Tolkning av begreppet sambo i försäkring. Avgörande 2010-10-11; 2009-10196
Anmälaren yrkade ersättning ur sin reseförsäkring avseende avbokningskostnad för sin medresenär. Försäkringen gällde även för sambo och anmälaren hävdade att medresenären var hennes sambo. Medresenären var folkbokförd på en annan adress och anmälaren menade att de var sambor med två adresser. I försäkringsvillkoren uppställdes inget krav på folkbokföring på samma adress. Eftersom villkoren inte uttryckligen krävde att en sambo skulle ha samma adress borde medresenären omfattas av försäkringen.
Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och menade att medresenären inte kunde anses vara anmälarens sambo i försäkringsvillkorens mening. Ordet ”sambo” i försäkringsvillkoren är menat att tolkas så som ordet används i allmänt språkbruk. Med ordet sambo menar de flesta två personer som permanent sammanbor som om de vore gifta. Anmälaren och hennes medresenär bodde inte samman permanent. Förvisso tillbringade anmälaren och medresenären mycket tid tillsammans, uppskattningsvis 300 dagar per år, men av detta kunde man inte dra slutsatsen att de bodde tillsammans. De träffades både hemma hos anmälaren och hemma hos medresenären och de var närmare att betraktas som ”särbos”.
Nämnden gjorde följande bedömning.
Enligt villkoren gäller försäkringen – förutom för kortinnehavaren själv – bl.a. för dennes sambo. Vad som avses med en sambo anges inte uttryckligen i villkoren. Det ligger därför, enligt nämndens uppfattning, närmast tillhands att låta sambolagens (2003:376) definition av begreppet få genomslag också för tolkningen av villkoren. Med sambor bör därför förstås två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll.
Fråga i ärendet är om anmälarens medresenär är att anse som hennes sambo. Det är anmälaren som har att bevisa att så är fallet.
Enligt förarbetena till sambolagen (prop. 2002/03:80 s. 27f) bör den första förutsättningen för att parterna ska anses som sambor vara att de stadigvarande bor tillsammans. Häri ligger att sammanboendet ska ha en viss varaktighet. Den andra förutsättningen bör vara att parterna sammanbor i ett parförhållande, dvs. i en förbindelse vari som regel ingår sexuellt samliv. Ytterligare förutsättning för att ett samboförhållande ska föreligga är att parterna har ett gemensamt hushåll. Härmed avses ett samarbete i vardagliga göromål samt ett visst mått av ekonomisk gemenskap eller i vart fall ekonomiskt samarbete.
Gemensam folkbokföringsadress är inget krav för att betraktas som sambor. En gemensam folkbokföringsadress tyder dock på att så är fallet och avsaknad av det samma kan vara en faktor som talar emot. En helhetsbedömning av det enskilda fallet får göras. Om samlevnaden endast tar sig uttryck i att den ene besöker den andre, oavsett om besöken har stor regelbundenhet och frekvens är man inte att betrakta som sambor. Om den ena partnern vid sidan om den gemensamma bostaden har en egen bostad och även är folkbokförd där måste det vid en samlad bedömning föreligga betydligt mer stöd för ett antagande att parterna bor tillsammans i sambolagens mening än eljest (jfr NJA 1994 s. 263f).
Av utredningen i det aktuella ärendet framgår att anmälarens medresenär har en egen lägenhet som han är folkbokförd på. Vidare framgår att anmälaren i kontakt med motparten refererat till medresenären som ”sambo/särbo” men hos nämnden anfört att de är sambor med två adresser. Anmälaren skriver att de till största delen bor i hennes hus men att medresenärens
lägenhet ibland utnyttjas av praktiska skäl, samt att det inte bara är helger, röda dagar och högtider som de bor tillsammans utan även semestrar och många andra dagar.
Nämnden finner på föreliggande utredning att anmälaren inte bevisat, mot motpartens bestridande, att hon och medresenären är att betrakta som sambor. Det är inte bevisat att de stadigvarande bor tillsammans på ett sådant sätt att de kan betraktas som sambor. Medresenären omfattas därmed inte av försäkringen. Anmälarens yrkande ska därför avslås.