En kurator vid en ungdomsmottagning har haft samtalskontakt med en ung kvinna som sökt hjälp för psykiska problem. Efter en tid har det förekommit sexuella handlingar mellan de båda. Det har ansetts att ett sådant beroendeförhållande som avses i bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning inte har förelegat.
Allmän åklagare väckte vid Malmö tingsrätt åtal mot J.K. för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning enligt följande gärningsbeskrivning: J.K. har arbetat som kurator på en ungdomsmottagning i Malmö och har 2011 haft målsäganden som patient. Han har vid flera tillfällen, under tiden 1 maj-31 augusti 2011 haft samlag och andra med samlag jämförliga handlingar med målsäganden, vid ett tillfälle på ett hotell i Malmö, vid ett tillfälle på annan plats i Malmö samt vid övriga tillfällen på ungdomsmottagningen. J.K. har på detta sätt förmått målsäganden att företa och tåla sexuell handling genom att allvarligt missbruka att målsäganden befann sig i beroendeställning till honom.
Målsäganden (i tingsrättens dom betecknad AA) yrkade skadestånd med 85 000 kr jämte ränta. Av beloppet avsåg 75 000 kr kränkningsersättning och 10 000 kr ersättning för sveda och värk.
Tingsrätten (ordförande rådmannen Herman) anförde i dom den 26 november 2013 följande.
J.K. har bekräftat att han under perioden den 17 maj-7 juli 2011 hade sexuella kontakter med målsäganden och att hon då befann sig i en beroendeställning till honom eftersom han var hennes kurator. Han har bestritt ansvar för brott eftersom han inte har förmått målsäganden att företa de sexuella handlingar som förekom och då han inte har missbrukat den föreliggande beroendeställningen. Med hänvisning till sin inställning till skuldfrågan har J.K. bestritt det enskilda anspråket.
J.K. arbetade vid den aktuella tiden som kurator på en ungdomsmottagning i Malmö. I februari 2011 kom han och målsäganden AA i kontakt med varandra efter att AA hade blivit rekommenderad detta av barnmorskan Jennings, som arbetade på samma mottagning. Orsaken kan sammanfattas så att AA under en tid hade mått psykiskt dåligt och därför sökt hjälp. Från februari och framåt hade AA och J.K. regelbundna samtalskontakter varje eller varannan vecka. I början av april berättade AA för J.K. att hon hyste starka känslor för honom. Han nämnde detta för de övriga i teamet på ungdomsmottagningen och de enades om att J.K. skulle fortsätta samtalen med AA som tidigare men att han skulle ta upp saken på nytt med sina kollegor om han upplevde att han inte kunde kontrollera situationen. Han berättade aldrig något för sin kollegor om den fortsatta relationen med AA.
AA och J.K. har på ett i stora drag överensstämmande sätt redogjort för vad som inträffade mellan dem. Det är genom deras uppgifter utrett att de i början av maj 2011 för första gången träffades ”privat” i den meningen att det inte hade samband med ett inbokat samtal. De fortsatte att träffas på detta sätt på kvällstid på ungdomsmottagningen efter att den hade stängt och övrig personal hade gått därifrån. I mitten av maj förekom den första sexuella kontakten. Därefter och fram till i början av juli samma år träffades de ett antal gånger. Vid vissa, men inte alla tillfällena förekom sexuella handlingar mellan dem.
AA och J.K. har haft något olika uppfattningar om vid hur många tillfällen de hade någon form av sex. AA har uppskattat att det rörde sig om ca tio tillfällen medan J.K. har angett att det skedde sju-åtta gånger. De är överens om att det både förekom samlag och andra sexuella aktiviteter som kan jämställas med samlag. De har också båda berättat att de flesta tillfällena skedde på ungdomsmottagningen på kvällstid men att de två gånger hade sex på andra platser; bl.a. på ett hotell.
