En advokats skadeståndsansvar gentemot sin klient.
Bostadsrättsföreningen Havsbrisen väckte vid Stockholms tingsrätt talan mot Smith Advokatbyrå Kommanditbolag och advokaten P.-G.J. enligt vad som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (rådmännen Warren och Cooke samt beredningsjuristen Alexander) meddelade dom den 20 november 2015.
I domen anfördes inledningsvis följande.
Hemgården Byggnadsaktiebolag bildades år 2002 och företräds av Flores som ensam styrelseledamot. M.H. är sedan maj 2014 suppleant i Hemgården. Bostadsrättsföreningen Havsbrisen bildades av Hemgården. År 2007 köpte Havsbrisen fastigheten Husman-nen 2 i Malmö och påbörjade genomförandet av ett bostadsrättsprojekt.
Den 21 april 2007 tecknades entreprenadkontrakt mellan Havsbrisen och Hemgården (Entreprenadkontrakt I). Under våren 2008 inledde Hemgården samtal med Mjöbäck Entreprenad AB om att parterna gemensamt skulle genomföra bostadsprojektet och att Mjöbäck såsom en del i detta samarbete skulle ersätta Hemgården som totalentreprenör gentemot Havsbrisen.
Den 23 maj 2008 träffade Havsbrisen och Hemgården ett tilläggsavtal till Entreprenadkontrakt I (Tilläggsavtalet). Tilläggsavtalet undertecknades även av företrädare för Mjöbäck. Genom Tilläggsavtalet åtog sig Hemgården under vissa förutsättningar ett subsidiärt ansvar gentemot Havsbrisen för all ekonomisk förlust som Havsbrisen kan åsamkas av Mjöbäck.
Den 17 juni 2008 tecknades entreprenadkontrakt mellan Havsbrisen och Mjöbäck varigenom Mjöbäck blev ny totalentreprenör (Entreprenadkontrakt II). Parterna avtalade om ett fast pris om 108 360 000 kr. Parterna är ense om att ABT 94 var tillämpligt på Entreprenadkontrakt II (dock efterställt bland annat bestämmelserna i Entreprenadkontrakt II). Entreprenadkontrakt II innehåller två bestämmelser om utlägg.
(…) Samtliga ersättningar som Brf Havsbrisen utbetalat till Hemgården Byggnadsaktiebolag eller annan avseende detta projekt t o m dagens datum ska avräknas mot entreprenadsumman i detta avtal som utlägg.
Beställaren har rätt att (…) betala sådana kostnader som ingår i entreprenadsumman till berörda myndigheter, leverantörer och kreditinrätt-ningar m fl, liksom att utbetala förvaltningskostnader.
Entreprenören medger att sådana betalningar utgör utlägg för entreprenörens räkning och ska avräknas mot entreprenadsumman i samband med slutavräkningsdagen.
Vid tidpunkten för ingåendet av Entreprenadkontrakt II hade Havsbrisen upplupna utlägg enligt den första bestämmelsen om 6 392 880 kr (Ursprungliga utlägg).
Efter tidpunkten för ingåendet av Entreprenadkontrakt II men före hävningen (se nedan) hade Havsbrisen kostnader om 3 879 372 kr respektive 3 589 621 kr enligt den andra bestämmelsen ovan (Senare utlägg). Vid hävningstidpunkten hade Havsbrisen således betalat totalt 13 861 873 kr i Ursprungliga utlägg och Senare utlägg (6 392 880 plus 3 879 372 plus 3 589 621).
Den 19 juni 2008 träffade Hemgården och Mjöbäck ett samarbetsavtal (Samarbetsavtalet), genom vilket Mjöbäck åtog sig att ensamt svara för produktionen enligt Entreprenadkontrakt II och Hemgården åtog sig att ensamt svara för byggherrekostnader.
Mathis hävde Entreprenadkontrakt II den 5 december 2008. I samband med hävningen tog Havsbrisens ställföreträdare Flores kontakt med P.-G.J. på Pineda och Gustafsson Advokatbyrå KB. P.-G.J. befullmäktigades som ombud för Havsbrisen.
Den 20 april 2009 inledde Havsbrisen, genom sitt ombud P.-G.J., rättegång mot Mjöbäck vid Stockholms tingsrätt (Domstolsprocess I). Havsbrisen yrkade i målet att Mathis skulle betala 39 547 962 kr till Havsbrisen. Havbrisen gjorde gällande att Mjöbäcks hävning var obefogad och därmed utgjorde kontraktsbrott. Mathis skulle därför ersätta Havsbrisen för den skada som Havsbrisen åsamkats till följd av kontraktsbrottet. Vid tingsrätten beräknades Havsbrisens skada enligt följande. Anskaffningskostnaden för fastigheten jämte vissa entreprenadkostnader minus intäkten från försäljningen av fastigheten. I posten entreprenadkostnader, som uppgick till beloppet 21 134 962 kr, ingick Havsbrisens utlägg om 13 861 873 kr enligt ovan. Bevisning till styrkande av skadans storlek utgjordes av ett revisorsintyg av revisorn A.S. respektive förhör med denne.
Mjöbäck bestred käromålet och yrkade i genkäromål ersättning med 9 187 500 kr, vilket motsvarade värdet av utförda arbeten vid hävningstidpunkten samt skadestånd för utebliven vinst med 5 000 000 kr.
Tingsrätten kom fram till att Mjöbäcks hävning den 5 december 2008 var obefogad men lämnade ändå Havsbrisens käromål utan bifall med motiveringen att Havsbrisen, genom föreningens sätt att beräkna skadan, inte hade lyckats bevisa att någon skada orsakats av Mjöbäcks obefogade hävning. Avseende Mjöbäcks genkäromål fann tingsrätten att Mathis bevisat att värdet på ent-reprenaden (inkluderande arbeten utförda av Mjöbäcks underentreprenör Hamilton) efter hävningen uppgick till 9 187 500 kr. Det var ostridigt att Havsbrisen betalat 2 700 000 kr för arbeten utförda av Hamilton (ingår i Senare utlägg). Tingsrätten fann där-för att Havsbrisen skulle betala 6 487 500 kr till Mjöbäck. Tingsrätten förpliktade slutligen Havsbrisen att ersätta två tredjedelar, 885 314 kr, av Mjöbäcks rättegångskostnader i målet som totalt uppgick till 1 327 971 kr.
