Verkställighet av en dom på betalningsskyldighet som inte vunnit laga kraft. Domen innehöll räknefel som påverkade betalningsförpliktelsen. Sedan tingsrätten beslutat att felen inte kunde rättas med stöd av 17 kap. 15 § rättegångsbalken, har det ansetts inte föreligga hinder mot fortsatt verkställighet.
Robusta Byggnads AB väckte talan vid Göteborgs tingsrätt mot Miller och K.S. angående betalning för en byggnadsentreprenad. I dom den 9 januari 2015 förpliktade tingsrätten Miller och K.S. att solidariskt till Robusta betala 2 769 173 kr plus ränta enligt 6 § räntelagen. Vidare förpliktades Miller och K.S. att solidariskt ersätta Robusta för rättegångskostnader med 250 000 kr plus ränta enligt lag.
Miller och K.S. begärde rättelse av domen enligt 17 kap. 15 § RB. De gjorde gällande att domen innehöll uppenbar oriktighet till följd av rättens skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. Det utdömda kapitalbeloppet skulle rätteligen vara 1 377 673 kr. Vidare gjorde de gällande att till följd av den angivna oriktigheten fördelningen av rättegångskostnaderna hade blivit uppenbart oriktig.
Tingsrätten höll med om att det hade uppkommit ett fel i domen, som hade lett till att svarandena hade förpliktats att betala ett för högt kapitalbelopp och till att de hade ålagts att ersätta Robusta för rättegångskostnader med ett för högt belopp. Mot bakgrund av den restriktivitet som gällde för möjligheten att rätta en dom kunde felen emellertid inte anses vara av den arten att de kunde ändras av tingsrätten med stöd av reglerna om rättelse. Tingsrätten avslog P.A:s och K.S:s yrkande om rättelse.
Miller och K.S. överklagade tingsrättens dom och tingsrättens beslut i frågan om rättelse i Hovrätten för Västra Sverige. Även Robusta överklagade tingsrättens dom. Hovrätten meddelade prövningstillstånd i tvistemålet men inte i ärendet om rättelse.
Robusta Byggnads AB begärde verkställighet av tingsrättens dom.
Miller och K.S. invände mot verkställighet och yrkade att Kronofogdemyndigheten skulle lämna ansökan om verkställighet utan bifall. För det fall Kronofogdemyndigheten ansåg att det inte förelåg hinder mot verkställighet yrkade de att myndigheten skulle förklara att nedsättning eller ställande av säkerhet enligt 3 kap. 6 § UB kunde ske till ett belopp motsvarande 1 377 673 kr jämte upplupen ränta samt därutöver förrättningskostnader. De anförde följande.
Exekutionstiteln innehåller allvarliga fel, vilket har medfört att domslutet i dess helhet är felaktigt. De har ålagts att dels betala sökanden ett för högt kapitalbelopp, dels ersätta sökanden för rättegångskostnader med ett för högt belopp. I detta fall - då exekutionstiteln innehåller flera allvarliga fel - föreligger det inte något av rättsordningen skyddat intresse för sökanden att få verkställighet på en icke lagakraftvunnen dom. Syftet bakom reglerna som tillåter verkställighet av en icke lagakraftvunnen betalningsdom är att sökanden har intresse av att få betalning eller i vart fall få sin rätt till betalning säkerställd. Eftersom exekutionstiteln innehåller flera allvarliga fel finns det ett visst utrymme för prövning av exekutionstitelns sakliga riktighet och kvalitet i verkställighetsskedet.
Kronofogdemyndigheten (kronofogden Howell) anförde följande i beslut den 11 februari 2015.
Av 3 kap. 21 § andra stycket UB framgår att en gäldenär kan göra gällande att det föreligger hinder mot verkställighet. Frågan ska då prövas av Kronofogden. En invändning enligt bestämmelsen ska avse omständighet som inträffat efter det att exekutionstiteln meddelades.
Att svaranden förpliktigas att betala ett för högt belopp i domen är en omständighet som hänför sig till tiden före exekutionstitelns fastställande, även om den tydliggörs i ett beslut som fattats efter exekutionstiteln. Av tingsrättens beslut framgår att den inte kan rättas utan att parterna är hänvisade till att överklaga domen.
