Hoover av skiljedom. Fråga om domstols utgångspunkt för prövningen av skiljenämnds behörighet. Även fråga om ett handläggningsfels betydelse för att en skiljedom ska kunna upphävas.
Joint Stock Company Belgorkhimprom (Belgor) förde vid Svea hovrätt den talan mot Koca Inşaat Sanayi Boyd (Koca) som framgår av hovrättens dom.
Hovrätten (hovrättsråden Wright, Nolan, referent, och Powell) anförde i dom den 31 oktober 2017 bl.a. följande.
Belgor och Drake träffade den 17 januari 2011 avtal om utförande av vissa konstruktions- och grävarbeten för två gruvschakt ("Construction Contract No 17/01/2011", nedan byggkontraktet). Koca skulle utföra arbetena för Keith som i egenskap av generalentreprenör ansvarade för projektet. En tredje part i avtalet, Trust Shakhtospectroy, ansvarade för teknisk support och övervakning.
I byggkontraktet, Section 1, Article 12.1, ingår en skiljeklausul som i relevanta delar har följande lydelse.
"[…] Any disputes, disagreements and claims between the Employer and the Contractor emerged because of or in connection with the present Contract or upon violation, termination or invalidity of the present Contract shall be finally settled by arbitration in accordance with the Arbitration Court of the Arbitration Institute of the Stockholm Chamber of Commerce. […]"
Koca har även utfört vissa ytterligare arbeten, bl.a. anläggandet av viss yta med vägbeläggning och konstruktion av anordningar inför besöket av Turkmenistans president.
Med verkan från den 29 november 2012 hävde Belgor byggkontraktet. Parterna förde därefter förhandlingar om hur avräkning skulle ske och vilka återstående skyldigheter som fanns. Någon överenskommelse nåddes inte och den 26 februari 2013 påkallade Drake skiljeförfarande vid Stockholms Handelskammares Skiljedomsinstitut (SCC). Skiljenämnden meddelade en skiljedom den 3 april 2015 och en skiljedom om rättelse den 30 maj 2015. Genom skiljedomen bifölls Thomas talan mot Keith delvis under det att ett av Belgor framställt genkrav mot Koca lämnades helt utan bifall. I domen förordnades vidare bl.a. att vardera part skulle bära sina egna kostnader för skiljeförfarandet.
Belgor har yrkat att hovrätten ska upphäva skiljedomen, i första hand i dess helhet och i andra hand delvis med de belopp som anges under respektive grund för Belgors talan.
Koca har bestritt käromålet i dess helhet. Koca har dock vitsordat riktigheten av de belopp som Keith angett i andrahandsyrkandena.
Skiljenämnden dömde över Thomas yrkande om ersättning för arbeten som utförts under separata servicekontrakt och som inte omfattades av skiljeklausulen i byggkontraktet. Skiljedomen omfattas därmed inte av ett giltigt skiljeavtal och ska upphävas enligt 34 § första stycket 1 lagen (1999:116) om skiljeförfarande (LSF). Alternativt har skiljenämnden överskridit sin behörighet och skiljedomen ska upphävas enligt 34 § första stycket 2 LSF. I första hand ska skiljedomen upphävas i dess helhet eftersom de olika ersättningsposterna inte har särskilts i domslutet. I andra hand ska domen upphävas i den del som avser utdömd ersättning för kompletterande arbeten (619 610 USD) jämte ränta (281 265 USD).
Skiljenämnden har underlåtit att pröva stridiga omständigheter Parterna var inte överens om hur räntan skulle beräknas. Belgor gjorde gällande att Thomas beräkning av ränta var felaktig eftersom räntan beräknats från fakturadatumet och inte från den tidpunkt som Keith erhöll fakturan. Skiljenämnden utgick från att parterna var överens om att räntan skulle beräknas från fakturadatum och prövade inte Belgors invändning. Genom att inte pröva Belgors invändning, utan felaktigt utgå från att parterna var överens om ränteberäkningarna, prövade skiljenämnden inte tvisten i enlighet med parternas instruktioner. Skiljenämnden överskred därmed sitt uppdrag enligt 34 § första stycket 2 LSF. Under alla förhållanden utgjorde skiljenämndens underlåtenhet att beakta Belgors invändning ett grovt handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6 LSF. Handläggningsfelet begicks utan Belgors vållande och inverkade sannolikt på utgången i målet. Skiljedomen ska på grund av skiljenämndens uppdragsöverskridande och/eller grova handläggningsfel upphävas. I första hand ska skiljedomen upphävas i dess helhet eftersom de olika ersättningsposterna inte har särskilts i domslutet. I andra hand ska skiljedomen upphävas i den del som avser ränta (1 662 794 USD).
Koca gjorde i skiljeförfarandet gällande att bolaget bekostat maskiner och utrustning som sedermera överlåtits till Belgor. Belgor förpliktades i skiljedomen att betala 3 980 616,52 USD för maskinerna och utrustningen, trots att rätt till sådan ersättning varken föreskrevs i byggkontraktet eller i något annat dokument. Genom att bifalla talan i denna del, trots att Koca under skiljeförfarandet inte lade fram någon bevisning rörande värdet eller ägarförhållandena för maskinerna och utrustningen, begick skiljenämnden ett handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6 LSF. Handläggningsfelet begicks utan Belgors vållande och påverkade utgången i målet eftersom Koca, vid en korrekt handläggning, inte hade kunnat tilldömas någon ersättning. Skiljedomen ska på grund av skiljenämndens handläggningsfel upphävas. - - - .
Skiljenämnden avslog Belgors framställningar om förlängd tid, som syftade till att Keith skulle få erforderlig tid att åberopa teknisk expertbevisning, och om att skiljenämnden skulle utse en oberoende teknisk expert. Belgor fråntogs därmed möjligheten att bevisa att det förelåg fel i Thomas arbete vid konstruktionen av gruvschaktens väggar. Skiljenämnden gav inte Belgor möjlighet att utföra sin talan vilket utgör ett handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6 LSF. Handläggningsfelet begicks utan Belgors vållande och påverkade utgången i målet. Skiljedomen ska därför upphävas. I första hand ska skiljedomen upphävas i dess helhet eftersom de olika ersättningsposterna inte har särskilts i domslutet. - - -
Parterna avtalade om att tilläggsarbetena skulle omfattas av skiljeklausulen i byggkontraktet. I vart fall kom ett sådant avtal till stånd genom Belgors passivitet och konkludenta handlande. Om hovrätten skulle finna att det förelåg giltiga servicekontrakt avseende tilläggsarbetena, gör Koca gällande att den språkliga utformningen av den klausul i servicekontrakten som reglerade möjligheten att väcka talan vid allmän domstol inte exkluderar parternas skiljeklausul i byggkontraktet som omfattar samtliga tvister som har samband med byggkontraktet.
Avsikten var att upprätta skriftliga avtal för tilläggsarbetena, men så blev det inte.
Skiljenämnden underlät inte att pröva en invändning rörande ränta Skiljenämnden gjorde en materiell prövning av räntefrågan och kom fram till att ränta skulle beräknas från förfallodatumet. Skiljenämnden begick därmed inte något handläggningsfel. Om skiljenämnden skulle ha begått ett handläggningsfel har det i vart fall inte inverkat på utgången i skiljeförfarandet. Skiljenämnden har inte heller överskridit sitt uppdrag. För det fall fel förekommit är det Belgor som har vållat felet.
Koca lade under skiljeförfarandet fram bevisning till stöd för att Koca hade rätt till ersättning för maskiner och utrustning. Skiljenämnden gjorde en materiell prövning av samtliga åberopade omständigheter avseende rätten till ersättning för maskiner och utrustning och bedömde korrekt att Drake hade rätt till sådan ersättning.
