Fråga om uttagande av förrättningskostnader i mål om utmätning av fartyg. 17 kap 1 §, 7 § 1 st och 11 § 1 st UB.
Den 13 febr 1980 slöts ett tidsbefraktningsavtal mellan ägarna till det italienska motorfartyget Edera och Rederiaktiebolaget Transatlantic. I certepartiet stadgades att Transatlantic medan avtalet gällde skulle tillhandahålla och betala allt bränsle om ej annat överenskoms.
Fartyget anlöpte i nov 1981 Luleå. Medan fartyget låg där beslöt LSt:n i Norrbottens län d 18 nov på ansökan av det holländska företaget De Rotterdamsche Droogdok Maatschappij B.V. (nedan kallat det holländska varvet) att belägga fartyget med kvarstad för en fordran om 1 950 000 holländska floriner jämte ränta. Beslutet verkställdes d 19 nov av kronofogdemyndigheten i Luleå.
För att fartyget inte skulle bli infruset i Luleå blev det förflyttat från Luleå till Oxelösund. Fartyget fördes från Luleå till Oxelösund för egen maskin och med användande av det motorbränsle som Transatlantic tillhandahållit i enlighet med certepartiet. Innan resan anträddes avlämnade Transatlantic d 3 dec 1981 en så lydande förbindelse: "I samband med fartygets förflyttning från Luleå till Oxelösund har vi inga anspråk mot annan än rederiet för ianspråktagen bunkerolja samt tidsförlust. Vår bunkers kan nyttjas för resan till Oxelösund."
Den 22 jan 1982 beslöt Stockholms TR att belägga fartyget med kvarstad till säkerhet för Transatlantics fordran å 331 060 amerikanska dollar (USD), varav 275 000 USD avsåg erlagd förskottshyra och 56 060 USD avsåg bunkers som levererats enligt certepartiet. Detta beslut verkställdes d 27 jan 1982.
Enligt dom d 28 jan 1982 förpliktade Stockholms TR fartygets ägare, Aretusa Società di Navigazione per Azione, att till det holländska varvet utge 3 100 000 holländska floriner jämte ränta och rättegångskostnader. Den 4 febr utmättes fartyget på grund av denna dom. Detta medförde att fartyget jämlikt 16 kap 15 § 2 st UB ansågs samtidigt utmätt för Transatlantics fordran.
Kronofogdemyndigheten i Nyköping förelade d 4 maj 1982 Transatlantic att erlägga ett förskott om 218 250 kr för de beräknade kostnaderna för fartygets vård och tillsyn med hälften senast d 11 maj och med återstoden senast d 11 juni. Det första delbeloppet betalades inom förelagd tid, men det andra beloppet betalades ej. I anledning därav och då det av Transatlantic tidigare inbetalade förskottsbeloppet förbrukats beslöt kronofogdemyndigheten d 24 juni 1982 att häva de för Transatlantic verkställda kvarstads- och utmätningsåtgärderna.
Sedan exekutiv auktion å fartyget utsatts att äga rum d 17 sept 1982 bevakades fordringar, såvitt här är av intresse, dels av Transatlantic på sätt anges i det följande, dels av åtskilliga ombordanställda för lönefordringar och dels av två italienska banker Efibanca, Smith, och Sezione Speciale par il Credito alle Medie e Piccole Industrie, Banco Nazionale del Lavoro, för fordringar på grund av inteckningar i fartyget. De ombordanställda begärde med stöd av 10 kap 5 § UB att fartyget skulle säljas för deras fordringar.
I bevakningsinlaga d 8 sept 1982 anförde Transatlantic: När fartyget belades med kvarstad för annan borgenärs fordran fanns ombord bunkers tillhöriga Transatlantic. Enligt klausul i tillägg till certepartiet skulle ägarna stå kostnaden för bunkers använda under tid då fartyget ej kunnat brukas enligt avtalet. Transatlantic hade bunkrat fartyget för sammanlagt 86 690 USD. Av fartygets bunkers hade 171 MT juel à 186 USD och 149 MT diesel à 296 USD förbrukats under verkställighet medan fartyget legat still samt 54 MT juel à 186 USD och 3 MT diesel à 295 USD förbrukats under fartygets förflyttning mellan Luleå och Oxelösund. Fartygets ägare svarar alltså för dessa kostnader. Emellertid svarar även staten mot Transatlantic för kostnaderna, eftersom bunkern förbrukats under kvarstadsverkställighet för annan borgenär än Transatlantic. Transatlantic intog vid förbrukningen ställning som tredje man. Enligt certepartiet borde ersättning för bunkern ha utgivits till Transatlantic d 19 nov 1981. - Transatlantic erhöll verkställighet av begärd kvarstad d 27 jan 1982. Enligt föreläggande från kronofogdemyndigheten har Transatlantic förskotterat verkställighetskostnader med sammanlagt 327 375 kr. - På grund av det anförda bevakar Transatlantic som verkställighetskostnader dels 86 690 USD, dels 327 375 kr.
