Rättegångsfel. Åklagaren har vid en huvudförhandling i hovrätten inte framställt ett i tingsrätten anfört alternativt gärningspåstående med ett anknutet enskilt anspråk. Med hänsyn till omständigheterna i målet har det ansetts att hovrätten genom materiell processledning borde ha klarlagt omfattningen av åklagarens talan.
Allmän åklagare väckte vid Solna tingsrätt åtal mot S.T. för bl.a. grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 2) enligt följande gärningsbeskrivning.
S.T. har ensam eller tillsammans och i samförstånd med annan den 7 januari 2014 i Stockholm genom vilseledande ansökt om ett lån om 180 000 kr hos Wasa Kredit AB i K.L:s namn. Lånet har utbetalats till K.L:s konto i Nordea den 10 januari 2014. S.T. har därefter förmått K.L. att till hans eget konto överföra samma belopp.
Vilseledandet har bestått i dels att S.T. redan vid låneansökan inte haft för avsikt att återbetala lånet enligt låneavtalet utan i stället ensam eller tillsammans med annan tillägna sig beloppet, dels att han eller annan genom att obehörigen underteckna låneansökan med K.L:s namn gett sken av att hon skulle återbetala lånet. Förfarandet har inneburit fara i bevishänseende.
Förfarandet har inneburit vinning för S.T. och/eller annan okänd person med 180 000 kr och motsvarande skada för Wasa Kredit AB.
Brottet är grovt med hänsyn till att bedrägeriet fullbordats medelst urkundsförfalskning.
Åklagaren justerade vid tingsrätten åtalspunkt 2 genom att i andra hand yrka ansvar för penninghäleri enligt följande gärningsbeskrivning.
S.T. har i vart fall under januari 2014 i Stockholmsområdet otillbörligen främjat möjligheterna för annan att tillgodogöra sig låneutbetalningarna enligt ovan, eller dolt låneutbetalningarnas ursprung eller dolt att annan berikat sig genom ovanstående bedrägeri, genom att upplåta sitt konto i Nordea för transaktionerna ovan, samt genom att köpa två stycken postväxlar om vardera 90 000 kr.
I anslutning till åtalspunkt 2 yrkade Wasa Kredit AB ersättning med 180 000 kr och ränta. Det angavs att Wasa Kredit AB riktade sitt anspråk mot S.T. oavsett rubricering.
Tingsrätten (ordförande chefsrådmannen Jones) meddelade dom den 22 juni 2016.
Tingsrätten biföll åtalet för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning enligt åtalspunkt 2. S.T. dömdes för detta brott och för försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 1) till fängelse 6 månader. S.T. förpliktades att betala skadestånd till Wasa Kredit AB med yrkat belopp och ränta.
S.T. och åklagaren överklagade i Svea hovrätt. S.T. yrkade att åtalet enligt åtalspunkterna 1 och 2 samt Wasa Kredit AB:s skadeståndsyrkande skulle ogillas. I vart fall yrkade han strafflindring. Åklagaren yrkade att hovrätten skulle döma S.T. till ett längre fängelsestraff.
Parterna motsatte sig varandras yrkanden.
Hovrätten (hovrättslagmannen Gonzalez, hovrättsrådet Phillips, tf. hovrättsassessorn Castaneda, referent, och två nämndemän) meddelade dom den 21 november 2016.
Hovrätten fann att S.T:s delaktighet i gärningarna varit så pass begränsad att det inte gick att bedöma honom som medgärningsman såvitt avsåg grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 2) och försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 1). Hovrätten angav vidare att åklagaren inte hade framställt något annat yrkande mot S.T. Åtalet enligt åtalspunkterna 1 och 2 samt skadeståndsyrkandet ogillades därför.
Riksåklagaren och Wasa Kredit AB överklagade. Riksåklagaren yrkade att S.T. skulle dömas för penninghäleri i enlighet med åklagarens andrahandsyrkande under åtalspunkt 2 och att påföljden skulle bestämmas till fängelse. Wasa Kredit AB yrkade att S.T. skulle utge skadestånd med 180 000 kr jämte ränta.
Riksåklagaren begärde att hovrättens dom, såvitt avsåg åtalet enligt åtalspunkt 2 mot S.T., skulle undanröjas och att målet i den delen skulle återförvisas till hovrätten för prövning av åtalet enligt åklagarens andrahandsyrkande om penninghäleri samt i fråga om skadestånd på denna grund till Wasa Kredit AB.
