Ett utvidgat förverkande förutsätter – både vid förverkande av egendom och vid förverkande av egendomens värde – att egendomen påträffas eller ändå kan identifieras och att den kan knytas till gärningsmannen. Beräknade bruttovinster utan någon koppling till viss egendom kan inte bli föremål för utvidgat förverkande.
Allmän åklagare väckte åtal vid Göteborgs tingsrätt mot S.K. för bl.a. narkotikabrott enligt 1 § första stycket 1 och 6narkotikastrafflagen (1968:64) från okänt datum fram till den 17 oktober 2019. I anslutning härtill förde åklagaren talan om utvidgat förverkande mot S.K. Han yrkade att 124 500 kr i kontanter och en halskedja i guld till ett värde om 70 000 kr, vilka hade tagits i beslag, skulle förverkas enligt 36 kap. 1 b § BrB då det var klart mer sannolikt att de utgjorde utbyte av brottslig verksamhet än att så inte var fallet. På samma grund yrkade han att S.K. skulle förpliktas att såsom förverkat värde utge 380 000 kr, vilket motsvarade del av de insättningar via swish som gjorts till S.K:s personkonto under perioden den 1 januari 2018–den 17 oktober 2019 minskat med swishöverföringar från S.K:s konto under samma period.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Griffin) meddelade dom den 30 december 2019.
På anförda skäl fann tingsrätten att åtalet för narkotikabrott var styrkt, liksom även övriga åtal, samt att påföljden skulle bestämmas till fängelse tre år. Beträffande yrkandet om utvidgat förverkande anförde tingsrätten följande.
S.K. har med anledning av inställningen i skuldfrågan att han inte sysslat med någon försäljning motsatt sig att beslagtagna kontanter och halskedja i guld förverkas. Han har även motsatt sig att han ska förpliktas att utge 380 000 kr såsom förverkat värde. Han har i dessa delar hävdat att de upphittade kontanterna avser sparade pengar och till viss del svarta inkomster för vissa måleriarbeten och bilförsäljningar.
Tingsrätten har dömt S.K. till ansvar för ett förverkandeutlösande brott, nämligen narkotikabrott i överlåtelsesyfte. I denna del har åklagaren redovisat en tillgångsundersökning. Det som framstår som mycket besvärande är att S.K:s privatkonto från 1 januari 2018 fram till sista oktober 2019 haft en omsättning på ca 1,3 miljoner kronor och att ca 640 000 kr avser mottagna swishöverföringar. Därtill kommer att det bland hans egendom påträffats en stor mängd kontanter, buntar med sedlar. Ett innehav som inte kan förklaras med att det rör sig om vissa besparingar. Dessa omständigheter ska ställas mot att S.K. saknat reella inkomster under denna period som på något sätt kan motsvara denna omsättning på kontot. Genom den redovisade utredningen står det klart att S.K. haft intäkter från narkotikaförsäljning som den huvudsakliga intäktskällan för att kunna klara de utgifter och inköp han haft under samma period. Det framstår därför som klart mer sannolikt att såväl påträffade kontanter som inköpt guldkedja utgör utbyte av brott än motsatsen.
Det står även klart att han genom sin narkotikahantering fått en stor mängd pengar överförda till sitt konto. Det av åklagaren framräknade värdet på denna hantering framstår som skäligt och har tagit skälig hänsyn till övriga inkomster och faktiska kostnader varför yrkandet om utvidgat förverkande av ett värde om 380 000 kr ska bifallas.
Tingsrätten dömde S.K. för narkotikabrott enligt 1 § första stycket 1 och 6narkotikastrafflagen och för andra brott till fängelse 3 år.
Under rubriken Förverkande och beslag meddelade tingsrätten i sju punkter olika förordnanden, de tre sista med följande lydelse.
I beslag tagna 124 500 kr i kontanter förklaras förverkade. Beslagen ska bestå.
I beslag tagen halskedja i guld, värd 70 000 kr, förklaras förverkad. Beslaget ska bestå.
S.K. förpliktas att utge 380 000 kr såsom förverkat värde enligt 36 kap. 1 b § BrB.
S.K. överklagade i Hovrätten för Västra Sverige. Förutom yrkanden i ansvarsdelen yrkade han att hovrätten skulle ogilla det utvidgade förverkandeyrkandet avseende dels i beslag tagna kontanter om 124 500 kr och en halskedja i guld, dels ett värde om 380 000 kr.
Åklagaren motsatte sig ändringsyrkandena.
