Enbart sådana åtgärder som att avlägsna blad, avskilja bark och mala ned växtmaterial - som inte är klassificerat som narkotika men som innehåller ett ämne som är narkotikaklassat - har inte ansetts medföra att materialet blivit narkotika.
Allmän åklagare väckte vid Uppsala tingsrätt åtal mot G.Y. för narkotikabrott med påstående att denne under okänd tid fram till och med den 8 september 2011 i sin bostad i Uppsala olovligen innehaft narkotika av olika slag, däribland 828 gram DMT (dimetyltryptamin).
G.Y. erkände att han hade innehaft 828 gram DMT men bestred ansvar för brott eftersom detta inte utgjorde narkotika.
Tingsrätten (tingsfiskalen Allen) meddelade dom den 29 juni 2012.
Beträffande innehavet av 828 gram DMT uppgav G.Y. enligt tingsrättens dom bl.a. följande.
Den stora mängden DMT kommer från växten Mimosa hostilis. Det är ett växtmaterial som han beställde för flera år sedan. Han har använt växtmaterialet för sårläkning. Man blandar växtmaterialet med lite vatten till en ”sörja” och lägger på sår. Växtmaterialet kom nermalt. Det är rotbarken som är nermald. Han visste först inte att mimosan innehöll DMT och när han fick reda på det tog han reda på att det inte utgjorde narkotika. - - - Den malda barken går inte att använda som narkotika eftersom den inte går att röka och om man äter den så bryts den ned av enzymer.
Tingsrätten gjorde i denna del följande bedömning.
G.Y. har innehaft 828 gram av ett rosafärgat pulver som enligt ett analysbesked från SKL innehåller det narkotiska ämnet DMT. Enligt analysbeskedet utgörs 2 % av det aktuella materialet av DMT. G.Y. har uppgett att pulvret är ett växtmaterial, närmare bestämt nermald rotbark, från växten Mimosa hostilis. Fråga har uppkommit om materialet utgör narkotika.
Med narkotika förstås enligt 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) läkemedel eller hälsofarliga varor med beroendeframkallande egenskaper eller euforiserande effekter eller varor som med lätthet kan omvandlas till varor med sådana egenskaper och som 1. på sådan grund är föremål för kontroll enligt en internationell överenskommelse som Sverige har biträtt, eller 2. av regeringen har förklarats vara att anse som narkotika enligt lagen. Enligt 1 § lagen (1992:860) om kontroll av narkotika avses med narkotika i den lagen detsamma som enligt narkotikastrafflagen. I paragrafen anges dessutom att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Läkemedelsverket ska upprätta och kungöra förteckningar över narkotika. Ett sådant bemyndigande för Läkemedelsverket har regeringen lämnat i 3 § förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika.
I konventionen den 21 februari 1971 om psykotropa ämnen, som ratificerats av Sverige den 17 november 1972 (SÖ 1972:42) anges DMT i förteckning I över ämnen som är föremål för kontroll. Detta ämne finns också med i Läkemedelsverkets förteckning I (se Läkemedelsverkets författningssamling 1997:12 som från den 1 oktober 2011 ersatts av 2011:10). Varken i konventionen eller i Läkemedelsverkets förteckning anges växten Mimosa hostilis som narkotika. Växten i sig kan således inte anses utgöra narkotika enbart på den grunden att den innehåller DMT, vilket inte heller gjorts gällande i målet. Kontrollen enligt konventionen om psykotropa ämnen omfattar dock inte bara ämnen utan även beredningar. Åklagaren har gjort gällande att det aktuella materialet utgör en sådan beredning som avses i konventionen.
I artikel 1 i konventionen om psykotropa ämnen anges en rad definitioner. Med ”psykotropt ämne” avses varje ämne, i naturen förekommande eller syntetiskt, eller varje ur naturriket hämtat material, som upptagits i förteckning I, II, III eller IV (artikel 1 e) och med ”beredning” avses 1) varje lösning eller blandning, oavsett dess fysiska tillstånd, vari ett eller flera psykotropa ämnen ingår, eller 2) ett eller flera psykotropa ämnen i avdelade doser (artikel 1 f).
