Tingsrätten ogillade en faderskapstalan. Domen överklagades av barnet som i första hand yrkade att talan skulle avvisas, eftersom den instämde mannen inte kunnat identifieras. Överklagandet har ansetts vara till barnets fördel, eftersom ett avvisningsbeslut inte skulle utesluta en ny talan om samma sak. Prövningstillstånd har beviljats i hovrätten, eftersom det inte varit klart om tingsrätten prövat målet trots ett tvingande rättegångshinder.
S.C. förde vid Södertörns tingsrätt den talan mot A.N. som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (tingsfiskalen Carter) anförde i dom den 26 april 2016 följande.
S.C. har begärt att tingsrätten ska förklara att A.N. är hennes far.
A.N. har genom sin gode man motsatt sig S.C:s begäran.
S.C. har till stöd för sin talan huvudsakligen anfört följande. C.C. födde dottern S.C. den 28 september 2009. S.C:s födelsevikt var 780 gram och konceptionstiden är beräknad till perioden den 18 mars 2009 till den 27 april 2009.
C.C. och A.N. träffades i Galati i Rumänien i september 2008. A.N. kommer ursprungligen från Marocko, men är medborgare och huvudsakligen bosatt i Nederländerna. När C.C. och A.N. träffades arbetade han i en båthamn i Galati och var då i 38-40-årsåldern. C.C. fick ett kort med hans namn och hon har också sett hans namnuppgifter på mail. De inledde en relation som varade i ca sex månader. När C.C. berättade att hon var gravid upphörde relationen. Hon sökte honom i hans bostad men han fanns inte kvar då. Hon blev kontaktad av en vän till A.N. som framförde att A.N. ansåg att hon skulle göra abort.
Efter separationen har C.C. och A.N. haft viss kontakt på Bryant. Numera får C.C. inte kontakt med A.N. via detta sociala medium. A.N. slutade även svara på telefon och mail. -  -  -. År 2011 sökte C.C. efter A.N. i hamnen i Galati för att få fram ytterligare kontaktuppgifter till honom. Det uppgavs då att A.N. inte fanns kvar längre och att han var stationerad i Abu Dhabi.
Under faderskapsutredningen har familjerätten haft bistånd av den svenska ambassaden i Haag. Då det uppgetts att A.N. arbetade på Damen Shipyard i Rotterdam har de utan framgång sökt honom på denna arbetsplats. Via registersökning fick de fram en man med det namnet och vid telefonsamtal med honom har han bekräftat att han har ursprung i Marocko och nederländskt medborgarskap. Däremot har han nekat all kännedom om S.C. och C.C.
Under och i anslutning till konceptionstiden har C.C. enbart haft sexuellt umgänge med A.N. Med hänsyn till samtliga omständigheter är det sannolikt att S.C. avlats av A.N.
A.N. har genom sin gode man huvudsakligen anfört följande. De identitetsuppgifter som C.C. inledningsvis lämnat om den man hon gör gällande är far till barnet är alltför vaga för att kunna göra en identifiering av vem som är far till dottern. Adressuppgifterna till A.N. bygger inte på C.C:s uppgifter utan på registerslagningar utifrån hennes uppgifter om det namn som lämnats till henne. Det är inte i tillräckligt hög grad fastställt att den man som angivits som svarande är samma person som C.C. anger att hon haft sexuell kontakt med under konceptionstiden.
Den gode mannen har inte lyckats komma i kontakt med någon A.N. på den adress som angetts i stämningsansökan. Som svar på försöket att få kontakt har den gode mannen fått ett telefonnummer till en man som befinner sig i Asien. Vid telefonkontakt med den personen har varken personens namn, ålder eller andra identitetsuppgifter bekräftats. Mannen var mycket upprörd över att han kontaktats angående ett ärende han saknar kännedom om. Han hade tidigare kontaktats i samma ärende och vid dessa kontakter fått reda på C.C:s namn, vilket var okänt för honom.
C.C. har på S.C:s begäran hörts under sanningsförsäkran. S.C. har även åberopat ett nyhetsblad till styrkande av att A.N. befunnit sig i Abu Dhabi.