På fråga från hovrätten uppgav åklagaren att åtalet för narkotikabrott rätteligen skulle avse endast 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen (dvs. inte punkten 1).
Hovrätten (hovrättslagmannen Johnson, hovrättsråden Wilson, referent, och Ward samt två nämndemän) meddelade dom den 2 mars 2020.
På anförda skäl fann hovrätten åtalen styrkta. Angående yrkandet om utvidgat förverkande anförde hovrätten följande.
S.K. har i hovrätten lagt fram ett kvitto från Hedens Guld AB från den 14 januari 2019 om 58 695 kr, varav 19 575 kr betalats med en inbyteskedja och 39 100 kr betalats kontant. Som S.K. får förstås avser kvittot en tidigare guldkedja som han sålt för att kunna köpa den guldkedja som omfattas av förverkandeyrkandet.
När det gäller åklagarens yrkanden om utvidgat förverkande finner även hovrätten att det förverkandeutlösande brottet (innehav av narkotika i överlåtelsesyfte) har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte. För frågan om det framstår som klart mera sannolikt att egendomen respektive värdet utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet, har åklagaren presenterat bl.a. följande uppgifter beträffande S.K:s ekonomiska förhållanden. För inkomståren 2014-2016 finns inte någon taxerad inkomst. År 2017 finns noterat ett överskott av tjänst till 1 063 kr, och år 2018 är motsvarande summa 160 440 kr, vilket för det senare året ger en genomsnittlig inkomst om 10 937 kr per månad. Enligt privatkontot uppgick S.K:s nettoinkomst för perioden den 1 januari 2018 till den 30 oktober 2019 till 317 000 kr. För samma period uppgick hans levnadsomkostnader enligt privat- och sparkontona till 436 000 kr (i form av kort- och swishköp, boendekostnader och köp av smycke). Vidare har S.K. mottagit swishöverföringar till sitt konto under perioden 2018 till oktober 2019 med 639 994 kr, vid totalt 586 olika tillfällen.
Mot bakgrund av S.K:s ekonomiska förhållanden framstår det som klart mer sannolikt att kontanterna och guldkedjan som tagits i beslag utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Det nu åberopade kvittot föranleder inte någon annan slutsats. Vidare finns förutsättningar för värdeförverkande. Som framgått ovan har S.K. tagit emot mycket stora belopp på sitt konto genom swishöverföringar. Han har inte haft någon rimlig förklaring till dessa. Även om han skulle ha fått betalt för något ”svartjobb” är omfattningen av insättningarna alltför stor, och S.K:s uppgifter i dessa delar har varit påfallande vaga. Det har varit fråga om ett stort antal insättningar av jämna belopp till S.K:s konto. I åklagarens beräkningar har mindre och ojämna belopp sorterats bort, vilket ger en summering på mottagna jämna belopp på 581 900 kr vid 466 tillfällen. Från detta belopp har sedan räknats bort de belopp som S.K. har swishat till dem som han har tagit emot insättningar av (cirka 200 000 kr). S.K:s invändning om att han lånat ut pengar som betalats tillbaka torde inrymmas i detta. Hovrätten finner att åklagaren har gjort en försiktig beräkning och anser i likhet med tingsrätten att S.K:s utbyte av brottslig verksamhet kan uppskattas till 380 000 kr. S.K. har hanterat pengar i en storleksordning som vida överstiger hans legala inkomster. Det har inte framkommit något som talar för att ett förverkande skulle vara oskäligt. Tingsrättens dom ska därför stå fast även i denna del.
Hovrätten ändrar tingsrättens dom endast på så sätt att hovrätten beträffande gärningen under åtalspunkt 1 i bilaga 2 till tingsrättens dom dömer S.K. för narkotikabrott enligt 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen.
S.K. överklagade och yrkade att HD skulle ogilla yrkandet om förverkande av 380 000 kr.
Riksåklagaren motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Carr, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom.
1. S.K. dömdes av tingsrätten för bl.a. narkotikabrott, avseende innehav av narkotika i överlåtelsesyfte, till fängelse i tre år. Tingsrätten förklarade 124 500 kr i kontanter och en halskedja i guld till ett värde av ca 70 000 kr, som påträffades hemma hos S.K. samma dag som han greps, förverkade med stöd av 36 kap. 1 b § BrB. Tingsrätten förpliktade vidare S.K. att såsom förverkat värde enligt 36 kap. 1 b § BrB utge ett belopp om 380 000 kr. Beloppet beräknades utifrån transaktionshistorik på S.K:s bankkonton och motsvarade del av de överföringar som S.K. hade mottagit via Swish.
