Fråga om återkallelse eller varning i mål om serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738) (I och II).
Kust & Fjäll Restaurant i Vemdalen AB drev Burke och hade meddelats serveringstillstånd i oktober 1999. Efter ändrade ägarförhållanden och styrelserepresentation i bolaget under sommaren 2000 bestod styrelsen av Å.F. och J-E.F. som tillsammans också ägde bolaget. J-E.F. hade försatts i personlig konkurs under augusti 1998 och även varit inblandad i vissa bolagskonkurser. Han hade under hösten 2000 skulder i allmänna mål med 392 510 kr. Å.F. var under samma tid restförd med 239 709 kr avseende skatteskulder. Bolaget hade vid denna tidpunkt en skatteskuld om 23 962 kr. I en utredning den 17 november 2000 ifrågasattes bolagets serveringstillstånd med anledning av de ändrade ägarförhållandena och vissa i samband därmed uppdagade brister. Socialnämnden i Härjedalens kommun återkallade i beslut den 4 december 2000 serveringstillståndet med stöd av 7 kap. 19 § 2 och 3 (numera 3 och 4) alkohollagen (1994:1738) med motiveringen att bolagets ägare, tillika styrelseledamot respektive suppleant, inte kunde anses uppfylla kraven i 7 kap. 7 § alkohollagen. Vidare hade bolaget brustit i de skyldigheter som följer av 8 kap. 3 § och 5 §alkohollagen (anmälan om ändrade ägarförhållanden och skyldigheten att lämna vissa statistiska uppgifter).
Bolaget överklagade beslutet och yrkade att varning skulle meddelas i stället för återkallelse. Vidare begärde bolaget inhibition och anförde i huvudsak följande. J-E.F. och Å.F. önskar visa att deras skatteskulder och därmed anmärkningar hos kronofogdemyndigheten uppkommit under olyckliga omständigheter. J-E.F:s skönstaxeringar uppstod när han var utomlands. Deklarationer har numera upprättats i november. Å.F:s skatteskulder hänför sig till en försäljning och är under utredning. Bolagets mervärdesskatteskuld uppkom på grund av uteblivna bokningar i september. Slarv med rapporterna har skett men nödvändiga rutiner har nu upprättats för att klara kontorsdelen tillfredsställande. Den kommande jul- och nyårshelgen är fullbokad och en indragning av serveringstillståndet blir därför förödande.
Socialnämnden bestred bifall till överklagandet och anförde i huvudsak följande. Huvudskälet till nämndens beslut att med stöd av 7 kap. 19 § 2 och 3 alkohollagen återkalla serveringstillståndet var bolagsmännens mycket stora skatteskulder. Ägarparet uppfyller inte kraven i 7 kap. 7 § alkohollagen. Vidare åberopas som grund för återkallelsen försumligheter innebärande förseelse mot 8 kap. 3 § respektive 5 § alkohollagen. Den allvarliga situationen uppdagades sedan bolaget den 2 oktober 2000, efter upprepade påstötningar, inkommit med ändringsbevis och PRV-utdrag. Remissvaren från skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten gav sedan besked om de stora skulder som båda bolagsmännen har gentemot det allmänna. Den 18 oktober hade tjänstemän vid socialförvaltningen ett personligt sammanträffande med ägarparet. Bolagsmännen fick då tydligt besked om hur allvarligt läget var. Informationen till trots betalades mervärdesskatt om 23 962 kr inte in. Detta krav överlämnades till kronofogdemyndigheten den 5 november 2000. En aktuell uppföljning ger vid handen att mervärdesskatteskulden alltjämt är oreglerad. Därtill har kronofogdemyndigheten kommit in med ett nytt ärende avseende en leverantörsskuld om 26 834 kr. Anstånd i detta ärende är meddelat till i mars 2001. Enligt skattekontoret i Sveg har bolaget sedan i november gjort inbetalningar för mervärdesskatt. Efter den senaste inbetalningen ligger bolaget på ett underskott om 1 905 kr. Ärendet hos kronofogdemyndigheten ligger utanför detta. Sammanfattningsvis kan konstateras att den ekonomiska situationen inte förändrats i positiv riktning. Tvärtom har bolaget nu även registrerats för en leverantörsskuld hos kronofogdemyndigheten.
I beslut den 7 december 2000 förordnade länsrätten att kommunens beslut att återkalla serveringstillståndet inte skulle gälla i avvaktan på länsrättens slutliga avgörande av målet.
Länsrätten i Jämtlands län (2001-01-31, ordförande Harper) yttrade: Enligt 7 kap. 19 § 2 och 3 alkohollagen skall kommunen återkalla serveringstillstånd om tillståndshavaren inte följer de för servering eller för serveringstillstånd gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av denna lag eller om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 § eller 8 § inte längre föreligger. - Enligt 8 kap 3 § och 5 §alkohollagen gäller att den som beviljats tillstånd skall anmäla bl.a. i fall verksamhetens omfattning förändras eller om det i övrigt sker någon förändring i verksamheten som är av betydelse för tillsynen. Även betydande förändringar av ägarförhållanden skall anmälas. Bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. Han är dessutom skyldig att lämna statistiska uppgifter i enlighet med de föreskrifter regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen meddelar. - Enligt 7 kap. 7 § får serveringstillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina åligganden mot det allmänna. - Av handlingarna i målet framgår i huvudsak följande. - Serveringstillstånd för bolaget meddelades den 8 oktober 1999. Ägare och styrelseledamöter i bolaget var då A.B., hans dåvarande sambo Hughes (numera Å.F.) och H.Y. Å.J. var vd för bolaget. I juni 2000 kom det till tillståndsmyndighetens kännedom att A.B. ville lämna bolaget och att H.Y. lämnat bolaget tidigare. Anmälan om förändringen inkom först i slutet av juli efter påstötningar. Å.F. uppgav att hon hade för avsikt att fortsätta driva restaurangen samt att ta in en ny delägare i bolaget. Hon uppmärksammades på sin anmälningsskyldighet och anmodades att snarast inkomma med ändringsbevis för aktiebolaget samt personnummerutdrag från PRV för sig själv och den nye ägaren. Efter påstötningar inkom begärda PRV-utdrag först i oktober. Ändringsbeviset visade att styrelsen bestod av Å.F. och J-E.F. som suppleant. Enligt uppgift gick J-E.F. in i bolaget i juli 2000. - Av inhämtade ekonomiska uppgifter angående bolaget och dess ägare framgår bl.a. följande. - Bolaget: Enligt skattekontoret i Sveg hade bolaget en skatteskuld om 23 962 kr. Vidare hade bolaget ett underskott på skattekontot med 4 179 kr. Enligt uppgift från kronofogdemyndigheten den 10 november var skatteskulden om 24 477 kr registrerad där. - J-E.F: Enligt PRV-utdrag försattes J-E.F. i personlig konkurs i augusti 1998, med en av kronofogdemyndigheten angiven skuld för statens räkning om 314 889 kr. Vidare framgår att J-E.F. tidigare varit engagerad i olika funktioner i tre bolag, varav två försatts i konkurs. Enligt kronofogdemyndigheten i Stockholm hade J-E.F. den 12 oktober 2000 skulder i allmänna mål med totalt 392 510 kr, i allt väsentligt skatteskulder. - Å.F: Av ingivna PRV-utdrag framgår inga anmärkningar. Enligt kronofogdemyndigheten i Östersund var Å.F. restförd för 239 709 kr avseende skatteskulder. Ingen avbetalning har skett sedan i januari 1999. - Därutöver har framkommit att vid ett besök i restaurangen, som vidtogs av tjänstemän vid socialförvaltningen den 18 oktober 2000, informerades ägarna om att situationen var allvarlig. Bolagsmännen uppgav då att de före 1 november skulle vidta åtgärder för att i vart fall en del av deras skulder skulle undanröjas. Makarna F. har sedan inte minskat sina personliga skulder. I stället har bolagets skatteskuld tillkommit i november. - Vidare framgår av utredningen att tillståndshavarens anmälningsskyldighet enligt 8 kap. 3 § och 5 §alkohollagen inte har fullgjorts. Även om Å.F. per telefon under sommaren uppgett att hon avsåg att ta in en ny bolagsman dröjde det länge innan hon inkom med erforderliga handlingar och efter upprepade påstötningar. Vidare har tillståndshavarens skyldighet att lämna restaurangrapporter regelmässigt åsidosatts. Å.F. är den som avgivit rapporterna alltsedan 1998 (då för Å.F:s och A.B:s restaurang). Vid varje tillfälle har rapporterna lämnats 7-11 veckor för sent. - Länsrätten gör följande bedömning. - Av vad ovan anförts och i övrigt framkommit finner länsrätten utrett att ägarparet inte kan anses uppfylla de förutsättningar som ställs i 7 kap. 7 § alkohollagen för serveringstillstånd vad avser bolagsmännens och bolagets ekonomiska förhållanden (främst skatteskulder) och benägenheten att inte fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Grund för återkallelse av tillståndet föreligger därför enligt 7 kap. 19 § 3 alkohollagen. - Dessutom har bolaget visat en närmast systematisk oförmåga att fullgöra sin upplysningsskyldighet vad gäller att lämna restaurangrapporter i tid och även genom att underlåta att anmäla ändrade ägarbilder. Sålunda föreligger också grund för återkallelse av tillståndet enligt 7 kap. 19 § 2 alkohollagen. - I stället för återkallelse enligt 19 § kan tillståndshavaren meddelas varning om varning av särskilda skäl kan anses som en tillräcklig åtgärd. Länsrätten finner därvid främst med beaktande av ägarparets nuvarande ekonomiska situation och J-E.F:s tidigare ekonomiska förehavanden inte att varning kan anses som en tillräcklig åtgärd. Överklagandet skall därför avslås. - Länsrätten avslår överklagandet.