Enligt inlaga d 15 sept 1982 nedsatte Transatlantic det bevakade beloppet såvitt avsåg bunkers med 31 806 USD till 54 884 USD.
Vid bevakningssammanträde d 17 sept 1982 bevakade Transatlantic sina fordringar enligt inlagorna, dock med den modifikation i fråga om belopp som framgår av det följande.
Kronofogdemyndigheten (kronofogden Marken) anförde i beslut d 17 sept 1982: "Transatlantic har yrkat att kostnader för förbrukad bunkers på USD 54 884 skall upptagas som förrättningskostnad. Kronofogdemyndigheten gör den bedömningen att denna kostnad inte skall betraktas som förrättningskostnad och således inte upptagas i sakägarförteckningen. Med förrättningskostnader avses de exekutionskostnader som hänför sig till kronofogdemyndighetens egna åtgärder. En förutsättning för att kostnaden för den förbrukade oljan skulle vara förrättningskostnad är att överenskommelse skulle ha träffats mellan kronofogdemyndigheten och Transatlantic att det holländska varvet skulle stå för kostnaden för oljan och erlägga förskott härför. Några krav att så skulle ske har ej framställts från Transatlantics sida förrän kort före auktionen.
Genom att ej framställa ett sådant krav i samband med att kvarstadsåtgärder för det holländska varvet verkställdes får Transatlantic anses ha accepterat att endast ha en fordran för den förbrukade bunkersen på Aretusarederiet enligt certepartiet. Detta överensstämmer också med Transatlantics yrkande i kvarstadsmålet mot Aretusarederiet.
Stockholms TR förordnade i beslut d 22 jan 1982 att belägga M/S Edera med kvarstad till säkerhet för Transatlantics fordran på USD 331 060, vilket beslut verkställdes av kronofogdemyndigheten d 27 jan 1982. Detta belopp avser erlagd förskottshyra med USD 275 000 och förbrukad bunkers med USD 56 060. Transatlantic har således fått kvarstad och senare utmätning för kostnaden för den förbrukade bunkersen. Genom att inte förrän kort före auktionen framställa krav på att kostnaden dessutom skulle anses utgöra en förrättningskostnad har det omöjliggjort för utmätningssökanden att överblicka de sammanlagda förrättningskostnaderna, vilket är av stor vikt, eftersom varvet skulle få stå för dessa kostnader i den mån de inte kan tas ut av gäldenären vid den exekutiva försäljningen av fartyget. Slutligen har Transatlantic i samband med förflyttningen av fartyget från Luleå till Oxelösund i telex meddelat att man inte gjorde gällande krav mot annan än rederiet för såväl ianspråktagen bunkerolja som tidsförlust.
Transatlantic har vidare yrkat att utfå ersättning för förskotterade verkställighetskostnader med 327 375 kr. Inte heller detta belopp kan tas upp som en förrättningskostnad i sakägarförteckningen. Kronofogdemyndigheten förelade Transatlantic att erlägga ytterligare förskott för den fortsatta verkställigheten vid äventyr att redan verkställda kvarstads- resp utmätningsåtgärder annars kunde komma att hävas. Då det begärda förskottet ej erlades inom förelagd tid beslutade kronofogdemyndigheten d 24 juni 1982 att häva för Transatlantic verkställda kvarstads- och utmätningsåtgärder. Detta beslut har ej överklagats av Transatlantic. I 17 kap 11 § UB stadgas att vad som sägs i 7-10 §§ om uttagande av förrättningskostnad hos svaranden ej gäller kostnad som till följd av exekutionstitelns upphävande, ansökningens återkallande eller annan särskild anledning bör betalas av sökanden. Genom att de verkställda kvarstads- och utmätningsåtgärderna hävdes på grund av att förelagt förskottsbelopp ej betalades föreligger särskild anledning till att förrättningskostnaden ej skall tas ut av svaranden utan betalas av sökanden. Transatlantic var då beslutet att häva kvarstads- och utmätningsåtgärderna fattades medvetet om att någon vidare exekution ej skulle ske vare sig på deras huvudfordran eller erlagda verkställighetskostnader. Man gjorde helt enkelt den bedömningen att det inte skulle löna sig att fortsätta verkställigheten. Att annan sökande genom att fortsätta att erlägga förskott för förrättningskostnaderna fullföljer verkställigheten kan rimligen inte medföra att den som inte fullföljt verkställigheten kan få betalning vare sig för sin huvudfordran eller erlagda förrättningskostnader."