Hovrätten har fastställt tingsrättens dom.
Målet i HD avser frågan om det finns förutsättningar att med stöd av bestämmelsen om s.k. utvidgat förverkande i 36 kap. 1 b § BrB förverka värdet av bankmedel som har funnits på ett bankkonto, men som vid tidpunkten för domstolens prövning inte längre finns i behåll.
I 36 kap. 1 b § BrB regleras s.k. utvidgat förverkande. Regleringen innebär att om någon döms för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i fyra år eller mer, eller för något av i andra stycket särskilt utpekade brottstyper, och brottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte kan egendom förklaras förverkad. En förutsättning för förverkande är att det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Enligt fjärde stycket får utvidgat förverkande inte beslutas om det är oskäligt.
Regleringen i 36 kap. 1 b § BrB infördes år 2008 som en del av det svenska genomförandet av artikel 3 i det s.k. förverkanderambeslutet (rådets rambeslut 2005/212/RIF om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott, EUT L 68, 15.3.2005, s. 49). Syftet med rambeslutet är framförallt att komma åt de ekonomiska vinster som görs inom ramen för organiserad brottslighet. Genom lagändringar som trädde ikraft år 2016, vilka gjordes bl.a. för att genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42/EU av den 3 april 2014 om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och vinning av brott i Europeiska unionen, utökades paragrafens tillämpningsområde till att gälla vid fler brott.
Begreppet egendom är centralt i förverkandelagstiftningen. Med egendom förstås vanligen förmögenhetstillgångar av alla slag, inklusive olika typer av rättigheter. Det är inget krav att egendomen rent faktiskt betingar ett värde. Den ska dock vara av sådan beskaffenhet att den kan tillhöra någon, dvs. det ska röra sig om något som är föremål för någons rätt. Det kan vara äganderätt, nyttjanderätt eller annan rättighet. Med begreppet värde bör förstås sådan egendoms uppskattade värde i pengar. I förverkanderambeslutet definieras egendom som all slags egendom, materiell eller immateriell, lös eller fast egendom, samt juridiska handlingar eller urkunder som styrker äganderätt eller annan rätt till sådan egendom (artikel 1 andra strecksatsen). (Se ”Domännamnsförverkandet”, NJA 2017 s. 1070 p. 7 och Lamb, Förverkande av egendom, 2014, s. 45 f.)
Det är åklagaren som har bevisbördan för att den egendom som avses med ett förverkandeyrkande utgör utbyte av brottslig verksamhet. Det finns inte någon tidsbegränsning avseende vilken egendom som kan komma att bli föremål för ett utvidgat förverkande. Då regleringen om utvidgat förverkande syftar till att komma åt utbyte av en inte närmare preciserad brottslig verksamhet behöver åklagaren inte bevisa från vilket eller vilka brott som egendomen härrör. Sambandet mellan egendomen och den brottsliga verksamheten behöver inte heller styrkas fullt ut, utan det är tillräckligt att åklagaren uppfyller det lägre ställda beviskravet klart mera sannolikt. Av det följer dels att vad åklagaren påstår måste vara sannolikt i sig, dels att sannolikheten för påståendet på ett tydligt sätt överträffar sannolikheten för att det förhåller sig på motsatt sätt. (Se prop. 2007/08:68 s. 63, 64 och 95.)
Det uppställda beviskravet klart mera sannolikt ligger mellan ”sannolikt” och ”ställt utom rimligt tvivel”. Vid en helhetsbedömning av om det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet får bl.a. egendomens beskaffenhet och de omständigheter under vilka den påträffats samt hur detta förhåller sig till vederbörandes personliga och ekonomiska förhållanden beaktas. Något som allmänt sett talar för att beviskravet är uppfyllt är om en tillgång framstår som orimlig med hänsyn till innehavarens reella möjligheter att på laglig väg bygga upp och bibehålla en förmögenhet. Som exempel på något som talar för att egendom inte åtkommits på laglig väg är om det hos någon som saknar förvärvsinkomst anträffas dyra kapitalvaror eller lyxartiklar. (Se a. prop. s. 95.)