Bolaget överklagade länsrättens dom och yrkade att bolaget med ändring av underinstanserna avgöranden skulle tilldelas en varning. Bolaget begärde även inhibition.
Kammarrätten förordnade i beslut den 9 februari 2001 att länsrättens dom inte skulle gälla i avvaktan på att kammarrätten skulle avgöra målet.
Prövningstillstånd meddelades.
Socialnämnden bestred bifall till överklagandet.
Kammarrätten i Sundsvall (2001-05-03, Hanson, Rose, referent), som höll muntlig förhandling i målet, yttrade efter att inledningsvis ha redogjort för socialnämndens utredning och beslut samt parternas ståndpunkter m.m. i länsrätten: Parternas ståndpunkter m.m. i kammarrätten. I överklagandet till kammarrätten den 8 februari 2001 uppgav bolaget bl.a. följande. I dag uppgår J-E.F:s totala skatteskuld till 10 800 kr och efter överenskommen avbetalningsplan blir han skuldfri i juni 2001. Den senaste restaurangrapporten lämnades in i tid. Beträffande leverantörsskulden finns en avbetalningsplan som man håller. - Socialnämnden anförde härefter bl.a. följande. Från skattemyndigheten uppges att J-E.F. har en skatteskuld om 4 075 kr som överlämnats till kronofogdemyndigheten. Hans tidigare stora skatteskulder, som härrörde från 1998 och 1999 års taxeringar, är efter omräkning nu helt borta. Bolagets totala skatteskuld är 24 557 kr. Enligt kronofogdemyndigheten har Å.F. en norsk skatteskuld från 1998 om 4 306 kr och J-E.F. skulder i allmänna mål om totalt 10 813 kr, varav 4 579 kr avser skatt och resten TV-avgifter och fordonsskatt. Avbetalningsplan är upprättad. - Vid den muntliga förhandlingen i kammarrätten uppgav parterna bl.a. följande. - Bolaget: Å.F:s skatteskuld avseende 1996 gäller dels intäkter från den tidigare hotellverksamheten som hon drev tillsammans med sin dåvarande sambo, dels realisationsvinst vid försäljning av denna verksamhet. En revisor har anlitats för att undersöka om den påförda taxeringen är riktig. Efter försäljningen av den verksamheten arbetade hon ett par år på restaurang i Norge. De fick sedan möjlighet att ta över gästgiveriet i Vemdalen. Först arrenderade de gästgiveriet och drev det som handelsbolag eftersom banken inte ville låna ut pengar till dem på grund av skulder. Den 1 januari 1999 köpte de bolaget av de tidigare ägarna. Handelsbolaget erhöll serveringstillstånd i maj 1998 och aktiebolaget i oktober 1999. Innan J-E.F. kom in i bolaget sommaren 2000 var det på väg mot konkurs. Det hade varit en dålig vintersäsong med leverantörsskulder, svårigheter att betala räntor och problem på det privata planet. Sedan J-E.F. kom in bolaget har det införts rutiner och det har blivit ordning på den administrativa delen, som Å.F. tidigare skött själv. Årets vintersäsong har varit den bästa någonsin. Den nu aktuella leverantörsskulden uppkom genom att bolaget hade fakturor från förra sommaren som under hösten 2000 inte kunde betalas. Bolaget gjorde upp en avbetalningsplan om 2 000 kr per månad och skulden är nu nere i 15 000 kr. Bolaget har vidare en avbetalningsplan för mervärdesskatteskulden om 6 000 kr per månad. En inbetalning har gjorts och den skulden skall vara slutbetald i juni i år. J-E.F:s personliga konkurs berodde på den skatteskuld som han ådrog sig vid utlandsarbete genom att inte lämna deklaration och som nu är eliminerad. Den andra konkursen gällde ett nystartat smidesbolag i Stockholm. Den konkursen orsakades av att det bolagets F-skattesedel dragits in på grund av samma skatteskuld. Den tredje konkursen var han inte inblandad i då han tidigare utträtt ur det ifrågavarande bolaget. - Socialnämnden: Å.F:s skatteskuld gjorde att nämnden var tveksam när serveringstillstånd beviljades 1998 och 1999. Med erfarenheterna av hur paret drivit verksamheten i Röstavallen trodde man dock att de skulle kunna driva verksamheten i Vemdalen och betala skatteskulden. Den har dock inte betalats utan ökat. Att J-E.F:s skuldsituation förbättrats efter återkallelsebeslutet ändrar ingenting. Skönstaxeringar uppkommer inte om man är skötsam. Att bolagsmännen inte skött sina åligganden mot det allmänna väger tungt. Bolaget uppfyller därmed inte kraven för att behålla serveringstillståndet även om det inte förekommit anmärkningar av alkoholpolitiskt slag mot bolaget. Situationen är så pass allvarlig att det inte finns utrymme för att ge bolaget en varning i stället för att återkalla tillståndet. - Kammarrättens bedömning. Tillämpliga lagrum för prövningen i målet finns återgivna i länsrättens överklagade dom. - Lämplighetsprövningen för att få ett serveringstillstånd innefattar bl.a. den personliga vandeln och därvid två delar, nämligen dels ekonomisk skötsamhet, dels eventuell tidigare brottslig belastning. Beträffande bolagsägares ekonomiska skötsamhet, som prövningen i detta mål närmast tar sikte på, gäller att sökanden/tillståndshavaren skall ha fullgjort sina ekonomiska skyldigheter mot det allmänna. Misskötta skatte- och avgiftsbetalningar avseende mera betydande belopp eller vid mer än ett fåtal tillfällen liksom allvarligt åsidosättande av bokförings- eller uppgiftsskyldighet är enligt lagförarbetena (prop. 1994/95:89) exempel på när serveringstillstånd inte skall meddelas respektive återkallas. Detsamma gäller om bristerna fanns redan vid tillståndsgivningen men uppdagas först senare. Vidare uttalas att när en sökande varit inblandad i konkurs måste det förflyta en ganska lång tid innan tillstånd kan komma i fråga. - Gentemot bolaget har från socialnämndens sida främst åberopats delägarnas stora personliga skulder till det allmänna samt visade brister när det gällt bolagets skyldighet att till tillsynsmyndigheten anmäla bl.a. ägarförändringar och statistiska uppgifter. - Vad först gäller Å.F. kan konstateras att hon har betydande skatteskulder, som enligt utredningen i målet härrör från driften och försäljningen av en tidigare bedriven näringsverksamhet. Såvitt framkommit har dessa skatteskulder funnits redan när det nu aktuella serveringstillståndet meddelades och socialnämnden har uppenbarligen redan då varit väl medveten om skatteskuldernas storlek. Förekomsten av dessa skulder bör enligt kammarrättens mening inte läggas henne särskilt till last vid prövningen i detta mål. Däremot kan konstateras att Å.F. inte vidtagit några försök att minska dem, t.ex. genom att upprätta och följa en avbetalningsplan. Detta förhållande är naturligtvis till hennes nackdel då det kan uppfattas som att hon inte skulle ha vilja eller förmåga att förbättra sin skuldsituation gentemot det allmänna. Nyligen