Kronofogden kan inte inom ramen för verkställigheten överpröva en exekutionstitel och inte heller vägra att verkställa utsökningsmålet på grunden att exekutionstiteln är oriktig. En grundläggande princip vid utmätning och annan verkställighet är att Kronofogden inte på nytt kan pröva frågor som har, eller hade kunnat, prövas i samband med exekutionstitelns tillkomst, se NJA 2006 s. 657. Detta trots att det framgår av tingsrättens beslut att det har blivit fel i domen.
Reglerna i utsökningsbalken angående exekutionstitlars verkställbarhet är uttömmande och det ges därför inte något utrymme för att genom en ändamålstolkning av reglerna komma fram till att de inte är tilllämpliga i det aktuella fallet.
Vad gäller nedsättning eller ställande av säkerhet enligt 3 kap. 6 § UB gäller att det nedsatta beloppet svarar mot den enligt domen ålagda betalningsskyldigheten. Inte heller vid tillämpning av denna regel kan Kronofogden underkänna eller överpröva den aktuella domen. Vid en begäran om nedsättning ska ett kvitto på inbetalning motsvarande förpliktelsen bifogas.
Kronofogden finner mot bakgrund av det ovan redovisade att det inte föreligger hinder mot verkställighet. Verkställighet ska ske i enlighet med tingsrättens dom. Detta beslut gäller enligt 2 kap. 19 § UB omedelbart och träder i verkställighet utan avvaktan på laga kraft.
Invändningen avslås. Verkställighet ska fortsätta.
Miller och Shaw överklagade vid Göteborgs tingsrätt. De yrkade inhibition och förklaring om hinder mot verkställighet.
Tingsrätten (rådmannen Solomon) anförde följande i beslut den 16 februari 2015.
Tingsrätten finner inte skäl att göra någon annan bedömning än den Kronofogden har gjort. Överklagandet lämnas därför utan bifall.
Miller och K.S. överklagade i Hovrätten för Västra Sverige. De yrkade att hovrätten skulle förklara att hinder förelåg mot verkställighet och att vidtagna verkställighetsåtgärder skulle gå åter. Vidare begärde de att hovrätten skulle förordna om inhibition.
Hovrätten (tf. hovrättslagmannen Carson samt hovrättsråden Malone och Manning) anförde följande i beslut den 18 februari 2015.
Hovrätten gör ingen annan bedömning än den som tingsrätten har gjort. Framställningen avslås därför.
Miller och K.S. överklagade och yrkade att HD skulle förklara att det förelåg hinder mot verkställighet samt förordna att redan vidtagna verkställighetsåtgärder skulle gå åter.
Robusta motsatte sig i första hand att hovrättens beslut ändrades. I andra hand gjorde bolaget gällande att hinder mot verkställighet i vart fall inte förelåg beträffande ett belopp om 1 627 673 kr jämte ränta enligt tingsrättens dom. I tredje rummet hävdade bolaget att verkställighet åtminstone fick ske till ett belopp om 1 377 673 kr jämte ränta enligt domen.
HD beslutade att någon åtgärd för verkställighet i Kronofogdemyndighetens mål tills vidare inte fick vidtas.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Hansen, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Efter en redogörelse för bakgrunden och frågan i HD huvudsakligen i överensstämmelse med punkterna 1-3 i HD:s beslut hade betänkandet följande lydelse.
Gör svaranden gällande att annat förhållande som rör parternas mellanhavande, än att den betalningsskyldighet som verkställighetsansökan avser fullgjorts eller att kvittning får äga rum, utgör hinder mot verkställighet, och kan invändningen inte lämnas utan avseende, får verkställighet inte ske (3 kap. 21 § andra stycket UB).