Förutom AA och J.K. har förhör hållits med AAs mamma, AAs kompis M. samt J.K:s tidigare chef E.L. och hans kollega Jennings Utöver vad som inledningsvis angavs beträffande kontakterna mellan J.K. och Jennings har vittnena inte haft någon närmare kännedom om vad som förekom mellan AA och J.K. utan de har berättat om vad de har fått veta i efterhand och om hur AA mådde, både innan hon inledde kontakten med J.K. och efteråt. Då AA och J.K. lämnat i huvudsak samstämmiga uppgifter om vad som skedde mellan dem saknar vittnenas uppgifter om vad de i efterhand har fått höra, enligt tingsrättens uppfattning, betydelse för bedömningen av åtalet och redovisas därför inte i domen. Det gäller även uppgifterna om AAs mående eftersom hon själv har redogjort för detta på ett mycket klart och tydligt sätt.
Brottet sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning skiljer sig från andra sexualbrott på flera sätt. Till att börja med krävs att det har förekommit sexuella handlingar mellan två personer och att den ene ska stå i någon form av beroendeställning till den andre. Utredningen i målet ger, som redan har framgått, klara besked om att AA och J.K. vid ett antal tillfällen hade samlag och andra jämförliga sexuella handlingar. Det exakta antalet tillfällen saknar betydelse för bedömningen utan det är tillräckligt att konstatera att sexuella handlingar förekom.
Det är lika klart att AA i egenskap av patient befann sig i en beroendeställning till J.K., som var hennes kurator.
Dessa omständigheter är dock inte tillräckliga för att J.K. ska kunna dömas för brott. För det krävs också att utredningen i målet ger fullt stöd för att det var J.K. som förmådde AA att företa eller tåla de sexuella handlingarna. Det krävs vidare att detta skedde genom att J.K. allvarligt missbrukade AAs beroendeställning till honom.
J.K. har berättat att han blev förälskad i AA och att han var fullt medveten om att han trädde över en etisk gräns när han vid ett av deras första ”privata” möten tog fysisk kontakt med henne. Han har själv förklarat att han insåg hur oetiskt och klandervärt hans beteende var. Han har sagt att han trodde att han skulle kunna hantera den omständigheten att AA i april sa att hon var kär i honom men han förstod i efterhand att han inte klarade det.
AA har berättat om sina tidigare förhållanden och att det hade förekommit att hon gick med på att ha sex för att bekräfta sin dåvarande pojkvän. När det gällde J.K. har hon sagt att hon fick starka känslor för honom men att hon förstod att det inte var ovanligt när man befinner sig i ett utsatt läge i en behandlingssituation, som hon gjorde. Hon har också berättat om det stora förtroende och den tillit som hon kände för J.K. Han var den första vuxna person som hon kände att hon kunde lita på och anförtro sig åt. Hon har sagt att den tacksamhet och det förtroende som hon kände för J.K. kan vara en del av förklaringen till att hon hade samlag m.m. med honom. Hon har uttryckt det som att hon ville ge någonting tillbaka till J.K. eftersom han hade varit till så stor hjälp för henne. Å andra sidan har AA också berättat att de sexuella kontakterna gjorde att hon kände sig sviken av J.K. och upplevde att han hade missbrukat hennes förtroende.
Dessa känslor och omständigheter ledde till att AA och J.K. under perioden maj till juli träffades vid ett antal tillfällen utöver de inbokade mötena på mottagningen. Det finns ingen anledning att ifrågasätta AAs uppgifter om varför hon hade sexuella kontakter med J.K. och att det egentligen var någonting som hon inte ville. Samtidigt har hon varit tydlig med att hon inte tror att J.K. förstod detta. Hon har också uttryckt att de sexuella aktiviteterna kunde inledas både av J.K., av henne eller av dem båda i samspel. Med hänsyn till detta anser tingsrätten att utredningen inte ger något stöd för att J.K. var så pådrivande och aktiv som krävs för att han i rättslig mening ska kunna anses ha förmått AA att ha sex med honom.