har det även visat sig att hon har en resterande skatt att betala efter sin vistelse i Norge. - J-E.F. drogs vid tiden för sitt inträde i vemdalenbolaget med avsevärda skatteskulder avseende skönstaxeringar. Efter socialnämndens påpekanden i oktober 2000 har han ingett deklarationer och på så sätt fått skönstaxeringarna undanröjda. Skatteskulderna synes ha uppkommit med anledning av att han underlåtit att lämna självdeklarationer. Att inte deklarera är i sig klandervärt. Det är vidare anmärkningsvärt att J-E.F. inte tidigare tagit tag i detta problem. Detta särskilt som de påförda skönstaxeringarna, såvitt framkommit, varit en orsak till både hans personliga konkurs och indragningen av F-skattesedeln för det bolag (Enskede Bygg & Konstsmide AB), som sedermera försattes i konkurs. Att han numera åtgärdat sin skuldsituation måste dock enligt kammarrättens uppfattning vägas in särskilt i bedömningen. När det gäller J-E.F:s personliga konkurs så inträffade den ungefär två år före hans inträde i vemdalenbolaget. Konkursen i det ovan nämnda smidesbolaget, vilket då enligt vad som framgår hade skulder i allmänna mål med 33 000 kr, inträffade några månader dessförinnan. Det är väl tveksamt om det kan sägas att en lång tid förflutit mellan konkurserna och inträdet i vemdalenbolaget. Samtidigt bör dock rimligen J-E.F:s direkta inblandning i dessa konkurser bedömas utifrån att de får antas ha haft ett samband med de honom åsatta skönstaxeringarna, vilka alltså befunnits bero på uteblivna deklarationer i samband med utlandsvistelse och numera röjts. Beträffande ett ytterligare bolag som J-E.F. varit inblandad i framgår i målet att det försattes i konkurs under april 1997 med stora skulder i allmänna mål samt att han utträdde ur det bolaget i september 1996. - Till nu anförda förhållanden beträffande bolagets delägare kommer att bolaget på ett icke acceptabelt sätt dröjt med att anmäla både förändringar i bolagets verksamhet av betydelse för tillsynen och statistikuppgifter som skall lämnas en gång per halvår och dessutom under hösten ådragit sig en skuld till det allmänna för ej inbetald mervärdesskatt. - Vid en samlad bedömning av vad som sålunda och i övrigt framkommit i målet finner kammarrätten att i första hand bolagsägarnas ekonomiska förhållanden och visade misskötsamhet gentemot det allmänna, såsom det framstod vid tiden för socialnämndens ingripande i december 2000, har utgjort grund enligt 7 kap. 19 § alkohollagen för att återkalla bolagets serveringstillstånd. Vid denna bedömning har även de administrativa förseelserna och i viss mån bolagets nytillkomna skulder vägts in. - Sedan dess har emellertid situationen förändrats i flera avseenden. Frågan är då i vilken utsträckning detta bör beaktas. Enligt uttalanden i ovannämnda förarbeten är det tillståndshavarens beteende innan en omprövning inletts som främst har betydelse vid bedömning av lämpligheten och att en skuld betalas sedan omprövningen inletts bör inte annat än i undantagsfall påverka bedömningen. - Enligt kammarrättens mening finns det i detta fall särskilda omständigheter som gör att det måste allvarligt övervägas om inte ingripandet mot bolaget kan stanna vid en varning. I fråga om Å.F:s skatteskuld bör hon, som tidigare anförts, i detta sammanhang närmast läggas till last att hon inte förmått minska skulden under den tid som gått sedan bolaget erhöll serveringstillståndet. Nämnda oförmåga är dock inte att betrakta som lika allvarlig som om hon i stället hade ådragit sig skulderna under tiden hon drivit det nya bolaget. Kammarrätten utgår dock ifrån att Å.F. har för avsikt att snarast ta itu med denna skatteskuld. Vidare får det anses att J-E.F:s snabba agerande efter kontakterna med socialnämnden i oktober 2000, oavsett hur han agerat under tidigare år, tyder på en god vilja att mera radikalt förbättra sin ekonomiska relation till det allmänna. Beträffande övriga skulder är upplyst att avbetalningsplaner som kan bedömas rimliga upprättats och att avbetalningarna påbörjats. Under förutsättning att planerna fullföljs kommer dessa skulder att vara slutbetalda inom några månader. - Mot bakgrund av ovan anförda omständigheter och vad som i övrigt framkommit om bolagets och bolagsägarnas förhållanden anser kammarrätten att den rådande situationen är sådan att det finns särskilda skäl för att låta ingripandet mot bolaget stanna vid en varning. - Överklagandet skall bifallas i enlighet härmed. - Med ändring av länsrättens dom och socialnämndens beslut om återkallelse av serveringstillståndet meddelar kammarrätten Kust & Fjäll Restaurant i Vemdalen AB en varning.
Ledamoten Russell var skiljaktig och anförde: Fråga i målet är om Å.F. och J-E.F. kan anses uppfylla förutsättningarna i 7 kap. 7 § alkohollagen för serveringstillstånd vad avser bolagsmännens och bolagets ekonomiska förhållanden och benägenheten att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Beträffande den ekonomiska skötsamheten eller rättare sagt misskötsamheten gör jag en annan bedömning än majoriteten. Vad som förekommit i målet framgår av länsrättens dom och majoritetens skrivning i förevarande mål. Därvid kan bl.a. följande beaktas. Både Å.F. och J-E.F. hade stora personliga skulder till det allmänna när omprövningen av serveringstillståndet inleddes. Dessa skulder har uppstått vid ett flertal tillfällen under ett antal år i samband bl.a. med att de drivit olika näringsverksamheter. J-E.F. har dessutom varit inblandad i flera konkurser varav en personlig. Vidare framgår att en tjänsteman från socialförvaltningen den 18 oktober 2000 vid ett besök på restaurangen informerade ägarna om att situationen var allvarlig och att bolaget därefter ådrog sig en mervärdeskatteskuld i november uppgående till ca 24 000 kr, en skuld som fortfarande vid kammarrättens muntliga förhandling inte var betald. Sammantaget finner jag att makarna F. inte visat sådan ekonomisk skötsamhet som krävs för att ett serveringstillstånd skall få behållas. Att Å.F:s skulder, som fortfarande är obetalda, var kända när serveringstillståndet meddelades innebär enligt min mening att ännu hårdare krav måste ställas på bolagets ekonomiska skötsamhet vad avser skatteinbetalningar. Att bolaget på sätt som skett ådragit sig nya skatteskulder efter det att omprövningen av serveringstillståndet inleddes gör sammantaget med vad som i övrigt framkommit i målet enligt min mening att det inte finns särskilda skäl för att låta ingripandet mot bolaget stanna vid en varning. Jag avslår därför överklagandet.
