En gärningsbeskrivning har genom tolkning ansetts innefatta ett visst gärningsmoment. Tolkningen har bedömts ligga inom ramen för vad som kan godtas från rättssäkerhetssynpunkt eftersom den tilltalade haft möjlighet att försvara sig även i fråga om det aktuella gärningsmomentet.
R.G. åtalades vid Attunda tingsrätt för förseelse mot trafikförordningen. Enligt gärningsbeskrivningen hade han den 28 juni 2007 fört lastbil på Ekvägen i Järfälla kommun och därvid överskridit den högsta tillåtna bruttovikten för vägsträckan, 3 500 kg.
Enligt en lokal trafikföreskrift gällde genomfartsförbud på Ekvägen för lastbilar med en bruttovikt överstigande 3 500 kg. Tingsrätten fann i dom den 23 september 2008 att R.G. hade brutit mot denna föreskrift och dömde honom enligt 14 kap. 4 § trafikförordningen (1998:1276) till penningböter 4 000 kr.
R.G. ansökte om resning i Svea hovrätt. Till grund för sin ansökan anförde han i huvudsak följande. Tingsrätten har genom domen dömt honom för överträdelse av genomfartsförbud trots att åklagarens gärningsbeskrivning inte omfattade den gärningen utan i stället avsåg s.k. överlastförseelse.
Åklagaren yttrade sig och anförde i huvudsak följande. Tingsrätten synes ha tolkat gärningsbeskrivningen och ansett att genomfart omfattas av denna. Grund för resning saknas.
Hovrätten (hovrättslagmannen Chambers, hovrättsrådet Hubbard och tf. hovrättsassessorn Ramirez, referent) anförde i beslut den 14 september 2012:
Av tingsrättens dom framgår att frågan om anledningen till att R.G. förde sin lastbil på Ekvägen har behandlats ingående och uppenbarligen ansetts vara av central betydelse i målet. Tingsrätten drar också slutsatsen att det är ställt utom rimligt tvivel att R.G:s avsikt måste ha varit att använda Ekvägen som genomfart och att han därför brutit mot de lokala trafikföreskrifterna.
Sett i ljuset av det anförda är det tydligt att tingsrätten - och rimligen också R.G. - har uppfattat åklagarens gärningsbeskrivning som om den innefattade ett påstående om att R.G. brutit mot genomfartsförbudet; det är ju först därigenom överskridandet av den tillåtna bruttovikten får någon som helst betydelse i det här sammanhanget. Mot denna bakgrund kan tingsrätten inte anses ha gått utöver vad som omfattas av åtalet. Inte heller i övrigt har det visats föreligga någon omständighet som kan föranleda resning. Hovrätten avslår därför resningsansökningen.
R.G. överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle bevilja hans ansökan om resning.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens beslut ändrades.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Schwartz, föreslog i betänkande följande beslut:
Tingsrätten har dömt R.G. för förseelse mot 14 kap. 4 § trafikförordningen till penningböter 4 000 kr.
Vid sin bedömning har tingsrätten funnit utrett att R.G. vid färd med lastbil har använt Ekvägen i Järfälla kommun för genomfart och därvid överskridit högsta tillåtna bruttovikt för vägsträckan med 11 820 kg.
Som R.G. anfört till stöd för sin ansökan om resning innehåller åklagarens gärningsbeskrivning inte ett påstående om att R.G. vid tillfället har använt Ekvägen för genomfart. Därmed saknas ett väsentligt rekvisit i gärningsbeskrivningen enligt 45 kap. 4 § första stycket 3 RB (se NJA 2003 s. 486 och NJA 2013 s. 7).
Tingsrätten har således gått utöver den ram som åklagaren genom gärningsbeskrivningen har angett för åtalet. Detta innebär att R.G. har dömts i strid med bestämmelsen i 30 kap. 3 § RB. Ett rättegångsfel enligt 59 kap. 1 § första stycket 4 RB har därmed förlupit.
Emellertid har åklagaren rätt att enligt 45 kap. 5 § tredje stycket RB justera åtalet även i högre instans. Rätten att justera åtalet kan emellertid falla bort om brottet i fråga har preskriberats.
