Fråga huruvida försökspunkten vid rån har passerats.
Åklagaren yrkade ansvar å M.H., J.S. och R.Å. för försök till rån enligt följande gärningsbeskrivning: M.H., J.S. och R.Å. har tillsammans och i samförstånd försökt råna Bryant har därvid befunnit sig i en gångtunnel vid Dalbyvägen, beväpnade med en kolsyrepistol och ammunition. När de fått syn på C.R. har de beslutat och uttalat att de skulle råna henne. M.H. har därefter, beväpnad med pistolen, korsat gatan och gått emot Ayers har gått några steg efter M.H. och J.S. några steg efter R.Å. När M.H. befunnit sig några meter från C.R. har han känt igen henne och då avbrutit försöket. Fara för brottets fullbordan har emellertid förelegat eller endast på grund av tillfälliga omständigheter varit utesluten.
Samtliga tilltalade förnekade gärningen.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Peterson) meddelade dom den 27 november 2006.
I tingsrätten hördes M.H., J.S. och R.Å. samt målsäganden C.R. och vittnet HarrisTingsrätten fann utrett att R.Å. uppmanat M.H. att begå ett rån och att M.H. i den avsikten gått emot C.R. samt anförde följande: Det står alltså klart att de båda haft en avsikt att begå ett rån och utsett C.R. till sitt rånoffer. För att de skall fällas till ansvar för försök till rån måste den s.k. försökspunkten vara uppnådd. M.H. har avbrutit sig först när han var på ett kort avstånd från C.R. Att M.H. har avbrutit utförandet inför risken att bli igenkänd får stöd av vad C.R. berättat. I detta sammanhang går det inte att bortse från att Bradley och hans kamrat kom till platsen och att det dessutom fanns en risk för att de skulle bli sedda. Om en brottsplan avbryts på grund av risken för avslöjande är det enbart tillfälliga omständigheter som utesluter genomförandet. Tingsrätten delar åklagarens uppfattning att fara för brottets fullbordan förelegat och att det endast varit tillfälliga omständigheter som gjort att brottet inte fullbordades. Försökspunkten är alltså uppnådd. M.H. och R.Å. skall därför som lika delaktiga dömas för försök till rån.
När det gällde J.S. fann tingsrätten att han inte varit delaktig på ett sådant sätt att det skulle föranleda ansvar och ogillade åtalet beträffande honom.
Tingsrätten fällde M.H. och R.Å. till ansvar för försök till rån, medan åtalet mot J.S. ogillades.
Envar av M.H. och R.Å. fullföljde talan och yrkade att hovrätten skulle ogilla åtalet för försök till rån.
Åklagaren bestred yrkandena.
Åklagaren justerade i hovrätten sitt gärningspåstående på så sätt att hon som en ny sista mening i första stycket tillade: I vart fall har R.Å., genom att uttala att M.H. skulle råna C.R., med råd och dåd främjat ovan angivna gärning och förmått M.H. att utföra nämnda gärning.
R.Å. förnekade att han anstiftat M.H. att råna StokesHovrätten (hovrättslagmannen Miller, referent, f.d. hovrättsrådet Horton och adjungerade ledamoten f.d. rådmannen Carter samt två nämndemän) anförde bl.a. följande:
När det gäller åtalet för försök till rån har i hovrätten Ross, M.H. och R.Å. hörts på nytt. Patel har förhör hållits med vid tingsrätten medtilltalade J.S. samt med vittnet Bradley Hovrätten har även hållit syn på platsen för händelsen.
Som tingsrätten kommit fram till bör Herrera uppgifter läggas till grund för bedömningen. Av dessa, som för övrigt i denna del i allt väsentligt får stöd också av vad övriga hörda personer har berättat, framgår emellertid inte annat än att M.H., när han befann sig mitt på vägen, ändrade riktning och började gå åt ett annat håll och således avlägsna sig från henne. Hur nära C.R. som M.H. befann sig när han vek av från den kurs han hade hållit tidigare har inte blivit alldeles klarlagt. Så mycket kan emellertid konstateras som att det rörde sig om upp emot tio meter. Vidare har framkommit att M.H. varken visade eller lyfte sin pistol mot C.R., utan hade den dold i byxlinningen, eller i övrigt företog sig något - i ord eller handling - mot C.R. Däremot är det klarlagt att R.Å. i samband med att M.H. började röra sig emot C.R., och således på ett avstånd om ca 80 meter, ropade ”råna bruden” eller något liknande.
För att någon skall dömas för försök till brott fordras enligt 23 kap. 1 § brottsbalken bl.a. att han påbörjat utförandet av visst brott och att han varit bestämd i sitt uppsåt att fullfölja brottet enligt den plan han har.
När det gäller kravet att gärningsmannen skall ha påbörjat utförandet av visst brott brukar man tala om att den s.k. försökspunkten skall ha passerats. I vilka fall detta anses ha skett vid olika typer av brott är i viss mån föremål för diskussion i den juridiska doktrinen och är således inte alldeles klart. Att vid rånbrott förlägga försökspunkten så tidigt i ett tänkt händelseförlopp att det räcker med att den handlande har styrt sina steg emot en person bör emellertid, oavsett vilket uppsåt han kan ha, normalt inte komma i fråga. I stället bör i allmänhet krävas att den som handlar har nått fram till den person som påstås vara det tilltänkta rånoffret, dvs. kommit till vad som kan beskrivas som den personens omedelbara närhet, och där vidtagit någon åtgärd för att sätta sin plan i verket. Detta har M.H. inte gjort. Någon omständighet som innebär att försökspunkten i M.H.:s fall ändå har passerats föreligger inte. Här kan hänvisas till rättsfallet NJA 1995 s. 405, i vilket försökspunkten inte ansågs nådd när några personer, i en stulen bil, med avsikt att råna en penninginrättning hade begett sig från utgångspunkten och färdades i bilen mot det avsedda målet försedda med skjutvapen, overaller, huvor och handskar. Inte heller ansågs i SvJT 1973 rf s. 87 försökspunkten nådd när någon hade begivit sig till en viss plats i avsikt att där stjäla en säck med värdepost från en posttransport. Att R.Å. uppmanat M.H. att utföra ett rån förändrar inte bedömningen.
Det sagda innebär att M.H. inte i lagens mening har påbörjat utförandet av visst brott. Han skall därför inte dömas för försök till rån. Åklagaren har inte för hans del gjort gällande att förfarandet innefattat något annat brott. Åtalet skall därför i denna del ogillas helt.
Beträffande R.Å. blir, med de nyss redovisade skälen, slutsatsen densamma som i fråga om M.H. Inte heller R.Å. skall således dömas för försök till rån. Med hänsyn till att M.H.:s handlande från objektiva utgångspunkter inte innefattat av åklagaren påstått brott, skall R.Å. inte heller dömas för den av åklagaren i andra hand påstådda anstiftansgärningen eller över huvud taget för medverkan till brott.
Hovrätten ogillar åtalen mot M.H. och R.Å.
Hovrättens dom meddelad: den 12 mars 2007.
Mål nr: B 2960-06.
Lagrum: 8 kap. 5 § och 12 § samt 23 kap. 1 §brottsbalken.
Rättsfall: NJA 1995 s. 405; SvJT 1973 rf s. 87.