Tillstånd till prövning i hovrätt av mål som inrymmer fråga av prejudikatintresse men där hovrättens fortsatta prövning också kommer att röra många andra frågor.
Stadshypotek AB förde vid Solna tingsrätt den talan mot K.B. och S.B. som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (rådmännen Lang och Johnson samt tingsnotarien Olson) anförde i dom den 22 juni 2011 bl.a. följande.
S.B. och K.B. har tagit upp sammanlagt 2 968 500 kr i krediter hos Stadshypotek AB (Stadshypotek) med säkerhet ställd i tomträtten Tallriken 7 Stockholm Västerled (Tallriken 7). Den första krediten togs upp i september 1996 och beloppet har sedan höjts vid sex olika tillfällen under perioden november 2002 till juni 2004.
Stadshypotek har den 12 december 2008 sagt upp lånen, som betalats kvartalsvis, på grund av utebliven betalning vid två tillfällen om sammanlagt 80 675 kr. Full betalning skulle enligt uppsägningshandlingen erläggas senast den 9 januari 2009. Så skedde inte.
Sanchez har uppstått mellan parterna om den aktuella krediten sagts upp, om det funnits förutsättningar för att säga upp krediten, om uppsägningen är giltig, om Stadshypotek eftergett uppsägningen samt om det återstående kapitalbeloppets storlek.
Parterna är överens om att den tidigare gällande konsumentkreditlagen (1992:830) ska tillämpas på de aktuella krediterna.
Stadshypotek har yrkat att tingsrätten förpliktigar S.B. och K.B. att solidariskt betala 2 635 929 kr jämte per den 6 april 2010 upplupen ränta om 503 421 kr samt ränta på kapitalbeloppet - - -.
Vidare har Stadshypotek yrkat att tingsrätten fastställer att ovan yrkade belopp, på grund av pantförskrivna pantbrev om 3 306 000 kr i tomträtten Tallriken 7, ska utgå med särskild förmånsrätt i den omfattning som gäller enligt lag.
S.B. och K.B.
S.B. och K.B. har bestritt käromålet i dess helhet. De har inte kunnat vitsorda något belopp som skäligt i och för sig.
S.B. och K.B. har tagit upp krediter hos Stadshypotek om sammanlagt 2 968 500 kr med säkerhet i Tallriken 7. De har genom att vid två på varandra följande förfallodagar inte i tid betala amorteringar och ränta om tillsammans 80 675 kr varit i väsentligt betalningsdröjsmål. Vid uppsägningstillfället hade dröjsmålet varat drygt sex månader. S.B. och K.B. hade dessutom tidigare varit i dröjsmål med betalningar. Uppsägningen av krediten har skett i enlighet med punkt 8.3 respektive 10.3 i de allmänna villkoren i kreditavtalen.
S.B. och K.B. har efter uppsägningen gjort betalningar vilka tillgodoräknats dem. Uppsägningarna gäller dock alltjämt eftersom de inte i tid betalt det belopp som förfallit jämte dröjsmålsränta.
Det yrkade kapitalbeloppet motsvarar den alltjämt utestående kapitalskulden. Dröjsmålsräntan är avtalad.
S.B. och K.B.
S.B. och K.B. har, som det får förstås, åberopat följande grunder till stöd för bestridandet av käromålet.
Stadshypotek har inte sagt upp krediterna till förtida betalning. I vart fall har S.B. och K.B. inte fått del av någon uppsägning.
De i målet aktuella skuldebreven saknar uttryckligt förbehåll om uppsägningsrätt.
Om uppsägning skett saknar den laga grund eller avtalsgrund. S.B. och K.B. har erlagt betalningar i enlighet med de villkor som de har kommit överens om med personal på Handelsbanken i Bromma och således inte varit i dröjsmål.
S.B. och K.B. har betalt för hög ränta fram till dess lånet sades upp. Det överskjutande beloppet överstiger förfallet belopp och de har därför inte varit i dröjsmål med betalning.
S.B. och K.B. har fått tillbaka 3 900 kr som de betalat in. Stadshypotek har således vägrat ta emot betalningar.