Kronofogdemyndigheten upprättade därefter sakägarförteckning. I denna upptogs förrättningskostnaderna till 917 935 kr, skyddsbeloppet likaledes till 917 935 kr, de ombordanställdas fordringar till sammanlagt 601 912 kr, de italienska bankernas fordringar till 2 215 403 kr resp 2 191 706 kr samt det holländska varvets fordran till 7 880 667 kr.
Fartyget utropades därefter. Det högsta bud som avgavs blev 2 900 000 kr. Detta bud godtogs, och fartyget förklarades inropat för sagda belopp.
Fördelningssammanträde ägde rum d 11 okt 1982. Till fördelning förelåg dels köpeskillingen, dels ränta på erlagd handpenning, eller sammanlagt 2 904 156 kr. Detta belopp fördelades så att 820 544 kr gick till förrättningskostnader, 601 912 kr gick till de ombordanställda och 1 481 700 kr gick till de italienska bankerna. Det holländska varvet fick ingen täckning för sin huvudfordran. Däremot berättigades varvet att av det belopp som fördelats till förrättningskostnader lyfta vad varvet förskotterat eller 670 740 kr.
Transatlantic anförde besvär i Svea HovR. Transatlantic förklarade sig överklaga sakägarförteckningen "enligt 18 kap 6 § 3 st UB i samband med talan mot beslut om fördelning av influtna medel" och yrkade den ändringen av sakägarförteckningen att de av Transatlantic bevakade fordringarna om 54 884 USD och 327 375 kr måtte upptagas i sakägarförteckningen såsom kostnader för förfarandet.
att talan måtte lämnas utan bifall.
HovR:n (hovrättslagmannen Wolfe, hovrättsråden Bates, referent, och Cross samt adj led Adams) anförde i beslut d 24 febr 1983: Parternas utveckling av sin talan.
Transatlantic har till stöd för sin besvärstalan anfört bl a: Vad först gäller den bunkers som förbrukats hävdar Transatlantic att kostnaden därför skall anses utgöra en kostnad för förfarandet som skall upptagas i sakägarförteckningen med bästa rätt. Före 1973 års sjölagsändringar var kostnader i fordringsägarnas gemensamma intresse för att få fartyget sålt och för dess bevarande intill försäljningen förenade med sjöpanträtt i fartyget. Enligt 1967 års sjöpanträttskonvention, som ligger till grund för nuvarande regler på området, skall "av domstolen fastställda kostnader för kvarstaden eller utmätningen, den därav föranledda försäljningen samt köpeskillingsfördelningen" utgå ur köpeskillingen för fartyget med bästa rätt. - Det var av tekniska skäl omöjligt att pumpa ut oljan ur fartyget. Transatlantic förutsatte att förbrukad olja skulle ersättas av bolaget i verkställighetsförfarandet och har inte givit tillstånd till förbrukning av annan olja än den som användes för förflyttningen. Kostnaden för den olja som förbrukats för uppvärmning är självklart att anse som en verkställighetskostnad, vilken vid fördelning av köpeskillingen skall ersättas med bästa rätt. I praxis har godtagits att kostnader som part haft utan godkännande från de exekutiva myndigheterna betraktats som kostnader i fordringsägarnas gemensamma intresse för fartygets bevarande intill den exekutiva försäljningen (jfr Nordiske Dommer 1968 s 163 och The Span Terza, (1982) 2 Lloyd's Report 72). Om kronofogdemyndigheten gör gällande att avtal ej fanns med Transatlantic om tillstånd att förbruka oljan har kronofogdemyndigheten egenmäktigt rubbat annans besittning då man förbrukat Transatlantic tillhörig bunker. - Vad därefter gäller det belopp om 327 375 kr, som Transatlantic efter föreläggande från kronofogdemyndigheten har erlagt, hävdar Transatlantic i första hand att jämväl dessa kostnader är något som använts för "fartygets bevarande" och att det använts i borgenärernas gemensamma intresse. Förskottet har använts huvudsakligen för inköp av bunkers sedan Transatlantic tillhörig bunker tagit slut omkring d 15 febr 1982. I andra hand görs gällande att en bokstavstolkning av bestämmelserna i 17 kap UB ger ett orimligt resultat. Tydligtvis har man inte haft de stora förskott som blir aktuella i fall av verkställighet mot fartyg för ögonen, då man formulerat bestämmelserna. Situationen berörs över huvud taget inte i förarbeten eller kommentarer. Kronofogdemyndighetens tolkning av bestämmelserna leder till en obehörig vinst för utmätningsborgenären på belopp motsvarande vad Transatlantic erlagt i förskott för verkställighetskostnader. Ett sådant resultat kan ej anses överensstämma med lagstiftarens intentioner och allmänna civilrättsliga grundsatser.