Socialnämnden överklagade kammarrättens dom och yrkade att serveringstillståndet skulle återkallas i enlighet med nämndens beslut och länsrättens dom.
Prövningstillstånd meddelades.
Bolaget fick anses bestrida bifall till överklagandet.
Socialnämnden meddelade därefter att bolaget försatts i konkurs vid Svegs tingsrätt den 17 oktober 2001.
Regeringsrätten (2002-05-28, Billum, Nordborg, Bowman, Dexe, Nord) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Av 7 kap. 17 § alkohollagen framgår att om innehavare av tillstånd försätts i konkurs upphör med omedelbar verkan tillståndet att gälla. Den fråga som aktualiserats i målet, nämligen om företrädare för tillståndshavaren brustit så i sina skyldigheter mot det allmänna att serveringstillståndet skall återkallas, eller om det finns särskilda skäl att låta ingripandet stanna vid en varning, får emellertid anses vara sådan att det finns skäl för Regeringsrätten att i angivet avseende ändå pröva överklagandet.
Enligt 7 kap. 7 § alkohollagen får serveringstillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Kommunen skall enligt 7 kap. 19 § 3 (tidigare punkt 2) alkohollagen återkalla serveringstillståndet om tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av denna lag. Vidare skall tillståndet enligt 19 § 4 (tidigare punkt 3) samma kapitel återkallas om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§ inte längre föreligger.
I förarbetena till alkohollagen (prop. 1994/95:89 s. 102-104) uttalas bl.a. följande.
Servering av alkoholdrycker är en socialt ansvarsfull uppgift. För att få tillstånd till sådan servering måste därför sökanden uppfylla högt ställda krav på lämplighet. När det gäller en juridisk person måste lämplighetskravet även riktas mot den eller de fysiska personer som har ett betydande inflytande i rörelsen i egenskap av t.ex. verkställande direktör, styrelseledamot, bolagsdelägare eller aktieägare med betydande aktieinnehav. Även annan ekonomisk intressent bakom en rörelse kan komma att innefattas i prövningen.
Kravet på skötsamhet och personlig lämplighet kvarstår även efter det att tillstånd meddelats. Om brister konstateras föreligger inte längre de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd, vilket i princip innebär att åtgärd skall vidtas enligt 19 §. Detsamma gäller om bristen fanns redan vid tillståndsgivningen men uppdagas först senare.
- - - Vidare är ekonomisk misskötsamhet, även sådan som inte är brottslig, exempel på sådan personlig olämplighet som skall föranleda omprövning av tillståndet.
Rätten för en tillståndshavare är som framgått ovan inte ovillkorlig. För att ett tillstånd skall få meddelas eller behållas krävs ekonomisk skötsamhet. Ekonomiskt misskötsamma tillståndshavare kan på ett otillbörligt sätt skaffa sig konkurrensfördelar och göra det svårt för seriösa tillståndshavare att hävda sig, vilket leder till en för branschen osund utveckling. Detta kan också medföra risker att bl.a. servering av alkoholdrycker missköts. Den som drar sig undan från beskattning eller som i övrigt på ett betydande sätt missköter sina ekonomiska åligganden gentemot det allmänna är därför inte lämplig att inneha tillstånd enligt lagen. Som exempel kan nämnas misskötta skatte- och avgiftsinbetalningar och allvarligt åsidosättande av bokförings- och uppgiftsskyldighet. Av en tillståndshavare krävs således att han självmant fullgör sina åligganden när det gäller bl.a. skatter och avgifter och att han reglerar uppkomna skulder.
Även annan ekonomisk misskötsamhet kan medföra att tillstånd vägras eller att förutsättningar föreligger för återkallelse av redan meddelat tillstånd. Här avses både vårdslöshet i ekonomiska sammanhang och ett beteende som, utan att vara straffbelagt, innebär ett systematiskt åsidosättande av skyldigheter som medborgare eller näringsidkare. För att vägra ett tillstånd eller initiera ett ingripande enligt lagen krävs således inte att misskötsamheten är uppsåtlig. Ett åsidosättande av ekonomiska förpliktelser mot samhället genom vårdslöshet kan alltså utgöra grund för att vägra ett tillstånd eller grund för att ingripa mot ett tillstånd.
Enbart en eller ett fåtal restförda skatte- eller avgiftsskulder m.m. bör, såvida det inte rör sig om betydande belopp, normalt inte diskvalificera tillståndshavaren eller hindra en person från att få ett sökt tillstånd. Även en seriös företagare kan, t.ex. under en kortare tidsperiod, råka i ekonomiska svårigheter. Öppna kontakter med kronofogdemyndigheten och en välskött avbetalningsplan får normalt anses tyda på att tillståndshavaren eller personen ändå är seriös. Det är också väsentligt att bedöma hur skulden uppkommit, om det t.ex. rör sig om upprepade försummelser. Visad vilja från sökanden eller tillståndshavaren att betala bör också kunna beaktas. Betydande ekonomisk misskötsamhet som inte är brottslig kan vara av många olika slag. Som exempel kan nämnas upprepade restföringar, brutna avbetalningsplaner, ökande skuld trots avbetalning, stora slutliga räkningar på grund av uteblivna preliminära debiteringar, skattebetalning först vid konkursansökan eller fortsatt drift av rörelse i likvidationspliktigt skick.
Avslutningsvis bör framhållas att det är tillståndshavarens eller den sökandes beteende innan en omprövning inletts eller en ansökan ingivits som främst har betydelse vid bedömningen av lämpligheten. Detta medför bl.a. att om en skuld betalas först efter det att tillståndsmyndigheten inlett sin omprövning, bör detta inte annat än i undantagsfall påverka lämplighetsbedömningen. Ett sådant fall kan vara att tillståndshavaren eller sökanden övertygande visar att han har vilja eller förmåga att seriöst sköta den tillståndspliktiga rörelsen i fortsättningen. - - -
Kommunen skall normalt återkalla serveringstillstånd i de fall som anges i 7 kap. 19 § alkohollagen. I stället för återkallelse kan tillståndshavaren enligt 7 kap. 20 § samma lag meddelas varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. I förarbetena (a. prop. s. 110) anförs att om tillståndshavaren vidtar erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena så att det kan antas att verksamheten i fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter och meddelade villkor ingripandet dock kan begränsas till varning. Även andra fall kan tänkas, t.ex. då en överträdelse av en föreskrift varit tillfällig eller berott på ett missförstånd, eller dylikt. I sammanhanget erinras också om tillståndsmyndighetens möjlighet att meddela villkor enligt 7 kap. 5 § alkohollagen.
Av underinstansernas avgöranden framgår de närmare faktiska förhållanden, såväl personliga som ekonomiska, som vid olika tidpunkter förelegat avseende bolagsdelägarna och bolaget.