C.C. har i huvudsak uppgett följande. Det som anförts sakframställningsvis är riktigt. Hon träffade A.N. på en restaurang. Han satt själv vid ett bord och hon var där på en middag med vänner. Han pratade engelska med kallskänkan som inte riktigt förstod honom och eftersom hon pratar bra engelska så erbjöd hon sig att hjälpa till. Hon fortsatte att prata med A.N. men satte sig aldrig vid hans bord. Den kvällen fick hon hans visitkort. Han frågade henne var hon bodde och de förstod att de var grannar. Sedan bytte de telefonnummer. Efter någon vecka började de ringa till varandra och träffas. Hon frågade om han hade någon familj och om han var gift. Han sa att han inte hade det. Hon såg på hans visitkort att han jobbade på Damen Shipyard. Han jobbade på varvet i Rumänien. Han sa att han var från Holland, men ursprungligen från Marocko. Han sa att han hade bott i Rotterdam. De bodde inte tillsammans, men träffades och hon sov över hos honom. Han bodde på samma gata som hon. Han hade en bil med registreringsskyltar från Damen. Hon hade sexuellt umgänge med A.N. under konceptionstiden. Hon hade inte sexuellt umgänge med någon annan under den tiden. När hon fick reda på att hon var gravid försökte hon gå till A.N:s bostad. En kvinna som städade i huset sa att han inte var där. Sedan bestämde hon sig för att åka till Italien för att föda barnet där. När hon meddelade A.N. att hon var gravid sa han okej och gav telefonen till en av sina vänner. Vännen sa att det vore ett problem för A.N:s familj och arbete om de skulle få reda på att hon var med barn. Senare fick hon kontakt med A.N. via mail och förklarade hur det gick vid födseln. A.N. var 38-40 år när de träffades. Det är en gissning utifrån hans utseende. År 2010 försökte hon söka upp A.N. Hon gick till varvet där han jobbade. En arbetskamrat sa då att A.N. var i Dubai. Hon vet inte om A.N. har bott i Holland efter 2009. Hon har inte sett hans pass eller id-kort.
I stämningsansökan har angetts en svarande med namnet A.N. och med en uppgiven adress i Dordrecht i Nederländerna. Den fråga tingsrätten ska pröva är om den man som stämts in i målet är identisk med den man som C.C. under konceptionstiden haft samlag med.
Av utredningen, som i allt väsentligt bygger på C.C:s uppgifter, har framkommit att den man som C.C. träffade år 2008 uppgav att han hette A.N., att han arbetade på Damen Shipyard och att han bodde i Nederländerna men hade ursprung i Marocko. Familjerätten har under faderskapsutredningen haft bistånd av den svenska ambassaden i Haag som vid sökning i deras register har fått fram en person med namnet A.N. och med den i stämningsansökan angivna adressen. Vid telefonsamtal med honom har han bekräftat att han har ursprung i Marocko och nederländskt medborgarskap. Detta ger visst stöd åt påståendet om identitet mellan den man som C.C. träffade och den instämde mannen.
Vid försök att få kontakt med A.N. på den angivna adressen har den gode mannen fått ett telefonnummer till en man som enligt uppgift befinner sig i Asien. Varken personens namn, ålder eller andra identitetsuppgifter har bekräftats vid samtalet. Mannen har dock varit mycket upprörd över att han igen kontaktats angående ett ärende han helt saknar kännedom om. Detta tyder på att det är samma person som ambassaden och den gode mannen haft kontakt med. Personen har vid båda tillfällena nekat all kännedom om S.C. och C.C., något som enligt tingsrätten varken talar för eller emot att det är han som C.C. träffade år 2008.
C.C. har år 2010 besökt varvet där A.N. tidigare arbetade och fått beskedet att han inte arbetade där längre utan var stationerad i Abu Dhabi. Att A.N. varit i Abu Dhabi får visst stöd av åberopat nyhetsblad av vilket framgår att en person vid namn A.N., officer på Damen Quality, befunnit sig i Abu Dhabi.
Det ger dock inget stöd för att den A.N. som C.C. träffade år 2008 är samma person som den instämde mannen. Den person som den gode mannen haft kontakt med ska ha befunnit sig i Asien och någon utredning i frågan om den instämde mannen har arbetat med båtar på Damen Shipyard finns inte.