Redan av den anledningen kan åtalet inte bifallas. Tingsrätten vill emellertid även framhålla att AAs och J.K:s uppgifter om sina ganska många möten vid sidan om samtalskontakterna visserligen hade sin grund i den beroendeställning som AA befann sig i gentemot J.K. men det har inte framkommit något som tyder på att J.K. allvarligt missbrukade denna beroendeställning för sexuella ändamål. Därmed inte sagt annat än vad J.K. själv har uttryckt om hur olämpligt och oansvarigt hans handlande var och att han som kurator inte borde ha låtit det som inträffade ske. Dessa synpunkter av moralisk och etisk karaktär betyder dock inte att J.K. har gjort sig skyldig till brottslig handling.
Då åtalet ogillas så kan inte heller AAs skadeståndskrav vinna bifall.
Åtalet ogillas.
Åklagaren överklagade i Hovrätten över Skåne och Blekinge och yrkade bifall till åtalet.
Även målsäganden överklagade och yrkade bifall till sin vid tingsrätten förda skadeståndstalan.
J.K. motsatte sig ändringsyrkandena.
Hovrätten (hovrättsråden Peterson och Mccall, referent, tf. hovrättsassessorn Anderson samt två nämndemän) anförde i dom den 16 april 2014 följande.
Enligt 6 kap. 3 § första stycket BrB ska den dömas för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning som förmår en person att företa eller tåla en sexuell handling genom att allvarligt missbruka att personen befinner sig i beroendeställning till gärningsmannen.
J.K. har vidhållit den inställning till åklagarens gärningspåstående som han angett vid tingsrätten. Han har således vidgått att det under tiden den 17 maj-7 juli 2011 förekommit sexuella handlingar mellan honom och målsäganden. Vidare har han medgett att målsäganden under denna period befunnit sig i en beroendeställning till honom i den mening som avses i den nyss nämnda straffbestämmelsen. Liksom vid tingsrätten har han bestritt ansvar för brott under anförande att han inte förmått målsäganden att företa de sexuella handlingarna och att han inte heller missbrukat att målsäganden befunnit sig i en beroendeställning till honom.
Tingsrätten har i sin dom under rubriken Bakgrund redovisat vad som är utrett i fråga om de omständigheter under vilka J.K. och målsäganden kom i kontakt med varandra och vad som i övrigt inledningsvis förekom dem emellan. Som tingsrätten angett hade J.K. i egenskap av kurator på ungdomsmottagningen i Malmö från februari 2011 regelbundna samtalskontakter med målsäganden. Hovrätten ansluter sig till tingsrättens bedömning att det förhållandet, att målsäganden var patient vid ungdomsmottagningen och att J.K. var hennes kurator, innebär att hon i förhållande till denne befunnit sig i en sådan beroendeställning som avses i den tidigare nämnda straffbestämmelsen.
Liksom tingsrätten finner hovrätten vidare klarlagt att det från mitten av maj 2011 och fram till någon gång i juli samma år förekom samlag och därmed jämförbara sexuella handlingar mellan J.K. och målsäganden. Det har inte genom utredningen i målet blivit helt klarlagt vid hur många tillfällen handlingar av detta slag förekom mellan dem. Målsäganden har uppgett att det varit fråga om minst tio tillfällen, medan J.K. sagt att det rört sig om ”ca sju gånger”. Det kan hållas för visst att det i vart fall inte varit fråga om färre tillfällen än vad J.K. uppgett.
Frågan är då om J.K. förmått målsäganden att företa eller tåla de sexuella handlingarna genom att allvarligt missbruka målsägandens beroendeställning. Av intresse för denna bedömning är vad som framkommit i målet om de problem för vilka målsäganden sökte hjälp av J.K., hennes psykiska mående under den relevanta tiden, den betydelse J.K. genom samtalskontakterna kom att få för målsäganden och hennes bevekelsegrunder för att delta i de sexuella handlingarna. Av betydelse är också i vad mån J.K. var aktiv för att de sexuella handlingarna skulle bli av.
J.K. har i en inledande journalanteckning den 10 februari 2011 angett bl.a. att målsäganden anpassat sig destruktivt mycket för att vara till lags och att hon aldrig satt gränser mot sin pappa. I början av maj 2011 har han vidare antecknat bl.a. att målsäganden var orolig, spänd, hjälpsökande, rädd att bli avvisad och att inte bli tagen på allvar. Och i en journalanteckning från slutet av samma månad har han angett att målsägandens ångest var så pass hög ibland att hon fick impulser att skada sig själv. Av vad J.K. uppgett vid förhör inför tingsrätten framgår vidare att han kände till att målsäganden haft samlag med sin pojkvän för att ”bekräfta” denne.