Kammarrätten har vid en samlad bedömning, varvid även beaktades de administrativa förseelser som lagts bolaget till last och att bolaget vid tillfället ådragit sig en ny skatteskuld, funnit att det vid tiden för socialnämndens ingripande mot bolaget i december 2000 funnits grund för återkallelse enligt 7 kap. 19 § alkohollagen av bolagets serveringstillstånd. Regeringsrätten gör samma bedömning. Vad som härefter skall prövas är om det förelegat förutsättningar att meddela bolaget varning i stället för återkallelse, på grund av att varning av särskilda skäl kunnat anses vara en tillräcklig åtgärd (7 kap. 20 § samma lag). Regeringsrätten gör i denna del följande överväganden.
Alkohollagens utgångspunkt är att serveringstillstånd skall återkallas i de fall som anges i 7 kap. 19 § samma lag. Lagtexten ger inte utrymme för att frångå detta synsätt i annat fall än då det finns konkreta omständigheter som talar för att verksamheten i fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande bestämmelser. Detta kan vara fallet om tillståndshavaren vidtagit erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena eller om en anmärkning varit av tillfällig natur, berott på ett missförstånd eller liknande (jfr a. prop. s. 110). Det senare är knappast aktuellt i målet. Frågan är alltså om bolaget visat att det vidtagit erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena så att verksamheten i fortsättningen borde ha kunnat bedrivas utan anmärkning. Kammarrätten har i denna del grundat sin bedömning på dels att man utgått från att vissa skulder skulle komma att regleras, dels att bolaget skulle komma att följa en viss avbetalningsplan vilket skulle leda till att andra skulder snabbt skulle bli slutbetalda. De administrativa förseelserna, som till en del får bedömas som allvarliga, har inte närmare berörts av kammarrätten såvitt gäller frågan om varning. De åtgärder bolaget vidtagit för att komma tillrätta med samtliga anmärkningar är dock enligt Regeringsrättens mening otillräckliga för att visa bolagets vilja och förmåga att i fortsättningen bedriva verksamheten i enlighet med gällande föreskrifter. Inte heller i övrigt kan vad som förevarit efter det att socialnämnden inledde sin omprövning föranleda annan bedömning. Några särskilda skäl för att anse varning vara en tillräcklig åtgärd kan sålunda inte anses ha framkommit. Som socialnämnden och länsrätten funnit skulle bolagets serveringstillstånd därför ha återkallats.
Eftersom bolaget numera efter egen ansökan är försatt i konkurs har serveringstillståndet upphört att gälla. Målet skall därför avskrivas.
Regeringsrättens avgörande. Regeringsrätten avskriver målet från vidare handläggning.
F.N. drev Restaurang Davis i Göteborg och innehade tillstånd att tills vidare servera alkoholdrycker till allmänheten. Tillståndsenheten genomförde tillsammans med andra myndigheter samordnad tillsyn på restaurangen vid ett tillfälle hösten 1999. Den samordnade tillsynen följdes upp genom bokföringskontroll och lunchtillsyn. På grund av uppgifter som framkom vid de olika kontrollåtgärderna togs frågan om återkallelse av serveringstillståndet upp. I utredningen angavs att F.N. medvetet vid flera tillfällen undanhållit det allmänna skattepliktiga intäkter. Denna typ av ekonomisk misskötsamhet innebar att han på ett otillbörligt sätt skaffat sig konkurrensfördelar. Därmed var det också visat att han inte längre kunde anses uppfylla kravet i 7 kap. 7 § alkohollagen på ekonomisk skötsamhet, varför grund för återkallelse av serveringstillståndet förelåg. Han hade fått tydlig information om vilka regler som gällde i bokförings- respektive alkohollagen i de frågor som var aktuella i ärendet. Den misskötsamhet som konstaterats i utredningen kunde därför inte anses ha uppkommit genom bristande kunskap. Vidare hade bristerna konstaterats vid upprepade tillfällen, vilket uteslöt att det skulle röra sig om ett tillfälligt misstag. Varning kunde därför inte anses som en tillräcklig åtgärd och tillståndet borde återkallas. Stadsdelsnämnden Centrum i Göteborgs stad beslutade den 23 januari 2001 att med stöd av 7 kap. 19 § 3 (numera 4) alkohollagen återkalla serveringstillståndet för F.N.
F.N. överklagade beslutet och yrkade i första hand att länsrätten skulle upphäva beslutet och i andra hand att länsrätten skulle meddela varning. Till stöd för sina yrkanden anförde han bl.a. följande. Efter nioårig grundskola valde han att gå en tvåårig restauranglinje. Efter skolutbildningen fick han arbete på en restaurang i Kungälv, där han arbetade i fyra år. Härefter sökte han till Volvo Personvagnars matsal för att lära sig husmanskost och att arbeta självständigt. Efter tre års ytterligare erfarenhet startade han en egen restaurangverksamhet. Rörelsen kom att bedrivas under namnet Restaurang Kejsaren. Restaurang Kejsaren har han drivit i snart fem år. Han har bedrivit verksamheten på ett oklanderligt sätt. Han har alltid betalat sina skatter i tid och alltid gjort rätt för sig gentemot sina leverantörer. Han har haft serveringstillstånd sedan han öppnade restaurangen. Av omsättningen utgörs 65 procent av intäkter från matförsäljningen. Han har inte haft bråk mellan personalen eller fått anmärkning mot att berusade personer uppehållit sig i lokalen. Verksamheten försörjer hans familj. I verksamheten arbetar förutom han själv även hans hustru och hans två bröder. Sedan år 1997 säljer han lunchkuponger i häften om tio kuponger vardera. Lunchkuponghäftena kostar 450 kr. När en gäst köper ett häfte stämplas 450 kr in i kassaapparaten som intäkt och ingen registrering sker när gästen vid ett senare tillfälle utnyttjar lunchkupongen. Kritiken, som riktas mot honom, beror på en felaktig hantering av lunchkupongerna. Tillståndenheten har den 12 oktober 1999 inte instruerat honom att han skulle förfara på annat sätt. Gäster sparar ofta sina häften under längre tid. I november 2000 sålde han sex häften, varav endast fyra kuponger hittills är inlösta. Vid den samordnade tillsynen den 26 november 1999 förelåg visserligen en differens på 37 procent mellan faktisk kassabehållning och registrerad försäljning. Denna differens har sin förklaring i att han samma förmiddag gjorde ett större inköp för rörelsen hos HP och därvid lade ut pengar privat. Han har därefter glömt att tillgodogöra sig dessa medel ur kassan. Att behållningen i kassan var högre än registrerad försäljning kan också bero på att det skett en sammanblandning av kassan och pengar från spelautomaten. Numera är kassan och pengarna från spelautomaten separerade. Vid lunchräkningarna påstås att det förelåg en differens om ca 50 respektive 87 procent mellan registrerad försäljning och antal serverade luncher. Kontrollanterna har endast räknat det antal luncher som bars ut i serveringslokalen eller hämtades av kunder. En stor del av differensen kan förklaras av det kupongsystem som han använt. En annan förklaring är att en stor del av kunderna får äta lunch på kredit. Personalen skriver upp gästens namn och ser till att denne betalar vid nästa lunchtillfälle. Det kan också ha hänt att personalen glömt att vid vissa tillfällen stämpla in vissa luncher. Med tanke på den uppkomna situationen har förbättringsåtgärder nu vidtagits och personalen har fått noggranna instruktioner om hur försäljningen skall ske framledes och hur lunchkupongssystemet skall hanteras. Differenserna kan vidare förklaras med att det sker viss försäljning som faktureras i efterhand. Några fakturor, som styrker att fakturaförsäljning har skett, har han dock inte. När det gäller lunchräkningen den 9 maj 2000 minns han att han och övrig personal livligt diskuterade att denna dag var den sämsta ur lunchförsäljningssynpunkt någonsin. Han vill givetvis inte ifrågasätta inspektörernas trovärdighet men det kan inte uteslutas att inspektörerna angivit fel dag i protokollet. Kontrollen kan således ha skett en dag medan kassaremsan avsåg en annan dag. Det är obegripligt att 36 av 41 luncher inte skulle ha blivit instämplade, även om kreditköp och lunchkuponger kan förklara en del av differensen. Under den första månaden efter det att serveringstillståndet drogs in har omsättningen minskat med 25 procent. Vid kontakt med redovisningskonsulten Paul har konstaterats att bruttovinsten för hans rörelse är 72,8 procent, dvs. högre än branschgenomsnittet. Det saknas grund för en återkallelse av hans serveringstillstånd eftersom det inte riktats några anmärkningar mot honom som motiverar en återkallelse. Någon systematisk underlåtelse att kassaregistrera en stor andel av lunchförsäljningen har inte skett. Han har numera vidtagit erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena. Det kan därför antas att verksamheten i fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter, varför en varning i vart fall måste anses vara en tillräcklig åtgärd. En återkallelse av tillståndet skulle dessutom få förödande konsekvenser för honom och hans familj. På sikt kommer en återkallelse av serveringstillståndet att innebära att han måste stänga restaurangen. Större krav bör ställas för återkallelse av serveringstillstånd än när tillstånd skall utfärdas. Konsekvenserna blir så mycket allvarligare när ett serveringstillstånd återkallas.