Till stöd för sitt bestridande av besvärstalan har bankerna anfört: Av 17 kap 9 § 1 st UB följer att en nödvändig förutsättning för att förrättningskostnad för kvarstad skall få uttagas som förrättningskostnad vid en försäljning av egendomen är att kvarstaden alltjämt består. Vid det tillfälle då fartyget försåldes hade verkställigheten av Transatlantics kvarstad hävts av kronofogdemyndigheten i Nyköping, av orsaker som var direkt framkallade av Transatlantic. Av Transatlantic förskotterade medel kan därför inte ses som förrättningskostnader vilka skall täckas av vid den exekutiva auktionen influtna medel. Av 17 kap 9 § 2 st UB följer vidare att endast under förutsättning att egendom som redan är belagd med kvarstad för en fordran sedan utmäts för en annan fordran, kan förrättningskostnad för kvarstaden betraktas som förrättningskostnad i målet om utmätning. Vid tidpunkten för utmätningen var fartyget endast belagt med interimistisk kvarstad för Transatlantics räkning. Däremot var fartyget belagt med kvarstad för varvets räkning redan sedan d 18 nov 1981. Transatlantics kostnader kan således icke heller av denna anledning göras gällande som förrättningskostnader vid försäljningen av fartyget. Det uttalas också i förarbetena att orsaken till nämnda regel är att "kvarstaden kan... ibland ha räddat egendomen åt borgenärerna." Transatlantics kvarstad har icke haft denna betydelse. Det förtjänar här att framhållas, att innehållet i nämnda paragraf föranletts av en bestämmelse i den internationella konvention om sjöpanträtt och fartygshypotek som Sverige tillträdde 1973. Lagstiftarens intention har således tvärtemot vad Transatlantic anfört varit att reglera just sådana situationer som här kommer i fråga, med de mycket stora förskott som blir aktuella i fall av verkställighet mot fartyg. - I syfte att ytterligare förtydliga bestämmelserna om uttagande av förrättningskostnader har den för 17:7-10 UB gemensamma bestämmelsen i 17:11 UB tillkommit. Enligt denna bestämmelse gäller att kostnad, som till följd av exempelvis exekutionstitelns upphävande bör betalas av sökanden, inte får uttagas som förrättningskostnad hos svaranden. Av ordet "bör" framgår att bestämmelsen inte är utan undantag. Det framgår dock varken av lagtextens ordalydelse eller motivuttalanden att man tänkt sig att några undantag skulle kunna komma i fråga för den händelse att exekutionstiteln upphävts. Däremot sägs att om sökanden återkallar sin ansökan och detta har sin grund i svarandens åtgärder, framför allt när denne har fullgjort sin förpliktelse efter det att ansökan gjordes, kan kostnaden få uttagas som förrättningskostnad. Framförallt fyller dock ordet "bör" sin funktion genom det allmänna stadgandet i paragrafen som säger att förrättningskostnad av "annan särskild anledning bör betalas av sökanden". I sådana fall skall primärt en skälighetsbedömning göras. En sådan skälighetsbedömning torde inte behöva göras i samma utsträckning i de fall det är fråga om en i paragrafen direkt nämnd situation, t ex upphävande av en exekutionstitel och a fortiori upphävande av en säkerhetsåtgärd, såsom kvarstad, vilken är svagare än en exekutionstitel. - Transatlantics vägran att förskottera medlen skedde i medvetande om att verkställigheten som ett resultat därav skulle komma att hävas. Situationen kan därför i och för sig anses jämförbar med den där verkställigheten frivilligt återkallas. Ett frivilligt återkallande som sker på grundval av ett antagande om att en eventuell försäljning inte skulle inbringa ett tillräckligt belopp, kan emellertid icke medföra att förrättningskostnad får uttagas. - Några förhållanden som talar för att den förhandenvarande situationen skulle vara sådan att Transatlantics kostnader skulle få uttas som förrättningskostnader, trots att kvarstaden hävts, finns inte. Tvärtom har Transatlantics handlande varit sådant att det är tveksamt om de förskotterade kostnaderna skulle ha fått tagas ut även om verkställigheten inte hävts.