Prövningen av frågan, om hinder mot verkställighet av en dom på betalning i ett enskilt fall föreligger, är begränsad till att avse omständigheter som inträffat efter domens meddelande - s.k. facta supervenientia - medan förhållanden som ligger i tiden innan detta, är prekluderade genom domens rättskraft, vare sig de förts fram i tvistemålet eller inte (se prop. 1980/81:8 s. 330 f., jfr rättsfallen NJA 2006 s. 657 och NJA 2011 s. 849).
Det avgörande bör här vara, om den omständighet som invändningen grundas på, inträffat på sådan tid att den har kunnat beaktas vid den prövning, som föregått domen, oavsett om den då har aktualiserats eller inte (se SOU 1973:22 s. 180 och Day, Utsökningsrätt, 4 uppl. 2012, s. 96, samt jfr Reilly, Utsökningsrätt, 2 uppl. 1960, s. 101, och Thomas, Utsökning, 9 uppl. Lund 1978, s. 86 f.).
En annan grundläggande princip vid verkställighet är att varken Kronofogdemyndigheten eller, i överklagade utsökningsmål, allmän domstol, har rätt att på nytt granska frågor som har prövats i exekutionstiteln (se föredragande departementschefens uttalande i a. prop. s. 1208, och jfr även Lagrådets yttrande i a. prop. s. 1098 f.).
Inte heller finns det, annat än i fråga om vissa administrativa beslut, något egentligt utrymme för att på verkställighetsstadiet underkänna en formellt giltig exekutionstitel, ens om denna skulle vara uppenbart felaktig (jfr NJA 1984 s. 602 och NJA 1991 s. 188). Vid prövningen av utsökningsmålet har det dock viss betydelse om exekutionstiteln kan angripas på något annat sätt än genom invändning mot verkställighet, t.ex. genom överklagande till högre instans (se bl.a. NJA 2011 s. 849 [p. 10] och NJA 2012 s. 575 [p. 7]).
I undantagsfall kan det också förekomma, att parternas mellanhavande blivit så komplicerat eller oklart, att ståndpunkt inte kan tas i exekutiv ordning, utan tvistefrågan bör bli föremål för prövning i domstol eller av behörig myndighet (se lagberedningen i SOU 1973:22 s. 185). Kronofogdemyndigheten kan i sådana situationer välja att ställa in verkställigheten i tvistiga eller oklara delar, för att avvakta utgången av en domstolsprövning eller liknande i saken (jfr t.ex. rättsfallet RH 1984:10).
Om hinder mot verkställighet i ett enskilt fall annars konstateras föreligga, och har åtgärd för verkställighet redan vidtagits i utsökningsmålet, ska åtgärden återgå, om det kan ske (3 kap. 21 § tredje stycket UB).
Miller och K.S. har i sin invändning mot den av Robusta Byggnads AB sökta verkställigheten, endast gjort det förhållandet gällande att tingsrättens dom är behäftad med räknefel. Enligt klagandena har felet lett till en oriktig utgång i målet, och bör få till följd att domen inte anses exigibel (verkställbar).
Det åberopade räknefelet, vars förekomst i domskälen tingsrätten har bekräftat, har troligen uppkommit någon gång under överläggningen till dom i målet, dvs. i tiden innan domens meddelande. Samtidigt är det först när domen ges, och inte längre utan vidare kan ändras av tingsrättens ledamöter annat än genom att det sätts upp ett till domen senare fogat rät-telseblad, som räknefelet kan sägas bli ett faktum.
Räknefelet får därför sin existens som ett sådant annat förhållande, vilket rör parternas mellanhavande, tidigast i samband med att domen meddelas på tingsrättens kansli, och själva avgörandedokumentet fått sin slutliga avfattning. Det är också då, men inte förr, som räknefelet får inverkan på det materiella rättsförhållandet mellan parterna, genom att svarandena åläggs en för hög betalningsskyldighet, och domen blir en exekutionsurkund som kan begäras verkställd.
Det är dessutom så, att i tiden före det att rättelsebegäran görs, räknefelet på annat sätt påpekas för eller upptäcks på domstolen, förekomsten av detta är ett för tingsrättens ledamöter okänt förhållande, som inte i någon egentlig mening har kunnat beaktas vid avgörandet, i den mån ett domstolens egna misstag över huvud taget skulle kunna sägas bli föremål för prövning, i samma instans som det begås.