Som tingsrätten konstaterat har målsäganden berättat om det stora förtroende och den tillit hon kom att känna för J.K. Hon har uppgett att han var den första vuxna person som hon kände att hon kunde lita på och anförtro sig åt. Hon har också uttryckt det så, att han var den enda person som kunde hålla henne ovanför ytan. Som förklaring till varför hon deltog i de sexuella handlingarna har hon angett att detta, med tanke på den hjälp J.K. gav henne, blev ett sätt att bekräfta honom. Hon har tillagt att J.K. ”behövde detta” samt uppgett att J.K. berättat för henne om förhållandet till sin sambo. I sammanhanget bör nämnas att J.K. vid tingsrätten uppgett att han levde i ett samboförhållande där det inte förekom någon sexuell intimitet. Målsäganden har också gett uttryck för att hon befarade att J.K. skulle försvinna ur hennes liv om hon inte ville delta i de sexuella aktiviteterna. Som tingsrätten angett har hon även berättat att de sexuella kontakterna gjorde att hon kände sig sviken av J.K. och att hon upplevde att han missbrukade hennes förtroende. Enligt hovrättens bedömning finns det inte skäl att ifrågasätta vad målsäganden sålunda berättat om den betydelse hon kom att tillmäta J.K. och om anledningen till att hon inlät sig i sexuella aktiviteter med honom.
Målsäganden har uppgett att det kan ha varit så att hon ibland var den som tog initiativet till de sexuella aktiviteterna, även om hon numera inte kan minnas något sådant tillfälle. Redan av de uppgifter som J.K. själv har lämnat framgår att han vid flera tillfällen var aktiv för att de sexuella handlingarna skulle bli av. Han har t.ex. berättat att han vid ett tillfälle, då han och målsäganden befann sig på en kyrkogård i Malmö, frågade målsäganden om hon ville ”suga av” honom där och att målsäganden då utförde oralsex. Av vad han berättat framgår också att han vid ett annat tillfälle bokade rum på ett hotell i Malmö för att han och målsäganden skulle få tillfälle att sova tillsammans samt att han vid detta tillfälle medförde s.k. sexleksaker till hotellrummet. Han har vidare, i anslutning till att han berättat om att han och målsäganden även träffades privat utan att det förekom några sexuella kontakter, uppgett att det hände att han skickade sms till målsäganden i vilka han frågade henne om hon ville ”hångla eller hänga”.
För att det i straffbestämmelsen uppställda kravet på att gärningsmannen ska ha förmått målsäganden att företa eller tåla en sexuell handling ska vara uppfyllt krävs inte att gärningsmannen har övervunnit något motstånd hos målsäganden (jämför NJA II 1992 s. 60). Inte heller har det uppställts något krav på att gärningsmannen ska ha tagit initiativet till handlingen. Det är tillräckligt att gärningsmannen på något sätt aktivt påverkat målsäganden så att målsäganden företagit eller tålt handlingen i fråga (jämför rättsfallet NJA 1988 s. 279).
Det ligger i sakens natur att J.K. var helt införstådd med hur målsäganden mådde psykiskt och vilka problem hon hade att brottas med. Som framgått i det föregående kom målsäganden att tillmäta samtalskontakterna med J.K. en helt avgörande betydelse för hennes möjligheter att bemästra den ångest och de problem i övrigt som plågade henne. Det var alltså mycket angeläget för henne att inte riskera att denna kontakt avbröts. Att det förhöll sig på detta vis måste J.K. ha haft klart för sig. Även om målsäganden har haft känslor för J.K. är det uppenbart att det inte har varit fråga om någon relation på lika villkor. Som nyss konstaterats är det också klarlagt att J.K. vid flera tillfällen varit aktiv för att de sexuella handlingarna skulle bli av. Sammantaget finner hovrätten att J.K. har förmått målsäganden till de sexuella handlingar som förekom mellan honom och målsäganden.