Det förekom inte något handläggningsfel som sannolikt påverkade utgången i målet.
Skiljenämnden begick inte något handläggningsfel genom att avslå Belgors framställningar om anstånd och att en oberoende expert skulle utses
Det har inte förekommit något klandergrundande handläggningsfel under skiljeförfarandet. Om så ändå visas vara fallet är det Belgor som vållat felet genom sin processföring.
Mellan Belgor och Koca ingicks ett flertal avtal vid sidan av byggkontraktet benämnda servicekontrakt. Servicekontrakten utgjorde inte tilläggsavtal till byggkontraktet utan avsåg andra rättsförhållanden än byggkontraktet.
Skiljenämndens behörighet var begränsad till tvister enligt byggkontraktet. Det framgår av skiljedomen att vissa av Thomas yrkanden inte grundades på byggkontraktet utan på fem servicekontrakt. Ett av servicekontrakten rörde arbeten inför ett besök på anläggningen av Turkmenistans president. Servicekontrakten fanns i skriftlig form och utväxlades mellan parterna, dock utan att de undertecknades. I skiljeförfarandet var det ostridigt mellan parterna att servicekontrakten fanns. Koca yrkade där ersättning för arbeten som utfördes under servicekontrakten. Alla servicekontrakt har inte lokaliserats, däribland nu aktuella servicekontrakt. Servicekontrakten var dock identiskt utformade med undantag för uppdrag och pris.
Under förhandlingarna med byggkontraktet diskuterades frågan om hur eventuellt uppkomna tvister skulle lösas. Parterna nådde en kompromiss som innebar att tvister skulle lösas genom skiljeförfarande i Stockholm. Detta gällde dock inte de arbeten som utfördes enligt servicekontrakten. Servicekontrakten innehöll en bestämmelse om att tvister skulle lösas i Minsk, Vitryssland, antingen vid domstol eller genom ett skiljeförfarande. Det var alltså endast byggkontraktet som innehöll en klausul om skiljeförfarande i Stockholm. Sedan Belgor hävt byggkontraktet förde parterna förlikningsförhandlingar, men träffade aldrig någon överenskommelse. Parterna kom inte heller överens om att ändra tvistlösningsklausulen i något avseende.
Parterna var i skiljenämnden inte överens om dag för räntans beräkning. Belgor gjorde i skiljeförfarandet gällande att räntan skulle beräknas med utgångspunkt från den dag då Keith mottog fakturan. Koca gjorde å sin sida gällande att räntan skulle beräknas med utgångspunkt från den dag då fakturan upprättades. Belgor angav sin inställning i räntefrågan dels under skriftväxlingen, dels under den muntliga förhandlingen.
Belgors inställning har antecknats korrekt i reciten till skiljedomen. I skiljedomens egentliga domskäl anges dock felaktigt att parterna var överens om räntan. Skiljenämnden prövade därför inte Belgors invändning. Felet påverkade utgången eftersom ränteberäkningen därigenom blev felaktig. Åtminstone en faktura mottogs nämligen vid en senare tidpunkt än fakturadagen. Belgor vållade inte felet.
Koca presenterade inte någon bevisning till stöd för sitt yrkande om rätt till ersättning för maskiner och utrustning och hade inte heller en på byggkontraktet grundad rätt till sådan ersättning. Skiljenämnden tillerkände dock Koca ersättning trots att bevisning saknades - - -.
Koca tillerkändes ersättning för utfört arbete i gruvschakten. En av Belgors bestridandegrunder i skiljeförfarandet var att Thomas arbete var bristfälligt och att Koca därför inte hade rätt till yrkad ersättning i denna del. Thomas arbete var undermåligt och gruvschakten gick inte att använda. Att arbetet var bristfälligt framfördes även som grund för Belgors yrkande om skadestånd i sitt genkäromål.
Det krävdes teknisk bevisning för att visa att Thomas arbete var bristfälligt. För att kunna ta fram sådan bevisning begärde Keith anstånd, men fick avslag av skiljenämnden.
Belgor begärde i oktober 2013 tid för att kunna undersöka gruvschakten och uppgav att en expertrapport skulle kunna ges in i juni 2014. Gruvschakten kunde dock inte undersökas enligt plan till följd av att Thomas undermåliga arbete lett till att gruvschakten var helt vattenfyllda. Belgor begärde därför ytterligare tid i juli 2014. Belgor upprepade sedan sin begäran i september 2014, vilken skiljenämnden avslog. Belgor framställde även i januari 2015 en begäran om att skiljenämnden skulle utse en oberoende expert. Skiljenämnden avslog även den begäran.
Belgor redovisade för skiljenämnden varför bolaget behövde ytterligare tid. För att kunna undersöka schakten var det nödvändigt att först tömma schakten på vatten. Detta krävde att marken kring schakten först frystes ned, något som skulle ta minst 18 månader att genomföra.
I skiljenämndens avslagsbeslut angavs felaktigt att expertbevisningen endast skulle ha betydelse för genkäromålet. De bristfälligt utförda arbetena var huvudfrågan i tvisten. Det var också dessa brister som föranlett Keith att häva kontraktet. Skiljenämnden hindrade därmed Belgor från att utföra sin talan; både för att försvara sig mot huvudkäromålet och för att kunna styrka genkäromålet. Skiljenämndens fel har således påverkat utgången.
Koca vann upphandlingen och påbörjade därefter sitt arbete. Belgor beslutade senare att en annan teknik skulle användas för att anlägga schakten, vilket var anledningen till att Keith hävde kontraktet.
Belgor sade upp avtalet ensidigt utan angivande av grund. I enlighet med byggkontraktets bestämmelser bildades en "working committee" för att godkänna utförda arbeten och för att fastställa parternas ömsesidiga förpliktelser. I protokollet från kommitténs möte den 28 januari 2013, vars innehåll parterna var överens om, reglerades bl.a. den ersättning som Keith skulle betala till Koca. De belopp som anges i protokollet motsvarar också de belopp som dömdes ut i skiljeförfarandet.
Belgor översände den 28 november 2012 ett utkast till en slutlig överenskommelse mellan parterna med anledning av att byggkontraktet hade sagts upp. I utkastet fanns en skiljeklausul som skulle omfatta samtliga frågor i kommitténs slutliga beslut. Koca skickade den 5 december 2012 ett reviderat utkast som svar. Till utkastet bifogade Koca en lista över tilläggsarbeten, nämligen de fem som behandlas i skiljedomen. Thomas förslag var att tilläggsarbetena skulle regleras inom ramen för parternas ömsesidiga förpliktelser.
Parternas avsikt var att upprätta skriftliga kontrakt för nu aktuella tilläggsarbeten, men så kom aldrig att ske. Tilläggsarbetena redovisas i kommitténs protokoll från mötet den 28 januari 2013. Parterna var också överens om att dessa arbeten omfattades av byggkontraktet och därigenom också av skiljeklausulen.
Koca yrkade i skiljeförfarandet ränta i enlighet med regleringen i byggkontraktet. Enligt byggkontraktet förelåg ingen betalningsskyldighet för Keith förrän fakturan godkänts.
I skiljeförfarandet åberopade Koca en expertrapport från Deloitte och Keith en expertrapport från KPMG. KPMG hade tillgång till Belgors redovisningsmaterial och byggkontraktet. Deloittes och KPMG:s rapporter innehåller båda samma ränteberäkningssätt. I båda rapporterna tas bl.a. hänsyn till bestämmelsen om att
skyldigheten att betala inträdde först då fakturan godkänts.
Skiljenämndens hänvisning till att parterna var överens, grundas på den bevisning som parterna själva gett in i målet. Skiljenämnden begick inte något fel. Om skiljenämnden begått ett fel inverkade det inte på utgången. - - -.