Havsbrisen överklagade tingsrättens dom i dess helhet till hovrätten. Mathis överklagade genkäromålet. Hovrätten meddelade prövningstillstånd enbart avseende genkäromålet. Hovrätten fastställde i dom, med undantag för ett beräkningsfel, tingsrättens dom i den delen. Därefter förekom ytterligare ärenden och mål hos Kronofogdemyndigheten och tingsrätt avseende kvittnings-gilla motfordringar enligt Entreprenadkontrakt II som dock lämnades utan bifall eller avvisades. Utgången enligt tingsrättens dom stod därmed fast. Tingsrättens dom i Domstolsprocess I innebar att frågan om Havsbrisens eventuella rätt till ersättning för aktuella utlägg prekluderades.
Den 8 juni 2012 fastställde Malmö tingsrätt att Mjöbäck är skyldigt att ersätta Hemgården för all skada som Hemgården visar ha förorsakats på grund av Mjöbäcks underlåtenhet att fullfölja sina åtaganden enligt Samarbetsavtalet.
Havsbrisen har nu väckt talan mot Smith och P.-G.J. och har gjort gällande att P.-G.J. varit vårdslös i sitt uppdrag som juridiskt ombud för Havsbrisen och att vårdslösheten orsakat skada för Havsbrisen.
Parterna är överens om att eventuell vårdslöshet ska bedömas utifrån hur Havsbrisen påstår att P.-G.J. borde ha utfört Havsbri-sens talan jämfört med hur talan faktiskt kom att utformas. Parterna är vidare överens om att skada vid konstaterad vårdslöshet ska beräknas utifrån skillnaden mellan verkligt och hypotetiskt utfall. Slutligen är parterna överens om att utläggen om 13 861 873 kr var vitsordade i Domstolsprocess I.
Havsbrisen yrkade att tingsrätten skulle förplikta advokatbyrån och P.-G.J. att solidariskt utge skadestånd för rättsförlust med 11 161 873 kr jämte ränta (yrkande 1).
Havsbrisen yrkade också skadestånd för betald dröjsmålsränta och betalda rättegångskostnader samt återbetalning av oskäligt arvode (yrkande 2, 3 och 4).
Advokatbyrån och P.-G.J. bestred käromålet i dess helhet.
Parterna anförde bl.a. följande grunder för sin talan.
Advokaten P.-G.J. har såsom rättegångsombud företrätt Havsbrisen i tvister mot Mjöbäck. Genom sin rådgivning i Domstolsprocess I har P.-G.J. förfarit vårdslöst gentemot Havsbrisen vad gäller utformningen av Havsbrisens talan och rådgivningen i samband med denna. P.-G.J:s agerande har medfört att Havsbrisen förlorat rätten till ersättning för utlägg enligt Entreprenadkontrakt II, drabbats av en onödig skyldighet att ersätta Mjöbäcks rättegångskostnad, tvingats att utge en onödig dröjsmålsränta samt erlägga ett oskäligt högt arvode till Smith.
Smith har ett principalansvar för de åtgärder som P.-G.J. har utfört inom ramen för sin tjänst alternativt uppdragsförhållande. - - -.
P.-G.J. skulle vid upprättande av stämning, efter erhållande av svaromål eller i vart fall senast före inledningen av huvudförhandlingen i Domstolsprocess I, informerat Havsbrisen om möjligheten att framställa ett alternativt fristående yrkande grundat på de särskilda bestämmelserna i Entreprenadkontrakt II för utfående av gjorda utlägg om 13 861 873 kr. Motsvarande gäller för möj-ligheten till kvittning mot Mjöbäcks fordran.
Om P.-G.J. lämnat sådan information till Havsbrisen hade ett självständigt yrkande framförts och Havsbrisen skulle då haft full framgång med yrkandet alternativt kvittningen i tingsrätten. Såsom talan i stället nu utfördes blev det bara framgång med ett be-lopp om 2 700 000 kr och ersättningsrätten för resten av utläggen gick förlorad på grund av tingsrättsdomens rättskraft.
Skadan uppgår till 11 161 873 kr vilken motsvarar storleken på den förlorade ersättningsrätten, det vill säga utläggens storlek om 13 861 873 kr minskat med utdömda 2 700 000 kr.
Smith och P.-G.J.
Det var inte vårdslöst av P.-G.J. att inte "informera om möjligheten till ett självständigt yrkande", eftersom en talan utformad på detta sätt aldrig kunnat bifallas. P.-G.J:s agerande har inte medfört att Havsbrisen förlorat påstådd fordrings- eller skadeståndsrätt, eftersom någon sådan rätt aldrig funnits. Det har inte funnits en självständig rätt att kräva betalning i Entreprenadkontrakt II. End-ast en avräkningsrätt enligt avtalet eller ABT 94 eller en rätt till skadestånd.
Havsbrisen har inte lidit någon skada. Hade talan utformats som Havsbrisen gör gällande hade Havsbrisen inte haft framgång med denna, varken som fristående yrkande eller som kvittningsinvändning. Utgången i Domstolsprocess I hade blivit densamma. Det föreligger därmed ingen skillnad i utfall mellan det faktiska händelseförloppet kontra det hypotetiska händelseförloppet. Därför har inte heller skada uppkommit i form av dröjsmålsränta eller rättegångskostnader. I andra hand föreligger ingen skada eftersom Havsbrisen har ersatts för utläggen, i första hand av Hemgården och i andra hand av Havsstormen som övertog projektet. Värdet av utläggen bokfördes som tillgång hos Havsbrisen och Havsstormen tillgodogjorde sig värdet av dessa, vilket fram-går av dess årsredovisning för år 2011.
Det stämmer att ett fristående yrkande inte har framställts och att upplysning om möjligheten till ett sådant yrkande inte heller har lämnats av P.-G.J. i dennes rådgivning. P.-G.J:s agerande var dock inte vårdslöst med hänsyn till bestämmelserna i Entrepre-nadkontrakt II, bestämmelserna i Tilläggsavtalet och Samarbetsavtalet samt den information som P.-G.J. fick av Flores respektive M.H. Avtalsbestämmelserna i kontraktet kan nämligen inte tolkas på så sätt att utläggen om 13 861 873 kr utgör en fordran och kunde kvittas mot värdet av utförda entreprenadarbeten om 9 187 500 kr. P.-G.J. informerade Flores respektive M.H. om hur han tolkade Entreprenadkontrakt II och de instämde i hans tolkning.