Med hänsyn till vad som framkommit om målsägandens psykiska mående vid den tid då de sexuella handlingarna mellan henne och J.K. ägde rum och om hur angeläget hon upplevde det att vidmakthålla samtalskontakten med J.K., är det uppenbart att hon befunnit sig i en situation där hon haft mycket svårt att avböja att delta i de sexuella aktiviteterna. J.K. måste därför anses ha allvarligt missbrukat målsägandens beroendeställning då han förmådde henne till de sexuella handlingarna.
På grund av det anförda ska åtalet bifallas, dock med den inskränkningen i fråga om tiden för gärningarna att det inte är styrkt annat än att dessa ägde rum från mitten av maj 2011 till någon gång i juli samma år. Som åklagaren gjort gällande är brottsligheten att bedöma som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning enligt 6 kap. 3 § första stycket BrB.
Hovrätten finner att den brottslighet som J.K. gjort sig skyldig till har ett straffvärde motsvarande fängelse åtta månader och är av sådan art att det föreligger en presumtion för att påföljden ska bestämmas till fängelse.
Det har i målet framkommit att J.K., när det uppdagades att det hade förekommit sexuella handlingar mellan honom och målsäganden, av sin arbetsgivare ställdes inför valet att bli uppsagd från anställningen som kurator vid ungdomsmottagningen eller att säga upp sig själv samt att han då fann för gott att säga upp sig själv. Det kan antas att det förhållandet att J.K. nu döms för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning kommer att göra det svårt för honom att erhålla någon ny anställning som kurator eller inom något av de yrkesområden i övrigt där socionomer vanligtvis är verksamma. Vid påföljdsbestämningen bör det men detta innebär för honom beaktas. Menet har dock inte en sådan dignitet att det är möjligt att välja en till fängelse alternativ påföljd. Däremot bör det inverka i lindrande riktning vid straffmätningen av det fängelsestraff som J.K. ska dömas till. Hovrätten finner att fängelsestraffets längd bör bestämmas till sex månader.
Vid denna utgång i skuldfrågan är J.K. skadeståndsskyldig gentemot målsäganden. Ersättningen för den kränkning som hon utsatts för genom brottsligheten bör skäligen bestämmas till 60 000 kr. Det står vidare klart att J.K. genom brottsligheten i fråga åsamkat målsäganden sådant psykiskt lidande att hon är berättigad även till skadestånd för sveda och värk. Det belopp som hon yrkat i denna del är skäligt.
Hovrätten ändrar tingsrättens domslut i ansvarsdelen på så sätt att hovrätten dömer J.K. för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning enligt 6 kap. 3 § första stycket BrB och bestämmer påföljden till fängelse 6 månader.
Hovrätten ändrar tingsrättens domslut i skadeståndsdelen på så sätt att hovrätten förpliktar J.K. att till målsäganden betala 70 000 kr jämte ränta.
J.K. överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle frikänna honom och ogilla målsägandens skadeståndstalan.
Riksåklagaren och målsäganden motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (justitieråden Pearson, Walker, Wright, Turner, referent, och Wilcox) meddelade den 25 juni 2015 följande dom.
J.K. var anställd som kurator vid en ungdomsmottagning. I februari 2011 fick han målsäganden som patient. Han var då 38 år och hon skulle strax fylla 19. Målsäganden gick sista terminen i gymnasiet. Hon hade under en tid mått psykiskt dåligt och rekommenderades kontakten med J.K. av en barnmorska vid mottagningen. Från februari och framåt hade målsäganden och J.K. regelbundna samtalskontakter varje eller varannan vecka. Målsäganden träffade också, efter en s.k. internremiss av J.K., vid några tillfällen en psykiater som arbetade vid mottagningen. Hon hade också fortsatt kontakt med barnmorskan.