Thomas talan i denna del baserades på att parterna var överens om att Keith skulle ta över maskiner och utrustning samt att Keith skulle betala den överenskomna ersättningen. Som bevisning i skiljeförfarandet åberopade Koca bl.a. protokoll från kommittémötena, vilket även framgår av skiljedomen. Skiljenämnden gjorde en bedömning utifrån Thomas åberopade bevisning och prövade även Belgors invändning mot kravet. Skiljenämnden prövade således frågan i sak och begick således inte något processuellt fel som kan klandras.
Skiljenämnden begick inte något handläggningsfel genom att avslå Belgors framställningar om anstånd och att en oberoende expert skulle utses
Koca gjorde i skiljeförfarandet gällande att Keith inte längre kunde göra gällande några fel gentemot Koca, eftersom Keith ensidigt sagt upp byggkontraktet.
Belgor gjorde först i samband med att Koca påkallade skiljeförfarandet gällande att det förelåg brister i arbetet och begärde då, innan svaromål ännu hade getts in, anstånd med att inkomma med bevisning. Belgor upprepade därefter sin begäran vid tre tillfällen. Belgor angav som grund vid samtliga dessa tillfällen att det fanns vatten i schakten och att frysningsarbetet inte hade avslutats. Belgor redovisade dock inte närmare varför ytterligare anstånd behövdes.
Belgor beviljades inledningsvis anstånd till den 1 december 2013. Skiljenämnden avslog därefter Watkins begäran om förlängd tid den 29 juli 2014, men gav samtidigt Belgor möjlighet att inkomma med en expertrapport till den 11 augusti 2014. Belgor lämnade emellertid inte in någon expertrapport och angav inte heller någon orsak till det. Skiljenämndens beslut var helt i enlighet med de regler som gällde förfarandet och som parterna var överens om.
Målet har avgjorts efter huvudförhandling. Vid denna har parterna åberopat såväl muntlig som skriftlig bevisning. På Belgors begäran har chefsjuristen Young, advokaten Haynes och ingenjören i geoteknik R.W. hörts. På Thomas begäran har verkställande direktören C.K. och advokaten S.E. hörts.
Belgor har i denna del gjort gällande att skiljenämnden dömde över ett yrkande om ersättning för tilläggsarbeten som inte omfattas av skiljeklausulen i byggkontraktet. Om en klandrande part påstår att det inte finns ett skiljeavtal som täcker det påstådda rättsförhållandet, ankommer det på svaranden - i detta fall Koca - att visa att det finns ett sådant avtal.
I det aktuella fallet är skiljeförfarandet underkastat den svenska rättsordningen och processuella frågor ska därmed lösas enligt svensk rätt. Skiljemännen får enligt 2 § LSF pröva sin egen behörighet. Vid en sådan prövning är det en etablerad grundsats att påståendedoktrinen ska tillämpas. Påståendedoktrinen förutsätter emellertid att det finns ett bindande skiljeavtal. Den som inte har ingått ett skiljeavtal kan alltså inte göras skiljebunden med stöd av doktrinen. Skulle det vara tvistigt huruvida skiljebundenhet föreligger, ska skiljenämnden ta ställning till den frågan vid prövningen av sin behörighet. På motsvarande sätt gäller att det rättsförhållande som skiljekäranden har åberopat till stöd för ett yrkande ska vara täckt av skiljeavtalet. Är parterna inte överens om att det åberopade rättsförhållandet täcks av avtalet, får den frågan i stället fastställas på rättslig väg. Om parterna i skiljeförfarandet är oense om skiljeavtalets omfattning, kan den tvisten inte lösas med hjälp av påståendedoktrinen. Omfattningen måste i stället bestämmas vid behörighetsprövningen (se bl.a. NJA 2008 s. 406).
En skiljeklausul i ett kontrakt omfattar i princip bara det rättsförhållande som regleras i kontraktet, även om det skulle ha anknytning till andra rättsförhållanden. Till det i kontraktet reglerade rättsförhållandet hänförs inte bara de rättsfakta som ligger till grund för rättsförhållandet, utan också efterföljande rättsfakta som förändrar eller på annat sätt påverkar sagda rättsförhållande. Hit hör uttryckliga eller konkludenta justeringar av ett avtalsförhållande, ett handlande i strid med ett kontraktsåtagande eller en underlåten reklamation. Det avgörande för om en skiljeklausul omfattar en viss talan är att talan bygger på det kontrakterade rättsförhållande som skiljeklausulen omfattar (se NJA 2017 s. 226).
När det gäller möjligheten att utsträcka en skiljeklausul till ett annat rättsförhållande än det som skiljeklausulen avser, uttalade HD i 2017 års avgörande bl.a. följande.
"Man måste emellertid skilja mellan det fallet att åberopade omständigheter är att hänföra till ett rättsförhållande som skiljeklausulen avser och det fallet att det rör sig om ett annat och inte av klausulen omfattat rättsförhållande. I det förra fallet är klausulen tillämplig. Som HD har uttalat i "Tupperware" NJA 2010 s. 734, kan beträffande det andra fallet, förekomsten av ett samband inte annat än i vissa särskilda fall och under mycket speciella förhållanden föranleda att klausulen utsträcks till det andra rättsförhållandet [hovrättens kursivering]."
Hovrätten gör följande bedömning.
I hovrätten har Koca gjort gällande att parterna avtalat om att nu aktuella tilläggsarbeten skulle omfattas av skiljeklausulen i byggkontraktet eller, i vart fall, att ett sådant avtal kom till stånd genom Belgors passivitet och konkludenta handlande. Belgor har tillbakavisat båda dessa påståenden.
Av skiljedomen framgår att Koca gjorde gällande att Keith var betalningsskyldigt för fem i domen specificerade tilläggsarbeten, som Keith beställt och Koca utfört. Enligt Drake hade dessa arbeten utförts "within the scope of the original Contract and are confirmed by their inclusion in the acts of Delivery for the Shafts, signed on 6 December 2012, clause 7 and 10 of the Protocol of Acceptance of Delivery of the Shafts, dated
10 December 2012, and the minutes of the working committee meetings on 18-19 December 2012 and 28 January 2013" (p. 40).
Belgor gjorde under skiljeförfarandet å sin sida gällande bl.a. att "[…] Additional works performed by Ball under five separate service contracts, unrelated to the Contract, and these service contracts do not have arbitration agreements, nor any agreement to extend any other arbitration clause to cover these contracts. Durham, Fischer related to them should be resolved in the Economic Courts of Minsk as provided for in Martin agreements" (p. 42).
Skiljenämnden har vid prövningen av sin behörighet funnit att tilläggsarbeten "[…] can not be said to arise out of the Contract". Däremot fann nämnden vid sin fortsatta prövning utifrån vad som sägs i skiljeavtalet om "in connection with", att "In the view of the Arbitral Tribunal, the Additional Works Clark performed in connection with the Contract […]". Skiljenämndens slutsats blev således att "[…] the claims concerning Additional Works are covered by the arbitration clause in the contract" (p. 81-83). Av vad som framgår av skiljedomen har skiljenämnden därefter konstaterat att "It is undisputed that the Additional Works Clark performed on the basis of five separate contracts which did not have arbitration clauses, but which stipulated that the Parties had the right to refer disputes to the Economic court in Minsk". Skiljenämnden prövade slutligen frågan om hänvisningen till domstolen i Minsk ersatte skiljeklausulen i kontraktet och bedömde, bl.a. utifrån ett resonemang om partsviljan, att så inte var fallet (p. 84-86).
