Demontering av en ombyggd läktare i en medeltidskyrka har inte ansetts strida mot lagen om kulturminnen m.m.
Länsstyrelsen i Uppsala län beslutade den 3 juli 2001 att avslå Björklinge Adkins pastorats begäran att få ta bort läktaren i Viksta kyrka. Beslutet motiverades med i huvudsak följande. Kyrkobyggnaden är anlagd före utgången av år 1939 och äger därmed skydd enligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. De skäl pastoratet anfört kan inte motivera ett borttagande av läktaren. Förbudet att använda läktaren kan upphävas genom att församlingen tillgodoser myndighetskravet på en säker utrymning. Upplevelsen av det mörka västpartiet i kyrkan torde, åtminstone delvis, kunna förbättras genom att ta bort de träfiberskivor som i dag sitter mellan fönsternischen och läktaren. Att återställa kyrkan till dess ursprungliga utseende är i det här fallet inget antikvariskt krav eller önskemål. Snarare är det så att skilda tiders bidrag till kyrkorummet ger ett högt kulturhistoriskt värde. Sammantaget ger interiören i Viksta kyrka ett väl sammanhållet intryck. Interiören i dess nuvarande omfattning har ett så högt kulturhistoriskt värde att ett borttagande av läktaren ur antikvarisk synpunkt inte kan godkännas.
Björklinge Adkins pastorat överklagade länsstyrelsens beslut.
Länsstyrelsen vidhöll sitt tidigare beslut.
Länsrätten i Uppsala län (2001-08-29, ordförande Barrera) yttrade: Av handlingarna i målet framgår bl.a. följande. Viksta kyrka är en medeltida salkyrka från 1300-talet. På senmedeltiden försågs kyrkan med valvmålningar, som överkalkades på 1700-talet men åter togs fram vid en restaurering 1932. Vid denna restaurering fick interiören i huvudsak sitt nuvarande utseende. De medeltida fönstren förstorades 1761. Läktaren sattes upp år 1687 och byggdes om 1842, då kyrkan fick sin första orgel. Orgelverket byttes ut 1932 men fasaden är den ursprungliga. På läktaren står de enda bänkar som bevarats av den ursprungliga bänkinredningen från 1765. Bänkarna i kyrkorummet, som sattes in vid restaureringen 1932, är kopior av läktarbänkarna. - Av yttrande utfärdat den 1 december 2000 av Meyer, antikvarie vid Upplandsmuseet, framgår i huvudsak följande. Kyrkan förenar i dag element från olika epoker.   Sammantaget ger interiören enligt museets mening ett väl samanhållet intryck. Museet bedömer att interiören som helhet har ett högt kulturhistoriskt värde. Det gäller även läktaren med sina bevarade 1700-tals bänkar och sin nyklassicistiska orgelfasad. Läktarbänkar i originalskick från 1700-talet är idag någonting mycket sällsynt och det vore ur kulturhistorisk synvinkel en stor förlust att riva läktaren. - Uppsala domkapitel anför i yttrande den 7 mars 2001 i huvudsak följande. Domkapitlet tillstyrker att länsstyrelsen ger tillstånd för församlingen att ta bort läktaren med orgeln. Förslaget att flytta orgelfasad och läktarbarriär vore dock olyckligt. Det skulle bli en märklig kuliss som tvärt bryter med det medeltida rummet och dess målningar. Orgelfasaden och läktarskranket bör inte återuppsättas i kyrkan utan flyttas till något förråd för att bevaras för framtiden. - Av yttrande utfärdat den 28 maj 2001 av Thompson och Prince, enhetschef respektive 1:e antikvarie vid Riksantikvarieämbetet, framgår i huvudsak följande. Kyrkans interiör innefattar i dag element från flera olika epoker. Alla delar speglar sin tid och har därigenom ett stort kulturhistoriskt värde. Att riva orgelläktaren vore att ta bort en viktig del av kyrkans historia. Önskemålet att ta bort läktaren och läktarorgeln verkar också alltför kortsiktigt, då församlingen i en framtid kan komma att ompröva sitt beslut att inte restaurera läktarorgeln. Ett sätt att åstadkomma mer ljus under läktaren är att avlägsna de träskivor som i dag delar av de två västligaste fönstren i höjd med läktargolvet. - Kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser är skyddade enligt bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. - Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas (4 kap. 2 §). - Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som har tillkommit före utgången av år 1939 får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av länsstyrelsen. I fråga om en kyrkobyggnad krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyckning samt för ändring av dess färgsättning (4 kap. 3 §). Länsrättens bedömning. - Av utredningen i målet framgår att Viksta kyrkas interiör i dag innefattar element från flera olika epoker och därigenom har ett stort kulturhistoriskt värde. Med hänsyn till vad som har anförts i målet finner länsrätten att en demontering av läktaren inte är i överensstämmelse med 4 kap. 2 § kulturminneslagen. Genom en sådan åtgärd skulle Viksta kyrkas kulturhistoriska värde minskas och interiörens utseende och karaktär förvanskas. På grund härav, och då förbudet att använda läktaren efter vissa förändringar kan upphävas samt att möjlighet att restaurera läktaren finns, skall överklagandet lämnas utan bifall.