S.T. motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
HD meddelade prövningstillstånd i frågan om det förekommit rättegångsfel i hovrätten. Frågan om prövningstillstånd rörande målet i övrigt förklarades vilande.
HD inhämtade yttrande från hovrätten.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Meyer, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-6 motsvarar i huvudsak punkterna 1-6 i HD:s beslut.
Av handlingarna framgår att den åklagare som närvarade vid huvudförhandlingen i hovrätten har uppgett att hennes minnesbild är att alternativyrkandet om penninghäleri inte togs upp pläderingsvis i hovrätten av åklagaren eller försvararen. Hon tillade att åtalspunkterna mot S.T. var en mindre del av hovrättens prövning som omfattade flera tilltalade. Sedan det noterats att det i åklagarens manus inför huvudförhandlingen i hovrätten fanns en anteckning om att det enskilda anspråket skulle bifallas oavsett om S.T. dömdes för förstahands- eller andrahandsyrkandet har åklagaren uppgett att hon brukar följa manus under sina pläderingar, men att hon inte minns om hon sagt som det stod i manus.
Punkten 8 motsvarar punkten 7 i HD:s beslut.
Den offentlige försvararen har uppgett att åklagaren inte framställde något andrahandsyrkande i hovrätten.
Mot denna bakgrund får det antas att det vid tingsrätten framställda andrahandsyrkandet om penninghäleri med tillhörande skadeståndsanspråk inte berördes vid huvudförhandlingen i hovrätten. Vidare har andrahandsyrkandet, såvitt framkommit, inte uttryckligen vidhållits eller frånfallits under förfarandet i hovrätten. Prövningen ska alltså ske utifrån dessa utgångspunkter.
Av 46 kap. 6 § första stycket RB framgår att åklagaren vid huvudförhandlingen vid tingsrätten ska framställa sitt yrkande. I 51 kap. 17 § samma balk hänvisas till vissa bestämmelser i 46 kap., som ska tillämpas i fråga om huvudförhandling i hovrätten; någon hänvisning till 46 kap. 6 § första stycket finns inte.
Vid huvudförhandlingen i hovrätten ska den överklagade domen redovisas i den omfattning det behövs. Klaganden ska ange i vilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas. Motparten ska ges tillfälle att yttra sig över yrkandet. Därefter ska åklagaren utveckla åtalet i den utsträckning det behövs för prövningen av överklagandet. Om hovrätten finner det lämpligare får dock en tilltalad som överklagat utveckla sin talan före åklagaren. Sådana framställningar som nu nämnts får, om rätten finner det lämpligt, ske genom hänvisningar till handlingar i målet. (Se 51 kap. 18 § RB.)
Om huvudförhandling har hållits ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen (se 30 kap. 2 § första stycket RB). Denna princip, omedelbarhetsprincipen, gäller i alla instanser. För att hovrätten ska kunna pröva ett yrkande som framställts vid tingsrätten, krävs att yrkandet åtminstone har berörts vid huvudförhandlingen i hovrätten. Detta bör i många fall kunna ske t.ex. genom att åklagaren förklarar att vid tingsrätten framställda yrkanden kvarstår.
Det förhållandet att det i 51 kap. 17 § RB inte finns någon hänvisning till 46 kap. 6 § första stycket, innebär således inte att ett vid tingsrätten framställt yrkande inte behöver beröras vid huvudförhandlingen i hovrätten.
Punkterna 15 och 16 motsvarar i huvudsak punkterna 11 och 12 i HD:s beslut.
När målet har kommit så långt som till huvudförhandling i hovrätten, ska materiell processledning normalt inte behöva tillgripas. I vissa fall kan det emellertid även då vara motiverat med åtgärder från rättens sida för att klarlägga parternas talan. Ett sådant fall är när tingsrätten har bifallit åklagarens förstahandsyrkande och därför inte prövat ett alternativt yrkande. Det framstår då som lämpligt att det i ett tidigt skede av huvudförhandlingen klargörs om vid tingsrätten framställda yrkanden kvarstår eller inte. Att en viss åtgärd är lämplig innebär emellertid inte nödvändigtvis att andra handlingsalternativ innefattat ett fel i rättegången, utan rättegångsbalkens regler lämnar i allmänhet ett betydande utrymme för olika handlingsalternativ utan att något av dessa kan sägas innebära något rättegångsfel (jfr NJA 2006 s. 457).