Skäl.
HovR:n fann att yrkandet om avvisande av Transatlantics talan inte skulle bifallas.
Yrkandet att kostnader för bunkers skall ersättas som förrättningskostnad.
Vad Transatlantic anfört i HovR:n föranleder ej till frångående av den bedömning som kronofogdemyndigheten gjort.
Yrkandet att Transatlantic skall tillerkännas ersättning för förskotterade förrättningskostnader.
Enligt 17 kap 9 § 2 st UB gäller att om egendom som är belagd med kvarstad för fordran utmäts för annan fordran, förrättningskostnad för verkställighet av kvarstaden anses som förrättningskostnad i målet om utmätning.
Från nyssnämnda regel gäller enligt 17 kap 11 § det undantaget att regeln ej avser kostnad som till följd av exekutionstitelns upphävande, ansökningens återkallande eller annan särskild anledning bör betalas av sökanden.
Såväl det holländska varvet som Transatlantic har förskotterat förrättningskostnader. Såvitt framkommit har de sålunda erlagda beloppen erfordrats för det exekutiva förfarandets genomförande och även använts för detta ändamål. Detta innebär att det holländska varvet, därest Transatlantic inte sökt kvarstad och förskotterat förrättningskostnader, skulle ha ålagts att erlägga förskott jämväl med det belopp som kommit att förskotteras av Transatlantic.
Mot bakgrunden av vad sålunda upptagits kan det ej anses att Transatlantics uraktlåtenhet att förskottera ytterligare förrättningskostnad, till följd varav dess beviljade kvarstad kommit att förfalla, utgör särskild anledning till att det av Transatlantic redan erlagda förskottet inte skall utgå ur köpeskillingen för fartyget. Besvärstalan i detta hänseende skall därför bifallas.
HovR:ns prövning innebär, att sakägarförteckningen skall upptaga ytterligare ett belopp om 327 375 kr som förrättningskostnad, att ur köpeskillingen skall utgå samma belopp att utbetalas till Transatlantic samt att de belopp som de italienska bankerna skall utfå ur köpeskillingen skall minskas med sammanlagt 327 375 kr.
Fördelningen av sistnämnda belopp mellan bankerna skall ske i samma proportion som kronofogdemyndigheten tillämpat vid fördelningen av köpeskillingen. Detta innebär att Efibanca skall belastas med 50,27 procent av beloppet och att Sezione Speciale skall belastas med 49,73 procent därav.
HovR:ns avgörande.
HovR:n lämnar yrkandet om besvärstalans avvisande utan bifall.
HovR:n lämnar yrkandet att Transatlantic skall ur köpeskillingen berättigas utfå 54 884 USD utan bifall.
Med bifall till Transatlantics yrkande såvitt avser förskotterade förrättningskostnader om 327 375 kr förordnar HovR:n, med ändring av vad kronofogdemyndigheten i motsvarande hänseenden bestämt, som följer
a) I sakägarförteckningen skall såsom förrättningskostnader upptagas ett sammanlagt belopp av (917 935:25 + 327 375 =) 1 245 310 kr 25 öre.
b) Fördelningen av köpeskillingen i vad avser förrättningskostnader ändras så att ett belopp av (820 544:15 + 327 375 =) 1 147 919 kr 15 öre skall utgå som förrättningskostnader. Av det sålunda utgående beloppet skall 327 375 kr betalas till Transatlantic.
c) Fördelningen av köpeskillingen såvitt avser de italienska bankernas fordringar ändras så att HovR:n bestämmer det belopp som skall utgå i anledning av Mcdonald bevakning till 580 279 kr 32 öre samt det belopp som skall utgå i anledning av Sezione Speciales bevakning till 574 045 kr 96 öre.
Mot HovR:ns beslut anfördes besvär såväl av de italienska bankerna som av Transatlantic. Bankerna yrkade att HD med ändring av HovR:ns beslut, såvitt avsåg av Transatlantic förskotterade förrättningskostnader om 327 375 kr, måtte fastställa kronofogdemyndighetens beslut i denna del. Transatlantic yrkade bifall till sitt i HovR:n framställda yrkande att 54 884 USD avseende bunkers skulle såsom förrättningskostnad utgå till Transatlantic ur köpeskillingen.