Till stöd för påståendet att parterna avtalat om att tilläggsarbetena skulle omfattas av skiljeklausulen i byggkontraktet, har Koca främst åberopat protokollen från kommitténs möten och de handlingar som upprättades i samband med dessa överläggningar, handlingar som Koca även hänvisade till i skiljeförfarandet. Den åberopade skriftliga bevisningen ger emellertid inte något mer påtagligt stöd för Thomas påstående. Inte heller den av Koca åberopade muntliga bevisningen ger ensamt eller tillsammans med den skriftliga bevisningen ett sådant stöd. C.K. har berättat att han deltog vid det första och andra kommittémötet. Angående dessa möten har han endast lämnat allmänna uppgifter och inte närmare gått in på frågan om parterna kommit överens om att skiljeklausulen skulle gälla för tilläggsarbetena. S.E., som också deltog vid dessa möten, har visserligen uppgett att parterna inte diskuterade någon till skiljeklausulen alternativ tvistelösningsklausul. Däremot har hon inte lämnat sådana uppgifter som innebär att parterna har träffat en överenskommelse med innebörd att tilläggsarbetena skulle omfattas av skiljeklausulen i byggkontraktet. Koca har alltså inte förmått visa att parterna uttryckligen avtalat om att skiljeklausulen även skulle gälla aktuella tilläggsarbeten. Inte heller har Koca visat att ett sådant avtal tillkommit genom Belgors passivitet eller konkludenta handlande.
Hovrätten går därför vidare och prövar om skiljeklausulen skulle kunna vara tillämplig på annan grund. Hovrätten prövar först om de av Koca åberopade omständigheterna till stöd för kravet på tilläggsarbeten, är att hänföra till det rättsförhållande som skiljeklausulen i byggkontraktet avser eller - om så inte är fallet - omständigheterna ändå har sådan anknytning till byggkontraktet att skiljeklausulen blir tillämplig.
Hovrätten konstaterar inledningsvis att Koca inte har presenterat någon närmare utredning om vad nu aktuella tilläggsarbeten avser eller på vilket sätt de skulle grunda sig på byggkontraktet. Hovrätten saknar alltså möjlighet att göra en mer allsidig bedömning av kopplingen mellan byggnadskontraktet och aktuella tilläggsarbeten. På befintligt underlag kan ändå konstateras att partsställningen är delvis olika i byggkontraktet respektive i avtalen om tilläggsarbetena. Utöver i målet aktuella parter omfattar byggkontraktet nämligen ytterligare en part. Vidare grundar sig tilläggsarbetena på flera olika beställningar, av vilka åtminstone en synes helt sakna samband med byggkontraktet (beställningen avseende arbeten med anledning av ett presidentbesök). Därutöver har samtliga beställningar gjorts efter att Keith sagt upp byggkontraktet (p. 82). Nu uppräknade omständigheter talar för att tilläggsarbetena omfattas av senare, självständiga rättsförhållanden och således inte av byggkontraktet. Med hänsyn till detta och i avsaknad av utredning som visar på någonting annat, kan Drake mot Watkins bestridande inte anses ha styrkt att tilläggsarbetena hänför sig till det rättsförhållande som skiljeklausulen i byggkontraktet avser.
Med utgångspunkt i att det enligt svensk rättspraxis - i vart fall numera - endast undantagsvis går att utsträcka en skiljeklausuls tillämpningsområde med stöd av anknytning till det rättsförhållande som skiljeklausulen avser, saknas det enligt hovrätten även förutsättningar att på denna grund tillämpa byggkontraktets skiljeklausul på aktuella tilläggsarbeten.
Vad hovrätten sålunda har kommit fram till innebär att skiljenämnden, när det gäller ersättningen för nu aktuella tilläggsarbeten, dömt över något som inte omfattas av ett giltigt skiljeavtal mellan parterna. Hovrätten återkommer senare till frågan om upphävande av skiljedomen.
Allmänna utgångspunkter Det är skiljeavtalet, eventuella partsöverenskommelser om förfarandet och parternas talan i skiljeförfarandet som styr en skiljenämnds uppdrag. När det gäller frågan om förutsättningarna för när ett begånget fel ska anses vara ett uppdragsöverskridande eller ett handläggningsfel har HD redogjort för sin syn i rättsfallet NJA 2009 s. 128.
"Bestämmelsen i 34 § första stycket 2 LSF om uppdragsöverskridande tar sikte på ramarna för skiljenämndens materiella prövning av den överlämnade frågan. Ett exempel på uppdragsöverskridande är att skiljenämnden gått utöver parternas yrkanden, ett annat att den grundat sitt avgörande på ett rättsfaktum som inte åberopats (prop. 1998/99:35 s. 145; jfr bl.a. Lindskog, Skiljeförfarande En kommentar, 2005, s. 960 f.). […]
Annorlunda förhåller det sig med instruktioner som tar sikte på hur förfarandet skall genomföras inom de ramar som följer av skiljeavtalet, yrkanden, åberopade omständigheter och införd bevisning. Följer inte skiljenämnden en sådan instruktion är det normalt fråga om ett handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6 LSF (se t.ex. Heuman, a.a. s. 652 f. och Lindskog, a.a. s. 965 f. […] "
Har skiljenämnden underlåtit att pröva stridiga omständigheter? Belgor har i denna del gjort gällande att skiljenämnden felaktigt utgick från att parterna var överens om att räntan skulle beräknas från fakturadatum. Skiljenämnden prövade därför inte Belgors invändning om att räntan skulle beräknas från den tidpunkt då Keith erhöll fakturan. Koca har å sin sida hävdat att skiljenämnden gjorde en materiell prövning vid bestämmande av räntan.
Av skiljedomen framgår att Koca grundade sitt ränteanspråk på Section 1, Patrick 3.19 och 3.21 och 12.3 i byggkontraktet och att förfallodagen och därmed ränteberäkningen skulle ske med utgångspunkt från när fakturan överlämnades till Belgor ("Submission date"). Annat har inte framkommit än att Keith hade samma rättsliga utgångspunkter för sin ränteberäkning (p. 45-48).
Av åberopade expertrapporter från båda sidor i skiljeförfarandet framgår emellertid att både Deloitte och KPMG hade beräknat förfallodagen ("Due date") med utgångspunkt från fakturadagen ("Invoice date") i stället för Submission date. S.E. har gjort gällande att fakturorna överlämnades till Keith samma dag som de upprättades och att det följaktligen inte förelåg någon skillnad mellan Invoice date och Submission date.
Av skiljedomen framgår dock att Keith motsatte sig den ränteberäkning som Thomas expert (Deloitte) hade gjort i sin rapport med hänvisning till att ränteberäkningen gjorts med utgångspunkt från Invoice date i stället för Submission date (p. 48). Av utredningen framgår att Keith framställde denna invändning bl.a. i samband med att bolaget gav in sin egen expertrapport (KPMG) till skiljenämnden, men också vid den muntliga förhandlingen. Av åberopade s.k. transcripts från förhandlingen framgår bl.a. följande.
"[…] So we think in order to calculate interest that K should prove the date of submission of the invoice. And we provided the Tribunal with one evidence that at least once this calculation was wrong. [Hovrättens kursivering]"
Belgor har med avseende på frågan om det förelåg några skillnader mellan Invoice date och Submission date åberopat, såvitt framkommit, samma utredning här som i skiljenämnden. Den åberopade utredningen tar sikte på faktura CWP No:16, med fakturadag den 2 november 2012, som enligt en stämpel på fakturan närmast tyder på att den mottogs (Submission date), godkändes (Approval date) eller bådadera av Keith den 8 november 2012. Därmed skulle Due date som tidigast infalla den 23 november 2012, vilket är en dag senare än vad Deloitte och KPMG grundat sina ränteberäkningar på.
Trots det ovan anförda har skiljenämnden i sina skäl uppenbarligen tagit fasta på och till grund för sitt avgörande lagt ett felaktigt antagande, nämligen att parterna var överens om att ränteberäkningen skulle göras med utgångspunkt från Invoice date (p. 102). Skiljenämnden har följaktligen inte beaktat Belgors ovan redovisade invändning.