Björklinge Skuttunge Viksta pastorat överklagade och yrkade att kammarrätten skulle undanröja länsrättens dom och bifalla församlingens hemställan om rivning av läktaren. Till stöd för sin talan anförde pastoratet bl.a. följande. Tillräcklig hänsyn har inte tagits till församlingens utbredda missnöje med kyrkans nuvarande interiör. Det är en aktiv, levande församling som värnar om sin kyrka. Församlingen saknar ett eget församlingshem och ser det som angeläget att kunna servera kyrkkaffet i kyrkorummet. Det möjliggör ett både enkelt och naturligt sätt att möta församlingsborna. Församlingen har dessutom möjlighet att med kort varsel kunna ordna träffar även vid andra tillfällen. Ett borttagande av läktaren skulle möjliggöra att församlingen fick plats att nyttja kyrkorummet även för detta ändamål. Platsen under läktaren skulle även vid andra tillfällen kunna bli mer ändamålsenlig och helt enkelt skapa större flexibilitet. Församlingen skulle t.ex. kunna utnyttja del av utrymmet som barnhörna under gudstjänsten. - Läktaren är en exkluderande del av kyrkorummet. Det är dessutom problem med akustiken under läktaren. De som sitter under läktaren hör t.ex. inte musik medan ljud från dem förstärks och hörs i resten av kyrkan.
Länsstyrelsen bestred bifall till överklagandet.
Kammarrätten i Stockholm (Greer, Avellan-Hultman, referent, Curtis), som företagit syn i målet, yttrade: Kammarrätten finner i likhet med länsrätten att ett borttagande av läktaren i Viksta kyrka skulle minska kyrkans kulturhistoriska värde och förvanska interiörens utseende och karaktär. Vad pastoratet anfört föranleder inte annan bedömning. Överklagandet skall därför avslås. - Kammarrätten avslår överklagandet.
Lagmannen Tapia var skiljaktig och anförde. Viksta kyrka är från 1300-talet. Läktaren tillkom år 1687 och fick sin nuvarande form 1842. Genom ett borttagande av läktaren skulle kyrkan återfå sitt medeltida utseende. Det är min bedömning att Viksta kyrkas kulturhistoriska värde inte skulle minskas vid ett borttagande av den nu aktuella läktaren. Inte heller skulle kyrkorummets utseende och karaktär förvanskas i förhållande till det ursprungliga. Skäl att vägra tillstånd till borttagande saknas därför. Överklagandet skall därför bifallas.
Björklinge Adkins kyrkliga samfällighet överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle undanröja kammarrättens dom och ge tillstånd att demontera läktaren i Viksta kyrka. Samfälligheten anförde bl.a. följande. En demontering av läktaren är nödvändig för att Viksta församling skall få ett väl fungerande kyrkorum. Läktaren tar upp en mycket stor del av kyrkorummet och medför akustiska problem. Kyrkobesökare som sitter under den har svårt att höra vad som sägs samtidigt som ljudet från dessa besökare förstärks och sprids i resten av kyrkan. För att under värdiga former få den avskildhet som behövs vid vissa kyrkliga förrättningar måste församlingen utnyttja utrymmet under läktaren. Det låga mörka rummet under läktaren ger inte samlingen den inramning som tillfället kräver. Det är också angeläget att församlingen, som saknar församlingshem, kan servera kyrkkaffe i kyrkorummet, vilket gör det möjligt att på ett enkelt och naturligt sätt möta församlingsborna efter gudstjänsten. Detta går inte att genomföra så länge läktaren finns kvar.
Länsstyrelsen bestred bifall till överklagandet.