Part bestred motparts ändringsyrkande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Stevens, hemställde i betänkande, att HD måtte meddela beslut enligt följande: Skäl. De för Transatlantic verkställda kvarstads- och utmätningsåtgärderna beträffande motorfartyget Edera har hävts på grund av att Transatlantic inte betalt förelagt förskott för fartygets vård och tillsyn. Härigenom, och då Transatlantics uraktlåtenhet att erlägga förskottsbeloppet grundats på bedömningen att det inte var meningsfullt att fortsätta verkställigheten och i sak inte skiljt sig från ett återkallande av ansökningen, föreligger särskild anledning enligt 17 kap 11 § 1 st UB till att de av Transatlantic tidigare förskotterade förrättningskostnaderna inte skall utgå ur köpeskillingen för fartyget utan betalas av Transatlantic. De italienska bankernas besvärstalan skall därför bifallas.
Transatlantics kostnader för förbrukad bunkers kan, såsom underinstanserna funnit, inte ersättas som förrättningskostnad. Transatlantics besvärstalan skall alltså ogillas.
Slut. Med bifall till de italienska bankernas besvär fastställer HD, med upphävande av HovR:ns beslut under punkterna 3 a-c, kronofogdemyndighetens beslut såvitt avser förskotterade förrättningskostnader om 327 375 kr.
HD lämnar Transatlantics besvär utan bifall.
HD (JustR:n Thompson, Wright, Brooks, Thomas och Martinez, referent) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. Omständigheterna i målet är, såsom de framgår av handlingarna, i korthet följande. I interimistiskt beslut d 18 nov 1981 förordnade LSt:n i Norrbottens län att det italienska motorfartyget Edera skulle beläggas med kvarstad till säkerhet för det holländska varvets fordran hos Sparks å 1 950 000 holländska floriner jämte ränta. Beslutet verkställdes av kronofogdemyndigheten i Luleå d 19 nov, sedan fartyget denna dag ankommit till Luleå hamn. Det i målet åberopade certepartiet, enligt vilket Transatlantic förhyrde fartyget, hade då börjat tillämpas. Då kvarstadsbeslutet verkställdes var fartyget försett med en viss kvantitet dieselolja för uppvärmning av fartyget och en viss kvantitet drivmedelsolja. Såväl dieseloljan som drivmedelsoljan hade tillförts fartyget av Transatlantic. Den 1 dec meddelade LSt:n slutligt beslut om kvarstad i enlighet med det interimistiska beslutet. Den 8-10 dec förflyttades fartyget, på grund av risken för att det skulle bli infruset i Luleå, till Oxelösund för egen maskin. Genom interimistiskt beslut d 17 dec 1981 och slutligt beslut d 20 jan 1982 förordnade LSt:n att fartyget skulle vara kvarstadsbelagt till säkerhet för ytterligare fordran hos Sparks å 1 150 000 holländska floriner jämte ränta som tillkom varvet. Genom beslut d 22 jan 1982 belade Stockholms TR fartyget interimistiskt med kvarstad till säkerhet för Transatlantic tillkommande fordran hos rederiet å 331 060 amerikanska dollar (USD). Fordringen avsåg dels förskotterad hyra av fartyget å 275 000 USD dels dieselolja och drivmedel till ett värde av 56 060 USD som fartyget varit försett med vid verkställigheten av den första kvarstaden. I sistnämnda hänseende åberopade Transatlantic en klausul i certepartiet, enligt vilken kostnaden för bunkers, som förbrukades under tid då fartyget av vissa angivna skäl inte kunde användas enligt avtalet, skulle betalas av ägaren. TR:ns kvarstadsbeslut verkställdes d 27 jan. Sedan det holländska varvet erhållit dom för den fordran som föranlett LSt:ns kvarstadsbeslut, utmätte kronofogdemyndigheten i Nyköping d 4 febr 1982 fartyget för varvets fordran. I kronofogdemyndighetens beslut konstaterades att fartyget samtidigt skulle anses utmätt för Transatlantics kvarstadsfordran (jfr 16 kap 15 § 2 st UB). I beslut d 19 febr förordnade TR:n att dess tidigare beslut om kvarstad på fartyget för Transatlantics fordran skulle bestå. Under den tid fartyget var kvarstadsbelagt förbrukades av den Transatlantic tillhöriga oljan dels för uppvärmning av fartyget all dieselolja dels för fartygets förflyttning från Luleå till Oxelösund viss del av drivmedelsoljan. Sedan dieseloljan tagit slut och av det italienska rederiet tillskjutna medel förbrukats, begärde kronofogdemyndigheten för bl a inköp av ytterligare dieselolja förskott av såväl varvet som Transatlantic, av Transatlantic första gången d 12 febr 1982. Såväl varvet som Transatlantic erlade begärda förskott, Transatlantic för sin del med tillhopa 327 375 kr. Sedan Transatlantic senare vägrat att betala ytterligare förskott om 109 125 kr för fartygets vård och tillsyn, hävde kronofogdemyndigheten genom beslut d 24 juni 1982 de för Transatlantic verkställda kvarstads- och utmätningsåtgärderna. Fartyget såldes på exekutiv auktion d 17 sept 1982.