S.B. och K.B. har inte tagit del av avtalsvillkoren till skuldebreven och dessa är därför inte en del av kreditavtalen.
De av Stadshypotek åberopade avtalsvillkoren i punkt 8.3 respektive punkt 10.3 är inte tillämpliga på hypotekslån med amortering kvartalsvis, utan uppsägning ska ske enligt punkt 1 och 2 i respektive bestämmelse, vilket innebär att svarandena inte varit i dröjsmål med ett så stort belopp att grund för uppsägning föreligger. Om avtalsvillkoren i punkt 8.3 respektive punkt 10.3 tillämpas på det sätt som Stadshypotek hävdar står de i strid med tvingande lagstiftning i konsumentkreditlagen och villkoren ska därför bortses ifrån.
Även om avtalsvillkoren i punkt 8.3 respektive punkt 10.3 skulle vara tillämpliga har svarandena inte varit i väsentligt betalningsdröjsmål.
Avtalsvillkoren för krediterna är oskäliga och ska därför bortses ifrån.
Uppsägningen har inte varit orsakad av något betalningsdröjsmål utan den har föranletts av en förtalskampanj som bedrivits av personer som banken låtit sig påverkas av.
S.B. och K.B. har betalt hela det förfallna beloppet jämte dröjsmålsränta inom fyra veckor från det att de i april 2009 fick del av uppsägningen, varför de enligt 22 § 2 st. konsumentkreditlagen inte är skyldiga att betala lånen i förtid.
Stadshypotek har fortsatt att skicka avier efter det att lånen enligt bolaget sagts upp, vilket visar att bolaget, om uppsägning har skett, har eftergett rätten till uppsägning.
Någon dröjsmålsränta är inte avtalad. Om en dröjsmålsränta om 18 procent skulle anses avtalad utgör den ett oskäligt avtalsvillkor som ska bortses ifrån.
- - -.
S.B. och K.B. har hörts under sanningsförsäkran. Vittnesförhör har ägt rum med A.-M.D., P.L. och B.I. Parterna har åberopat skriftlig bevisning.
Tingsrätten fann på anförda skäl att uppsägning av krediten hade skett och att uppsägningen inte kunde anses vara ogiltig eller på annat sätt felaktig. Vidare fann tingsrätten att S.B. och K.B. varit i dröjsmål med betalningar i enlighet med vad Stadshypotek anfört. Härefter anförde tingsrätten:
Stadshypotek har anfört att lånet sagts upp för att S.B. och K.B. varit i väsentligt dröjsmål med betalning enligt punkten 8.3 (respektive 10.3) i de allmänna lånevillkoren.
De åberopade villkoren är som anförts utformade i överensstämmelse med 21 § konsumentkreditlagen i dess tidigare lydelse (1992:830). Enligt förarbetena har bestämmelsen tillkommit främst med tanke på sådana lån där avbetalningar görs mycket sällan, till skillnad mot bestämmelserna i punkt 1 och 2 som tillkommit främst med tanke på sådana fall där avbetalningar görs relativt tätt. Uttrycket väsentligt dröjsmål i punkt 3 bör därvid tolkas efter samma principer som andra förekommande väsentlighetsrekvisit. Vid bedömningen bör således främst beloppets storlek och dröjsmålets varaktighet tillmätas betydelse. Det gäller såväl beloppets omfattning i kronor och dröjsmålets längd i dagar som i relation till kreditbeloppet respektive den totala kredittiden. I övrigt kan innehållet i punkterna 1 och 2 tjäna som riktmärke för väsentlighetsbedömningen (prop. 1991/92:83 s. 59 och 131).
Även om innehållet i punkterna 1 och 2 ska tjäna som riktmärke, så är villkoret i punkt 3 oberoende av och självständigt i förhållande till de beloppsgränser som finns i punkt 1 och 2. För att bestämmelsen i punkt 3 ska få någon självständig betydelse och tillämpning måste ett lägre belopp än fem procent under vissa omständigheter kunna anses utgöra ett väsentligt dröjsmål.