I detta fall har R.G. valt att inte överklaga tingsrättens dom inom klagotiden, utan har först fyra år efter det att domen vunnit laga kraft ansökt om resning. Vid sådant förhållande är det rimligt att åklagaren är bevarad vid sin rätt att justera gärningsbeskrivningen trots att preskriptionstiden för brottet har löpt ut.
Om åklagaren i gärningsbeskrivningen lägger till att förseelsen skett vid genomfart kommer tingsrättens dom att stå i överensstämmelse med gärningspåståendet.
Med hänsyn till den inställning som riksåklagaren intagit till R.G:s ansökan om resning är det högst sannolikt att åklagaren vid en fortsatt prövning av åtalet kommer att justera gärningsbeskrivningen. Ett bifall till resningsansökan skulle därmed sakna betydelse.
Med hänsyn till det anförda ska R.G:s överklagande lämnas utan bifall.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Trujillo, Ware Toijer, Parker, Garrison och Howard, referent) meddelade den 1 oktober 2014 följande slutliga beslut:
R.G. förde den 28 juni 2007 en lastbil lastad med betong på Ekvägen i Järfälla kommun. Lastbilen hade vid tillfället en bruttovikt om 15 320 kg. Enligt en lokal trafikföreskrift gällde genomfartsförbud på Ekvägen för lastbilar med en bruttovikt överstigande 3 500 kg.
R.G. åtalades. I stämningsansökningen angavs som rubrik till gärningsbeskrivningen ”Överskridit tillåten bruttovikt”. Som lagrum åberopades 14 kap. 4 § trafikförordningen (1998:1276) och lokal trafikföreskrift. Gärningsbeskrivningen löd enligt följande.
”R.G. har den 28 juni 2007 fört lastbil på Ekvägen i Järfälla kommun trots att han känt till eller bort känna till att högsta tillåtna bruttovikt för vägsträckan, 3 500 kg, överskridits med 11 820 kg.”
R.G. bestred ansvar för brott. Tingsrätten fann åtalet styrkt och dömde R.G. för förseelse mot trafikförordningen till penningböter 4 000 kr. R.G. överklagade inte tingsrättens dom utan domen vann laga kraft.
Hovrätten har avslagit R.G:s resningsansökan.
R.G. har överklagat hovrättens beslut och yrkat att HD ska bevilja resning i målet. Han har anfört att tingsrätten dömt honom för överträdelse av förbudet mot genomfartstrafik trots att gärningsbeskrivningen inte omfattat den gärningen utan avsett överträdelse av bestämmelserna om högsta tillåtna bruttovikt. Han har vidare framhållit att tingsrätten bestämt påföljden utifrån den ordningsbot som tillämpas för överskridande av bruttovikt och inte den lägre ordningsbot, 1 000 kr, som avser förbud mot genomfartstrafik.
Sedan en dom vunnit laga kraft får resning beviljas till förmån för den tilltalade bl.a. om den rättstillämpning som ligger till grund för domen uppenbart strider mot lag (58 kap. 2 § 5 RB).
Huvudfrågan i HD är om den gärning som R.G. dömts för har omfattats av åtalet.
Enligt 30 kap. 3 § RB får en dom inte avse någon annan gärning än den för vilken talan i behörig ordning förts. Bestämmelsen innehåller regler om gränserna för domstolsprövningen i brottmål. När det i bestämmelsen talas om gärning för vilken talan i behörig ordning förts syftar det på den av åklagaren lämnade gärningsbeskrivningen, vilken ska framgå av stämningsansökningen. I bestämmelsen sägs vidare att rätten inte är bunden av yrkande beträffande brottets rättsliga beteckning eller tillämpligt lagrum.
I stämningsansökningen ska åklagaren enligt 45 kap. 4 § första stycket 3 RB ange bl.a. ”den brottsliga gärningen med uppgift om tid och plats för dess förövande och de övriga omständigheter som behövs för dess kännetecknande”. Kravet på åklagaren är således inte att han eller hon i detalj ska beskriva den brottsliga gärningen. Vad som krävs enligt lagtexten är endast att de omständigheter som är tillräckliga för ”gärningens kännetecknande” anges. Detta innebär att gärningsbeskrivningen ska innehålla vad som enligt åklagaren konstituerar brottet. (Se NJA 2003 s. 486.)