Eftersom det vid tingsrätten framställda andrahandsyrkandet om penninghäleri med tillhörande skadeståndsanspråk inte berördes vid huvudförhandlingen i hovrätten, har hovrätten inte gjort sig skyldig till rättegångsfel genom att inte pröva dessa frågor i domen.
Som en följd av att S.T. vid tingsrätten dömdes för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning, prövades inte andrahandsyrkandet om penninghäleri av tingsrätten. Det får anses stå klart att hovrätten, utan att göra sig skyldig till något rättegångsfel, haft möjlighet att ta upp frågan om andrahandsyrkandet kvarstod eller inte. En sådan åtgärd får också anses ha varit lämplig.
Även om det hade varit lämpligt att fråga åklagaren om det vid tingsrätten framställda andrahandsyrkandet om penninghäleri med tillhörande skadeståndsanspråk kvarstod eller inte, bör det förhållandet att så inte skedde inte anses innebära att det förekommit rättegångsfel i hovrätten.
Inte heller i övrigt har det, såvitt framkommit, förekommit rättegångsfel i hovrätten.
Den i beslutet om prövningstillstånd ställda frågan ska därmed besvaras på det sättet att det inte förekommit rättegångsfel i hovrätten. Det finns inte skäl att meddela prövningstillstånd beträffande målet i övrigt.
HD förklarar att det inte förekommit rättegångsfel i hovrätten.
HD meddelar inte prövningstillstånd rörande målet i övrigt. Hovrättens dom står därmed fast.
HD (justitieråden Ford, Wells, Torres, referent, Rodriguez och Adams) meddelade den 22 december 2017 följande beslut.
S.T. åtalades för bl.a. försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 1) och grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning (åtalspunkt 2). Åklagaren justerade vid tingsrätten åtalspunkten 2 genom att i andra hand, med en kompletterande gärningsbeskrivning, yrka ansvar för penninghäleri enligt 9 kap. 6 a § BrB i dess lydelse före den 1 juli 2014. Wasa Kredit AB yrkade genom åklagaren i anslutning till åtalspunkten 2 att S.T. oavsett rubricering skulle betala skadestånd till bolaget med 180 000 kr jämte ränta.
Tingsrätten dömde S.T. för försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning och grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning till fängelse i sex månader. S.T. förpliktades att betala skadestånd till Wasa Kredit i enlighet med bolagets yrkande.
S.T. överklagade tingsrättens dom. Han yrkade att åtalen för försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning och grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning skulle ogillas samt att han skulle befrias från skyldigheten att betala skadestånd. Åklagaren bestred ändringsyrkandena och yrkade anslutningsvis att S.T. skulle dömas till ett längre fängelsestraff.
Hovrätten har ogillat åtalen för såväl försök till grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning som grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. I domskälen anfördes att åklagaren inte hade framställt något annat yrkande mot S.T. Även Wasa Kredits skadeståndsyrkande ogillades. Hovrätten prövade inte om S.T. gjort sig skyldig till penninghäleri. Därmed prövades inte heller Wasa Kredits yrkande om skadestånd i förhållande till det vid tingsrätten framställda alternativyrkandet om penninghäleri.
Riksåklagaren, som även för Wasa Kredits talan, har överklagat hovrättens dom. Det kan enligt riksåklagaren ifrågasättas om åklagaren, i en situation där förstahandsyrkandet vunnit bifall vid tingsrätten och den dömde överklagat detta, uttryckligen måste framställa andrahandsyrkandet även i hovrätten när åklagarens inställning är att tingsrättens dom ska fastställas och det för den dömde saknas skäl att uttala sig om brott som denne inte dömts för. Vidare har riksåklagaren gjort gällande att hovrättens underlåtenhet att bedriva materiell processledning och därigenom underlåta att pröva andrahandsyrkandet, med tillhörande skadeståndstalan, utgör grovt rättegångsfel.
HD har meddelat prövningstillstånd i frågan om det förekommit rättegångsfel i hovrätten. Frågan om prövningstillstånd rörande målet i övrigt har förklarats vilande.