Vidare vet inte C.C. om den A.N. hon träffade år 2008 har bott i Nederländerna efter år 2009 utan den adress som angetts i stämningsansökan har framkommit efter sökning i Nederländerna på det av C.C. uppgivna namnet. Enbart det förhållandet att den person ambassaden haft kontakt med har ursprung i Marocko och nederländskt medborgarskap innebär inte att det med tillräcklig grad av säkerhet är utrett att den instämde mannen också är den man som C.C. träffade år 2008. Därmed är det inte heller utrett att C.C. haft samlag med den i målet instämde A.N. Käromålet ska därför ogillas.
Käromålet ogillas.
S.C. överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle avvisa hennes talan alternativt undanröja domen och återförvisa målet till tingsrätten.
Hovrätten (hovrättsråden Webb och Ramirez samt tf. hovrättsassessorn Mills, referent) anförde i beslut den 17 juni 2016 följande.
S.C:s yrkande om att hennes talan ska avvisas kan objektivt sett inte anses vara till fördel för henne. Hennes yrkande i denna del ska således avvisas.
Det överklagade avgörandet får prövas av hovrätten bara om hovrätten har gett prövningstillstånd.
- det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet.
Hovrätten har gått igenom målet och kommit fram till att det inte finns skäl att ge prövningstillstånd i detta fall.
Hovrätten avvisar S.C:s yrkande om att hennes talan ska avvisas.
Hovrätten ger inte prövningstillstånd för överklagandet i övrigt. Tingsrättens avgörande står därför fast.
S.C. överklagade och yrkade att HD skulle undanröja hovrättens beslut att avvisa del av hennes överklagande samt meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten. Hon gjorde vidare gällande att det fanns anledning att antingen återförvisa målet till tingsrätten eller avvisa käromålet.
A.N., genom en god man, motsatte sig ändring av hovrättens beslut.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Chandler, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-4 motsvarar i huvudsak punkterna 1-4 i HD:s beslut.
Frågorna i målet m.m.
HD ska pröva om det finns anledning att tillåta S.C:s yrkande om avvisning. HD ska även pröva om det finns skäl att meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Om sådant rättegångsfel som avses i 59 kap. 1 § första stycket 4 p. RB förekommit vid tingsrätten kan HD i ett mål som det nu aktuella beakta detta endast som skäl för att meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten (jfr t.ex. NJA 2010 s. 342 [II]). Även förekomsten av ett sådant rättegångshinder som högre rätt självmant ska beakta vid överklagande bör vanligen hanteras inom ramen för tillståndsfrågan. I nu aktuellt mål saknas skäl för en annan hantering.
Punkterna 7 och 8 motsvarar i huvudsak punkterna 6 och 7 i HD:s beslut.
Av betydelse är också att käranden med åberopande av att målet har tagits upp trots tvingande rättegångshinder kan angripa avgörandet genom att klaga över domvilla (se 59 kap. 1 § första stycket 1 p. RB). Det saknas då anledning att inte ge käranden samma möjlighet inom ramen för det ordinära förfarandet. Även rättens skyldighet att självmant bevaka att tvingande rättegångshinder inte föreligger talar för att det saknas skäl att inte tillåta yrkandet. (Jfr 34 kap. 1 § RB. Jfr även 50 kap. 26 §, 51 kap. 26 § och 55 kap. 15 § RB.)
Av det nu sagda följer att käranden bör tillåtas överklaga med yrkande om avvisning av sin talan i vart fall när underinstansen har lämnat käromålet utan bifall och käranden till stöd för avvisningsyrkandet åberopar sådana brister i processförutsättningarna som är möjliga att avhjälpa.
S.C. har yrkat att hovrätten ska avvisa hennes talan sedan tingsrätten har lämnat käromålet utan bifall. Som grund för yrkandet har hon anfört att utredningen om svarandens identitet har varit så bristfällig att detta har utgjort rättegångshinder. Ett sådant hinder kan avhjälpas om ytterligare information om svarandens identitet framkommer. Eftersom yrkandet har grundats på ett rättegångshinder som inte utesluter att en ny talan om samma sak kan tas upp till prövning får yrkandet anses ha varit till S.C:s fördel. Det har därmed inte funnits förutsättningar för hovrätten att avvisa yrkandet på den angivna grunden. Hovrättens beslut om att avvisa S.C:s avvisningsyrkande bör därför undanröjas.