I början av april berättade målsäganden för J.K. att hon hyste starka känslor för honom. J.K. nämnde detta för de andra som var anställda på mottagningen. Man enades om att han skulle fortsätta samtalen med målsäganden som tidigare och att han skulle ta upp saken på nytt med kollegerna om han upplevde att han inte kunde kontrollera situationen. J.K. berättade inte något för sina arbetskamrater om hur hans relation med målsäganden sedan kom att utvecklas. Det var först när saken i mitten av november 2011 hade anmälts bl.a. till hans överordnade som han meddelade de övriga anställda på mottagningen att han hade haft en sexuell relation med målsäganden. Han blev då omedelbart avstängd från arbetsplatsen och ställdes inför valet att säga upp sig eller att bli avskedad.
Utredningen i målet består huvudsakligen av målsägandens och J.K:s berättelser. I de hänseenden som har betydelse för prövningen i målet stämmer berättelserna överens i stora drag. Deras uppgifter stöds också på olika punkter av den skriftliga bevisningen, främst journalanteckningar från samtalskontakterna, och av de vittnesförhör som har hållits. I den mån som berättelserna går isär ska J.K:s uppgifter läggas till grund för bedömningen, eftersom de inte är motbevisade.
Vid ett möte på mottagningen den 12 maj 2011 gav målsäganden muntligen en sexuell invit till J.K. Denna ledde till en första fysisk kontakt i form av bl.a. att de båda ”masserade” varandras axlar och berörde varandras ansikten, öron och hår. De kysstes också.
Därefter, under perioden den 17 maj-den 7 juli 2011 träffades målsäganden och J.K. vid mellan 15 och 20 tillfällen. Det förekom sexuella handlingar vid sju tillfällen. Vid de flesta tillfällena träffades de på mottagningen, dock alltid efter tjänstetid. En gång hade de sex på en parkliknande kyrkogård sent på kvällen och en annan gång på ett hotell. Vid andra tillfällen umgicks de genom att prata med varandra, lyssna på musik och titta på film. Den sista gången som det förekom en sexuell kontakt mellan dem var den 7 juli 2011.
Både samtalskontakterna på mottagningen och umgänget mellan målsäganden och J.K. fortsatte efter den 7 juli 2011. Men efter hand träffades de alltmer sällan.
J.K. har berättat att han var ”stormförälskad” i målsäganden. Han uppfattade henne som en varm, rolig, i högsta grad begåvad tjej som hade stort mått av beslutskapacitet, även om denna kapacitet ibland hade hämmats av personer som stod henne nära. Han visste att målsäganden hade problem med sin pojkvän och hon berättade att relationerna i hennes familj delvis var problematiska. Han kände också till att målsäganden hade svårt att säga nej, bl.a. till sin pojkvän när denne ville ha sex. När han och målsäganden berörde varandra den 12 maj förstod han att han gick över en professionell gräns. Detta var ångestfyllt för honom och han kontrollerade alltid noga med målsäganden att hon ville delta. Han insåg att de inte var jämbördiga, men som han uppfattade det var de ett förälskat par.
Den som förmår en person att företa eller tåla en sexuell handling genom att allvarligt missbruka att personen befinner sig i en beroendeställning till gärningsmannen ska enligt 6 kap. 3 § första stycket BrB dömas för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Straffskalan är fängelse i högst två år. Enligt andra stycket ska dömas för grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning till fängelse i lägst sex månader och högst fyra år. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om fler än en har förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen annars har visat särskild hänsynslöshet.
För att straffbestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning ska vara tillämplig krävs alltså att det har varit fråga om en eller flera sexuella handlingar, att personen som dessa handlingar har utförts mot har befunnit sig i en beroendeställning i förhållande till gärningsmannen och att gärningsmannen allvarligt har missbrukat detta förhållande och därigenom har förmått den andre att företa eller tåla de sexuella handlingarna. För straffansvar krävs att gärningsmannen har handlat med uppsåt.
Det är klarlagt att det under perioden den 17 maj-den 7 juli 2011 har förekommit sexuella handlingar mellan målsäganden och J.K. vid sju tillfällen.