Hovrätten har i Domstolsprocess I prövat utläggen och ansett att de inte utgör skada för Havsbrisen. Därmed föreligger ingen rättsförlust.
Svarandena yrkade även att eventuell skadeståndsskyldighet skulle jämkas till noll. De gjorde också gällande att reklamation hade skett för sent.
Havsbrisen motsatte sig yrkandet om jämkning av skadeståndsskyldigheten och hävdade att rätten att framställa anspråk inte hade gått förlorad på grund av för sen reklamation.
Tingsrätten anförde följande.
Havsbrisen har grundat sin talan på att P.-G.J. genom sin rådgivning i samband med Domstolsprocess I har agerat vårdslöst gentemot Havsbrisen när det gäller utformningen av talan och övrig rådgivning i det sammanhanget. Vårdslösheten ska enligt Havsbri-sen ha bestått i att P.-G.J. inte informerade Havsbrisen om möjligheten att framställa ett alternativt fristående yrkande grundat på Entreprenadkontrakt II och inte heller informerade om möjligheten till kvittning mot Mjöbäcks fordran.
Denna underlåtenhet har enligt Havsbrisen lett till att Havsbrisen förlorat rätten till ersättning för utlägg enligt Entreprenadkontrakt II och drabbats av onödig skyldighet att ersätta rättegångskostnader och dröjsmålsränta samt tvingats betala oskäligt högt arvode till P.-G.J. Skadan uppgår enligt Havsbrisen till de i målet yrkade beloppen.
Beträffande dröjsmålsräntan så har Havsbrisen som grund även gjort gällande att P.-G.J. efter tingsrättens dom lämnat felaktig rådgivning till Havsbrisen som lett till att dröjsmålsräntan uppkom.
När det gäller möjligheten i och för sig att i Domstolsprocess I framställa ett fristående yrkande grundat på Entreprenadkontrakt II konstaterar tingsrätten inledningsvis följande. Vid tingsrätten, i Domstolsprocess I, framställde Havsbrisen yrkande om skadestånd med ett visst belopp. I skadeståndsberäkningen togs hänsyn till de utlägg (entreprenadkostnader) som Havsbrisen gör gällande utgör en fristående rätt till ersättning grundad på Entreprenadkontrakt II. När Havsbrisen i Svea hovrätt, yrkade kvittning på avtalsrättslig grund beträffande nämnda utlägg konstaterade hovrätten att någon kvittning inte var möjlig, eftersom dessa utlägg omfattades av det som vid tingsrätten redan var rättskraftigt avgjort. Därefter kom tingsrätten fram till samma slutsats när det konstaterades att res judicata förelåg beträffande Havsbrisens talan mot Mathis angående krav på ersättning för de aktuella utläggen. Mot denna bakgrund finner tingsrätten det klarlagt att Havsbrisen i och för sig hade kunnat framställa såväl ett alterna-tivt fristående yrkande grundat på Entreprenadkontrakt II som en invändning om kvittning vid tingsrätten i Domstolsprocess I.
Den fråga som tingsrätten därmed har att ta ställning till är om P.-G.J. genom sin rådgivning i Domstolsprocess I har agerat vårdslöst när det gäller utformningen av talan vid tingsrätten och i sin rådgivning till Havsbrisen. Om tingsrätten skulle finna att vårdslöshet har förelegat så har rätten att pröva om Havsbrisen har drabbats av någon skada och om det i så fall finns ett orsaks-samband mellan vållandet och skadan. Skulle tingsrätten svara ja på samtliga dessa frågor har tingsrätten slutligen att ta ställning till om P.-G.J., vid sidan av Rogers principalansvar, har ett personligt ansvar för det utförda uppdraget.
Det är ostridigt mellan parterna att P.-G.J. inför och under målet vid tingsrätten inte informerade Havsbrisen om möjligheterna att framställa ett självständigt yrkande, eller invändning om kvittning, avseende utläggen och att ett sådant yrkande inte heller framställdes. Frågan är då om P.-G.J. borde ha lämnat en sådan information och om underlåtenheten att göra det innebär att han har varit vårdslös i sin rådgivning. Frågan om P.-G.J. har förfarit vårdslöst ska bedömas utifrån de förhållanden som gällde när talan vid tingsrätten utformades och rådgivningen i övrigt lämnades. Bevisbördan för att vårdslöshet har förekommit åligger Havsbrisen. Vid bedömningen av om P.-G.J. har agerat vårdslöst fäster tingsrätten avseende vid vilken information som han hade vid tidpunkten för talans utformning och lämnandet av rådgivningen till Havsbrisen, vad som har framkommit angående bakgrunden till de aktu-ella bestämmelserna i entreprenadkontraktet om utläggen, vilken roll företrädarna för Havsbrisen hade i sammanhanget, P.-G.J:s agerande efter tingsrättens dom och möjligheterna till framgång för Havsbrisen om ett fristående yrkande grundat på avtalet skulle ha framställts.
Inledningsvis ger utredningen vid handen att P.-G.J., efter det att han anlitades, fick dokumentation och information angående bostadsprojektet. Havsbrisens företrädare Flores och M.H. samt P.-G.J. träffades vid flera tillfällen och material överlämnades. P.-G.J. hade således tillgång till bland annat Entreprenadkontrakt II och kände till de särskilda bestämmelserna rörande utläggen. P.-G.J. företrädde även Hemgården i en tvist mot Mathis och hade därigenom full inblick i hela avtalskonstruktionen.