Enligt 36 kap. 5 a § första stycket 1 BrB får utvidgat förverkande ske hos gärningsmannen eller hos annan som medverkat till det brott som förverkandet grundas på. Under vissa förutsättningar kan utvidgat förverkande även ske hos en förvärvare av egendomen (5 a § första stycket 2 och 3). Utvidgat förverkande är subsidiärt i förhållande till förverkande som kan beslutas med stöd av bestämmelsen i 36 kap. 1 § BrB, som bland annat reglerar förverkande av utbyte av ett visst konkret brott.
Förverkandereglerna utgår i allmänhet från tanken att den egendom som avses med ett förverkandeyrkande egentligen är förverkad redan när det brott begås som föranleder åtgärden. För att realisera ett förverkande krävs emellertid alltid ett förverkandebeslut som utgör en exekutionstitel. Förverkande av viss specifik egendom förutsätter att egendomen finns kvar vid tidpunkten för förverkandebeslutet. I annat fall kan, förutsatt att tillämpbar bestämmelse tillåter det, förverkande beslutas avseende egendomens värde. Vid värdeförverkande värderas egendomen till marknadsvärdet vid tidpunkten för domen eller, om egendomen är såld, till försäljningsvärdet. Utgångspunkten är att det endast är nettoutbytet som ska förverkas. (Se Brown m.fl., Brottsbalken m.m., 25 november 2020, JUNO, kommentaren till 36 kap. under Om förverkande, NJA 2016 s. 202 p. 18 samt Weiss och Wilson, Att bestämma påföljd för brott, 3 uppl., 2016, s. 585.)
Utvidgat förverkande får inte beslutas om det är oskäligt. Vid en bedömning av om ett förverkande är oskäligt bör kunna beaktas bl.a. om annan betalningsskyldighet med koppling till brottsligheten eller egendomen ålagts den tilltalade och om egendomen har förvärvats en lång tid före det förverkandeutlösande brottet. Ytterligare exempel på omständigheter som bör kunna beaktas är om straffvärdet av det förverkandeutlösande brottet är lågt eller om åtgärden i förening med påföljden utgör en alltför kraftig reaktion på brottsligheten. Även risken för överförverkande, dvs. att förverkandet kommer att omfatta mer än vad som utgjort den totala vinsten av brottsligheten, kan vägas in vid bedömningen av om ett förverkande är oskäligt. (Se a. prop. s. 64, 65, 77 och 97.)
S.K. har av underrätterna dömts för bl.a. narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64), avseende innehav av narkotika i överlåtelsesyfte, den 17 oktober 2019. Narkotikabrottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte. Det finns därmed förutsättningar att med stöd av 36 kap. 1 b § BrB förverka egendom eller dess värde hos S.K., förutsatt att det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet.
Mot bakgrund av syftet med regleringen om utvidgat förverkande och i ljuset av hur egendom har definierats i förverkanderambeslutet bör begreppet egendom i 36 kap. 1 b § BrB omfatta alla typer av egendom, det vill säga både fast och lös egendom, och därmed även abstrakta förmögenhetsvärden. Bankmedel måste alltså anses utgöra egendom i den mening som avses i 36 kap. 1 b § BrB.
Utifrån transaktionshistorik på S.K:s bankkonton framgår att han under perioden från den 1 januari 2018 till den 17 oktober 2019 har mottagit en mängd överföringar via Swish och att han har hanterat medel som vida överstiger hans legala inkomster. Det framgår vidare att det samlade saldot på hans konton var ca 65 000 kr när han greps den 17 oktober 2019. Mot bakgrund av transaktionshistoriken och S.K:s ekonomiska förhållanden framstår det som klart mera sannolikt att ett sammanlagt belopp om 380 000 kr utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Då det inte längre finns täckning för 380 000 kr på S.K:s bankkonton kan i stället värdet av egendomen förklaras förverkat.
Frågan är då om ett förverkande av ett värde motsvarande S.K:s tidigare innehavda bankmedel kan anses oskäligt. Påföljden för den brottslighet som S.K. har dömts för i målet har bestämts till fängelse i tre år. Någon annan betalningsskyldighet med koppling till brottsligheten eller egendomen har såvitt är känt inte ålagts honom.
I målet har 124 500 kr i kontanter och en halskedja i guld till ett värde av ca 70 000 kr redan förverkats hos S.K. med stöd av 36 kap. 1 b § BrB. Utifrån utredningen i målet kan det inte uteslutas att kontanterna härrört från medel som S.K. har mottagit via Swish under den aktuella tidsperioden. För att inte riskera ett överförverkande bör därför värdet av dessa, 124 500 kr, räknas av det belopp som nu yrkas förverkat. Vad S.K. har anfört om att han idag saknar tillgångar bör inte föranleda att förverkandet ska bedömas som oskäligt eller att förverkandebeloppet bör sättas ned ytterligare. Inte heller i övrigt har framkommit något som talar för att ett utvidgat förverkande vore oskäligt.