Att i följd av räknefelet i domen svarandena ålagts en för stor betalningsbörda, kommer ju vidare till deras kännedom först i samband med delfåendet av denna, varför svarandena omöjligen skulle ha kunnat åberopa räknefelet, innan handläggningen av det mål som prövades i domen avslutades.
Svarandena har alltså endast fått vad som kan kallas för en efterföljande vetskap, om en omständighet som i vart fall inte kan sägas ha inträffat före den i målet aktuella domens meddelande (jfr Johnson, Processuell preklusion av nya omständigheter eller bevis rörande saken, Stockholm 1993, s. 76 f.).
Kronofogdemyndigheten borde därför ha tagit P.A:s och K.S:s invändning i närmare beaktande.
För Kronofogdemyndigheten torde det, med hänsyn till vad tingsrätten anfört i sitt beslut i rättelseärendet, också ha stått klart att räknefelet både existerar i domen och inverkar på den där ålagda betalningsskyldighetens storlek. Vid nu angivna förhållanden får den gjorda invändningen anses göra verkställighetsfrågan så tvivelaktig, att invändningen rätteligen inte bort lämnas utan avseende.
I sammanhanget bör tilläggas, att det i aktuellt fall inte kan anses vara fråga, varken om att det på exekutiv väg görs en ny prövning av den bakomliggande saken, eller att exekutionstiteln som sådan underkänns av den verkställande myndigheten. Detta eftersom redan den instans som utfärdade exekutionstiteln har bekräftat riktigheten i det förhållande som invändningen rör.
När det sedan gäller frågan, om i vilken utsträckning tingsrättens dom för närvarande är möjlig att verkställa, bör i den uppkomna situationen, med beaktande av utsökningsförfarandets huvudsakligen dispositiva natur, avgörande vikt fästas vid parternas egna uppfattningar om hur stor betalningsskyldigheten skulle ha blivit, hade tingsrätten inte räknat fel på mervärdesskatten.
Som det får förstås är parterna överens om, att kapitalbeloppet i punkt 1 i tingsrättens domslut, vid en korrekt beräkning av mervärdesskatten, och allt annat lika, skulle ha uppgått till 1 377 673 kr. När det gäller sättet för räntans beräkning, synes inte heller råda någon oenighet, varken i tvistemålet eller i verkställighetsärendet.
Underlaget i det senare medger därför den slutsatsen att en från räknefel fri tingsrättsdom, hade medfört en betalningsförpliktelse för Miller och K.S. om 1 377 673 kr, jämte ränta på det beloppet enligt 6 § räntelagen från den 16 februari 2013 till dess betalning sker. I denna del bör tingsrättens dom, då några bärande skäl mot detta inte förts fram, få verkställas på de villkor som gäller för en inte lagakraftvunnen dom på betalningsskyldighet.
Vad angår rättegångskostnaderna i punkt 2 i domslutet ställer sig saken något annorlunda, eftersom tingsrätten lät fördela ansvaret för dessa efter den procentandel, med vilken Robusta Byggnads AB fått framgång med sin talan. Det skulle här föra för långt, om Kronofogdemyndigheten, eller en överinstans i utsökningsmålet, skulle försöka göra en egen kalkyl av hur tingsrätten hade låtit fördela kostnadsansvaret, vid det utfall i saken som den hade stannat för utan räknefelet.
I denna del får parternas mellanhavande följaktligen anses ha blivit så oklart och komplicerat, att ett ställningstagande lämpligen inte bör tas i exekutiv ordning. I stället får utgången i den domstolsprocess, som just nu pågår i hovrätten, avvaktas innan en eventuell verkställighet i rättegångskostnadsdelen kan äga rum.
Räknefelet i tingsrättens dom utgör ett sådant annat förhållande, som rör parternas mellanhavande, som bör få åberopas som hinder mot verkställighet. Eftersom förekomsten av räknefelet i domen gör verkställighetsfrågan så tvivelaktig att svarandenas invändning inte kan lämnas utan avseende, bör verkställighet för närvarande endast få ske i den omfattning som angetts ovan (se särsk. p. 26-29).