Flores har uppgett att bakgrunden till de aktuella bestämmelserna om utläggen i Entreprenadkontrakt II var att det fanns initiala kostnader avseende bostadsprojektet och att Mjöbäck, genom att stå för dessa kostnader, köpte in sig i projektet. Denna uppgift säger sig däremot P.-G.J. inte ha fått vid tidpunkten för rådgivningen och talans utformning. Flores har vidare uppgett att det av administrativa skäl var smidigast att Havsbrisen betalade kostnaderna och att de sedan reglerades med entreprenören mot slutet av entreprenaden. Flores har också uppgett att han aldrig tänkte på att man kunde framställa separata yrkanden angående utläggen och att ingen sådan diskussion fördes med P.-G.J. M.H. har berättat att det var han som hade författat avtalet (Entreprenadkontrakt II) och att han själv, Flores och Boyd gick igenom bestämmelserna noggrant, inklusive de aktuella bestämmelserna om utläg-gen.
P.-G.J. har uppgett att de aktuella utläggen diskuterades ingående tillsammans med Havsbrisens företrädare innan stämningsansökan lämnades in. Han har vidare uppgett att han och Flores gick igenom Entreprenadkontrakt II i detalj och att hans uppfattning var att de särskilda bestämmelserna inte utgjorde en självständig betalningsgrund för Mjöbäck. Enligt Boyd var det ingen tvekan om att det inte fanns någon självständig fordringsrätt i kontraktet och att ett självständigt yrkande avseende utläggen skulle ha varit oseriöst att framställa och aldrig hade kunnat nå någon framgång. Den enda möjlighet till ersättning som enligt hans uppfattning stod till buds var att framställa yrkande om skadestånd. P.-G.J:s uppgifter kan dock ifrågasättas med hänsyn till att han som ombud för Havsbrisen, efter tingsrättens dom, såväl under processen i hovrätten som i ärendet om verkställighet vid Kronofogdemyndigheten och sedan i Domstolsprocess II, argumenterade för motsatt uppfattning. I nämnda processer gjorde Havsbrisen således gällande att en fristående betalningsförpliktelse grundat på entreprenadkontraktet fanns. Dessa åtgärder vidtogs emellertid först efter det att tingsrätten hade underkänt Havsbrisens beräkning av skadan i skadeståndsmålet som gällde ogrundad hävning. Samtidigt talar de senare vidtagna åtgärderna för att det funnits skäl att överväga att framställa ett självständigt yrkande grundat på avtalet, eller en invändning om kvittning, redan vid tingsrätten. I sammanhanget bör också beaktas att P.-G.J. är advokat med särskild inriktning mot entreprenadrätt och har långvarig erfarenhet.
I motsatt riktning talar emellertid de uppgifter som framkommit om att P.-G.J. tillsammans med Flores och M.H. noggrant gick igenom entreprenadkontraktet, inklusive de aktuella bestämmelserna om utläggen. Det har vidare framgått att avtalet förhandlats fram mellan professionella näringsidkare som tidigare hade genomfört ett flertal projekt av liknande slag. Det är visserligen utrett att bostadsrättsföreningen bildats enkom för projektet, men bakom Havsbrisen stod företaget Hemgården med lång erfarenhet av dylika projekt. Flores och M.H. utgjorde styrelse även i Hemgården. M.H. var också, som tidigare nämnts, den som hade författat kontraktet och Flores, som själv var jurist, hade lång erfarenhet av liknande projekt. Havsbrisens företrädare får anses ha haft erfa-renhet och kunnande som inte går att bortse från i sammanhanget. Att en fristående betalningsskyldighet grundat på entreprenadkontraktet skulle ha funnits och inte framhållits av vare sig Flores eller M.H. förefaller enligt tingsrättens mening mindre troligt.
Det bör också beaktas vilken möjlighet till framgång ett fristående yrkande, eller en invändning om kvittning, skulle ha haft om det hade framställts i Domstolsprocess I. Ordalydelsen av bestämmelserna ger enligt tingsrättens bedömning inte uttryck för annat än att Havsbrisen ska gottskrivas de aktuella utläggen vid en avräkning mot entreprenadsumman. Något stöd för att bestämmelsen även innebär en självständig fordringsrätt går enligt tingsrättens mening inte klart att läsa ut enbart av ordalydelsen. Av övriga bestämmelser i kontraktet framgår att det utöver entreprenadkostnader även var inräknat byggherrekostnader, fastighetsägarkostnader och förvaltningskostnader i kontraktssumman. Nämnda förhållande måste anses innebära att kontraktssumman om dryga 108 miljoner kr, som Havsbrisen skulle betala till Mjöbäck, tagit höjd för att Mjöbäck enligt kontraktet skulle stå för sådana för entreprenören otypiska kostnader vid ett färdigställande. Detta förhållande talar enligt tingsrättens mening emot att bestämmelserna skulle innebära en självständig fordringsrätt, det vill säga utan någon motsvarande förpliktelse för Havsbrisen. Om kontraktet hade hävts på ett ännu tidigare stadium skulle det nämligen innebära att ett stort åtagande lades på Mjöbäck utan krav på någon motprestation för Havsbrisen, vilket med hänsyn till vad som framkommit i målet förefaller väl långtgående. Det som nu har sagts leder till bedömningen att det inte är någon självklarhet att ett självständigt yrkande avseende utläggen skulle ha nått framgång om det hade framställts.
Sammantaget finner tingsrätten, utifrån det underlag som har presenterats, att de ställningstaganden som P.-G.J. gjorde vid ta-lans utformning vid tingsrätten och den rådgivning som han i övrigt lämnade Havsbrisen inte kan klandras. Därmed kommer tingsrätten också till slutsatsen att någon vårdslöshet inte har förekommit i detta sammanhang.
Tingsrätten finner sammantaget att utredningen i denna del inte heller ger stöd för att P.-G.J. har agerat vårdslöst.
Tingsrätten har därmed inte funnit att någon vårdslöshet har förekommit under utförandet av uppdraget från P.-G.J:s sida. Vid sådant förhållande saknas det skäl att gå in på övriga frågeställningar och Havsbrisens skadeståndstalan ska ogillas i dess helhet.
Tingsrätten lämnade Bostadsrättsföreningen Havsbrisens talan utan bifall.
Bostadsrättsföreningen Havsbrisen överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle bifalla käromålet mot Smith Advokatbyrå Kommanditbolag.
Advokatbyrån motsatte sig att tingsrättens dom ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Sanders och Smith, referent, samt tf. hovrättsassessorerna Lee och Brown) anförde i dom den 2 december 2016 bl.a. följande.