En talan måste alltid riktas mot en viss fysisk eller juridisk person. När svaranden i ett faderskapsmål inte är tillfredsställande identifierad utgör det ett sådant rättegångshinder som högre rätt självmant ska beakta vid överklagande. Kravet på att svaranden ska vara tillfredsställande identifierad bör förstås som att det, om dom meddelas, med erforderlig säkerhet ska kunna fastställas vem domen avser. (Se NJA 1983 s. 639.)
S.C. har identifierat svaranden huvudsakligen med angivande av namn, ursprung, medborgarskap, arbetsplats 2008 och adress. Hon har även gjort en grov uppskattning av svarandens ålder.
Såvitt framkommit har samtliga uppgifter om svarandens identitet utom adressen grundats på upplysningar från S.C:s moder. Moderns upplysningar har huvudsakligen baserats på vad den utpekade fadern ska ha uppgett till henne och hon har inte sett hans identitetshandlingar. Även om det inte har framkommit något som direkt tyder på att den utpekade fadern skulle ha lämnat oriktiga uppgifter, eller att det skulle finnas någon särskild anledning att ifrågasätta moderns trovärdighet, måste uppgifterna därför behandlas med viss försiktighet.
Den adress som har angetts för svaranden ska enligt S.C. ha tagits fram av den svenska ambassaden i Haag efter en registersökning på svarandens namn. Det är dock okänt om den man modern beskrivit har bott i Nederländerna efter 2009. Varken tingsrätten eller den gode mannen har kunnat nå svaranden på adressen. Den gode mannen har i stället fått ett telefonnummer till en man i Asien, som inte har velat uppge några identitetsuppgifter. Det får anses högst tveksamt om svaranden i nuläget bor på den angivna adressen. Det kan även ifrågasättas om den man modern har identifierat någonsin har bott där, även om det finns vissa omständigheter som tyder på det.
Vad som i nuläget har framkommit om svarandens identitet är inte tillräckligt för att det med erforderlig säkerhet ska kunna sägas vilken faktisk fysisk person som är instämd i målet. Det finns därför synnerliga skäl att meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Se HD:s beslut.
Beasley och Rodriguez, referent) meddelade den 13 juni 2017 följande beslut.
S.C. väckte talan mot A.N. och yrkade att tingsrätten skulle förklara att A.N. är hennes far. A.N. har inte kunnat delges stämning personligen utan har företrätts av en god man.
Tingsrätten ogillade S.C:s talan med motiveringen att det inte med tillräcklig grad av säkerhet var utrett att den instämde mannen var den man som S.C:s mor hade haft samlag med under konceptionstiden.
S.C. överklagade tingsrättens dom och yrkade att hovrätten skulle avvisa hennes talan alternativt undanröja domen och återförvisa målet till tingsrätten. Som grund för avvisningsyrkandet anfördes att tingsrätten hade prövat målet trots att det förelåg ett tvingande rättegångshinder bestående i att svarandens identitet inte var tillräckligt utredd.
Hovrätten har avvisat S.C:s yrkande om avvisning. Som skäl för beslutet har angetts att yrkandet objektivt sett inte kan anses vara till S.C:s fördel. Hovrätten har inte meddelat prövningstillstånd för överklagandet i övrigt.
Den första frågan rör när en part ska anses ha ett klagointresse. Därutöver aktualiseras frågan om svarandens identitet har varit tillräckligt utredd.
För att en part ska ha rätt att överklaga ett avgörande krävs att parten har ett rättsligt intresse av att avgörandet ändras. Det innebär bl.a. att klagandens yrkande på objektiva grunder måste vara till hans eller hennes fördel, dvs. att yrkandet ska syfta till att uppnå en utgång som i förhållande till det överklagade avgörandet är mer fördelaktig. (Se NJA 1974 s. 16, jfr Velasquez och Hess, Processen i hovrätt och Högsta domstolen, Rättegång VI, 5 uppl. 2016, s. 31 och 33.)