Mot bakgrund av det anförda bör det belopp som S.K. ska förpliktas att utge som förverkat värde sättas ned till 255 500 kr.
HD ändrar hovrättens dom på det sättet att det belopp som S.K. ska utge som förverkat värde bestäms till 255 500 kr.
HD (justitieråden Mahoney, Morris, Brown, Espinoza och Mills, referent) meddelade den 1 april 2021 följande dom.
S.K. dömdes av tingsrätten för bland annat innehav av narkotika i överlåtelsesyfte till fängelse i tre år. Med stöd av 36 kap. 1 b § BrB förverkade tingsrätten 124 500 kr i kontanter och en halskedja i guld till ett värde av cirka 70 000 kr som hade påträffats hos S.K. Tingsrätten förpliktade vidare, med tillämpning av samma bestämmelse, S.K. att såsom förverkat värde utge ett belopp om 380 000 kr. Beloppet beräknades utifrån transaktionshistoriken (swishöverföringar) på S.K:s personkonto.
Hovrätten har fastställt tingsrättens dom.
Frågan i HD är främst i vilken utsträckning som bestämmelserna om utvidgat förverkande i 36 kap. 1 b § BrB kan tillämpas på värdet av egendom.
Bestämmelser om förverkande som särskild rättsverkan av brott finns i 36 kap. BrB. Enligt den grundläggande regeln i 36 kap. 1 § ska utbyte av ett brott förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott, om mottagandet utgör brott enligt brottsbalken eller brott enligt annan författning med fängelse i mer än ett år i straffskalan. I stället för det mottagna får dess värde förklaras förverkat.
Med utbyte avses både konkret egendom som någon kommit över genom brott och abstrakt vinst, dvs. det till penningbelopp uppskattade värdet av vad som åtkommits (se prop. 2015/16:155 s. 12). Som utbyte anses vid förverkande även egendom som har trätt i stället för utbyte, avkastning av utbyte samt avkastning av det som trätt i stället för utbyte (se 1 c §).
Enligt 36 kap. 1 b § kan utvidgat förverkande bli aktuellt om någon döms för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i fyra år eller mer eller för ett brott som omfattas av de brottstyper som anges i andra stycket, om brottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte (det förverkandeutlösande brottet). Om dessa förutsättningar är uppfyllda ska egendom även i annat fall än som avses i 1 § förverkas om det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Enligt motiven krävs det inte att den som döms för det förverkandeutlösande brottet har varit delaktig i eller haft kännedom om den brottsliga verksamheten (prop. 2007/08:68 s. 63).
Förverkande av egendom brukar benämnas sakförverkande. Med egendom avses förmögenhetstillgångar av alla slag, inklusive olika typer av rättigheter. Egendomen behöver inte ha något värde. Det som krävs är att egendomen är av beskaffenhet att kunna tillhöra någon. Bankmedel omfattas av begreppet egendom. (Se ”Domännamnsförverkandet” NJA 2017 s. 1070 p. 7 och Lamb, Förverkande av egendom, 2014, s. 45 ff.)
Bestämmelserna om utvidgat förverkande infördes 2008 som en del av genomförandet av det unionsrättsliga förverkanderambeslutet . Syftet var framförallt att komma åt ekonomiska vinster inom ramen för organiserad brottslighet. Genom lagändringar 2016, som också till en del hade sin bakgrund i unionsrättsliga bestämmelser , utökades paragrafens tillämpningsområde till fler brott.
Vid förverkande enligt 36 kap. 1 § har åklagaren bevisbördan för att det som begärs förverkat utgör utbyte av ett konkret brott, och beviskravet är detsamma som normalt gäller i brottmål. När det däremot gäller utvidgat förverkande, behöver åklagaren inte bevisa från vilket brott som egendomen härrör (se ”Lyxbilen” NJA 2010 s. 374 om att uttrycket ”utgör utbyte av” i 1 b § ska anses ha samma innebörd som uttrycket ”härrör från”). Sambandet mellan egendomen och den brottsliga verksamheten behöver inte heller styrkas fullt ut. Det är tillräckligt att det lägre beviskravet – klart mera sannolikt – uppfylls; vad som krävs är att det som åklagaren påstår är sannolikt i sig och att sannolikheten för påståendet på ett tydligt sätt överträffar sannolikheten för att det förhåller sig på motsatt sätt. Beviskravet ligger därmed mellan sannolikt och ställt utom rimligt tvivel. (Se prop. 2007/08:68 s. 66 f. och 95.)