Hovrätten noterar inledningsvis att det i målet är fråga om en särskild sorts entreprenadavtal där bakgrunden är ett byggnadsprojekt bedrivet av Hemgården Byggnadsaktiebolag och Mjöbäck Entreprenad AB i vilket Havsbrisen har angetts som beställare. Havsbrisen hade dock ursprungligen inga medlemmar, inga insatser och därmed inte heller något kapital. Styrelsen bestod av personal från Hemgården.
Entreprenadkontrakt II reglerar förhållandet mellan Havsbrisen och Mjöbäck. I avtalet anges dels att kontraktssumman uppgår till ett visst belopp, dels att samtliga ersättningar som Havsbrisen betalat till Hemgården och andra med avseende på byggnadsprojektet och tillkommande kostnader av visst slag som senare betalats av Havsbrisen ska avräknas från kontraktssumman som utlägg. Dessa utlägg är sådana att de ur entreprenadsynpunkt inte medfört något materiellt bestående värde. Det är ostridigt att Hemgården och Mjöbäck använt samma avtalsupplägg vid ett antal tidigare byggnadsprojekt. Det är tydligt att vinsten eller förlusten i byggnadsprojektet består av skillnaden mellan kontraktssumman och de sammanlagda kostnaderna för byggprojektet, oav-sett om dessa ursprungligen betalats av Havsbrisen eller av de inblandade bolagen. Affärsrisken har således vilat på Hemgården och Mjöbäck. Hur den tänkta vinsten skulle delas mellan bolagen regleras i samarbetsavtalet dem emellan. Den omständigheten att Mathis senare utan grund sa upp avtalet påverkar inte Havsbrisens rätt till avräkning. Storleken av de i målet aktuella utläggen är ostridig.
P.-G.J. utformade Havsbrisens talan i Domstolsprocess I på ett sådant sätt att Havsbrisens rätt till betalning eller kvittning inte prövades som ett självständigt yrkande. Vid detta förhållande ogillades Havsbrisens talan. Boyd åberopade däremot i hovrätten de aktuella utläggen kvittningsvis. Hovrätten tillät detta men fann att kravet till följd av talans utformning i tingsrätten omfattades av den domens rättskraft och därför inte kunde prövas.
Havsbrisen har i detta mål i hovrätten yrkat att en av Advokatbyrån gjord invändning om att utläggen inte utgjorde någon ersättningsgill skada för föreningen ska avvisas. Hovrätten anser att ett sådant påstående får anse innefattas i bestridandet av vårdslöshet och att det således inte ska avvisas. Mot bakgrund av vad som uttalats ovan anser dock hovrätten att Entreprenadavtal II inte rimligen kan tolkas på annat sätt än att utläggen varit ersättningsgilla. P.-G.J:s påstående om att det skulle ha varit "oseriöst" att grunda ett själständigt yrkande på Entreprenadavtal II förtjänar inte avseende med beaktande av bl.a. att han själv vid pläderingen i tingsrätten gjorde gällande just detta och senare använde samma påstående i överklagandet och i den påföljande hovrättsprocessen. P.-G.J:s underlåtenhet att utforma Havsbrisens talan så att frågan om ersättning för utläggen inte prövades självständigt får anses ha varit vårdslöst. Om så skett hade enligt hovrättens bedömning Havsbrisens talan i denna del bifallits. Havsbrisens yrkande i detta mål om ersättning för rättsförlust ska således bifallas. Advokatbyrån har vitsordat sättet att beräkna ränta på beloppet.
Hovrätten konstaterar att Havsbrisen oavsett förhållandena i övrigt genom betalning av utdömt belopp hade kunnat undgå dröjsmålsränta. Det är emellertid inte utrett i målet att Havsbrisens beslut att inte betala innan så skedde hade sin grund i felaktig eller utebliven rådgivning från P.-G.J:s sida. Yrkandet om skadestånd för betald dröjsmålsränta ska därför ogillas.
Med hovrättens bedömning ovan skulle Havsbrisen inte förpliktats att betala ersättning för Mjöbäcks rättegångskostnader i Domstolsprocess I. Detta innebär att Havsbrisen åsamkats skada motsvarande det utgivna beloppet, 885 314 kr.
Havsbrisen har, med motiveringen att brister i P.-G.J:s rådgivning orsakat rättsförlust/skada för Havsbrisen, yrkat att Advokatbyrån ska återbetala hälften av det arvode Advokatbyrån debiterat. Det har inte gjorts gällande att P.-G.J. inte utfört det arbete som arvodet avser. Hovrättens ställningstaganden ovan innebär att Havsbrisen ersätts för sin skada. Vid detta förhållande saknas det enligt hovrättens bedömning grund för att bifalla Havsbrisens talan i denna del. Havsbrisens yrkande om återbetalning ska därför ogillas.
Hovrätten fann att advokatbyråns invändning om bristande reklamation inte kunde bifallas samt att det inte fanns skäl för jämkning av skadeståndsskyldigheten.
Med ändring av tingsrättens dom förpliktade hovrätten Smith Advokatbyrå Kommanditbolag att till Bostadsrättsföreningen Havsbrisen betala 12 047 187 kr jämte ränta.
Smith Advokatbyrå Kommanditbolag (ny firma AG Advokat Kommanditbolag) överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle ogilla Bostadsrättsföreningen Havsbrisens talan.
Havsbrisen motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (justitieråden Hester Toijer, Myers, Mckinney, Wise och Hall, referent) meddelade den 13 juni 2018 följande dom.
Målet rör en advokatbyrås skadeståndsansvar för den rådgivning som en advokat vid byrån har lämnat till en klient i samband med en tvist.
Hemgården Byggnadsaktiebolag bildades av Flores, som fortfarande äger och driver bolaget. Hemgårdens affärsidé är att genomföra byggprojekt för uppförande av bostäder.
Bostadsrättsföreningen Havsbrisen bildades av Hemgården med syftet att Havsbrisen skulle genomföra ett bostadsrättsprojekt på en fastighet i Malmö som ägdes av Hemgården. Flores var styrelseledamot i föreningen. Havsbrisen köpte fastigheten 2007 och tecknade ett entreprenadkontrakt med Hemgården.