Åklagaren har till stöd för sitt påstående om att materialet utgör en beredning åberopad tre utlåtanden från Läkemedelsverket. Läkemedelsverket har i utlåtandena bedömt huruvida i beslag taget material innehållande DMT, dock ej det nu aktuella, utgör narkotika enligt 8 § narkotikastrafflagen. När en växt beretts på ett sådant sätt att främst de växtdelar som innehåller det narkotiska ämnet kvarstår, det narkotiska ämnet koncentrerats på annat sätt eller det narkotiska ämnet extraherats menar Läkemedelsverket att den vara som då erhållits är att anse som en narkotisk beredning. Rotbarken är enligt utlåtandena den del av växten Mimosa hostilis som innehåller högst koncentration av DMT. Den vara som erhålls efter bortrensning av merparten av de växtdelar som innehåller ingen eller låg koncentration av DMT samt påföljande malning är enligt Läkemedelsverkets mening att anse som en blandning med fast fysikaliskt tillstånd innehållande det psykotropa/narkotiska ämnet DMT. Läkemedelsverket har således ansett att beslagtaget material är en beredning som utgör narkotika enligt 8 § narkotikastrafflagen.
HD har i NJA 1995 s. 219 prövat om svampar, innehållande ett narkotikaklassat ämne, som torkats och förpackats utgjorde en sådan beredning som avses i konventionen om psykotropa ämnen. HD konstaterade att de åtgärder som den tilltalade vidtagit inte kunde anses ha resulterat i en beredning i den mening detta uttryck har enligt artikel 1 f i konventionen. Såvitt framkommit har rotbarken från växten i förevarande mål inte blandats med något annat ämne utan endast malts ner. Mot bakgrund av detta föreligger inte någon avgörande skillnad jämfört med omständigheterna i det redovisade avgörandet. Mot bakgrund av detta kan materialet, trots Läkemedelsverkets bedömning, inte anses utgöra en sådan beredning som avses i konventionen. Materialet utgör därmed inte heller narkotika enligt 8 § narkotikastrafflagen. G.Y. kan således inte dömas för narkotikabrott i denna del.
Tingsrätten ogillade åtalet såvitt avsåg mängden 828 gram DMT men dömde G.Y. till böter för ringa narkotikabrott, bestående i olovligt innehav av vissa andra narkotiska substanser.
Åklagaren överklagade i Svea hovrätt och yrkade att G.Y. skulle dömas även för narkotikabrott såvitt avsåg innehav av 828 gram DMT, att narkotikabrottet därför skulle rubriceras som brott av normalgraden och att straffet som följd av det skulle skärpas.
G.Y. motsatte sig ändring.
Hovrätten (hovrättslagmannen Nelson, hovrättsråden Ward och Melendez, referent, samt nämndemannen Byrd) anförde i dom den 29 januari 2013:
Förhöret med G.Y. har lagts fram genom uppläsning ur tingsrättens dom. Skriftlig bevisning har åberopats.
Vad som har förekommit i hovrätten föranleder ingen annan bedömning än den som tingsrätten har gjort såvitt avser de 828 gram DMT som nu är aktuella. Åtalet ska således ogillas i den delen. Inte heller i övrigt gör hovrätten någon annan bedömning än tingsrätten. Tingsrättens dom såvitt avser G.Y. ska således fastställas.
Hovrätten fastställer tingsrättens dom.
Nämndemannen Gomez var skiljaktig och anförde följande. De 828 gram DMT som nu är aktuella utgör en beredning och ska därför bedömas som narkotika. G.Y. ska därmed dömas för narkotikabrott av normalgraden.
Riksåklagaren överklagade och yrkade att HD skulle döma G.Y. för narkotikabrott bestående i att han under okänd tid fram till och med den 8 september 2011 i bostaden i Uppsala olovligen innehaft 828 gram DMT som är narkotika och att HD, som en följd därav, skulle skärpa påföljden för den samlade brottsligheten.
G.Y. motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
HD meddelade, med utgångspunkt i vad hovrätten funnit utrett, prövningstillstånd i frågan om Wilson innehav av 828 gram DMT utgjorde narkotikabrott. Frågan om prövningstillstånd rörande påföljdsfrågan förklarades vilande.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Obrien, föreslog i betänkande följande dom:
Vad som är att anse som narkotika genom beslut av regeringen anges i en bilaga till förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika. I den förordningen föreskrivs bl.a. att som narkotika ska anses de ovanjordiska delarna av växten kat. De verksamma ämnena i växten, katin och katinon, omfattas av kontroll enligt psykotropkonventionen.