Ett yrkande om avvisning får i regel anses vara till kärandens nackdel, eftersom det innebär att han eller hon inte får sin talan prövad. Bedömningen kan dock bli en annan när underinstansen har ogillat käromålet och käranden i högre instans yrkar att talan ska avvisas på grund av ett rättegångshinder som domstolen har att självmant ta hänsyn till. Syftet kan då vara att käranden vill få tingsrättens dom undanröjd för att undvika ett rättskraftigt avgörande som har gått henne eller honom emot. På så sätt skulle käranden kunna få möjlighet att väcka en ny talan om samma sak. Ett avvisningsbeslut kan därmed vara till kärandens fördel, i vart fall om grunden för avvisningsbeslutet inte utesluter en ny talan om samma sak. (Jfr NJA 1994 s. 628.)
Yrkandet kan då inte avvisas därför att det framställs av käranden. Frågan om det finns ett rättegångshinder får behandlas av hovrätten, i första hand vid bedömningen av om det ska meddelas prövningstillstånd.
Huruvida avvisningsyrkandet kan prövas eller inte får praktisk betydelse då käranden överklagar enbart på den grunden att käromålet borde ha avvisats. Skulle tingsrättens dom överklagas också på någon annan grund, innebär partens yrkande om avvisning närmast att hovrätten görs uppmärksam på att det kan finnas ett rättegångshinder som domstolen ska beakta.
En talan måste alltid riktas mot en viss fysisk eller juridisk person. När svaranden i ett faderskapsmål inte är tillfredsställande identifierad utgör det ett sådant rättegångshinder som högre rätt självmant ska beakta vid ett överklagande. Kravet på att svaranden ska vara tillräckligt identifierad bör ses mot bakgrund av att det annars inte med säkerhet kan fastställas vem domen avser. (Se NJA 1983 s. 639.)
Det är i mål om faderskap inte ovanligt att det föreligger svårigheter att få fram tillräckliga uppgifter om mannens identitet. Det finns då anledning för domstolen att skilja mellan å ena sidan den processuella frågan om mannen är identifierad i sådan utsträckning att käromålet kan prövas och avgöras rättskraftigt i förhållande till den instämde mannen och å andra sidan den materiella frågan om det är visat att mannen är far till barnet. Prövningen av den första frågan kan leda till en avvisning medan den sistnämnda frågan ska utmynna i ett bifall till eller ogillande av käromålet. I många fall kan prövningen även av den processuella frågan ske i ett så sent skede som efter en huvudförhandling.
Utfallet av prövningen av identitetsfrågan är av betydelse för båda parter. Patterson käromålet på grund av att mannens identitet inte är tillräckligt utredd innebär det visserligen att barnet inte får sin talan prövad i det aktuella målet, men i gengäld har barnet möjlighet att återkomma med en ny talan. Om mannens identitet är tillräckligt klarlagd, har han för sin del ett intresse i att vara fredad mot att på nytt bli instämd.
Det rättegångshinder som S.C:s avvisningsyrkande grundades på är sådant som högre rätt ska ta hänsyn till självmant och hindret ska därför i första hand beaktas inom ramen för tillståndsprövningen.
Tingsrätten har i sina domskäl angett att det inte med tillräcklig grad av säkerhet är utrett att den instämde mannen också är den man som S.C:s mor träffade och hade samlag med under konceptionstiden år 2009. Det kan uppfattas som en materiell prövning. Domskälen kan emellertid också läsas på det sättet att tingsrätten dragit slutsatsen att identiteten på den instämde mannen inte är tillräckligt klarlagd, något som skulle ha inneburit ett rättegångshinder.
Det föreligger således en oklarhet i frågan om tingsrätten har prövat målet trots förekomsten av ett tvingande rättegångshinder. I syfte att kunna bedöma riktigheten av tingsrättens avgörande bör tillstånd till målets prövning i hovrätten beviljas.
HD undanröjer hovrättens beslut att avvisa S.C:s yrkande om att hennes talan ska avvisas.
HD meddelar tillstånd till målets prövning i hovrätten.
HD:s beslut meddelat: den 13 juni 2017.
Mål nr: Ö 3423-16.
Rättsfall: NJA 1974 s. 16, NJA 1983 s. 639 och NJA 1994 s. 628.