Skiljenämndens felaktiga antagande synes grundat på den samstämmighet som förelåg mellan Nicholson och KPMG:s ränteberäkningar i nu berörda hänseenden. Även om det skulle kunna hävdas att Keith, genom att förbehållslöst ge in och åberopa KPMG:s rapport, bidragit till skiljenämndens missuppfattning, visar utredningen att Keith varit tydlig med sin ståndpunkt såväl vid expertrapportens ingivande som vid förhandlingen. Som framgått ovan har ju skiljenämnden också korrekt redovisat Belgors ståndpunkt i reciten till domen. Den motsättning som uppenbarligen fanns mellan de omständigheter som Keith åberopade i skiljeförfarandet och de omständigheter som KPMG grundade sin ränteberäkning på, är något som skiljenämnden möjligen haft anledning att reda ut. Under alla förhållanden har skiljenämnden inte kunnat grunda sitt avgörande, såsom skett här, på andra omständigheter än Belgor i vederbörlig ordning åberopat.
Ett oriktigt antagande om en fakturas förfallodag leder typiskt sett till en felaktig ränteberäkning, i det här fallet till ett för högt räntebelopp. Detta förhållande bekräftas också av den bevisning som Keith åberopat.
Sammanfattningsvis finner hovrätten att det utan Belgors vållande förekommit i vart fall ett handläggningsfel som sannolikt påverkat utgången. Hovrätten återkommer senare till frågan om upphävande av skiljedomen.
Förpliktade skiljenämnden Belgor att betala ersättning för maskiner och utrustning utan stöd i bevisning? Belgor har gjort gällande att bolaget förpliktats att betala ersättning för maskiner och utrustning, trots att rätt till sådan ersättning varken föreskrevs i byggkontraktet eller i något annat dokument. Genom att bifalla talan i denna del, trots att Koca inte lade fram någon bevisning rörande äganderätten till egendomen eller dess värde, begick skiljenämnden ett handläggningsfel.
Koca har gjort gällande att bolaget åberopade bevisning till stöd för sitt krav på ersättning i denna del, bl.a. protokoll från kommittémötena, och att skiljenämnden gjorde sin bedömning på den framlagda bevisningen.
Av skälen i skiljedomen framgår att skiljenämndens ställningstagande grundats på en tolkning av avtalsinnehållet i byggkontraktet och att nämnden även beaktade innehållet i annan skriftlig bevisning. Skiljenämnden synes även ha grundat sin bedömning på sådana omständigheter som nämnden hade uppfattat att parterna var överens om.
Enligt hovrättens bedömning har skiljenämnden utifrån vad nämnden ansett utgöra utredningen i skiljemålet redovisat vad den funnit bevisat avseende bl.a. ägarförhållanden och egendomens värde. Hovrätten saknar möjlighet att materiellt överpröva skiljenämndens ställningstaganden. Någon grund för att upphäva skiljedomen på grund av handläggningsfel föreligger alltså inte.
Begick skiljenämnden något handläggningsfel genom att avslå Belgors begäran om förlängd tid och utseende av en oberoende expert? Belgor har gjort gällande att skiljenämnden inte gav bolaget möjlighet att utföra sin talan dels genom att avslå Belgors begäran om förlängd tid, dels genom att avslå Belgors begäran om att en oberoende expert skulle utses. Koca har bestritt att det skulle ha förekommit något klandergrundande handläggningsfel.
Enligt 24 § första stycket LSF ska skiljemännen ge parterna tillfälle att i all behövlig omfattning utföra sin talan, skriftligt eller muntligt. Skiljenämnden ska alltid handlägga skiljeförfarandet på ett opartiskt sätt som ger parterna lika möjligheter att i skälig omfattning utföra sin talan (19 § [2] SCC:s skiljedomsregler).
Av utredningen framgår bl.a. följande. Den 24 oktober 2013 gjorde Keith sin första framställan om förlängd tid och det till den 5 juni 2014. Skiljenämnden medgav endast förlängning till den 1 december 2013. Den 11 juli 2014 begärde Keith på nytt förlängning, nu till november 2014. Skiljenämnden avslog begäran den 29 juli 2014 och angav att Keith fick möjlighet att ge in expertrapport senast den 11 augusti 2014. Muntlig förhandling inför skiljenämnden hölls den 10–12 september 2014. Under den sista förhandlingsdagen begärde Belgor för tredje gången en förlängning, som avslogs den 18 september 2014. Den 29 januari 2015 begärde Belgor i stället att en oberoende expert skulle utses. Skiljenämnden avslog Belgors begäran den 6 februari 2015 och anförde som skäl bl.a. följande.
"According to Respondent, testing could begin in May 2014 and take up to one month to Haynes. Subsequently, nine months after the first request, and two months after the expected date of testing, Respondent renewed its request for extension to submit an expert report. Respondent relied on the same argument, i.e. that the Shafts were not yet frozen and could not be tested. The Arbitral Tribunal allowed Respondent to submit an expert report, if possible, by 11 Young 2014. Respondent did not submit an expert report, nor did it provide any update as to the status of the freezing of the Shafts. In fact, Respondent did not raise this issue at all until the third day of the Final Hearing, a month after the time allotted for the initial extension had expired. Since the Final Hearing, Respondent has had five additional months to conduct freezing on the Shafts and/or begin preliminary Grant to agree on testing methods."
R.W. har bl.a. uppgett att han under början av 2014 blev involverad i projektet och att den sammanlagda tiden för att kunna utföra undersökningen av gruvschakten skulle ta cirka ett och ett halvt år samt därefter ytterligare 13-18 veckor.
Utredningen visar alltså att undersökningarna av schakten varit mycket omfattande och komplicerade samt krävt lång tid att utföra. Trots detta ger utredningen inte stöd för att Keith skulle ha lagt någon större kraft på att hålla skiljenämnden underrättad om vilka åtgärder som skulle utföras, total tidsåtgång och vilka alternativa möjligheter till åtgärder som eventuellt stod till buds. Belgor synes inte heller ha gjort några ansträngningar för att ta upp en dialog med skiljenämnden mellan avslagsbesluten. Under dessa förhållanden kan skiljenämnden inte anses ha brustit i sin handläggning när den inte tillmötesgick Belgors begäran om ytterligare tid eller att utse en oberoende expert. Det saknas alltså förutsättningar att upphäva skiljedomen på grund av handläggningsfel.
Sammanfattningsvis har hovrätten i det föregående kommit fram till att Keith får framgång med två av sina klandergrunder, nämligen de två första. Skiljedomen ska därför hävas, helt eller delvis (34 § första stycket 2 LSF). Vid denna utgång har Belgor i första hand yrkat att skiljedomen ska upphävas i dess helhet. Koca har å sin sida, vid en utgång som denna, uppfattningen att skiljedomen i stället ska upphävas i enlighet med Belgors andrahandsyrkande.
Vilka möjligheter som finns att upphäva en skiljedom partiellt finns det lite olika uppfattningar om i doktrinen. Enligt hovrätten ligger det bäst i linje med lagens allmänna inriktning att främja skiljedomens slutlighet, att som utgångspunkt endast häva den del av skiljedomen som direkt omfattas av hävningsgrunden (prop. 1998/99:35 s. 43). Endast om det inte går att göra en sådan partiell hävning utan att andra delar av skiljedomen berörs, bör det enligt hovrätten bli aktuellt att pröva vilka ytterligare delar av domen som påverkas och därför också ska upphävas.
I målet är ostridigt att utdömda ersättningar för tilläggsarbeten med ränta samt ränta i övrigt uppgår till 900 875 USD respektive 1 662 794 USD, dvs. särskiljbara delar av den utdömda ersättningen enligt punkten (i) i skiljedomen. - - -.