Läkemedelsverket har till uppgift att upprätta förteckningar över narkotika, se 3 § förordningen om kontroll av narkotika. Läkemedelsverkets förteckningar upptar allt som är narkotika enligt narkotikastrafflagen. Syftet med förteckningarna är att de ska göra det enkelt att ta reda på om ett visst ämne eller material är narkotika (se prop. 2010/11:4 s. 93). Läkemedelsverkets förteckningar saknar emellertid självständig betydelse för vad som är att anse som narkotika (se NJA 1999 s. 485).
I NJA 1995 s. 219 prövade HD om försäljning av svamp var att bedöma som narkotikabrott. Svampen innehöll ämnena psilocybin och psilocin, som är narkotika genom att ämnena är upptagna i psykotropkonventionen. Genom avgörandet NJA 1995 s. 219 är det klarlagt att ett växtmaterial inte är att anse som narkotika bara för att det innehåller ett ämne som är klassificerat som narkotika. Detta gäller även om det inte behövs någon ytterligare åtgärd för att narkotikan ska kunna verka. Avgörandet medförde ett tilllägg till förordningen om kontroll av narkotika. Sedan den 1 augusti 1999 föreskrivs i förordningen att svamparna Johnston (toppslätskivling) och Psilocybe cubensis är narkotika. Vidare föreskrivs att detsamma gäller andra svampar som innehåller ämnena psilocybin eller psilocin, om svamparna är framodlade eller om de har torkats eller på annat sätt beretts.
Frågan är hur det material ska bedömas som erhålls när en växt, som inte är klassificerad som narkotika men som innehåller ett ämne som är narkotika, bearbetas genom malning. Är ett sådant nermalt växtmaterial att anse som narkotika?
Den straffrättsliga legalitetsprincipen ställer krav på att det med ledning av lagens lydelse ska vara möjligt att förutse vad som är straffbart (jfr NJA 1994 s. 480, NJA 2007 s. 219, NJA 2012 s. 105 och NJA 2012 s. 764). Den svenska definitionen av narkotika bygger på en uppräkning av de ämnen eller varor som avses. Regleringen anses uppfylla kraven på rättssäkerhet genom att den skapar förutsebarhet om vad som är förbjudet (se prop. 2010/11:4 s. 44 f.). Med hänsyn till systematiken i regleringen kan det inte anses förenligt med legalitetsprincipen att anse att ett nermalt material från en växt, som inte är klassificerad som narkotika men som innehåller ett ämne som är narkotika, utgör narkotika.
Riksåklagaren gör gällande att det nermalda växtmaterialet i vart fall är att anse som en beredning enligt art. 1 f i psykotropkonventionen. En sådan beredning omfattas av samma kontroll som det i beredningen ingående psykotropa ämnet, eller ämnena, se art. 3.1 i psykotropkonventionen. En beredning enligt psykotropkonventionen är således att anse som narkotika enligt 8 § narkotikastrafflagen.
Vad som är att anse som en beredning enligt art. 1 f i psykotropkonventionen bör avgöras genom en tolkning av konventionen. I art. 1 f anges att med beredning avses varje lösning eller blandning, oavsett dess fysikaliska tillstånd, vari ett eller flera psykotropa ämnen ingår. Med beredning avses även ett eller flera psykotropa ämnen i avdelade doser. Hänsyn till den straffrättsliga legalitetsprincipen innebär att konventionen ska ges den innebörd som följer av en naturlig läsning av texten. En sådan tolkning av konventionen leder till slutsatsen att ett nermalt växtmaterial inte är att anse som en beredning enligt art. 1 f i psykotropkonventionen.
Det anförda leder till slutsatsen att den nermalda rotbarken inte är att anse som narkotika. Wilson innehav av 828 gram DMT, i form av nermald rotbark, utgör därmed inte narkotikabrott.
Vid denna utgång saknas skäl att meddela prövningstillstånd i frågan om påföljd.
Se HD:s dom.