Förverkande enligt 1 b § får inte beslutas om det är oskäligt. Vid den bedömningen ska exempelvis beaktas om annan betalningsskyldighet med koppling till brottsligheten eller egendomen ålagts den tilltalade eller om egendomen har förvärvats en lång tid före det förverkandeutlösande brottet. Ytterligare exempel som anges i förarbetena är om straffvärdet av det förverkandeutlösande brottet är lågt. (Se a. prop. s. 64 f., 77 och 97.)
Utvidgat förverkande får ske hos gärningsmannen eller annan som medverkat till det förverkandeutlösande brottet (se 5 a § 1) och i vissa fall också hos den som förvärvat egendomen (se 5 a § 2 och 3).
Av bestämmelserna om utvidgat förverkande framgår att egendom kan förklaras förverkad om den med viss grad av sannolikhet bedöms utgöra utbyte av brottslig verksamhet. Det är alltså fråga om ett förverkande av viss egendom eller med andra ord om ett sakförverkande. Ett sakförverkande förutsätter som huvudregel att egendomen påträffas. Det är emellertid inte uteslutet att det kan ske också i annat fall om egendomen ändå kan identifieras. Vid ett utvidgat förverkande med tillämpning av 5 a § 1 är det i båda fallen en förutsättning att egendomen kan knytas till gärningsmannen vid tiden för ingripandet.
Bestämmelserna medger även förverkande av egendomens värde – i stället för förverkande av egendomen – i de nu angivna situationerna (p. 12). Den möjligheten torde främst bli aktuell när det inte framstår som lämpligt att förverka egendomen, exempelvis om det skulle riskera att leda till avsevärda kostnader för det allmänna eller till onödig värdeminskning. Av det som nyss sagts följer att paragrafen även ger ett visst utrymme för ett utvidgat förverkande av värdet av egendom som inte har påträffats. Så kan exempelvis vara fallet om det kan styrkas att det hos gärningsmannen kort före ingripandet fanns egendom, som inte längre finns tillgänglig men som ändå kan identifieras och knytas till denne.
En särskild fråga är om 1 b § ger utrymme för att förverka en beräknad vinst av brottslig verksamhet.
En tolkning av paragrafen om utvidgat förverkande som leder till förpliktelser att utge belopp motsvarande en beräknad vinst är svår att förena med ordalydelsen; den anger att egendom – eller i stället för egendomen dess värde – får förverkas. Om någon egendom inte påträffas, eller ändå kan identifieras, i anslutning till att frågan om ett förverkande aktualiseras är det missvisande att tala om egendomens värde. En annan sak är att en framräknad vinst kan åberopas som bevisning till stöd för ett påstående om att viss egendom sannolikt utgör utbyte av brottslig verksamhet.
Det innebär att bestämmelserna om utvidgat förverkande inte ger stöd för att förverkande kan ske av en beräknad vinst. Det gäller även om beräkningarna grundar sig på konkreta uppgifter om exempelvis penningströmmar till och från ett bankkonto.
Denna slutsats får stöd av vad som har angetts i förarbetena om syftet med utvidgat förverkande genom uttalanden som tydligt anknyter till förekomsten av egendom. Vad som ska kunna förverkas är exempelvis dyra kapitalvaror, lyxartiklar och stora penningsummor som påträffas under omständigheter som talar för att de inte har kunnat anskaffas på laglig väg. (Jfr a. prop. s. 95.)
S.K. har dömts för bl.a. innehav av narkotika i överlåtelsesyfte. Narkotikabrottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte och utgör alltså ett förverkandeutlösande brott enligt 36 kap. 1 b § BrB.
Utredningen visar i och för sig att det tidigare hade förekommit transaktioner med sammantaget avsevärda belopp på S.K:s personkonto. Det är emellertid inte möjligt att med stöd av 1 b § förverka en beräknad vinst (se p. 14–17).
S.K:s överklagande ska därmed bifallas.
HD ändrar hovrättens dom och avslår yrkandet om förverkande enligt 36 kap. 1 b § BrB av 380 000 kr (punkten 7 under rubriken Förverkande och beslag i tingsrättens dom).