Avgörande för huruvida prövningstillstånd krävs i HovR:n beträffande enskilt anspråk, som TR:n har prövat i en dom i brottmål, är värdet - i förhållande till basbeloppet - av vad som yrkats i TR:n och inte av tvisteföremålet i HovR:n. 49 kap 12 § 1 st och 13 § 2 st samt 1 kap 3 d § 3 st RB.
Allmän åklagare yrkade vid Södra Roslags TR ansvar å J.K. och M.K. för skadegörelse, egenmäktigt förfarande och olaga hot. Målsäganden, G.H., yrkade i anslutning till åtalet för skadegörelse och egenmäktigt förfarande avseende en G.H. tillhörig brygga skadestånd med 41 250 kr, varav 10 000 kr avsåg ersättning för psykiskt lidande. I anslutning till åtalet för olaga hot yrkade G.H. skadestånd med 10 000 kr för psykiskt lidande. På båda skadeståndsbeloppen yrkades ränta enligt 6 § räntelagen.
TR:n prövade det enskilda anspråket tillsammans med brottmålet och i dom d 3 maj 1994 dömde TR:n J.K. och M.K. för skadegörelse och egenmäktigt förfarande till dagsböter men ogillade åtalet för olaga hot. TR:n förpliktade vidare J.K. och M.K. att solidariskt utge skadestånd till G.H. med 31 250 kr jämte ränta.
J.K. och M.K. överklagade TR:ns dom i Svea HovR såväl i ansvarsfrågan som i skadeståndsfrågan.
HovR:n (hovrättslagmannen Howard samt hovrättsråden Lewis, referent, och Johnson) anförde i slutligt beslut d 16 juni 1994: HovR:n meddelar ej prövningstillstånd. TR:ns dom står därför fast.
J.K. och M.K. (ombud för båda advokaten J.E.) överklagade HovR:ns beslut i fråga om skadeståndet och yrkade i första hand att HovR:ns beslut att ej meddela tillstånd till prövning av frågan om skadestånd skulle undanröjas och i andra hand att HD med ändring av HovR:ns beslut skulle meddela tillstånd till målets prövning i den delen i HovR:n.
G.H. bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Richmond, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Den 1 juli 1993 ändrades reglerna för prövningstillstånd i tvistemål på så sätt att gränsen för prövningstillstånd höjdes från ett halvt till ett helt basbelopp. Samtidigt infördes nya regler för prövningstillstånd i brottmål. Med tvisteföremålets värde avses det värde som kan antas gälla vid talans väckande. Har talan väckts som enskilt anspråk i brottmål avses värdet vid rättens beslut att tvisten skall handläggas som tvistemål. Det är käranden som, när han bestämmer sitt yrkande, avgör om ett eventuellt överklagande kommer att vara beroende av dispensprövning. En nedsättning av yrkandet under rättegången vid TR:n skall dock beaktas vid avgörandet om prövningstillstånd krävs (prop 1992/93:216 s 87). Efter d 1 okt 1994 krävs inte prövningstillstånd för ett överklagande av ett enskilt anspråk med anledning av gärningen om det inte krävs prövningstillstånd i brottmålsdelen eller sådant prövningstillstånd meddelats och överklagandet avser frågan om den tilltalade skall dömas för den åtalade gärningen. Huvudregeln är dock fortfarande att det som gäller beträffande prövningstillstånd i tvistemål skall tillämpas på en talan om enskilt anspråk (prop 1993/94:190 s 114).
Domstolsutredningen föreslog, inför 1993 års lagändring, att HovR:n, när det gällde det enskilda anspråket, skulle utgå från vad TR:n bestämt i sin dom (SOU 1991:106 del B s 324). Krav på prövningstillstånd skulle således gälla om det utdömda skadeståndet uppenbart inte översteg ett basbelopp. Departementschefen uttalade att det vore otillfredsställande om ett tvistemål skulle kräva prövningstillstånd bara för att det hade handlagts tillsammans med ett brottmål, när så inte skulle bli fallet om det handlagts för sig samt konstaterade att i de fall ett enskilt anspråk handlagts tillsammans med ett brottmål så skulle reglerna för tvistemål vara tillämpliga (prop 1992/93:216 s 67f). Vidare anförde departementschefen, att en regel som innebar att regeln om prövningstillstånd knöts till det värde som fullföljts till HovR:n i stället för till tvistemålets värde vid TR:n, hade goda skäl för sig, men att hon på det befintliga beredningsunderlaget inte var beredd att föreslå en sådan reglering (prop 1992/93:216 s 54). Som angivits ovan anfördes i propositionen 1993/94:190 att huvudregeln är att reglerna om prövningstillstånd i tvistemål alltjämt skall tillämpas på en talan om enskilt anspråk. Vidare uttalades i propositionen att denna huvudregel skall framgå av upplysningarna för överklagande och att parterna även bör få upplysningar om i vilka fall någon tillståndsprövning inte kommer att ske.