HD (justitieråden Harris, Garza, Farmer, Ware, referent, och Morse) meddelade den 8 april 2014 följande dom:
I enlighet med det meddelade prövningstillståndet är den fråga som HD nu ska avgöra om Wilson innehav av 828 gram DMT utgör narkotikabrott. Till grund för denna bedömning ska ligga G.Y:s uppgift om att materialet i form av ett rosafärgat pulver är nermald rotbark från växten Mimosa hostilis. Enligt ett analysbesked innehåller materialet cirka två procent av ämnet DMT.
Enligt 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen (1968:64) ska den som olovligen innehar narkotika dömas för narkotikabrott. Av 8 § framgår att med narkotika förstås läkemedel eller hälsofarliga varor med beroendeframkallande egenskaper eller euforiserande effekter, eller varor som med lätthet kan omvandlas till varor med sådana egenskaper eller effekter, och som på sådan grund är föremål för kontroll enligt en internationell överenskommelse som Sverige har tillträtt, eller av regeringen har förklarats vara att anse som narkotika enligt lagen.
De internationella överenskommelser som reglerar vad som är att anse som narkotika i Sverige är 1961 års allmänna narkotikakonvention (SÖ 1964:59 och SÖ 1972:41) och 1971 års konvention om psykotropa ämnen (psykotropkonventionen; SÖ 1972:42). Konventionerna innehåller förteckningar över de droger som omfattas av kontroll.
De ämnen som omfattas av psykotropkonventionen är i större utsträckning framställda på konstgjord väg, dvs. syntetiska, än vad som är fallet med de droger som omfattas av den allmänna narkotikakonventionen. Flera av de ämnen som omfattas av psykotropkonventionen förekommer emellertid även naturligt i växter. Så är fallet med ämnet DMT. De ämnen som anges i förteckningarna till de internationella narkotikakonventionerna omfattas av kontroll oberoende av om de är syntetiska eller i naturen förekommande eller om det är fråga om material hämtat ur naturriket (se artikel 1 j i den allmänna narkotikakonventionen och artikel 1 e i psykotropkonventionen).
Regeringen har förklarat att substanser som anges i bilaga 1 till förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika ska anses som narkotika. Läkemedelsverket har till uppgift, bl.a. genom 3 § i den förordningen, att upprätta förteckningar över narkotika. Förteckningarna omfattar både sådana ämnen som Förenta nationerna förklarat som narkotika i konventionsförteckningarna och sådana substanser som regeringen narkotikaförklarat i bilaga 1 till förordningen. Syftet med förteckningarna är att de ska göra det enkelt att för var och en ta reda på vad som utgör narkotika.
Det nuvarande systemet med narkotikaklassning innebär att de substanser och ämnen som har förklarats som narkotika i princip är uttömmande uppräknade i de olika ovan angivna förteckningarna. Systemet har nyligen varit föremål för översyn. Regeringen har vid denna översyn tagit ställning för att behålla systemet. För att nya ämnen eller material ska komma att anses som narkotika krävs därför en narkotikaförklaring. Till stöd för det nuvarande systemet åberopas rättssäkerhet och förutsebarhet som grundläggande krav (se prop. 2010/11:4 s. 41 f.).
Sammanfattningsvis kan vid en genomgång av de ovan nämnda förteckningarna konstateras att DMT anges i förteckning I till psykotropkonventionen över ämnen som är föremål för kontroll. Däremot nämns inte växtmaterial från Mimosa hostilis vare sig i konventionerna eller i regeringens förteckning i bilagan till förordningen om kontroll av narkotika.
I rättsfallet NJA 1995 s. 219 prövade HD om överlåtelse av svamp var att bedöma som narkotikabrott. Svampen innehöll ämnena psilocybin och psilocin, som är narkotika genom att ämnena tas upp i psykotropkonventionen. Genom avgörandet är det klarlagt att ett växtmaterial inte är att anse som narkotika bara för att det innehåller ett ämne som är klassificerat som narkotika. Detta gäller även om det inte behövs någon ytterligare åtgärd för att narkotikan ska kunna verka. Avgörandet medförde ett tillägg till förordningen om kontroll av narkotika, så att svampar innehållande nämnda ämnen numera är att anse som narkotika.