Stadsdelsnämnden ansåg att länsrätten skulle avslå överklagandet och anförde bl.a. följande. F.N. har inte någon rimlig förklaring till överskottet. Den 12 oktober 1999 har tillståndsenheten bl.a. gått genom reglerna i bokföringslagen, alkohollagen och skattelagstiftningen med F.N. Invändningen att kassadifferensen har berott på att pengar från spelautomaten lagts i kassan har gjorts gällande först i länsrätten. Invändningen är därför en efterhandskonstruktion. Vid genomgång av kassarapporterna har konstaterats att det inte finns några större inslagningar. Tvärtom visar kassaremsorna att det varit fråga om en jämn inslagning. Intäkter från större sällskap har således inte förekommit. Det går inte att utläsa av bokföringen att det skulle ha skett kreditförsäljning. F.N. har inte heller förebringat någon faktura som styrker att det skett försäljning som betalats via faktura.
Länsrätten avslog den 9 februari 2001 F.N:s yrkande om inhibition.
Länsrätten i Göteborg (2001-03-09, ordförande Powell), som höll muntlig förhandling i målet, yttrade: Enligt 7 kap. 7 § alkohollagen får serveringstillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. - Enligt 7 kap. 19 § 3 alkohollagen skall en kommun återkalla serveringstillstånd om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd inte längre föreligger. - I förarbetena till alkohollagen (prop. 1994/95:89 s. 102-104) har anförts bl.a. följande. Rätten för en tillståndshavare är inte ovillkorlig. För att ett tillstånd skall få meddelas eller bibehållas krävs ekonomisk skötsamhet. Ekonomiskt misskötsamma tillståndshavare kan på ett otillbörligt sätt skaffa sig konkurrensfördelar och göra det svårt för seriösa tillståndshavare att hävda sig, vilket leder till en för branschen osund utveckling. Den som drar sig undan från beskattning eller som i övrigt på ett betydande sätt missköter sina ekonomiska åligganden gentemot det allmänna är därför inte lämplig att inneha tillstånd. - Enligt 7 kap. 20 § alkohollagen kan tillståndshavaren i stället för återkallelse meddelas varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Av förarbetena (prop. 1994/95:89 s. 110) framgår att så kan ske om tillståndshavaren vidtar erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena så att det kan antas att verksamheten i fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter och meddelade villkor. Även vid tillfälliga överträdelser eller vid överträdelser p.g.a. missförstånd eller dylikt kan varning meddelas. - Av utredning i målet framgår bl.a. följande. F.N. har drivit Restaurang Kejsaren i snart fem år. F.N. har sedan starten haft tillstånd att servera alkoholhaltiga drycker. Den 12 oktober 1999 informerades han av stadsdelsnämnden om relevanta delar av bokföringslagens, alkohollagens och skattelagstiftningens regler. Fram till den 26 november 1999 har ingen anmärkning riktats mot F.N:s sätt att bedriva verksamheten i Restaurang Kejsaren. Vid den s.k. samordnade tillsynen den 26 november 1999 konstaterades dock att det förelåg en kassadifferens om 37 procent. Kassadifferensen medförde att stadsdelsnämnden företog två kundräkningar, dels den 26 april 2000 och dels den 9 maj 2000. Den 24 maj 2000 hämtades kontrollremsorna som innefattade försäljningen för den 26 april 2000 och den 9 maj 2000. Vid granskningen kunde konstateras att ca 50 procent av luncherna registrerats den 26 april 2000 och att ca 13 procent av luncherna registrerades den 9 maj 2000. Av resultatrapport för räkenskapsåret 2000 framgår att bruttovinsten för Restaurang Kejsaren är 72,8 procent. - Länsrätten gör följande bedömning. - Frågan i målet är i första hand om förutsättningar för att återkalla tillståndet föreligger och, om så anses vara fallet, i andra hand om varning av särskilda skäl är en tillräcklig åtgärd. - Stadsdelsnämnden har till stöd för att återkalla serveringstillståndet åberopat att det vid den samordnade tillsynen den 26 november 1999 förelåg en kassadifferens på 37 procent och att lunchräkningarna den 26 april och 9 maj 2000 visade att endast 50 respektive 13 procent av luncherna stämplats in i kassaregistret. F.N. har häremot avgivit förklaringar som varken stöds av kvitton, fakturor, uppgifter ur bokföringen eller faktiska omständigheter. F.N:s uppgifter kan därför inte anses förklara bristerna i intäktsredovisningen. Bristerna kan inte ha någon annan rimlig förklaring än att F.N. medvetet undanhållit intäkter från kassaregistret. Häremot kan visserligen framhållas att verksamheten uppvisat en för branschen god bruttovinst. En bruttovinstberäkning är emellertid beroende av att tillförlitliga uppgifter lämnats i redovisningen beträffande såväl intäkter som kostnader. Med hänsyn till vad som framkommit vid stadsdelnämndens granskning av verksamheten får en bruttovinstberäkning för Restaurang Kejsaren anses vara behäftad med betydande osäkerhet. Vid en samlad bedömning av omständigheterna finner således länsrätten att grund för återkallelse av serveringstillståndet föreligger. - När det gäller frågan om varning av särskilda skäl är en tillräcklig åtgärd bör följande beaktas. F.N. har strax innan den samordnade tillsynen erhållit för verksamheten relevant information av stadsdelsnämnden om bokföringslagens, alkohollagens och skattelagstiftningens regler. Vidare har länsrätten funnit ovan att den främsta förklaringen till bristerna inte är felaktiga redovisningsrutiner utan att F.N. medvetet har undanhållit intäkter från bokföringen. Mot denna bakgrund kan inte en varning anses vara en tillräckligt ingripande åtgärd. Att F.N. efter granskningen vidtagit åtgärder för att förbättra redovisningsrutinerna föranleder, med anledning till orsaken till bristerna, inte annan bedömning. Överklagandet skall således avslås. - Länsrätten avslår överklagandet.