Hovrätten har i yttrande anfört i huvudsak följande. Såsom processen utformades i hovrätten beträffande S.T. rörde frågan påståendet om grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Varken åklagaren eller försvararen berörde andrahandsyrkandet under huvudförhandlingen i hovrätten. Detta avspeglas i hovrättens domskäl där det anges att åklagaren inte framställt något annat yrkande mot S.T. Hovrätten, som hade noterat andrahandsyrkandet vid tingsrätten, övervägde om denna fråga skulle tas upp av hovrätten genom processledning, men valde att inte göra det. Hovrätten har inte förbisett att pröva något yrkande som framställts där.
Med hänsyn till det anförda är utgångspunkten att andrahands-yrkandet om penninghäleri med anknytande skadeståndsanspråk inte framställdes vid huvudförhandlingen i hovrätten.
Om huvudförhandling har hållits ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen (se 30 kap. 2 § första stycket RB). Denna princip, omedelbarhetsprincipen, gäller i alla instanser. För att hovrätten ska kunna pröva ett yrkande som framställts vid tingsrätten, krävs att yrkandet har framställts även vid huvudförhandlingen i hovrätten.
Av 46 kap. 6 § första stycket RB framgår att åklagaren vid huvudförhandlingen i tingsrätten ska framställa sitt yrkande. Bestämmelsen är inte tillämplig vid huvudförhandling i hovrätten (se 51 kap. 17 §, som saknar hänvisning till 46 kap. 6 § första stycket). Där gäller i stället enligt 51 kap. 18 § att den överklagade domen redovisas i den omfattning det behövs. Detta brukar oftast ske på så sätt att hovrättens ordförande gör en sammanfattning av tingsrättens avgörande. Parternas yrkanden och sakframställningar kan, om hovrätten finner det lämpligt, helt eller delvis ske genom hänvisningar till handlingarna i målet. Parterna lämnar alltså ibland inte någon fullständig redogörelse för sin talan i hovrätten.
I rättegångsbalken finns bestämmelser om rättens materiella processledning vid huvudförhandling i brottmål. Rätten ska se till att målet blir utrett efter vad dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i det. Genom frågor och påpekanden ska rätten försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i de uttalanden som görs. Detta gäller även vid huvudförhandling i hovrätten (se 46 kap. 4 § andra stycket och 51 kap. 17 §).
Av förarbetena framgår att materiell processledning bör ske under hänsynstagande till det enskilda målets och den enskilda situationens karaktär. Det anförs att processledning till förmån för den tilltalade principiellt sett är avsevärt mindre betänklig än processledning till förmån för åklagaren. Frågan i vilka situationer materiell processledning ska förekomma överlämnas i stor utsträckning till rättstillämpningen. (Se prop. 1986/87:89 s. 105 och 109 f.)
Det ankommer på hovrätten att se till att det inte uppkommer oklarheter om vad som är ramen för processen där. Den materiella processledningen kan avse olika frågor som aktualiseras mot bakgrund av parternas processföring. I vissa fall handlar det inte om mer än att klargöra huruvida tidigare framförda yrkanden och grunder vidhålls. Det rör sig då normalt inte om någon närmare analys av partens processuella ståndpunkter, utan det är i första hand en ordningsfråga för att undanröja risken för missförstånd i processen. I andra fall kan det röra sig om mer komplicerade situationer. Det kan exempelvis framstå som tveksamt vad som ryms inom en gärningsbeskrivning. Domstolens aktivitet i fråga om processledning blir i hög grad beroende på förhållandena i det enskilda fallet (jfr Vaughn m.fl., Rättegångsbalken, suppl. 82, mars 2017, s. 51:58-51:59).
När målet har kommit så långt som till huvudförhandling i hovrätten, ska materiell processledning normalt inte behöva tillgripas. I vissa fall kan det emellertid även då vara lämpligt med åtgärder från rättens sida för att klarlägga parternas talan. Att en viss åtgärd är lämplig innebär emellertid inte nödvändigtvis att andra alternativ innefattar ett fel i rättegången; domstolen har ett betydande utrymme vid val av handläggningsåtgärder. Det torde alltså tillhöra undantagsfallen att ett visst förfaringssätt från domstolens sida kan anses utgöra ett sådant rättegångsfel som bör föranleda att domstolens avgörande undanröjs.