HD uttalade i 1995 års rättsfall att försiktighet är påkallad när det gäller att bestämma vad som utgör narkotika mot bakgrund av den teknik som har valts för bestämningen. Växtmaterialet i förevarande fall är inte angett i någon förteckning över narkotika (se p. 7). Det ska därför inte anses utgöra narkotika enbart på den grunden att det innehåller det som narkotika klassificerade ämnet DMT.
Riksåklagaren har framhållit att förevarande fall skiljer sig från 1995 års fall därigenom att växten har bearbetats på så sätt att blad avlägsnats, bark avskilts och rotbarken malts ned till ett pulver, varför det inte längre skulle vara fråga om en växt utan om narkotika. Fråga uppkommer då hur det material ska bedömas som erhålls när en växt bearbetas på sätt som här är aktuellt.
Som ovan framhållits (p. 4) kan samma ämne vara antingen syntetiskt eller naturligt. Frasen ”material hämtat från naturriket” i artikel 1 e i psykotropkonventionen syftar på delar av en växt som innehåller ett psykotropt ämne. Ett i naturen förekommande psykotropt ämne kan antas avse ett ämne som kan erhållas direkt från växtmaterialet i fråga eller genom en relativt enkel tillverkningsåtgärd.
Med tillverkning i psykotropkonventionens mening avses enligt artikel 1 i alla förfaringssätt varigenom psykotropa ämnen erhålls. Tillverkning inbegriper enligt konventionstexten såväl rening som överföring av psykotropa ämnen till andra sådana. Tillverkning kan även avse att någon skördar eller separerar ett psykotropt ämne från växten eller växtmaterialet, och därmed omfattas sådan bearbetning av kontrollåtgärder enligt konventionen.
Det står således klart att vissa former av bearbetning av en växt som innehåller ett psykotropt ämne kan utgöra tillverkning och därmed vara föremål för kontroll enligt konventionen. Så kan vara fallet när ett ämne koncentreras eller extraheras ur växtmaterial.
Emellertid är som nämns ovan en klar avgränsning av det straffbara området viktig med hänsyn till kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet. Det följer inte utan vidare av det nuvarande systemet med narkotikaklassning att ett sådant förfarande med en växt som är aktuellt i målet kan förstås som att det har uppstått ett narkotikaklassat ämne. Det pulver som G.Y. har innehaft kan därför inte av detta skäl anses vara narkotika.
Riksåklagaren har slutligen gjort gällande att det nermalda växtmaterialet i vart fall är att anse som en beredning enligt psykotropkonventionen.
En beredning omfattas enligt artikel 3.1 i psykotropkonventionen av samma kontroll som det i beredningen ingående psykotropa ämnet eller ämnena. En beredning enligt konventionen är således att anse som narkotika enligt 8 § 1 narkotikastrafflagen.
Vad som avses med en beredning framgår av artikel 1 f i psykotropkonventionen. Av den definitionen framgår att med beredning avses varje lösning eller blandning, oavsett dess fysikaliska tillstånd, vari ett eller flera psykotropa ämnen ingår. Med beredning avses även ett eller flera sådana ämnen i avdelade doser.
Det ämne som är aktuellt i detta fall utgörs av nermalt växtmaterial från Mimosa hostilis. Det är inte fråga om vare sig en lösning eller en blandning. Materialet har enligt vad som framgår av utredningen förvarats i två påsar. Det är således inte avdelat i doser. Materialet kan mot denna bakgrund inte anses utgöra en beredning i den mening som avses i artikel 1 f i konventionen. (Jfr NJA 1995 s. 219.)
Det anförda leder till att den rensade och nermalda rotbarken från Mimosa hostilis inte är att anse som narkotika. Wilson innehav av 828 gram DMT i form av nermald rotbark är därmed inte att bedöma som narkotikabrott.
Vid denna utgång saknas skäl att meddela prövningstillstånd i frågan om påföljd.
HD förklarar att Wilson innehav av 828 gram DMT (dimetyltryptamin) inte är att anse som narkotikabrott. HD meddelar inte prövningstillstånd i frågan om påföljd. Hovrättens domslut står därmed fast.
HD:s dom meddelad: den 8 april 2014.
Mål nr: B 1062-13.
Lagrum: 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) samt artiklarna 1 och 2 i 1971 års konvention om psykotropa ämnen (psykotropkonventionen, SÖ 1972:42).
Rättsfall: NJA 1995 s. 219.