hindra eller försvåra utövandet av Lewis rätt enligt avtalet. Vidare fann tingsrätten att den begärda säkerhetsåtgärden var proportionerlig och den ställda säkerheten godtagbar.
Hovrätten har instämt i tingsrättens bedömning och fastställt dess beslut.
HD har meddelat prövningstillstånd i frågan huruvida den av domstolarna beslutade säkerhetsåtgärden är lämplig i den me-ning som avses i 15 kap. 3 § RB. Frågan om prövningstillstånd rörande målet i övrigt har förklarats vilande.
En allmän utgångspunkt är att tvångsvis verkställighet av ett civilrättsligt anspråk inte får ske förrän saken har avgjorts genom dom. I 15 kap. RB finns det dock bestämmelser som ger domstol möjlighet att besluta om säkerhetsåtgärder som kan ge en part ett provisoriskt rättsskydd i avvaktan på domstolens slutliga avgörande.
15 kap. 1 och 2 §§ RB innehåller bestämmelser om kvarstad. Syftet med ett beslut om kvarstad är att trygga sökandens fordran eller rätt till viss egendom. Enligt 3 § har domstol möjlighet att förordna om åtgärder av annat slag för att säkerställa ett anspråk. Förutsättningarna för att en ansökan om sådan åtgärd ska bifallas anges i första stycket. Sökanden ska visa sannolika skäl för anspråket, och detta ska vara eller kunna antas bli föremål för rättegång eller prövning i annan liknande ordning. Vidare ska åtgärden vara lämplig. En ytterligare förutsättning för ett sådant beslut är att det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utövandet av sökandens rätt eller väsentligen förringar dess värde. Syftet med paragrafen är att förhindra "sabotage" av det slaget och därmed ge förutsättningar för en kommande meningsfull och verkställbar dom.
I 15 kap. 3 § andra stycket RB anges att en åtgärd enligt första stycket får innebära förbud vid vite att utöva viss verksamhet eller företa viss handling eller annat föreläggande vid vite att beakta sökandens anspråk eller förordnande av syssloman eller meddelande av en föreskrift som är ägnad att på annat sätt förebygga intrång i sökandens rätt. Lagtexten är allmänt hållen och får närmast ses som en exemplifiering av de skiftande slag av åtgärder som kan komma i fråga.
Varken i lag eller i förarbeten utvecklas när en åtgärd kan anses som lämplig. Det är givet att lämpligheten av en viss åtgärd i betydande utsträckning blir beroende av förhållandena i det enskilda fallet. Vissa riktlinjer kan ändå ges.
Åtgärden måste, för att vara lämplig, vara förenlig med de principer om behov och ändamålsenlighet som allmänt gäller i fråga om tvångsmedel. Det innebär att en åtgärd får företas endast om den är nödvändig med hänsyn till syftet med åtgärden (behovsprincipen). Det innebär vidare att den måste vara ägnad att åstadkomma det som man vill uppnå genom åtgärden (ända-målsprincipen), dvs. förhindra den sabotageåtgärd som motparten läggs till last, säkerställa en meningsfull dom och trygga domsverkställighet. (Se Smith m.fl., Rättegångsbalken, 5 december 2017, Sims, kommentar till 15 kap. 3 §.)
Avsikten är inte att en åtgärd enligt 15 kap. 3 § RB ska ersätta en kommande dom och således ha karaktären av "förtida domsverkställighet" (se Mccormick, Det provisoriska rättsskyddet i tvistemål, Bok 1, 2004, s. 85 ff.). Det är visserligen inte uteslutet att genom en provisorisk åtgärd omedelbart ge sökanden den rätt han eller hon söker i målet (se NJA II 1943 s. 186, prop. 1980/81:84 s. 230 och rättsfallet "Lastbilen" NJA 2003 s. 613). Enligt förarbetena till 15 kap. 3 § krävs det emellertid starka skäl för detta (se a. prop. s. 230). I sammanhanget kan noteras att åtgärder som omedelbart ger sökanden den rätt som han eller hon gör anspråk på kan innebära att motparten i praktiken förmenas sin rätt till domstolsprövning. Det gäller i synnerhet om det inte finns förutsättningar att senare låta åtgärden återgå.
Säkerhetsåtgärder som innebär att sökanden omedelbart får sin rätt helt tillgodosedd kan därför inte anses lämpliga i den mening som avses i 15 kap. 3 § RB annat än under mycket speciella förhållanden. Sådana speciella förhållanden kan vara att skydd söks för en rättighet som endast kan utövas inom relativt kort tid, att det är fråga om att trygga fortlöpande prestationer eller att anspråket rör vad som utgör livsnödvändigheter för sökanden (jfr Mccormick, a.a., Bok 2, s. 168 ff.). Det rör sig då om situationer när ett omedelbart tillgodoseende av sökandens rätt, av det ena eller andra skälet, är av mycket påtaglig betydelse för honom eller henne.
För att en säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB ska kunna beslutas krävs allmänt att olägenheterna för motparten av åtgärden är proportionerliga i förhållande till de skäl som talar för ett förordnande om åtgärden (se "De omhändertagna företagshemligheterna" NJA 2017  s. 457 p. 14 med hänvisningar).