Att redan vidtagna verkställighetsåtgärder, som nu inte längre behövs, om möjligt ska återgå följer direkt av lag.
HD:s beslut om inhibition i verkställighetsärendet hos Kronofogdemyndigheten bör inte längre gälla.
Det får ankomma på Kronofogdemyndigheten att pröva om en av Miller och K.S. gjord nedsättning, ställd pant eller annan erbjuden säkerhet kan godtas, i den meningen att exekutiva åtgärder, beträffande den del av betalningsskyldigheten som av HD förklarats verkställbar, inte omedelbart vidtas, om säkerhetsåtgärden inte accepteras av verkställighetssökanden Robusta Byggnads AB.
Vid denna utgång i utsökningsmålet får parterna i själva huvudsaken, dvs. i frågan om hinder mot verkställighet av tingsrättens dom föreligger, anses ömsom vinnande och tappande i sådan grad, att de bör stå sina egna rättegångskostnader i HD.
Parterna erinras om att HD:s beslut, med anledning av invändningen mot verkställighet, varken hindrar att saken prövas i rättegång, eller får någon prejudicerande verkan vid en senare prövning (3 kap. 21 § fjärde stycket UB).
Med ändring av hovrättens beslut förklarar HD att det i Kronofogdemyndighetens mål U 4260-15/1310 och U 4261-15/1310 föreligger hinder mot verkställighet av Göteborgs tingsrätts dom den 9 januari 2015 i mål nr T 4152-13, dels vad avser en betalningsskyldighet enligt punkt 1 i domslutet som överstiger ett belopp om 1 377 673 kr jämte ränta på det beloppet enligt 6 § räntelagen från den 16 februari 2013 till dess betalning sker, dels vad avser punkt 2 i domslutet.
HD:s beslut den 24 februari 2015, om att någon åtgärd för verkställighet i ovan angivna mål hos Kronofogdemyndigheten tills vidare inte får vidtas, ska inte längre gälla.
HD (justitieråden Schneider, Smith, Fields, Mitchell, referent, och Black) meddelade den 23 juni 2015 följande beslut.
Genom tingsrättens dom förpliktades Miller och K.S. att till Robusta solidariskt dels betala 2 769 173 kr jämte ränta enligt 6 § räntelagen från och med den 16 februari 2013, dels utge ersättning för Cobb rättegångskostnad med 250 000 kr jämte ränta enligt lag.
Miller och K.S. begärde hos tingsrätten att domen på grund av räknefel skulle rättas med stöd av 17 kap. 15 § RB så att förpliktandet sattes ned både vad gäller kapitalbeloppet och rättegångskostnaderna. Tingsrätten konstaterade att domen var felaktig på det sätt som hade anmärkts men att felen inte var av den arten att de kunde rättas. I samband med att Miller och K.S. överklagade domen överklagade de också tingsrättens beslut att inte rätta den. Även Robusta, som hade fått endast delvis bifall till sin talan vid tingsrätten, överklagade domen. Hovrätten har beviljat prövningstillstånd i tvistemålet men inte i fråga om beslutet att inte rätta domen.
Samtidigt har Robusta ansökt om verkställighet av domen. Frågan nu är om de påtalade räknefelen utgör hinder mot verkställigheten. Enligt Kronofogdemyndigheten föreligger inte något hinder. Tingsrätten och hovrätten har gjort samma bedömning.
En dom som inte har vunnit laga kraft får verkställas endast på vissa villkor (3 kap. 4 § UB). En vanlig dom på betalningsskyldighet får verkställas genast, om inte gäldenären ställer säkerhet som svarar mot betalningsskyldigheten (3 kap. 6 §). Verkställigheten sker genom utmätning. Utmätning innebär att gäldenären inte får förfoga över egendomen till skada för sökanden och att sökanden får förmånsrätt i den (4 kap. 29 och 30 §§). Egendomen får inte säljas utan gäldenärens samtycke förrän domen har vunnit laga kraft (8 kap. 4 §). Influtna medel får inte heller betalas ut innan domen har vunnit laga kraft, om inte sökanden ställer säkerhet (13 kap. 14 §).