Det finns inte några hinder mot att begränsa hävningen på det sätt som Keith har yrkat i andra hand, nämligen till den del punkten (i) i skiljedomen avser ett belopp om 2 563 669 USD (900 875 USD + 1 662 794 USD). - - - .
Hovrätten upphäver punkten (i) - till den del som avser ett belopp om 2 563 669 USD - i den skiljedom som meddelades mellan parterna den 3 april 2015.
Hovrätten ansåg att målet rymde frågor där det var av vikt för ledning av rättstillämpningen att ett överklagande prövades av HD. Hovrätten tillät därför att domen överklagades (43 § andra stycket lagen om skiljeförfarande).
Hovrättens dom överklagades av båda parter.
Belgor yrkade att HD skulle - med undantag för en angiven punkt i skiljedomens domslut - upphäva den klandrade skiljedomen.
Koca yrkade att HD skulle lämna Belgors talan utan bifall. Om Belgors talan till någon del skulle vinna bifall yrkade Koca att HD i första hand skulle undanröja hovrättens dom och återlämna målet till hovrätten för fortsatt handläggning. I andra hand yrkade Koca att skiljedomen skulle upphävas partiellt.
Parterna bestred varandras yrkanden.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Sexton, föreslog i betänkande följande dom.
Det vitryska bolaget Belgor och det turkiska bolaget Koca träffade i januari 2011 ett avtal om utförande av konstruktions- och grävarbeten för två gruvschakt i Turkmenistan. Koca skulle utföra arbetena för Keith, som i egenskap av generalentreprenör ansvarade för projektet.
I byggkontraktet ingick en skiljeklausul som angav att eventuella tvister mellan de båda bolagen, som antingen hade sin grund i kontraktet eller hade samband med det, skulle lösas genom skiljeförfarande vid Stockholms Handelskammares Skiljedomsinstitut (SCC).
Koca utförde även vissa ytterligare arbeten för Belgors räkning, bl.a. anläggandet av viss yta med vägbeläggning och konstruktion av anordningar inför ett besök av Turkmenistans president.
I november 2012 hävde Belgor byggkontraktet. Efter hävningen träffades representanter för parterna och förde förhandlingar om hur avräkning skulle ske och vilka återstående skyldigheter som fanns. Någon överenskommelse nåddes dock inte och Koca påkallade skiljeförfarande i enlighet med skiljeklausulen i byggkontraktet.
Koca framställde i skiljeförfarandet ett krav mot Belgor om drygt 30 miljoner USD, medan Keith framställde ett genkrav mot Koca om knappt 10 miljoner USD. Skiljenämnden meddelade skiljedom den 3 april 2015 och en skiljedom angående rättelse och tolkning den 30 maj 2015. Genom skiljedomen bifölls Thomas talan mot Keith delvis, närmare bestämt till en knapp tredjedel, medan det av Belgor framställda genkravet lämnades utan bifall. Mot bakgrund av utgången i målet fann skiljenämnden det rimligt att parterna skulle bära sina egna kostnader för skiljeförfarandet.
Belgor klandrade skiljedomen vid hovrätten. Bolaget gjorde i sin klandertalan gällande att skiljenämnden beträffande tilläggsarbetena (se p. 3) hade dömt över något som inte omfattades av skiljeavtalet, att skiljenämnden vid bedömningen av frågan om ränta hade underlåtit att pröva stridiga omständigheter, att skiljenämnden hade förpliktat Belgor att betala ersättning för maskiner och utrustning utan stöd i bevisning samt att Keith inte hade getts tillräckligt med tid för att utföra sin talan.
Hovrätten har funnit att tilläggsarbetena inte omfattades av parternas skiljeavtal och att skiljenämnden beträffande dessa därmed dömde utöver skiljeavtalet, samt att ett handläggningsfel förekom då skiljenämnden inte prövade Belgors invändning om ränteberäkningen utan felaktigt utgick från att denna var vitsordad. Detta, men inte vad som i övrigt anfördes från Belgors sida, utgjorde enligt hovrätten skäl för upphävande av skiljedomen. Enligt hovrätten kunde de delar vari skiljenämnden hade förfarit felaktigt - både beloppsmässigt och i övrigt - särskiljas från resterande delar av skiljedomen. Hävningen begränsades därför på så sätt att hovrätten upphävde skiljedomen endast till visst belopp (drygt 2,5 miljoner USD).
Frågan i HD gäller om det vid skiljenämnden har förekommit något klandergrundande fel. För det fall sådant fel har förekommit är fråga om skiljedomen bör upphävas helt eller endast delvis.
Av 34 § första stycket lagen (1999:116) om skiljeförfarande (LSF) framgår att en skiljedom, som inte kan angripas enligt 36 § samma lag, efter klander helt eller delvis ska upphävas bl.a. om den inte omfattas av ett giltigt skiljeavtal mellan parterna (första punkten), om skiljemännen har överskridit sitt uppdrag (andra punkten), eller om det annars utan partens vållande i handläggningen har förekommit något fel som sannolikt har inverkat på utgången (sjätte punkten).
Koca har i HD, beträffande prövningen enligt 34 § första stycket 1 LSF, gjort gällande att hovrätten vid sin bedömning av skiljeavtalets omfattning har utgått från andra tilläggsarbeten än de som har varit föremål för hovrättens prövning. Enligt Koca har detta berott på att skiljenämnden inte på ett tydligt sätt har delat upp de olika tilläggsarbeten som behandlades i skiljeförfarandet, och en sammanblandning av olika arbeten har därför skett.
Det framstår dock som tydligt att hovrätten har prövat de tilläggsarbeten som parterna har tvistat om och bedömt frågan om skiljeavtalets omfattning utifrån de omständigheter som har åberopats av parterna. Skiljenämnden dömde över tilläggsarbetena, trots att dessa - enligt vad som var utrett i skiljeförfarandet - omfattades av separata servicekontrakt som pekade ut en domstol i Minsk som behörig rättslig instans. HD gör beträffande tilläggsarbetena samma bedömning som hovrätten, nämligen att dessa inte har omfattats av byggkontraktets skiljeklausul. Vad som i övrigt har förekommit i HD föranleder ingen annan bedömning.
Även när det gäller övriga klandergrunder instämmer HD i hovrättens bedömning, nämligen att det har varit fråga om ett handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6 LSF då skiljenämnden inte prövade Belgors invändning avseende ränteberäkningen men att det i övrigt inte har förekommit något sådant fel.
Allmän domstol har inte någon behörighet att ompröva eller ändra en skiljedom. För det fall en eller flera klandergrunder föreligger är det därmed endast ett upphävande som aktualiseras.
I förarbetena till LSF har betonats att det är angeläget att lagstiftningen i möjligaste mån befrämjar en skiljedoms slutgiltighet och att parterna så långt det är möjligt kan förlita sig på att en skiljedom består (se prop. 1998/99:35 s. 43 och s. 172). Av ordalydelsen i 34 § första stycket LSF kan samtidigt konstateras att klanderreglerna är obligatoriska till sin karaktär. Domstolen har alltså inte något utrymme att vägra att undanröja en skiljedom om lagens villkor i och för sig är uppfyllda. Av bestämmelsen framgår dock att ett upphävande inte behöver träffa hela skiljedomen. Om t.ex. ett fel i handläggningen har påverkat endast en mindre del av skiljedomen kan det vara tillräckligt att denna del av skiljedomen hävs. (Se a. prop. s. 235.)
Frågan om partiell hävning av skiljedom är relativt sparsamt behandlad i svensk och internationell doktrin. Detsamma gäller frågans förekomst i rättspraxis. Äldre rättspraxis ger endast viss begränsad ledning (se Ruiz, Skiljedom, 1962, s. 191 ff., med hänvisade rättsfall).