I nu aktuellt mål har det rört sig om lån som betalats kvartalsvis, dvs. amortering och ränta ska betalas fyra gånger per år. Betalningsdröjsmålet har avsett två på varandra följande förfallna poster som vardera avser ett kvartals amorteringar och ränta. Den första förföll till betalning den 1 juli 2008 och den andra den 1 oktober 2008. Vid tiden för uppsägning, den 12 december 2008, hade betalning av dessa poster inte skett, utan detta skedde först senare. S.B. och K.B. har således varit i dröjsmål med betalning i nästan fem och en halv månad avseende ränta och amorteringar som förföll till betalning den 1 juli 2008, och i nästan två och en halv månad avseende ränta och amorteringar som förföll till betalning den 1 oktober 2008. Det sammanlagda obetalda beloppet uppgick vid tidpunkten för uppsägningen till 82 055 kr, vilket utgör cirka 3,1 procent av kreditfordringen (82 055 kr av 2 635 929 kr).
Tingsrätten konstaterar att S.B. och K.B. har varit i dröjsmål med hälften av de betalningar de skulle göra under ett års tid. Dröjsmålet pågick under lång tid. Det har rört sig om ett stort belopp som utgjort cirka 3,1 procent av den totala kreditfordran. Mot denna bakgrund anser tingsrätten vid en samlad bedömning att dröjsmålet varit väsentligt och att Stadshypotek således har haft rätt att säga upp krediterna i enlighet med punkt 8.3 (respektive 10.3) i de allmänna lånevillkoren.
S.B. och K.B. har gjort gällande att de allmänna lånevillkoren är oskäliga och därför ska bortses ifrån. Tingsrätten konstaterar att de allmänna villkoren har utformats med stöd av konsumentkreditlagen. S.B. och K.B. har inte heller visat någon omständighet eller i övrigt anfört något som ger skäl att bedöma något avtalsvillkor som oskäligt, och det finns därför inte anledning att bortse från något avtalsvillkor.
Enligt S.B. och K.B. har det inte varit något eventuellt betalningsdröjsmål som låg bakom Stadshypoteks uppsägning av krediterna utan en förtalskampanj mot dem från personer som de har en konflikt med i Brunna. Till stöd för detta har bl.a. åberopats fotografier av den person som enligt dem är drivande bakom förtalskampanjen när denne träffade motpartens ombud vid den tidigare förhandlingen i Västmanlands tingsrätt. Enligt tingsrätten har det visserligen inte framkommit några omständigheter som ger anledning att ifrågasätta S.B:s och K.B:s uppgifter om att de varit utsatta för trakasserier i samband med köpet av fastigheten i Brunna. De kan dock inte mot Stadshypoteks bestridande ansetts ha visat att detta på något sätt skulle ha påverkat Stadshypoteks handläggning av de aktuella krediterna.
Tingsrätten konstaterar också att denna omständighet inte har någon självständig betydelse då det som framgått fanns förutsättningar för uppsägning av krediterna enligt punkt 8.3 (respektive 10.3) i de allmänna villkoren.
S.B. och K.B. har även invänt att de betalat det förfallna beloppet inom fyra veckor från det att de fick del av uppsägningen i april 2009. Som anförts framgår det emellertid av de allmänna villkoren, vilka överensstämmer med 22 § konsumentkreditlagen, att det för uppsägning inte är en förutsättning att gäldenären faktiskt tagit del av ett meddelande om uppsägning. Den tid om fyra veckor som gäldenären har på sig att betala för att undvika uppsägning ska räknas från den dag då Stadshypotek sände meddelandet om uppsägning, dvs. den 12 december 2008. Detta innebär att S.B. och K.B. inte betalt hela det förfallna beloppet inom den tid som krävs för att undvika uppsägning.
Vidare fann tingsrätten att Stadshypotek inte hade eftergett uppsägningen samt att Stadshypotek hade styrkt kapitalbeloppets storlek och att dröjsmålsräntan var avtalad.
S.B. och K.B. ska solidariskt till Stadshypotek AB betala 2 635 929 kr jämte per den 6 april 2010 upplupen ränta om 503 421 kr samt ränta på kapitalbeloppet - - -.