Enligt förarbetena och rättslitteraturen innebär en beroendeställning att det finns ett avhängighetsförhållande mellan gärningsmannen och den andre. Detta kan ha sin grund i ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Ett exempel är det förhållande som en person som är intagen på anstalt har till en styresman eller en tjänsteman på anstalten. Ett annat är elevens förhållande till en lärare som är examinator. Fall av detta slag har det gemensamt att den ene är beroende av beslut som den andre har möjlighet att fatta. En arbetsgivare eller en arbetsledare kan t.ex. hota med avsked och en tjänsteman på en anstalt med indragna förmåner av olika slag. (Jfr t.ex. NJA II 1962 s. 174, prop. 1983/84:105 s. 25 f., prop. 2004/05:45 s. 61 ff., Rivera, Sex och samtycke, 2010 s. 65 f. samt Bowman och Thompson, Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 97.)
I motiven och litteraturen sägs att även ekonomiska mellanhavanden kan grunda en beroendeställning av det slag som avses i 6 kap. 3 § BrB. Ett annat exempel som anges, och som också skiljer sig från de som nämns i punkten 11, är narkomanen som befinner sig i en beroendeställning i förhållande till leverantören av narkotika. Beroendeställningen behöver alltså inte vara av formellt slag; även i fall där det finns inslag av frivillighet eller valfrihet kan det vara fråga om en beroendeställning av det slag som avses i bestämmelsen. Vid bedömningen av om det rör sig om en beroendeställning enligt bestämmelsen kan eventuell åldersskillnad mellan gärningsmannen och den andre ha betydelse.
För att kriminaliseringen inte ska sträcka sig för långt gäller att handlandet ska framstå som ett maktövergrepp mot en svagare person. I lagtexten markeras detta med att gärningsmannen allvarligt ska ha missbrukat beroendeförhållandet. Det innebär i sin tur att beroendeställningen måste ha varit sådan, att den har varit avgörande för eller åtminstone starkt har påverkat den svagare personens handlande. Här kan jämföras med lagtexten i paragrafens andra stycke där ordet ”övergrepp” används som en beskrivning av sådant handlande som är straffbelagt.
J.K. ingick i en offentligt finansierad verksamhet som vände sig till ungdomar med problem av olika slag. Målsäganden blev rekommenderad kontakten med honom när hon kom till ungdomsmottagningen. Därmed blev J.K., efter hand som samtalsbehandlingen fortlöpte, en viktig person i målsägandens liv och hon berättade för honom om förhållanden av utpräglat privat karaktär. J.K. kom under dessa månader att av målsäganden uppfattas som ett stöd i en för henne personligen orolig tid. Detta förstod J.K. Han var klart äldre än målsäganden och var helt naturligt mera erfaren. Därmed hade han ett övertag.
Det var emellertid fråga om en helt frivillig kontakt som när som helst kunde avbrytas av målsäganden. Kontakterna med mottagningen var utan bindningar. Det fanns också andra ungdomsmottagningar på orten som målsäganden kunde välja att gå till om hon inte ville fortsätta hos J.K. På mottagningen var målsäganden inte hänvisad endast till J.K. Under den aktuella tiden hade hon kontakter både med den barnmorska som hon träffade först och med en psykiater. J.K. förskrev inga mediciner utan det sköttes av psykiatern. De möten med J.K. som åtalet avser ägde rum utanför mottagningstid och ibland också på andra platser än mottagningen.
Sammantaget måste bedömningen bli att målsäganden inte befann sig i ett sådant avhängighetsförhållande till J.K. att de sexuella handlingarna kan beskrivas som ett maktövergrepp mot en svagare person. Fastän det som J.K. gjorde var i strid med vad som gällde för hans tjänst har han därmed inte gjort sig skyldig till ett sådant handlande som avses med bestämmelsen i 6 kap. 3 § BrB.
Detta innebär att J.K:s handlande inte utgjorde brott. J.K. ska därmed frikännas.
Skadeståndsyrkandet bygger på åtalet. Eftersom J.K. frikänns ska skadeståndstalan ogillas.
Med ändring av hovrättens dom frikänner HD J.K. och ogillar målsägandens skadeståndstalan.
HD:s dom meddelad: den 25 juni 2015.
Mål nr: B 2648-14.
Lagrum: 6 kap. 3 § BrB.