Kronofogdemyndighetens uppgift är att verkställa den förpliktelse som exekutionstiteln innefattar. Utgångspunkten är att Kronofogdemyndigheten inte får pröva om den domstol eller myndighet som har meddelat exekutionstiteln har bedömt saken rätt.
Kronofogdemyndigheten ska dock se till att det föreligger allmänna förutsättningar för verkställighet. I detta ligger att kontrollera att förpliktelsen i exekutionstiteln är sådan att den kan tillämpas.
Är ett domstolsavgörande så oklart eller ofullständigt att det inte framgår av det hur domstolen har dömt i saken, ska Kronofogdemyndigheten enligt 5 kap. 2 § första stycket utsökningsförordningen (1981:981) hänvisa sökanden att klaga över domvilla.
Om ett avgörande synes innehålla en uppenbar felaktighet till följd av ett skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, ska Kronofogdemyndigheten enligt 5 kap. 2 § andra stycket utsökningsförordningen förelägga sökanden eller, om det är lämpligare, svaranden eller båda parterna att begära rättelse i avgörandet; myndigheten kan också själv underrätta domstolen om felaktigheten. Denna skyldighet för Kronofogdemyndigheten ansluter till möjligheten för rätten att under vissa förutsättningar rätta avgörandet. Enligt 17 kap. 15 § RB får rätten sålunda besluta om rättelse om den finner att avgörandet innehåller en uppenbar oriktighet till följd av rättens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende.
Ifall Kronofogdemyndighetens föreläggande om att begära rättelse inte skulle följas, kan utsökningsmålet komma att avskrivas eller avgöras i befintligt skick (jfr NJA II 1947 s. 189). Om rätten beslutar om rättelse i avgörandet, ska avgörandet i denna nya avfattning läggas till grund för verkställigheten. Lagstiftningen utgår ifrån att - när rätten beslutar att inte rätta avgörandet - Kronofogdemyndigheten är bunden av den bedömning som sålunda gjorts; något lagligt stöd för myndigheten att på egen hand korrigera ett avgörande finns inte.
Gör svaranden gällande att ett förhållande som rör parternas mellanhavande utgör hinder mot verkställighet och kan invändningen inte lämnas utan avseende, får enligt 3 kap. 21 § andra stycket UB verkställighet inte äga rum. I lagmotiven nämns som exempel invändning om anstånd med betalning, om motprestation som utgör villkor för förpliktelsen och om överlåtelse av egendom som ska överlämnas (se prop. 1980/81:8 s. 327 f.). Bestämmelsen gäller alltså endast det materiella rättsförhållandet mellan parterna och är inte avsedd att tillämpas vid en invändning som den i målet, dvs. om att en dom är felaktig på grund av ett räknefel.
I beslutet att inte rätta domen instämde tingsrätten i vad Miller och K.S. hade anfört om att mervärdesskatten hade angetts till ett för högt belopp, varför de hade förpliktats att betala ett för högt kapitalbelopp och att ersätta Robusta för rättegångskostnader med ett för högt belopp. Tingsrätten fann emellertid - mot bakgrund av den restriktivitet som gäller för möjligheten att rätta en dom - att felen inte kunde anses vara av den arten att de kunde rättas med stöd av 17 kap. 15 § RB.
Tingsrättens beslut innebär att betalningsförpliktelsen i domslutet tills vidare står fast och att frågan i stället ska avgöras av hovrätten vid prövningen av överklagandet. Det föreligger inte hinder mot fortsatt verkställighet. Överklagandet ska därför avslås.
HD avslår överklagandet.
HD:s beslut den 24 februari 2015, om att någon åtgärd för verkställighet tills vidare inte ska vidtas, ska inte längre gälla.
HD:s beslut meddelat: den 23 juni 2015.
Mål nr: Ö 904-15.
Lagrum: 17 kap. 15 § RB, 3 kap. 4 och 21 §§ UB samt 5 kap. 2 § utsökningsförordningen (1991:981).