Tingsrätten fastställer att fordran under punkten 1 jämte ränta, på grund av pantförskrivna pantbrev om 3 306 000 kr i tomträtten Tallriken 7 Stockholm Västerled, ska utgå med särskild förmånsrätt i den omfattning som gäller enligt lag.
K.B. och S.B. överklagade i Svea hovrätt.
Hovrätten (f.d. hovrättslagmannen Martin, referent, hovrättsrådet Ballard och tf. hovrättsassessorn Odom) beslöt den 27 oktober 2011 att inte meddela prövningstillstånd. Tingsrättens avgörande stod därför fast.
K.B. och S.B. överklagade och yrkade att HD skulle meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Franco, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
K.B. och S.B. har tagit upp krediter om sammanlagt 2 968 500 kr hos Stadshypotek. Ränta och amortering skulle enligt avtalen betalas kvartalsvis. I december 2008 sade Stadshypotek upp lånen på grund av utebliven betalning vid två på varandra följande tillfällen med sammanlagt 80 675 kr. Det utgjorde cirka 3,3 procent av den återstående delen av kreditfordringen.
Vid tingsrätten yrkade Stadshypotek att K.B. och S.B. skulle förpliktas att erlägga full betalning för de uppsagda krediterna. K.B. och S.B. bestred käromålet och åberopade ett stort antal bestridandegrunder, däribland att det inte förelåg grund för uppsägning.
Sedan tingsrätten bifallit Stadshypoteks talan överklagade K.B. och S.B. tingsrättens dom till hovrätten. I samband därmed överklagades även ett antal beslut som hade meddelats under rättegången i tingsrätten. K.B. och S.B. gjorde gällande att det fanns skäl för ändringsdispens, granskningsdispens, prejudikatdispens och extraordinär dispens. Hovrätten beslutade att inte meddela prövningstillstånd.
Enligt 49 kap. 14 § 3 RB ska hovrätten meddela prövningstillstånd, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt. Hovrätten ska därvid beakta behovet av prejudikatbildning i HD liksom hovrättens eget ansvar för rättsutvecklingen. Kraven för prejudikatdispens är lägre i hovrätt än i HD (NJA 2011 s. 782 p. 8 och NJA 2011 s. 843 p. 9).
Tvisten gäller en typ av konsumentkreditavtal (s.k. bolån) som är vanligt förekommande. En av de frågor som aktualiseras i målet är när en konsument ska anses ha varit i ett sådant väsentligt dröjsmål att kreditgivaren har rätt att säga upp krediten till betalning i förtid med stöd av 21 § första stycket 3 konsumentkreditlagen (1992:830), som är tilllämplig i detta mål. Motsvarande bestämmelse finns nu i 33 § första stycket 3 konsumentkreditlagen (2010:1846). Det saknas vägledande rättspraxis avseende denna fråga. Det är därför av vikt för ledning av rättstillämpningen att frågan prövas av hovrätten.
Till skillnad från vad som gäller i HD (jfr 54 kap. 11 § RB) finns det inte någon möjlighet att i hovrätt begränsa prövningstillståndet till en viss prejudikatfråga eller till en viss del av målet, annat än enligt vad som följer av 49 kap. 14 a § RB (jfr prop. 2004/05:131 s. 188).
K.B. och S.B. har åberopat flera bestridandegrunder, och de har överklagat flera beslut meddelade under rättegången i tingsrätten. Det innebär att om prövningstillstånd meddelas, hovrättens fortsatta prövning kommer att röra många andra frågor än den här aktuella. Eftersom reglerna i 49 kap. 14 § RB om prövningstillstånd i hovrätt är obligatoriska, ska dock likväl prövningstillstånd meddelas.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.
HD (justitieråden Hayes, Sims Toijer, Gonzalez, Williams, referent, och Tyler) meddelade den 29 juni 2012 beslut i enlighet med betänkandet.
HD:s beslut meddelat: den 29 juni 2012.
Mål nr: Ö 5342-11.
Lagrum: 49 kap. 14 § RB.
Rättsfall: NJA 2011 s. 782 och NJA 2011 s. 843.
Samma dag och med samma utgång avgjordes mål nr Ö 5678-11 mellan samma parter.