Hemgården hade tidigare samarbetat med Mjöbäcks Entreprenad AB i olika bostadsrättsprojekt. I juni 2008 ingick Havsbrisen ett entreprenadavtal med Mjöbäck som därigenom tog över entreprenaden från Hemgården. Det var företrädare för Hemgården som hade tagit fram entreprenadkontraktet mellan Havsbrisen och Mjöbäck och det var utformat i överensstämmelse med de tidigare entreprenadkontrakt som Hemgården och Mjöbäck använt för att genomföra gemensamma bostadsrättsprojekt.
Kontraktssumman, som uppgick till drygt 108 miljoner kr, innefattade ersättning till Mjöbäck för entreprenadkostnader, men även för vissa byggherre-, fastighetsägar- och förvaltningskostnader. Enligt avtalet skulle standardavtalet för totalentreprenader, ABT 94, tillämpas. För den händelse motstridiga uppgifter förekom skulle emellertid entreprenadkontraktet ha företräde.
I entreprenadkontraktet fanns vissa särskilda bestämmelser. Det angavs bl.a. dels att Mjöbäck övertog Hemgårdens samtliga rättigheter och skyldigheter, dels att samtliga ersättningar som Havsbrisen betalat till Hemgården eller annan avseende projektet fram till tecknandet av entreprenadkontraktet, skulle avräknas mot entreprenadsumman i avtalet som utlägg (ursprungliga utlägg). Dessutom angavs att Havsbrisen i egenskap av fastighetsägare eller byggherre hade rätt att betala sådana kostnader som ingick i entreprenadsumman till berörda myndigheter, leverantörer och kreditinrättningar m.fl., liksom att betala förvaltningskostnader (senare utlägg). Vidare föreskrevs att Mathis medgav att sådana betalningar utgjorde utlägg för Mjöbäcks räkning och att de skulle avräknas mot entreprenadsumman, antingen löpande eller vid slutavräkningsdagen.
I juni 2008 ingick Hemgården och Mjöbäck ett samarbetsavtal, genom vilket Mjöbäck åtog sig att svara för produktionen enligt entreprenadkontraktet och Hemgården för de byggherrekostnader som belastade Havsbrisen. Därutöver fanns ett mellan Havsbrisen och Hemgården i maj 2008 träffat tilläggsavtal, som innebar att Hemgården under vissa förutsättningar åtog sig ett subsidiärt ansvar gentemot Havsbrisen för all ekonomisk förlust som Havsbrisen kunde åsamkas av Mjöbäck.
Mjöbäck hävde entreprenadkontraktet i december 2008. Vid den tidpunkten uppgick Havsbrisens ursprungliga utlägg till cirka 6 400 000 kr och senare utlägg till cirka 7 500 000 kr. Vid hävningstidpunkten hade Havsbrisen alltså haft utlägg på totalt cirka 13 900 000 kr.
Havsbrisen anlitade advokaten P.-G.J. vid AG Advokat med anledning av hävningen. Rättegång inleddes vid tingsrätten i april 2009. Havsbrisen yrkade att Mathis till föreningen skulle betala cirka 39 500 000 kr. Havsbrisen gjorde gällande att hävningen var obefogad och att Mathis skulle ersätta Havsbrisen för den skada som föreningen orsakats till följd av kontraktsbrottet. Ska-dan beräknades till anskaffningskostnaden för fastigheten och vissa entreprenadkostnader minskade med intäkten från försäljningen av fastigheten. I entreprenadkostnaderna, som angavs uppgå till cirka 21 000 000 kr, ingick Havsbrisens utlägg på cirka 13 900 000 kr. Som bevisning till styrkande av skadans storlek åberopade Havsbrisen bl.a. ett revisorsintyg.
Mjöbäck bestred käromålet och yrkade i genkäromål bl.a. ersättning med cirka 9 200 000 kr för utförda entreprenadarbeten. Havsbrisen bestred i sin tur genkäromålet och angav bl.a., att oavsett vilket belopp Mathis hade rätt till vid en slutreglering med föreningen, så hade Havsbrisen beaktat det i sitt yrkande och betalat detta genom kvittning mot den skada som föreningen åsamkats.
Tingsrätten fann att Mjöbäcks hävning var obefogad, men lämnade Havsbrisens käromål utan bifall med motiveringen att föreningen, genom sitt sätt att beräkna skadan, inte hade visat att den orsakats någon skada. Däremot biföll tingsrätten Mjöbäcks genkäromål (efter att ha gottskrivit Havsbrisen 2 700 000 kr avseende betalning av vissa entreprenadarbeten) till ett belopp om cirka 6 500 000 kr. Havsbrisen förpliktades att ersätta Mjöbäcks rättegångskostnad med cirka 885 000 kr.
Båda parter överklagade domen. Hovrätten meddelade prövningstillstånd endast avseende genkäromålet. Tingsrättens dom i den del som avsåg Havsbrisens huvudkäromål vann laga kraft i oktober 2010.
Under rättegången i hovrätten avseende genkäromålet åberopade Havsbrisen kvittningsvis utläggen såsom utgörande en fordran på ersättning enligt entreprenadkontraktet. Hovrätten tillät kvittningsyrkandet men fann att kravet, till följd av talans utformning i tingsrätten, omfattades av tingsrättsdomens rättskraft och därför inte kunde prövas. Hovrättens dom vann laga kraft i april 2013.
Under tiden som rättegången pågick i hovrätten, ansökte föreningen om ny stämning mot Mjöbäck med yrkande om ersättning för de ovan nämnda utläggen. Tingsrätten, som liksom hovrätten fann att fordran omfattades av rättskraften av den lagakraftvunna delen av tingsrättsdomen i den tidigare processen, avvisade talan. Tingsrättens beslut vann laga kraft.
Havsbrisen framställde i början av juni 2014 krav på skadestånd, och väckte i slutet av samma månad talan vid tingsrätten, mot P.-G.J. och advokatbyrån (i egenskap av principal). Endast talan mot advokatbyrån är aktuell i HD. Som grund för skadeståndstalan anförde föreningen att det varit vårdslöst av P.-G.J. att inte inför eller under rättegången i tingsrätten informera föreningen om möjligheten att - med stöd av rätten till ersättning för utlägg enligt entreprenadkontraktet - framställa ett fristående yrkande eller yrka kvittning gentemot Mjöbäcks genkäromål.