Proportionalitetsprincipen får betydelse bl.a. vid bedömningen av om en viss åtgärd är lämplig. Den gäller såväl i de i punkterna 18 och 19 behandlade fallen av förtida verkställighet som i andra fall. Sökanden ska inte kunna få till stånd en åtgärd, vars skadeverkningar för motparten är större än de som skulle drabba sökanden om ansökan ogillades (se Smith m.fl., Walker.). Domstolen måste därför beakta bl.a. vilka effekter säkerhetsåtgärden skulle få för motparten och i vilken utsträckning åtgärden skulle kunna återgå vid ett ogillande av sökandens anspråk (jfr, i det senare hänseendet, Deleon, Kvarstad och andra säkerhetsåtgärder enligt 15 kap.rättegångsbalken, 2014, s. 147). Finns det flera tänkbara åtgärder, måste det alternativ väljas som medför minsta möjliga intrång för den som utsätts för tvångsingreppet ("lindrigaste ingreppets princip", se Mccormick, a.a., Bok 4, s. 299 ff.).
Proportionalitetsbedömningen kan - beroende på vad som läggs i den (jfr Mccormick, a.a., Bok 2, s. 137 ff.) - komma att överlappa de prövningar som gjorts i ett tidigare led av paragrafens tillämpning. Det innebär exempelvis att man - sedan det först har konstaterats att det finns ett behov av åtgärden - vid proportionalitetsbedömningen måste ta ställning till graden av detta behov och väga det mot olägenheterna på motpartens sida.
Ett förordnande om en säkerhetsåtgärd måste vara så preciserat att det står klart för svaranden dels vilken handling som han eller hon ska tåla, underlåta eller vidta, dels föremålet för handlingen (se Mccormick, a.a., Bok 2, s. 248; se även Deleon, a.a., s. 149). En sådan precision är nödvändig även för att förordnandet ska kunna läggas till grund för verkställighet. Ett förbud eller ett åläggande som inte uppfyller det nämnda kravet kan inte anses lämpligt.
Under förutsättning att Lewis har ett anspråk i den mening som avses i 15 kap. 3 § RB, innefattande att det framställda fullgörelseyrkandet är tillåtet, samt att det finns sådan sabotagerisk som sägs i 3 § - frågor som HD med hänsyn till prövningstillstån-dets utformning inte ska ta ställning till här - får Lewis anses ha ett behov av att anspråket till­­­­­godoses så snart som möjligt. Ett åläggande för Q-gruppen att omedelbart återuppta entreprenaden är också ägnat att leda till att Lewis anspråk tillgodoses på ett bättre sätt och att motverka den sabotagerisk som Lewis gör gällande. I så måtto uppfyller den beslutade åtgärden de krav som följer av de ovan nämnda behovs- och ändamålsprinciperna.
Den beslutade åtgärden innebär emellertid att Q-gruppen måste fullgöra det avtal som parterna tvistar om. Åtgärden får till följd att fullgörelse måste ske redan innan tingsrätten, genom dom i målet, har avgjort om Q-gruppen i materiellt och processuellt hänseende är skyldigt att göra detta. Åtgärden har därför karaktär av förtida domsverkställighet. För att en sådan åtgärd ska anses som lämplig måste sökandens intresse av att få till stånd åtgärden vara mycket starkt. Lewis intresse av att entreprenadarbetena återupptas omedelbart kan inte anses vara av detta slag. Redan av detta skäl kan den beslutade åtgärden inte anses lämplig.
Åtgärden kan inte heller anses förenlig med den allmänna proportionalitetsprincip som gäller för bl.a. säkerhetsåtgärder enligt 15 kap.  3 § RB. Åtgärden består av ett åläggande för Q-gruppen att utföra relativt omfattande byggnadsarbeten. Om Lewis talan i målet skulle ogillas, kan åtgärden - i praktiken - inte återgå. Den ekonomiska skada som detta skulle innebära för Q-gruppen torde i och för sig kunna ersättas genom den säkerhet som Lewis har ställt. Likväl kan det antas att åtgärden skulle innebära betydande olägenheter för Q-gruppen. Omständigheterna ger inte anledning att anta att Lewis nytta av åtgärden skulle stå i proportion till dessa.
Det vitesföreläggande som genom åtgärden riktas mot Q-gruppen avser fullgörandet av ett förhållandevis omfattande entreprenadavtal. Det har framgått att Q-gruppen och Lewis är oense i flera frågor som har med avtalet att göra, t.ex. om förekomsten och betydelsen av vissa ömsesidiga förpliktelser och om kvalificeringen av ändrings- och tilläggsarbeten. Särskilt mot den bakgrunden kan föreläggandet inte anses ge vare sig Q-gruppen eller - om så blir aktuellt - den som ska ta ställning till frågan om utdömande av vite ett tydligt besked om vad Q-gruppen har att göra. Även mot den bakgrunden framstår åtgärden som olämplig.
Frågan i prövningstillståndet ska alltså besvaras så, att den beslutade åtgärden inte är lämplig i den mening som avses i 15 kap. 3 § RB.
Vid denna bedömning bör prövningstillstånd meddelas rörande målet i övrigt och beslutet om säkerhetsåtgärd upphävas.
HD förklarar att den beslutade säkerhetsåtgärden inte är lämplig i den mening som avses i 15 kap. 3 § RB.
HD meddelar prövningstillstånd rörande målet i övrigt.
Med ändring av hovrättens beslut upphäver HD beslutet om säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. 3 § RB.