I målet är fråga dels huruvida de av Transatlantic erlagda förskotten avser förrättningskostnader som skall tagas ut ur influtna medel dels huruvida värdet av den dieselolja och drivmedelsolja som förbrukats medan fartyget var kvarstadsbelagt skall anses som sådan förrättningskostnad.
Enligt 17 kap 7 § 1 st UB skall förrättningskostnader i mål om utmätning tagas ut ur köpeskillingen för såld egendom, behållen avkastning och andra tillgängliga medel. I enlighet härmed anges i 10 kap 10 § 1 st, beträffande exekutiv försäljning av sådant fartyg varom är fråga i målet, att förrättningskostnaderna skall tagas upp i sakägarförteckningen. Av intresse i målet är också bestämmelsen i 1 7 kap 11 § 1 st att vad som sägs i bl a 7 § i samma kapitel om uttagande av förrättningskostnad hos svaranden inte gäller kostnad som till följd av exekutionstitelns upphävande, ansökningens återkallande eller annan särskild anledning bör betalas av sökanden. Med förrättningskostnader i utsökningsmål avses statens kostnader för förfarandet hos kronofogdemyndigheten (1 kap 1 §). Härunder ingår otvivelaktigt kronofogdemyndighetens kostnader för vård och tillsyn av egendomen.
Vad först gäller de av Transatlantic förskotterade beloppen å 327 375 kr är följande att beakta.
Frågan, om viss förrättningskostnad bör tagas ut ur influtna medel eller betalas av sökanden, skall avgöras mot bakgrund av nyssnämnda bestämmelser och syftet med dessa. Det är däremot utan betydelse för uttagandet huruvida kronofogdemyndigheten begagnat möjligheten enligt 17 kap 5 § UB att begära förskott för kostnaden och, om så skett, vem av flera sökande som erlagt förskottet.
Då Transatlantic erlade förskotten var fartyget dels utmätt för varvets fordran dels kvarstadsbelagt för Transatlantics fordran; det var därjämte enligt 16 kap 15 § 2 st UB att anse som utmätt för sistnämnda fordran. Av handlingarna i målet framgår att de aktuella förskotten var avsedda för och även användes för inköp i första hand av dieselolja, som behövdes för fartygets uppvärmning, och i övrigt av proviant m m. Dessa kostnader har avsett åtgärder som vidtagits i båda borgenärernas intressen och har sålunda varit gemensamma för borgenärerna. Kostnaderna skulle alltså ha uppkommit, även om fartyget varit ianspråktaget endast för varvets fordran. Saken kan också uttryckas på det sättet, att den för Transatlantic meddelade kvarstaden inte medfört någon förrättningskostnad i förevarande hänseende som inte skulle ha uppkommit om endast varvet varit exekutionssökande.  Härav följer att det för frågan, om beloppet skall tagas ut som förrättningskostnad vid fartygets försäljning, saknar betydelse att de till förmån för Transatlantic vidtagna verkställighetsåtgärderna senare förklarades hävda på grund av underlåtenhet från Transatlantics sida att erlägga ytterligare förskott; det kan för övrigt anmärkas att TR:ns beslut, varigenom kvarstad lades på fartyget för Transatlantics fordran, hävdes först efter den exekutiva försäljningen. Frågan huruvida den fordran, för vilken kvarstad beviljats Transatlantic, motsvarades av en verklig Transatlantic tillkommande fordran mot fartygets ägare är också utan betydelse. Inte heller i övrigt föreligger någon sådan särskild anledning till att kostnaderna bör betalas av sökanden - Transatlantic - som avses i 17 kap 11 § 1 st UB.
På grund av det anförda skall de förrättningskostnader som motsvarar av Transatlantic erlagda förskott å 327 375 kr, såsom HovR:n funnit, utgå ur köpeskillingen och andra influtna medel med samma rätt som övriga förrättningskostnader, varvid beloppet skall tilldelas Transatlantic.