I nu aktuellt fall översteg det enskilda anspråket vid TR:n ett basbelopp medan det utdömda beloppet understeg ett basbelopp. HovR:n fann ej skäl att meddela prövningstillstånd i någon del av målet. Eftersom endast de tilltalade, vilka ålagts att betala skadestånd, hade överklagat domen kunde man vid tidpunkten för HovR:ns beslut konstatera att målet i HovR:n skulle handla om ett värde understigande ett basbelopp. Sedan HovR:n inte funnit skäl att meddela prövningstillstånd i brottmålsdelen var det klart att det enskilda anspråket, om det prövades i HovR:n, skulle handläggas enligt reglerna för tvistemål. Det kan då ifrågasättas om värderingstidpunkten skall förläggas till detta tillfälle eftersom tvisten då, i likhet med när det enskilda anspråket blivit avskilt vid TR:n, för första gången handläggs som ett tvistemål. Vid denna bedömning krävs det, som HovR:n funnit, prövningstillstånd. Uttalandena i förarbetena beträffande det värde som skall gälla vid bedömningen om prövningstillstånd krävs synes utgå från att yrkandet så som det slutligen bestämts i TR:n är avgörande i denna fråga. Detta tillsammans med att TR:n, enligt 49 kap 15 § RB, i domen skall ange om prövningstillstånd krävs medför att det - när endast det enskilda anspråket blir föremål för prövning i HovR:n - är lämpligast att låta värdet av det som slutligen yrkas vid TR:n vara avgörande för frågan om prövningstillstånd krävs i HovR:n. HovR:ns beslut om att ej meddela prövningstillstånd skall därför upphävas och målet återförvisas till HovR:n för att där prövas i sak.
HD:s avgörande. HD undanröjer HovR:ns beslut i den del det avser tillstånd till prövning i HovR:n av skadeståndsfrågan och återförvisar målet till HovR:n för fortsatt handläggning.
HD (JustR:n Edwards, Moore, referent, Warren, Rush och Stanley) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Åtal väcktes mot J.K. och M.K. dels för skadegörelse och egenmäktigt förfarande avseende en G.H. tillhörig brygga, dels för olaga hot begånget mot G.H.. Denne yrkade i målet i febr 1994 skadestånd av J.K. och M.K. med 41 250 kr jämte ränta beträffande gärningarna rörande bryggan, varav 31250 kr för återuppbyggnad av bryggan och 10 000 kr för psykiskt lidande, och med 10 000 kr jämte ränta beträffande olaga hot, avseende psykiskt lidande. TR:n dömde J.K. och M.K. för skadegörelse och egenmäktigt förfarande till böter och ogillade åtalet för olaga hot. De ålades att solidariskt utge skadestånd till G.H. med 31 250 kr jämte ränta.
TR:ns dom överklagades av J.K. och M.K. i fråga om såväl ansvar som skadestånd. I sitt beslut d 16 juni 1994 beslöt HovR:n att ej meddela prövningstillstånd och förklarade att TR:ns dom därför stod fast.
Om TR:n i en dom i brottmål även har prövat enskilt anspråk mot den tilltalade, gäller i fråga om prövningstillstånd i den delen enligt 49 kap 13 § 2 st RB bestämmelserna i 12 §. Enligt 12 § 1 st gäller i tvistemål där förlikning om saken är tillåten att prövningstillstånd krävs för att HovR:n skall pröva TR:ns dom eller beslut - förutom i visst fall som här saknar aktualitet - i mål där det värde som sägs i 1 kap 3 d § 3 st RB uppenbart inte överstiger basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I den sistnämnda bestämmelsen anges att med värde enligt första stycket - dvs värdet av vad som yrkas i målet - avses det värde som kan antas gälla vid tiden för talans väckande; har talan väckts genom ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning eller som enskilt anspråk i brottmål, avses värdet vid rättens beslut att tvisten skall handläggas som tvistemål. Det förhållandet att värdet av tvisteföremålet i HovR:n understiger basbeloppet saknar alltså betydelse.
Basbeloppet för år 1994 uppgick till 35 200 kr. Av vad som har sagts i det föregående framgår att vad G.H. yrkade i TR:n översteg detta belopp. Härav följer enligt de nämnda bestämmelserna att det inte krävs prövningstillstånd för att HovR:n skall pröva TR:ns dom i fråga om skadestånd. HovR:ns beslut att ej meddela prövningstillstånd i skadeståndsdelen skall därför undanröjas och målet i denna del återförvisas till HovR:n.
HD:s avgörande. HD undanröjer HovR:ns beslut att ej meddela prövningstillstånd såvitt avser skadeståndsfrågan och återförvisar målet i den delen till HovR:n för fortsatt handläggning.
HD:s beslut meddelades d 5 okt 1995 (nr SÖ 155).