I artikel 6 i Europakonventionen föreskrivs bl.a. att var och en som anklagas för brott har rätt att i detalj underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom och att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar.
HD har i tidigare rättsfall framhållit att den tilltalade kan fällas till ansvar för ett brott endast om gärningsbeskrivningen svarar mot rekvisiten enligt den aktuella straffbestämmelsen. Påståenden rörande gärningen som inte kan utläsas av gärningsbeskrivningen får inte läggas till grund för en fällande dom. (Se NJA 2003 s. 486 och NJA 2013 s. 7.)
Samtidigt framgår av bl.a. nämnda rättsfall att gärningsbeskrivningen vid tillämpningen av 30 kap. 3 § RB i viss mån får tolkas av domstolen genom att den läses i belysning av det eller de brott som åklagaren påstår att den tilltalade har begått och det eller de lagrum som åberopas. En tolkning av gärningsbeskrivningen får dock inte leda till att en dom baseras på något för den tilltalade överraskande moment, som han eller hon inte har haft möjlighet att försvara sig emot.
Tingsrätten har genom domen funnit styrkt att R.G. avsiktligen använt Ekvägen för genomfart med lastbilen och att han därigenom brutit mot den lokala trafikföreskriften.
Enligt gärningsbeskrivningen har åklagaren lagt R.G. till last att han fört lastbil på Ekvägen trots att han känt till eller bort känna till att högsta bruttovikt för vägsträckan, 3 500 kg, överskridits med 11 820 kg. Gärningsbeskrivningen innehåller således ett påstående om att R.G. har brutit mot ett förbud att föra lastbil som väger mer än 3 500 kg på den aktuella vägsträckan. Vad som däremot inte uttryckligen har gjorts gällande är att R.G. fört fordonet i genomfartstrafik. Frågan är om avsaknaden av ett påstående om sådan trafik har lagt hinder i vägen för att fälla R.G. till ansvar för överträdelse av förbudet mot genomfartstrafik.
Det är möjligt att tolka gärningsbeskrivningen så, att i påståendet om att R.G. brutit mot ett förbud att på vägsträckan föra fordon som väger mer än 3 500 kg, ligger underförstått att en sådan undantagssituation som skulle göra färden laglig - nämligen att det inte har varit fråga om genomfartstrafik - inte är aktuell. En sådan tolkning ligger inom ramen för vad som kan godtas från rättssäkerhetssynpunkt under förutsättning att R.G. har fått möjlighet att försvara sig även i frågan huruvida färden utgjort genomfartstrafik.
Av tingsrättens dom framgår att R.G:s bestridande av åtalet uteslutande har varit inriktat på frågan om färden avsett genomfartstrafik och att denna fråga också varit central i målet. Han har således fullt ut haft möjlighet att försvara sig emot de påståenden som har framförts i målet.
Mot bakgrund av det anförda har tingsrätten inte dömt i strid med bestämmelsen i 30 kap. 3 § RB. Någon grund för resning finns således inte.
Tingsrätten har bestämt påföljden till penningböter 4 000 kr. R.G. har gjort gällande att tingsrätten, som dömt honom för överträdelse av förbudet mot genomfartstrafik, rätteligen borde ha bestämt påföljden till penningböter 1 000 kr eftersom detta följt av de av riksåklagaren meddelade föreskrifterna om ordningsbot.
Enligt 25 kap. 3 § BrB bestäms penningböter till lägst 200 kr och högst 4 000 kr. Tingsrättens påföljdsbestämning har således legat inom det intervall som lagen anger. Även om en ordningsbot för otillåten fordonstrafik med motordrivet fordon vid den i målet aktuella tiden som huvudregel bestämdes till 1 000 kr, kan tingsrättens åtgärd att bestämma bötesbeloppet till 4 000 kr inte anses ha utgjort en rättstillämpning som uppenbart strider mot lag. Det finns därmed inte förutsättningar för resning.
Det anförda innebär att överklagandet ska avslås.
HD avslår R.G:s överklagande.
HD:s beslut meddelat: den 1 oktober 2014.
Mål nr: Ö 4417-12.
Lagrum: 30 kap. 3 § och 45 kap. 4 § RB.
Rättsfall: NJA 2003 s. 486 och NJA 2013 s. 7.