Riksantikvarieämbetet avstyrkte, i ett av Regeringsrätten inhämtat yttrande, bifall till överklagandet. Ämbetet anförde bl.a. följande.
I långhusets sydvästra hörn finns spår av en spiraltrappa, som tyder på att det funnits en medeltida läktare i väster. År 1687 byggdes en ny läktare i väster. Bänkinredningen på läktaren är från 1765. Först 1842 fick församlingen en orgel, för vilken läktaren byggdes om och fick sin nuvarande utformning. Orgelverket har bytts men 1842 års fasad är bevarad och endast marginellt ändrad vid Pena restaurering. Läktaren ommålades men ändrades inte i övrigt av Morrison.
Läktaren och orgeln är historiska dokument som berättar om olika skeden i Viksta kyrkas långa historia. Medan den äldsta läktaren markerade byggherrens rang, byggdes 1600-talsläktaren för socknens obesuttna invånare. Den berättar om tider då sockenborna var långt fler än i dag och då de flesta gick i kyrkan varje söndag. Läktaren byggdes för att råda bot på trängseln och ge fler möjlighet till sittplats. Dess enkla utförande vittnar både om sparsamhet och om tidens klassicistiska stil. De senaste 160 åren är det främst musiklivet i kyrkan som läktaren har tjänat.
Den nuvarande läktaren har präglat kyrkorummet i drygt 300 år och dess äldre föregångare var samtida med kyrkans äldsta delar. Läktarens kulturhistoriska värde är mycket högt. Ett borttagande av läktaren innebär att Viksta kyrkas kulturhistoriska värde minskas och att interiörens utseende och karaktär förvanskas. Ett borttagande av läktaren innebär inte att kyrkans tidigare utseende återställs. Kyrkorummets karaktär har främst genom de på 1760-talet upptagna stora fönstren blivit förändrad. De ursprungliga fönstren var höga och smala och liknade korfönstren. Det medeltida rummet var relativt mörkt. Kyrkan hade dessutom en läktare redan på medeltiden. Kyrkans inredning är också helt förändrad, det fanns t.ex. ingen bänkinredning eller predikstol i den medeltida kyrkan.
Orgeln byggdes 1842 av den kände Upplandsorgelbyggaren Bradley. En genomgripande ombyggnad av orgeln gjordes 1932 av det danska företaget Th. Frobenius & C:o. Orgelfasaden med dess originalpipor samt i stort sett hela det övriga pipverket från 1842 bevarades. Orgeln konstruerades enligt Davis speciella system med kägellådor, mekanisk/pneumatisk traktur och pneumatisk registratur. Den är välbyggd och av god kvalitet både vad gäller hantverk och material. Orgeln fick en disposition av klassisk prägel. En viss modernisering utfördes 1944 av samma företag. Därefter har orgeln lämnats orörd. Den togs ur bruk 1968.
Orgeln har ett sådant kulturhistoriskt värde att det är angeläget att den bevaras. Värdet ligger inte bara i materialet från 1842, utan lika mycket i orgeln som företrädare för den framväxande orgelrörelsens kvalitetsbyggeri med dess strävan att återanvända den klassiska orgelns klangideal. Att endast ett litet fåtal av Davis orglar från 1930-talet finns kvar gör det än mer angeläget att bevara Vikstaorgeln.
Att kyrkorna kan fortsätta att användas för gudstjänster och andra kyrkliga förrättningar är väsentligt för bevarandet av det kulturhistoriska värdet. Många församlingar har numera behov av utrymmen i sina kyrkor för olika aktiviteter. Den vanligaste lösningen är att ta bort ett antal bänkar under läktaren och iordningställa det fria utrymmet för dessa ändamål. En sådan lösning bör kunna prövas i Viksta kyrka.