Advokatbyrån invände att P.-G.J. inte varit vårdslös genom att underlåta att informera om möjligheten till ett självständigt yrkande, eftersom en sådan talan inte hade kunnat bifallas. Detta eftersom entreprenadkontraktet inte gav Havsbrisen en självständig rätt att kräva betalning. Advokatbyrån gjorde därutöver gällande att Havsbrisen i vart fall inte hade lidit någon skada och under alla förhållanden hade förlorat sin rätt till skadestånd, eftersom föreningen reklamerat för sent.
Tingsrätten ogillade talan på den grunden att Havsbrisen inte förmått visa att Boyd varit vårdslös. Föreningen överklagade domen i förhållande till advokatbyrån.
Hovrätten har kommit fram till att entreprenadkontraktet rimligen inte kan tolkas på annat sätt än att utläggen varit ersättningsgilla och att P.-G.J:s underlåtenhet att utforma Havsbrisens talan så att frågan om ersättning för utläggen inte prövades självständigt var vårdslös. Hovrätten har bedömt, att om ett sådant yrkande framställts hade Havsbrisens talan i den delen vunnit framgång. Hovrätten har därför bifallit Havsbrisens yrkande avseende ersättning för dels rättsförlust, dels Mjöbäcks rättegångskostnad i tingsrätten och förpliktat advokatbyrån att till Havsbrisen utge i dessa delar yrkat belopp med ränta.
En advokat bär gentemot sin klient på kontraktsrättslig grund ett ansvar för skada som vållats uppsåtligen eller genom vårds-löshet. Ansvaret präglas av de kunskaper en advokat förutsätts ha i sin egenskap av juridisk expert och ledamot av advokatsamfundet.
Enligt 8 kap. 4 § RB ska en advokat i sin verksamhet redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts henne eller honom och iaktta god advokatsed. Det innebär bl.a. att advokaten ska utföra sitt uppdrag med omsorg, noggrannhet och tillbörlig skyndsamhet och att juridiska råd ska vara grundade på erforderliga undersökningar av gällande rätt (se Vägledande regler om god advokatsed - Med kommentar, reviderad juni 2016).
I advokatuppdraget ligger ett åtagande att efter bästa förmåga hävda klientens intressen. Advokaten har ett ansvar för att göra erforderliga undersökningar av sakens rättsliga sida. Advokaten måste, främst genom kontakter med huvudmannen, skaffa sig en bild också av de faktiska förhållanden som ska analyseras rättsligt. Utifrån dessa undersökningar och analyser ska advokaten ge klienten råd om hur denne kan och bör agera. Den som har sökt råd i en juridisk fråga ska kunna förlita sig på att de råd som advokaten lämnar är väl underbyggda.
Vid bedömningen av om det föreligger skadeståndsgrundande vårdslöshet måste hänsyn tas till omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. uppdragets omfattning, de sakliga och rättsliga frågornas komplexitet och svårighetsgrad, den tid advokaten haft till sitt förfogande, de värden som står på spel och klientens instruktioner. Det måste också kunna vägas in i bedömningen om advokaten har särskilda insikter och erfarenheter från det rättsområde som klientens ärende rör. (Jfr t.ex. Johnson, Advokatens rättsutredningar - Metod och ansvar, 1987, s. 22 ff. och Mullins, Advokatansvaret, 5 udg. 1985, s. 55.)
Skadeståndsansvar föreligger för en advokats rådgivning vid uppenbara fel. Så kan t.ex. vara fallet när de rättsliga frågorna är enkla eller om svaren på dem är lätta att finna och advokaten på grund av okunnighet eller förbiseende ger ett råd som klart strider mot lag eller fast praxis. Andra typer av sådana situationer är då advokaten försummar att uppmärksamma nära till hands liggande bevismedel eller missar att iaktta olika typer av frister. (Se t.ex. NJA 1939 s. 374 och NJA 1957 s. 621; jfr även t.ex. Heu-man, a.a. s. 25 ff., Callahan, Särskilda avtalstyper I, 2 uppl. 1976, s. 173 och Butler m.fl., Rättegång I, 9 uppl. 2016, s. 231.)
De rättsliga problemställningarna kan emellertid vara komplexa och kräva svåra överväganden. Oaktsamhetsbedömningen får då främst riktas in på frågan om advokaten har varit tillräckligt omsorgsfull vid sina undersökningar och i sin analys av dels de faktiska omständigheterna, dels rättsläget och de processuella förutsättningarna att driva huvudmannens sak.
Undersökningarna kan medföra att klienten har olika handlingsalternativ. Advokaten har en skyldighet att upplysa klienten om dessa och framhålla de fördelar och risker som finns med respektive alternativ och bör normalt ange sin uppfattning. En underlåtenhet att lägga fram alternativen med fördelar och risker bör emellertid inte kunna leda till skadeståndsskyldighet annat än i mer uppenbara fall. (Jfr bl.a. Shields, a.a. s. 227, Hamilton, a.a. s. 25 ff., 105 ff. och Reeves, Rådgivares informationsansvar - en probleminventering, SvJT 1998 s. 185 ff.)
När det gäller frågan om en advokat kan bli skadeståndsskyldig för det sätt på vilket han eller hon har fört en process i domstol har det i rättslitteraturen anförts att talanglös, svag eller dålig processföring endast i undantagsfall kan vara skadeståndsgrundande. Vidare har det uttalats att skadeståndsskyldighet knappast kan tänkas uppstå annat än i vissa fall då advokaten i rättegången lämnat ett medgivande eller erkännande som inte borde ha lämnats eller då advokaten underlåtit att åberopa en grund som borde ha åberopats eller framställa en invändning som borde ha framställts. (Se Bengtsson, a.a. s. 158, Moran, a.a. s. 64 och Taylor, Advokats skadeståndsskyldighet, Försäkringsjuridiska föreningens publikation nr 10, 1953, s. 311 ff.)
Det är klienten som har bevisbördan för att advokaten har gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande vårdslöshet.
P.-G.J. anlitades av Havsbrisen som särskilt kunnig och erfaren i entreprenadjuridik.
Av utredningen framgår det att P.-G.J. och företrädare för Havsbrisen, framför allt Flores, träffades vid flera tillfällen och gick igenom avtalskonstruktionen, särskilt entreprenadkontraktet.