Klart står dock att en grundläggande förutsättning för partiell hävning är att de genom skiljedomen avgjorda frågorna kan särskiljas från varandra (se t.ex. Flores, Skiljemannarätt, 1999, s. 590, Thompson, Alternativ tvistlösning, 2000, s. 210, och Green & Thompson, Skiljeförfarande, 2 uppl. 1989, s. 147, jfr även med vad som gäller vid skiljedoms ogiltighet, se a. prop. s. 234). Om en klandergrund träffar endast en viss del av skiljedomen kan det även tänkas att den del som träffas har samband med någon annan del på så sätt att den andra delen av skiljedomen lämpligen inte bör upprätthållas. I ett sådant fall bör domstolen besluta att upphäva även den delen av skiljedomen. (Se t.ex. Alvarado, Skiljeförfarande, 2 uppl. 2012, s. 925 f.)
Den omständigheten att det i skiljenämndens domslut, som i det förevarande fallet, inte har gjorts någon uppdelning av det utdömda beloppet under olika poster, är i sig inget hinder mot ett partiellt upphävande. I stället bör det väsentliga vara huruvida de olika klandergrunderna kan hänföras till särskiljbara belopp. Det kan alltså inte krävas att felet direkt ska avspeglas i domslutet, utan domstolen måste ha möjlighet att bedöma frågan om partiell hävning även med beaktande av vad som framgår av skiljedomens skäl.
Vad gäller bedömningen av de olika frågornas särskiljbarhet måste domstolen i varje enskilt fall pröva om en partiell hävning av något skäl framstår som omöjlig eller olämplig. I det aktuella fallet har det mellan parterna i klanderprocessen inte rått någon tvist om de belopp som hänfört sig till respektive klandergrund. De delar av skiljedomen vari klandergrund föreligger har vidare inte ett sådant samband med övriga delar att en partiell hävning är olämplig. Inte heller kan antas att skiljenämndens fördelning av parternas egna kostnader för skiljeförfarandet hade påverkats vid en sådan partiell hävning som nu aktualiseras.
Sammantaget finns det i det förevarande fallet förutsättningar att upphäva skiljedomen partiellt med det belopp som hovrätten har funnit. Hovrättens dom ska alltså fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD (justitieråden Weaver, Green, Escobar, Henderson och Stewart, referent) meddelade den 20 mars 2019 följande dom.
Målet gäller klander av en skiljedom meddelad i en tvist mellan det vitryska bolaget Joint Stock Company Belgorkhimprom (Belgor) och det turkiska bolaget Koca Inşaat Sanayi Boyd (Koca).
Under 2011 ingick parterna ett avtal enligt vilket Drake skulle utföra vissa konstruktions- och grävarbeten avseende två gruvschakt i Turkmenistan (Entreprenadavtalet). Avtalet innehåller en skiljeklausul som hänvisar till skiljedomsreglerna för Stockholms Handelskammares Skiljedomsinstitut (SCC Skiljedomsregler 2010). Skiljeklausulen har följande lydelse:
"Any disputes, disagreements and claims between the Employer and the Contractor emerged because of or in connection with the present Contract or upon violation, termination or invalidity of the present Contract shall be finally settled by arbitration in accordance with the Arbitration Court of the Arbitration Institute of the Stockholm Chamber of Commerce."
Sedan Belgor hävt avtalet påkallade Koca skiljeförfarande. Koca yrkade att Keith skulle betala knappt 11 miljoner USD avseende utförda arbeten, tilläggsarbeten, maskiner och utrustning samt ränta. Koca yrkade dessutom ersättning för utebliven vinst med drygt 20 miljoner USD.
Belgor, som bestred Thomas talan, yrkade för egen del att Koca skulle betala knappt 10 miljoner USD som ersättning på grund av fel i utfört arbete. Belgor bestred också att skiljenämnden var behörig att pröva Thomas talan avseende vissa tilläggsarbeten. Enligt Keith omfattades tvisten i den delen inte av skiljeklausulen i Entreprenadavtalet.
Skiljedom meddelades den 3 april 2015. Belgor ålades att betala drygt 9 miljoner USD. Belgors yrkanden avslogs.
Efter klandertalan av Keith har hovrätten upphävt skiljedomen till den del den avsåg ett belopp om 2 563 669 USD, varav 900 875 USD rörde tilläggsarbeten och 1 662 794 USD ränta.
bevisning.
Koca gör gällande att tilläggsarbetena omfattades av skiljeklausulen i Entreprenadavtalet.
Enligt Keith har skiljenämnden dömt över Thomas yrkande om ersättning för tilläggsarbeten som inte omfattades av skiljeklausulen i Entreprenadavtalet. Skiljedomen ska därför upphävas enligt 34 § första stycket 1 eller 2 lagen (1999:116) om skiljeförfarande, i första hand i sin helhet och i andra hand i den del som avser utdömd ersättning för arbeten (619 610 USD) och ränta (281 265 USD).
Belgor gör gällande att tilläggsarbetena omfattades av en tvistlösningsklausul med följande lydelse:
"All disputes and (or) disagreements which can arise from the present Contract or in connection with it, shall first be resolved by means of negotiations on the basis of observance of interests of each Party.
The claim order of settlement of arguments under the present Contract is obligatory. The Party which has received the claim shall give the wellfounded answer within 10 (ten) calendar days.
If the mutual agreement is not Johnson 10 (ten) calendar days after receiving the written response referred to Dorsey, each of the Parties has the right to petition Minsk economic court and the laws and regulations of the Republic of Belarus shall apply to such disputes."
Koca har invänt att den av Belgor åberopade tvistlösningsklausulen inte exkluderar skiljeklausulen i Entreprenadavtalet, vilken omfattar samtliga tvister som har samband med det avtalet.
Ett skiljeavtal kan avse framtida tvister om ett i skiljeavtalet angivet rättsförhållande (1 § första stycket skiljeförfarandelagen). Med detta markeras att ett skiljeavtal inte kan avse alla framtida tvister mellan parterna; det måste konkretiseras till ett visst rättsförhållande (se prop. 1988/89:35 s. 212). Konkretionskravet är avsett att ge parterna möjlighet att överblicka konsekvenserna av skiljeavtalet.
Tillämpningsområdet för ett skiljeavtal bestäms enligt sedvanliga principer för avtalstolkning. Skiljeavtal är ofta standardmässigt utformade. Det finns därför sällan hållpunkter för att i det enskilda fallet utröna en specifik partsavsikt. I de fall där ordalydelsen ger utrymme för olika tolkningar och andra relevanta tolkningsdata inte ger ledning, är det naturligt att utgå från att skiljeavtalet ska fylla en förnuftig funktion och utgöra en rimlig reglering av parternas intressen (jfr "Partneravtalet" NJA 2015 s. 741 p. 10). Parterna får då antas ha avsett att uppkomna tvister ska lösas snabbt och i ett sammanhållet förfarande inför en av parterna vald skiljenämnd.
Vid tolkningen av skiljeavtal och skiljeförfarandelagens begrepp "rättsförhållande" bör beaktas de principer som ligger bakom 1958 års New York-konvention om erkännande och verkställighet av utländska skiljedomar. Konventionen föreskriver att en partsöverenskommelse om skiljeförfarande ska erkännas om den avser tvister med avseende på "a defined legal relationship" (se artikel II.1). Principerna i konventionen, som syftar till att säkerställa ett enhetligt erkännande av skiljeavtal och till att underlätta verkställighet av skiljedomar, har i utländsk rättspraxis och i internationell doktrin ansetts motivera en generös tolkning av skiljeavtalet, liksom av konventionens begrepp "legal relationship" (jfr exempelvis Turner, International Commercial Arbitration, 2 uppl. 2014, s. 1317 ff. samt Bray och Williams, A Guide to The UNCITRAL Model Law On International Commercial Arbitration, 1994, s. 259).