Eftersom det vid tingsrätten framställda andrahandsyrkandet om penninghäleri med anknytande grund för skadeståndsanspråket inte framställdes vid huvudförhandlingen i hovrätten, har det i sig inte inneburit något rättegångsfel från hovrättens sida att inte pröva yrkandet.
Det spörsmål som då aktualiseras är om hovrätten genom materiell processledning borde ha tagit upp frågan om omfattningen av åklagarens ansvars- och skadeståndsyrkanden. Här är följande omständigheter av betydelse.
Som en följd av att S.T. vid tingsrätten dömdes för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning, prövade tingsrätten inte andrahandsyrkandet om penninghäleri. Det var endast S.T. som överklagade tingsrättens dom avseende ansvar och enskilt anspråk enligt åtalspunkten 2. Under skriftväxlingen i hovrätten bestred åklagaren, som företrädare för det allmänna och för målsäganden, ändring av tingsrättens dom. Det fanns under detta skede av handläggningen inte heller behov för åklagaren att precisera innebörden av detta bestridande i förhållande till det alternativa gärningspåståendet, eftersom det skulle vara tillräckligt för åklagaren att i samband med hovrättens huvudförhandling hänvisa till vad som hade anförts i tingsrätten i denna del.
Målet i hovrätten var omfattande. Det rörde överklaganden i olika hänseenden från fem tilltalade och från åklagaren. Det förelåg alternativa gärningspåståenden rörande flera av de tilltalade, och det fanns enskilda anspråk från ett stort antal målsägande. Huvudförhandlingen kom att ta fem dagar.
Det aktuella gärningspåståendet om penninghäleri var alltså endast en mindre del av ett omfattande mål. Vad åklagaren hade anfört avseende den aktuella åtalspunkten under skriftväxlingen i hovrätten indikerade inte att det hade skett några förändringar avseende ansvarsyrkandena eller det enskilda anspråket. Det kan också noteras att det enskilda anspråket i tingsrätten uttryckligen hade gjorts gällande oavsett om den tilltalade befanns skyldig till grovt bedrägeri eller penninghäleri.
Mot angiven bakgrund måste det vid huvudförhandlingen i hovrätten ha stått klart att det var ett rent förbiseende från åklagarens sida att alternativpåståendet om penninghäleri med anknuten grund för det enskilda anspråket inte berördes. Frågor i syfte att klarlägga åklagarens inställning i denna del kunde inte aktualisera påståenden som den tilltalade tidigare inte hade haft anledning eller möjlighet att försvara sig mot. Det fanns inte heller skäl att befara att sådana frågor skulle kunna skapa något berättigat tvivel om domstolens opartiskhet.
Även med beaktande av det betydande utrymme för bedömningar som måste föreligga för domstolen bör i detta fall hovrättens underlåtenhet att klarlägga åklagarens och målsägandens talan anses utgöra ett rättegångsfel som kan antas ha inverkat på utgången i målet.
Prövningstillstånd bör därför meddelas såvitt avser åtalet för penninghäleri och det enskilda anspråket.
Hovrätten har såvitt avser åtalspunkten 2 funnit att S.T. inte ska dömas för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Däremot har hovrätten inte prövat frågan om ansvar för penninghäleri och den anknytande grunden för det enskilda anspråket. Denna prövning bör komma till stånd genom att målet i dessa delar återförvisas till hovrätten. Det följer av förbudet mot reformatio in pejus att det, såsom riksåklagaren har utformat sitt överklagande och sin begäran om återförvisning, inte kan komma i fråga att hovrätten på nytt prövar åtalet såvitt avser grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Det finns mot den bakgrunden, och med beaktande av att det ogillande domslutet inte i ett fall som detta kan anses hindra en prövning i sak av åtalet för penninghäleri, inte anledning att undanröja hovrättens domslut såvitt avser grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Hovrätten har att pröva det enskilda anspråket med utgångspunkt i ogillandet i den delen och utifrån att frågan om skadeståndsansvar på grund av penninghäleri inte är avgjord.
HD förklarar att det förekommit rättegångsfel i hovrätten som kan antas ha inverkat på målets utgång.
HD meddelar prövningstillstånd i fråga om ansvar för penninghäleri (del av åtalspunkten 2 i stämningsansökan 2016-05-13) och i fråga om skadestånd till Wasa Kredit AB, undanröjer hovrättens dom mot S.T. såvitt avser punkten 1 c) i domslutet samt återförvisar målet till hovrätten i nu aktuella delar.