P.-G.J. har uppgett att han kom fram till att Mjöbäcks hävning var obefogad. Mathis var emellertid inte berett att ta tillbaka hävningen. Han gav därför, efter vad som är brukligt i entreprenadförhållanden, rådet att entreprenaden skulle fullföljas med hjälp av någon annan entreprenör för att det skulle bli möjligt att fastställa skadan. Flores angav då - enligt P.-G.J. - att det inte skulle bli någon fördyring; detta eftersom Mathis hade hävt så tidigt att Havsbrisen inte skulle förbruka 108 miljoner kr om föreningen färdigställde entreprenaden. Flores uppgav vidare att han ville sätta press på Mjöbäck och att Hemgården skulle kunna "släppa sin hand från Havsbrisen", vilket skulle medföra att Havsbrisen inte skulle kunna färdigställa entreprenaden. Flores frågade om det under sådana förhållanden fanns möjlighet för Havsbrisen att få ersättning för skada.
Med anledning av dessa uppgifter och då Havsbrisen sålde fastigheten och inte genomförde projektet, bedömde P.-G.J. att föreningen borde föra en skadeståndstalan som avsåg den förlust som uppkommit genom försäljningen och de nedlagda kostnader som blivit onyttiga. P.-G.J. har uppgett att han vid utformningen av käromålet och under den fortsatta processen vid tingsrätten inte kände till tilläggsavtalet mellan Havsbrisen och Hemgården och att han med kännedom om det skulle ha gjort andra överväganden vid sin rådgivning till Havsbrisen.
Vid beräkning av ersättningen för Havsbrisens skada tog P.-G.J. med de ursprungliga och senare utlägg som Havsbrisen hade gjort. Det var på så sätt som Havsbrisen skulle kompenseras för utläggen enligt P.-G.J:s bedömning. Havsbrisen kom därför att i tingsrätten föra en skadeståndstalan där utläggen ingick som en del i det yrkade skadeståndsbeloppet. Det yrkande om ersättning för entreprenadarbeten som Mathis framställde genstämningsvis hade föreningen, med P.-G.J:s synsätt, redan tagit hänsyn till vid sin skadeståndsberäkning och betalat genom kvittning mot den skada som föreningen åsamkats (se p. 10).
Det är ostridigt att P.-G.J. inte inför och under handläggningen vid tingsrätten med Havsbrisen tog upp frågan om det var möjligt att med entreprenadkontraktet som grund hävda en fordringsrätt och framställa ett självständigt yrkande, eller en självständig invändning om kvittning, avseende utläggen. Det framställdes inte heller ett sådant yrkande eller en sådan invändning. Att döma av utredningen var orsaken att P.-G.J. inte uppfattade något sådant alternativ mot bakgrund av hur den rättsliga situationen enligt hans uppfattning brukar bedömas i entreprenadförhållanden.
Som framgått reglerade entreprenadkontraktet emellertid inte bara själva entreprenadarbetet och ersättningen för det utan även andra ekonomiska åtaganden mellan Mjöbäck och Havsbrisen. Samtidigt skulle standardavtalet ABT 94 tillämpas på entreprenaden, om än efterställt entreprenadkontraktet. Det framstår därför som inte alltför långsökt att de båda avtalshandling-arna sedda tillsammans skulle kunna bli föremål för olika tolkningar och att parternas meningsskiljaktighet inte skulle bedömas som en renodlad tvist enligt ABT 94. Avtalsförhållandet komplicerades dessutom av att ytterligare en part - Hemgården - hade intressen i entreprenaden och att det bolagets förhållande till respektive part reglerades genom tilläggsavtalet (i förhållande till Havsbrisen) och samarbetsavtalet (i förhållande till Mjöbäck).
Det kan alltså konstateras att det var fråga om ett avtalskomplex som rättsligt lämnade utrymme för olika bedömningar. I P.-G.J:s uppdrag har legat att noga analysera vad de olika partsavtalen innebar och hur de förhöll sig till varandra och till standardavtalet ABT 94 samt utifrån denna analys bedöma vilka alternativ Havsbrisen hade då föreningen övervägde att rikta anspråk mot Mathis och hur en talan vid domstol skulle läggas upp. Vid denna bedömning har han också haft att beakta den information om bl.a. avtalens konstruktion och syfte och om den samlade innebörden av parternas byggprojekt som han kunde få och som kunde bidra till tolkningen av de särskilt utformade avtalsföreskrifter som gällde utöver standardavtalet.
P.-G.J. hade med hänvisning till entreprenadkontraktet kunnat med Havsbrisen ta upp frågan om det fanns grund för att i vart fall alternativt yrka ersättning för utläggen på kontraktsrättslig grund och kvittningsvis uttryckligen yrka avräkning för utläggen gentemot Mjöbäcks genkäromål. Det kan därför sättas i fråga om P.-G.J. inför och under processen vid tingsrätten har anlagt ett alltför snävt synsätt och därmed om han med tillräcklig omsorg har analyserat avtalen och Havsbrisens mellanhavanden med Mjöbäck. Detta har påverkat hans möjligheter att urskilja olika handlingsalternativ för Havsbrisen och ge föreningen tillfälle att överväga dem.
Detta kan emellertid i vart fall inte ses som ett sådant misstag som ger upphov till skadeståndsskyldighet. Det bör då kunna tas hänsyn till att P.-G.J. inte hade fått tillgång till all information som kunde ha haft rättslig betydelse. Sålunda har P.-G.J. uppgett bl.a. att han med kännedom om tilläggsavtalet skulle ha gjort andra överväganden vid utformningen av talan. Att beakta i det sammanhanget är att P.-G.J., som nämnts, genomförde flera möten med Havsbrisens företrädare i syfte att få bilden av de olika avtalsrelationerna klar för sig och att han därvid inte kan anses ha visat bristande omsorg. Han har inte heller underlåtit att i tings-rättsprocessen åberopa de kostnader som föreningen haft, även om han gjorde det enbart inom ramen för en skadeståndstalan.
Havsbrisens talan ska därför avslås redan av dessa skäl och hovrättens dom ska ändras.
HD ändrar hovrättens dom i själva saken och ogillar Bostadsrättsföreningen Havsbrisens talan.