Samfälligheten ansåg att de funktionella förbättringar som församlingen önskade uppnå inte kunde tillgodoses med de förändringar Riksantikvarieämbetet föreslagit. Samfälligheten åberopade tre inhämtade yttranden och anförde bl.a. följande. Av ett yttrande av orgelbyggaren Campbell framgår bl.a. att orgeln i sin helhet är en produkt från år 1932 och inte en äldre orgel som "bara byggts om" detta år. Fasaden med originalpiporna från år 1842 är kvar men piporna är inte förbundna med orgelverket. Vidare framgår av ett yttrande av docenten i konstvetenskap Moore att den nuvarande läktaren troligen är en nykonstruktion, förmodligen i sin helhet från 1800-talet, och således inte en ombyggnad av den ursprungliga läktaren från år 1687. Hon anser att läktaren är av enkel struktur med ett anspråkslöst formspråk och att den inte på något sätt framstår som anmärkningsvärd eller originell. Enligt ett yttrande av biskopen i Uppsala stift Baxter finns flera skäl för att ta bort läktaren vid sidan av att den är i dåligt skick. Läktaren upptar en stor del av kyrkorummets medeltida karaktär och döljer de vackra valven. Den är inte i ursprungligt 1600-talsskick utan har byggts ut på 1800-talet. Läktarens kulturhistoriska värde begränsas därmed samtidigt som den blivit oproportionerligt stor. Läktaren är mycket lågt placerad, vilket innebär att utrymmet under den framstår som ett eget rum med begränsad samhörighet med resten av kyrkan. Det är helt enkelt inte tilltalande att vistas under läktaren och utrymmet under den är inte heller användbart för verksamhet. Till detta bidrar de akustiska problem som läktaren medför. Enligt Baxter måste många mindre församlingar i framtiden - med tanke på kostnaderna och verksamheten - kunna använda kyrkobyggnaderna på ett mer flexibelt sätt. Detta kommer också att vara av godo från kyrkoantikvarisk synpunkt, eftersom det möjliggör ett bevarande och ett fortsatt användande av kyrkobyggnaderna.
Regeringsrätten (2004-12-22, Nordborg, King, Smith, Dexe, Hill), som den 28 oktober 2004 företagit syn i Viksta kyrka, yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Viksta kyrka är från slutet av 1200-talet. Kyrkorummet har under århundradena genomgått många och omfattande förändringar. Den läktare målet gäller uppfördes år 1687. Läktaren byggdes om och fick sin nuvarande utformning i samband med att församlingen fick en orgel år 1842.
Frågan i målet är om det är förenligt med kulturminneslagen att demontera läktaren.
I 4 kap. kulturminneslagen finns, som framgår av kapitlets inledande paragraf, bestämmelser om skydd för kulturhistoriska värden i kyrkobyggnader m.m. Kyrkobyggnader skall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas (2 §). En kyrkobyggnad som är uppförd före utgången av år 1939 får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av länsstyrelsen. Sådant tillstånd krävs alltid för ingrepp i eller ändring av kyrkobyggnadens interiör med dess fasta inredning. Länsstyrelsen får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen (3 §).
Sedan den 1 januari 2000 är Svenska kyrkan skild från staten. I den proposition som låg till grund för relationsändringen uttalades att kulturminneslagens skydd för kyrkliga kulturminnen borde behållas även vid ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80 s. 39).
För bevarandet av det kulturhistoriska värdet är det - som Riksantikvarieämbetet anfört - väsentligt att kyrkan fortsatt kan användas för gudstjänster och andra kyrkliga förrättningar. Det har också i förarbetena till kulturminneslagen förutsatts att tillsynsmyndigheten vid prövningen av föreslagna byggnadsåtgärder skall bedöma om kyrkan kommer att fylla sin funktion i församlingens gudstjänstliv. För denna bedömning är stiftets yttrande av särskild betydelse (prop. 1987/88:104 s. 62 och 96, jfr 18 § förordningen [1988:1188] om kulturminnen m.m.).
Skilda tiders bidrag till ett kyrkorum där interiören speglar olika epoker har i sig ett kulturhistoriskt värde som i större eller mindre utsträckning kan påverkas negativt om förändringar görs. Att vidta förändringar kan emellertid inte vara uteslutet, under förutsättning att de framstår som motiverade, görs med varsamhet och kan sägas tillföra nya värden.
I förevarande fall beaktar Regeringsrätten i huvudsak följande. Läktaren är inte av ursprungligt skick och den medför akustiska problem. En demontering av läktaren skulle frilägga fönster och medeltida valv och skulle dessutom skapa förutsättningar för att utnyttja kyrkorummet på ett - med hänsyn till dagens krav - mer ändamålsenligt sätt. Det kulturhistoriska värde som går förlorat om läktaren tas bort framstår som begränsat i jämförelse med vad man vinner.
Regeringsrätten finner att de intressen som kulturminneslagen skall ta till vara inte hindrar att läktaren demonteras. Överklagandet skall således bifallas.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten bifaller överklagandet och visar - med upphävande av underinstansernas avgöranden - målet åter till länsstyrelsen för ny behandling.