Vad därefter angår förbrukningen av dieselolja och drivmedelsolja, som fanns i fartyget då detta blev föremål för kvarstad d 19 nov 1981, beaktar HD följande. Oljan utgjorde inte tillbehör till fartyget utan ägdes av Transatlantic, som brukade fartyget enligt certepartiet vid nämnda tidpunkt. Den förbrukades under tid då fartyget var kvarstadsbelagt för varvets fordran. Sedan kvarstaden verkställts, har det i princip ankommit på kronofogdemyndigheten att sörja för vård och tillsyn av fartyget, i den mån inte fartygets ägare själv svarat för behövliga åtgärder. Fartygets ägare kan i den uppkomna situationen inte anses ha varit berättigad att utan vidare förbruka den Transatlantic tillhöriga oljan. Av handlingarna i målet synes framgå att Transatlantic dessutom på ett tidigt stadium hävdat sin rätt till oljan eller till ersättning för denna. Om den Transatlantic tillhöriga oljan ansågs böra användas för fartygets vård medan fartyget var kvarstadsbelagt - vilket varit det mest ändamålsenliga - måste det anses ha åvilat kronofogdemyndigheten att söka träffa överenskommelse med Transatlantic härom och om ersättning för vad som förbrukades. Kostnaden för ersättning enligt sådan överenskommelse skulle ha utgjort förrättningskostnad, som skolat tagas ut ur influtna medel. Då olja nu förbrukades utan överenskommelse, måste skälig ersättning för vad som förbrukats anses som sådan förrättningskostnad. Den omständigheten att Transatlantic på grund av föreskrift i certepartiet synes ha haft rätt till ersättning för oljan av fartygets ägare och att Transatlantic även framställt anspråk mot ägaren på sådan ersättning och tillika erhållit kvarstad i fartyget för anspråket kan inte föranleda annan bedömning.
I fråga om den drivmedelsolja som förbrukades för fartygets förflyttning från Luleå till Oxelösund måste emellertid hänsyn tagas till följande omständigheter. Förflyttningen skedde på begäran av varvet och fartygets ägare, sedan även Transatlantic lämnat sitt medgivande därtill. I telex d 3 dec 1981 till fartygets mäklare i Luleå, vilket synes ha vidarebefordrats till kronofogdemyndigheten i Luleå, meddelade Transatlantic följande: "I samband med fartygets förflyttning från Luleå till Oxelösund har vi inga anspråk mot annan än rederiet för ianspråktagen bunkerolja samt tidsförlust. Vår bunkers kan nyttjas för resan till Oxelösund." Transatlantic har gjort gällande att detta inte bör hindra att ersättning för sådan olja tas ut ur köpeskillingen för det rederiet tillhöriga fartyget. Telexmeddelandet måste emellertid så förstås, att Transatlantic avstod från ersättning för olja som förbrukades för fartygets förflyttning - men ej för dess uppvärmning - utom såtillvida att Transatlantic förbehöll sig ett obligationsrättsligt anspråk på ersättning därför gentemot fartygets ägare. Att meddelandet haft denna innebörd vinner också visst stöd av två andra telexmeddelanden av d 8 dec 1981, det ena från varvet till mäklaren och det andra från det italienska rederiet till kronofogdemyndigheten. I meddelandena angavs att detta rederi åtagit sig att svara för kostnaderna för förflyttningen. Den utfästelse som Transatlantic sålunda gjort måste anses bindande för Transatlantic. Ersättning för den olja som använts för fartygets förflyttning skall därför inte tagas ut såsom förrättningskostnad.
Mot det ersättningsbelopp för förbrukad olja som Transatlantic gjort anspråk på, 54 884 USD, har inte i och för sig gjorts någon invändning. Av det tidigare sagda följer att från nämnda belopp skall avgå värdet av den olja som förbrukades för fartygets förflyttning. Värdet härav uppgår enligt Transatlantic till 10 044 USD. Såsom förrättningskostnad i förevarande hänseende skall alltså upptagas 44 840 USD. Beloppet skall behandlas på samma sätt som tidigare sagts beträffande de av Transatlantic förskotterade kostnaderna.
Det bör ankomma på kronofogdemyndigheten att göra de ändringar i fördelningen av influtna medel som föranleds av det ovan sagda.
Slut. Med upphävande av HovR:ns beslut såvitt nu är i fråga och av kronofogdemyndighetens beslut om fördelning av influtna medel under punkterna 1, 3 A och 3 B i fördelningslängden visar HD frågan om fördelning i denna del åter till kronofogdemyndigheten. HD föreskriver beträffande denna fördelning dels att såsom förrättningskostnader skall uttagas, utöver tidigare upptagna belopp, ett mot av Transatlantic erlagda förskott svarande belopp å 327 375 kr samt ersättning för förbrukad olja tillhörig Transatlantic med 44 840 amerikanska dollar, dels att dessa båda belopp skall tilldelas Transatlantic dels ock att motsvarande minskning skall ske av de medel som skall tillfalla de italienska bankerna.