Nämndemännen Campbell och Strong var skiljaktiga och anförde: I F.N:s räkenskaper har konstaterats vissa brister. Anledningen till bristerna är att F.N. inte förstått kopplingen mellan kassahanteringen och bokföringen. Av vad som framkommit i målet får anses klarlagt att F.N. inte har förstått och därför inte kunnat tillgodogöra sig den information som han erhöll hösten 1999. F.N. har på ett trovärdigt sätt hävdat att han trodde att han gjorde rätt. Felaktigheterna har uppkommit eftersom han därför inte haft möjlighet att informera sin personal på vilket sätt dricks, betalkort och pengar från spelautomaten skall bokföras. F.N. har nu avtalat med sin revisor om tätare kontakt för att få till stånd bättre kassarutiner. Med hänsyn härtill och till att F.N. i övrigt är en skötsam person, att det är fråga om en förhållandevis blygsam omsättning, att inga ordningsanmärkningar finns mot restaurangen och att en återkallelse kan få stora konsekvenser, eftersom rörelsen försörjer F.N:s familj, får varning av särskilda skäl anses vara en tillräckligt ingripande åtgärd. Vi anser således, med bifall till överklagandet, att F.N. skall meddelas varning.
F.N. överklagade länsrättens dom och yrkade att beslutet att återkalla hans serveringstillstånd skulle upphävas eller att han i stället skulle meddelas varning. F.N. anförde i huvudsak följande. Vid återkallelse av serveringstillstånd är det tillståndsmyndigheten som har bevisbördan för att tillståndet skall återkallas. Av rättssäkerhetsskäl bör kravet på bevisning ställas mycket högt. Tillståndsmyndigheten har inte kunnat visa att kassadifferensen haft annat än en naturlig förklaring. Sedan bristerna i kassahanteringen påtalats för honom har han ändrat rutinerna helt och hållet med hjälp av sin revisor. Han har även införskaffat ett kassaregister och en termoprinter till restaurangen. De påstådda bristerna avser endast mindre belopp. Det bör beaktas att tillståndsmyndigheten inte har haft något att erinra mot hans bokföring. Han har under de fem år han drivit rörelsen inte fått någon kritik från myndigheterna. Tillståndsmyndighetens påstående om att han systematiskt har underlåtit att registrera en betydande andel av lunchförsäljningen är inte styrkt och skall därför inte beaktas. Om kammarrätten inte kan bifalla något av hans båda yrkanden, vid prövning av målet på handlingarna, yrkar han muntlig förhandling.
Prövningstillstånd meddelades.
Stadsdelsnämnden ansåg att kammarrätten skulle avslå överklagandet och anförde i huvudsak följande. Bristerna i kassahanteringen visar att F.N. inte har fullgjort de skyldigheter som åvilar en innehavare av serveringstillstånd. Eftersom F.N. under ärendets handläggning har lämnat flera motstridiga uppgifter om hur kassaöverskottet har uppkommit kan någon tilltro inte fästas till hans uppgifter. Den enda rimliga slutsatsen är att överskottet beror på att F.N. har underlåtit att registrera en del av sina intäkter. F.N:s påstående om att bristerna endast uppgår till ett par tusen kronor är inte korrekt. Ett överskott i kassan tyder på att restaurangen tar emot betalning utan att registrera eller redovisa den. Det förefaller orimligt att restaurangens faktiska försäljning vid samtliga de tillfällen som stadsdelsnämnden undersökt redovisningen överstigit den registrerade försäljningen men att restaurangen annars inte undandragit några intäkter. De icke redovisade medlen kan beräknas uppgå till i vart fall 315 000 kr per år. Av resultatrapporter framgår att restaurangens lönsamhet inte är särskilt god, vilket ytterligare styrker antagandet att det är fråga om ett systematiskt undandragande av betydande summor. Det saknar betydelse att F.N. inte tidigare har fått kritik från myndigheterna eftersom han nu uppsåtligen inte har efterlevt de gällande reglerna. En bokföring är inte helt sin ordning bara för att de intäkter som bokförts också har bokförts på ett korrekt sätt utan det krävs också att samtliga intäkter bokförts.
Kammarrätten i Göteborg (2001-05-16, Holden, Bautista, Jackson, referent) yttrade: Av förarbetena till alkohollagen framgår att en viktig del av rörelsens skötsel är bokföringen. En riktig bokföring är ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan föranleda att en tillståndshavare bedöms olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga verksamheten, jfr prop. 1994/95:89 s. 103 f. - Kammarrätten delar länsrättens bedömning att det vid inspektionstillfällena fanns sådana brister i restaurangens kassahantering och bokföring som utgör grund för återkallelse av F.N:s serveringstillstånd enligt 7 kap. 19 § alkohollagen. - Fråga är då om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. - Av handlingarna i målet framgår att F.N. har drivit restaurangen under fem års tid och att han tidigare inte har ådragit sig anmärkningar av ifrågavarande art. Några anmärkningar avseende ordningen har inte framkommit. De påtalade missförhållandena ligger mer än ett år tillbaka i tiden. F.N. har i samråd med sin revisor vidtagit åtgärder för att förbättra rutinerna kring kassahanteringen. Serveringstillståndet har stor betydelse för verksamhetens lönsamhet och är således av betydelse för F.N. och hans familj. Med hänsyn till det anförda får varning anses vara en tillräcklig åtgärd. - Kammarrätten upphäver länsrättens dom och stadsdelsnämndens beslut samt meddelar med stöd av 7 kap. 20 § alkohollagen F.N. varning.
Stadsdelsnämnden överklagade kammarrättens dom och yrkade att länsrättens dom skulle fastställas. Till stöd för överklagandet anförde stadsdelsnämnden bl.a. följande. Det torde vara uteslutet att de felaktigheter som upptäckts i verksamheten beror på något annat än ett medvetet undandragande av intäkter från bokföringen. Eftersom undandragandet skett vid samtliga tre tillfällen stadsdelsnämnden granskat intäkterna, kan man också sluta sig till att undandragandet är systematiskt. Det är därmed klart att detta handlande är sådant att det utgör grund för återkallelse av serveringstillståndet. Särskilt med hänsyn till att handlandet skett uppsåtligen är bristerna så allvarliga att en varning inte bör komma i fråga. Särskilda skäl att anse varning vara en tillräcklig åtgärd föreligger för övrigt inte heller. De åtgärder som F.N. uppger sig ha vidtagit (att han förbättrat kassarutinerna samt inköpt ett kassaregister och en termoprinter) är helt verkningslösa så länge som inte viljan att bokföra samtliga intäkter finns. Vilka åtgärder han i övrigt vidtagit för att rätta till förhållandena har inte redogjorts för. Att bokföringen i sig är till synes i sin ordning är irrelevant så länge som inte samtliga intäkter förs in i bokföringen. Den omständigheten att F.N. inte tidigare fått kritik från myndigheten beror sannolikt på att man inte genomfört en samordnad tillsyn dessförinnan och att någon anmärkning avseende ordningen inte har framkommit är ointressant, eftersom de upptäckta bristerna vad gäller hans lämplighet i ekonomiskt hänseende är tillräckliga för att återkalla serveringstillståndet. Att serveringstillståndet har stor ekonomisk betydelse gäller för i stort sett samtliga inom restaurangbranschen. Konsekvensen av kammarrättens argumentation är att det så gott som alltid finns skäl att endast meddela varning, vilket inte torde ha varit lagstiftarens avsikt. Det är just för att serveringstillståndet har stor ekonomisk betydelse som det är viktigt att tillstånd endast meddelas de näringsidkare som är lämpliga. Inte heller tidsutdräkten är sådan att den bör föranleda att ingripandet inskränks till en varning. Den tid som förflutit beror för övrigt bl.a. på att F.N. lämnat olika förklaringar som myndigheten undersökt. Det har inte framkommit att bristerna berott på missförstånd; tvärtom föregicks den samordnade tillsynen av information från stadsdelsnämnden om tillämpliga regler.
Prövningstillstånd meddelades.
F.N. bestred bifall till överklagandet och hemställde att kammarrättens dom skulle fastställas. Han hänvisade bl.a. till ett yttrande av redovisningskonsulten Paul, enligt vilket de förändringar som vidtagits för att förbättra rutinerna i samband med bokföring, kassa, kuponger och kort har fått effekt. Enligt hans uppfattning var en varning mer än tillfyllest. Med tanke på att han har drivit sin verksamhet under sju år var förhållandena vid de få tillfällen som han klandrades för inte tillräckliga för att beröva honom serveringstillståndet. Efter myndigheternas påpekanden hade han omgående tillsammans med sin redovisningskonsult rättat till samtliga förhållanden och hade sedan mer än ett och ett halvt år drivit verksamheten utan några som helst anmärkningar. Hans bruttovinst var betydligt högre än den som ansågs vara normal i branschen och hans bokföring hade alltid varit i ordning. Något uppsåtligt undandragande av intäkter hade inte förekommit. Förklaringen till det inträffade var allmänt slarv och bristande information till personalen. Allt detta var tillrättalagt och han hade vidare införskaffat ett kassaregister.
Regeringsrätten (2002-05-28, Billum, Nordborg, Bowman, Dexe, Nord) yttrade: Skälen för Regeringsrättens avgörande. Målet gäller om felaktigheterna i kassahanteringen i en restaurangverksamhet som omfattas av ett serveringstillstånd enligt alkohollagen skall föranleda återkallelse av tillståndet eller endast varning.
Enligt 7 kap. 7 § alkohollagen får serveringstillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Av 8 kap. 5 § framgår att bokföringen skall vara så utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. I 7 kap. 19 § 4 (tidigare punkt 3) föreskrivs att kommunen skall återkalla ett serveringstillstånd om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt bl.a. 7 kap. 7 § inte längre föreligger. Enligt 7 kap. 20 § kan, i stället för återkallelse, tillståndshavaren meddelas varning om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd.
I förarbetena till alkohollagen uttalas bl.a. följande (prop. 1994/95:89 s. 102-104).
Servering av alkoholdrycker är en socialt ansvarsfull uppgift. För att få tillstånd till sådan servering måste därför sökanden uppfylla högt ställda krav på lämplighet. - - -
- - - För att ett tillstånd skall få meddelas eller behållas krävs ekonomisk skötsamhet. Ekonomiskt misskötsamma tillståndshavare kan på ett otillbörligt sätt skaffa sig konkurrensfördelar och göra det svårt för seriösa tillståndshavare att hävda sig, vilket leder till en för branschen osund utveckling. Detta kan också medföra risker att bl.a. servering av alkoholdrycker missköts. Den som drar sig undan från beskattning eller som i övrigt på ett betydande sätt missköter sina ekonomiska åligganden gentemot det allmänna är därför inte lämplig att inneha tillstånd enligt lagen. Som exempel kan nämnas misskötta skatte- och avgiftsinbetalningar och allvarligt åsidosättande av bokförings- och uppgiftsskyldighet. Av en tillståndshavare krävs således att han självmant fullgör sina åligganden när det gäller bl.a. skatter och avgifter och att han reglerar uppkomna skulder.
Även annan ekonomisk misskötsamhet kan medföra att tillstånd vägras eller att förutsättningar föreligger för återkallelse av redan meddelat tillstånd. Här avses både vårdslöshet i ekonomiska sammanhang och ett beteende som, utan att vara straffbelagt, innebär ett systematiskt åsidosättande av skyldigheter som medborgare eller näringsidkare. För att vägra ett tillstånd eller initiera ett ingripande enligt lagen krävs således inte att misskötsamheten är uppsåtlig. Ett åsidosättande av ekonomiska förpliktelser mot samhället genom vårdslöshet kan alltså utgöra grund för att vägra ett tillstånd eller grund för att ingripa mot ett tillstånd.
En viktig del av en rörelses skötsel är bokföringen. Den ligger till grund för bl.a. inkomsttaxering, redovisning av mervärdesskatt och löner, källskatt, arbetsgivaravgifter och kontrolluppgifter för anställda. En riktig bokföring är således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan föranleda att en tillståndshavare bedöms som olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga verksamheten.
Avslutningsvis bör framhållas att det är tillståndshavarens eller sökandens beteende innan en omprövning inletts eller en ansökan ingivits som främst har betydelse vid bedömningen av lämpligheten. Detta medför bl.a. att om en skuld betalas först efter det att tillståndsmyndigheten inlett sin omprövning, bör detta inte annat än i undantagsfall påverka lämplighetsbedömningen. Ett sådant fall kan vara att tillståndshavaren eller sökanden övertygande visar att han har vilja eller förmåga att seriöst sköta den tillståndspliktiga rörelsen i fortsättningen. - - -
Av lagförarbetena framgår vidare att kommunen normalt skall återkalla serveringstillstånd i de fall som anges i 7 kap. 19 § alkohollagen. Om tillståndshavaren vidtar erforderliga åtgärder för att rätta till förhållandena så att det kan antas att verksamheten i fortsättningen kommer att bedrivas i enlighet med gällande föreskrifter och meddelade villkor kan ingripandet dock begränsas till varning. Även andra fall kan tänkas, t.ex. då en överträdelse av en föreskrift varit tillfällig eller berott på ett missförstånd, eller dylikt (a. prop. s. 110).
Stadsdelsnämnden har som skäl för att serveringstillståndet för F.N. skall återkallas främst anfört att det vid samtliga tre tillfällen - den 29 oktober 1999, den 26 april 2000 och den 9 maj 2000 - då man från kommunens sida i de aktuella restauranglokalerna kontrollerade intäktsredovisningen i verksamheten fanns allvarliga brister i kassahanteringen och bokföringen genom ett medvetet undandragande av intäkter. F.N. grundar sin inställning i målet - att det får anses tillräckligt med varning - i huvudsak på att de brister i kassarutinerna som i och för sig funnits inte varit av den omfattning som stadsdelsnämnden gjort gällande, att något uppsåtligt undandragande av intäkter inte förekommit, att de felaktigheter som förekommit har rättats till bl.a. genom att kassa- och bokföringsrutinerna förbättrats och att verksamheten nu skötts en längre tid utan några anmärkningar.
Regeringsrätten finner att det i målet får anses utrett att vid flera tillfällen förhållandevis betydande intäkter i restaurangverksamheten dragits undan från bokföringen. Det får därför anses klarlagt att F.N., som i egenskap av tillståndshavare haft att se till att den ekonomiska redovisningen sköttes på ett korrekt sätt, brustit i fråga om att uppfylla de förutsättningar som enligt alkohollagen skall föreligga för att ett meddelat serveringstillstånd skall få behållas. Med beaktande av att intäktsredovisningen var felaktig vid varje tillfälle då den kontrollerades särskilt och av felaktigheternas omfattning kan enligt Regeringsrättens uppfattning något annat ingripande än återkallelse av serveringstillståndet inte komma i fråga. Den omständigheten att drygt två år förflutit sedan missförhållandena upptäcktes och mer än ett år sedan stadsdelsnämnden gjorde sin prövning ger inte anledning att nu inta en annan ståndpunkt. Inte heller vad F.N. i övrigt anfört till stöd för att varning skall anses vara en tillräckligt ingripande åtgärd föranleder någon annan bedömning.
Av det anförda följer att serveringstillståndet skall återkallas.
Regeringsrättens avgörande. Med bifall till överklagandet upphäver Regeringsrätten kammarrättens dom och fastställer det slut som länsrättens dom innehåller.