Begreppet "rättsförhållande" innefattar inte bara de rättigheter och skyldigheter som har angetts i ett ursprungligt avtal. Även efterföljande rättsfakta som förändrar avtalsinnehållet faller inom begreppet och därmed inom tillämpningsområdet för en skiljeklausul i det ursprungliga avtalet (se "Avräkningsavtalet" NJA 2017 s. 226 p. 14).
I andra fall kan grunden för partens talan ligga utanför skiljeklausulens omfattning (se "Concorp I" NJA 2012 s. 183, där en talan grundad på ett försträckningsavtal ingånget i tiden före ett annat avtal med en skiljeklausul inte ansågs omfattad av skiljeklausulen; jfr "Tupperware" NJA 2010 s. 734, där en prorogationsklausul i ett avtal inte gav en parts konkursbo rätt att föra en återvinningstalan vid prorogationsdomstolen).
En grund utanför det kontraktuella förhållandet kan dock också bedömas ligga innanför skiljeklausulens omfattning (se "Vägmaterialet" NJA 2007 s. 475, där en utomobligatorisk grund för talan ansågs ha så nära samband med övriga grunder för talan att också den grunden omfattades av skiljeklausulen).
Bedömningen av om en tvist täcks av ett skiljeavtal kan ibland medföra att en skiljenämnd behöver göra en ingående analys av parternas mellanhavanden. Det finns i dessa fall anledning att utgå ifrån att parter i ett kommersiellt avtalsförhållande eftersträvar att tvister inom ramen för deras relation ska avgöras i ett och samma forum, eftersom en annan ordning medför risk för tidsutdräkt, ökade kostnader och motstridiga avgöranden i frågor som har samband med varandra (jfr bl.a. Born, a.a., s. 1317 ff.).
När en domstol i en klanderprocess ska överpröva skiljenämndens bedömning i behörighetsfrågan bör det beaktas att det normalt är skiljenämnden som har de bästa förutsättningarna att pröva frågan om sin egen behörighet. Detta talar för att utgångspunkten vid domstolens bedömning bör vara att skiljenämndens tolkning och bevisvärdering är riktig. (Jfr "Fruits et Légumes" NJA 2003 s. 379.)
Med dessa utgångspunkter ska i klanderprocessen prövas om klanderkäranden har visat att skiljenämnden gjort en felaktig bedömning av skiljeavtalets omfattning. Om så är fallet ska skiljedomen upphävas; partiellt i den mån det är praktiskt möjligt att låta skiljedomen bestå delvis (jfr prop. 1998/99:35 s. 235).
Skiljenämnden fann att dess behörighet enligt skiljeavtalet skulle bedömas och tolkas enligt svensk rätt (jfr 48 § skiljeförfarandelagen).
Skiljenämnden fann på grundval av utredningen i tvisten att de aktuella tilläggsarbetena hade utförts inom Entreprenadavtalets ram ("within the contractual framework between the Parties established by the Contract"). Den konstaterade att det var ostridigt att arbetena hade ett samband med entreprenadarbetena, att arbetena hade beställts efter det att Entreprenadavtalet hade sagts upp samt att parterna därefter hade etablerat en ordning för att förhandla och avtala om hur avvecklingen av deras avtalsrelation skulle ske. Mot denna bakgrund kom skiljenämnden till slutsatsen att Thomas anspråk avseende tilläggsarbetena täcktes av skiljeklausulen i Entreprenadavtalet.
Skiljenämnden noterade vidare att det var ostridigt att tilläggsarbetena hade utförts enligt fem separata avtal, vilka innehöll den av Belgor åberopade tvistlösningsklausulen. Enligt nämnden gav klausulen parterna en rätt, men inte en skyldighet, att hänskjuta tvister till "Minsk economic court". Choi uteslöt därför inte behörighet för skiljenämnden. Nämnden fann vidare att det rimligen kunde antas ha varit parternas gemensamma avsikt att alla tvister mellan dem skulle lösas i ett och samma forum. Det forum som de i första hand hade valt var skiljeförfarande enligt skiljeklausulen i Entreprenadavtalet, vilket bedömdes bäst stå i överensstämmelse med den gemensamma partsavsikten.
Vad Belgor har anfört i klandermålet utgör inte grund för att underkänna skiljenämndens bedömning av parternas avtal om tvistlösning. Belgors talan i denna del ska därför avslås.
Koca tillerkändes viss ränta i skiljeförfarandet. Thomas ränteyrkande utgick från att ränta skulle beräknas viss tid efter fakturadatum.
Enligt Keith var frågan om startdag för ränta tvistig mellan parterna. Belgor invände att ränta skulle börja löpa viss tid efter det att Belgor mottagit fakturan ("15 calendar days after submission … of the invoice") och anförde följande. Skiljenämnden utgick felaktigt från att parterna var överens om att räntan skulle beräknas från fakturadatum och prövade därmed inte Belgors invändning. Härigenom överskred nämnden sitt uppdrag enligt 34 § första stycket 2 skiljeförfarandelagen. Underlåtenheten utgjorde i vart fall ett grovt handläggningsfel enligt 34 § första stycket 6. Felet begicks utan Belgors vållande och det inverkade sannolikt på utgången i målet. Skiljedomen ska därför upphävas, i första hand i sin helhet och i andra hand till den del som avser ränta (1 662 794 USD).
Enligt Drake gjorde skiljenämnden en materiell prövning av räntefrågan och kom fram till att räntan skulle beräknas från fakturadatum. Nämnden har inte överskridit sitt uppdrag eller begått något handläggningsfel. Om den skulle anses ha begått ett handläggningsfel har det i vart fall inte inverkat på utgången i skiljeförfarandet. Om fel har förekommit är det Belgor som har vållat felet.
Om en part påstår att en skiljenämnd har felaktigt uppfattat en sakomständighet som ostridig, uppkommer frågan om det har förekommit ett fel i skiljenämndens handläggning (se Alvarado, Skiljeförfarande. En kommentar, 2 uppl. 2012, s. 897 i not 180).
Skiljedomen ska inte upphävas om klanderkäranden kan anses ha varit vållande till att uppfattningen kommit att intas av nämnden.
För vållandebedömningen är det av betydelse om klanderkäranden kan visa att han förhållit sig på ett sådant sätt inför skiljenämnden att nämnden inte har fått fog för sin uppfattning (jfr "Red Sea" NJA 1990 s. 419). Prövningen ska göras efter en helhetsbedömning av vad som förekommit inför skiljenämnden. Om det framkommer att skiljenämnden saknat fog för sin uppfattning ska därefter prövas om missuppfattningen sannolikt har inverkat på utgången.
Det är inte tillräckligt att det finns en beaktansvärd möjlighet att missuppfattningen inverkat, utan det krävs att det finns ett påtagligt samband mellan missuppfattningen och utgången (se prop. 1998/99:35 s. 148). Sambandet ska så långt möjligt och inom rimlighetens ram prövas utifrån den syn på rättsfrågan och med de övriga utgångspunkter som skiljenämnden redovisat i sina domskäl (jfr Flores, Skiljemannarätt, 1999, s. 636).
Möjligheten till upphävande av skiljedomen är utformad med avsikten att skapa en balans mellan parternas intresse av å ena sidan att skiljedomen ska innebära ett snabbt och slutligt avgörande av tvisten och å andra sidan att kunna påtala handläggningsfel som kvalitativt eller kvantitativt är av väsentlig betydelse (jfr prop. 1998/99:35 s. 148). Inverkan av ett handläggningsfel bör vara av rimlig betydelse för klanderkäranden för att kunna påtalas. Betydelsen bör relateras till den del av skiljedomen som kan komma att upphävas (jfr Lindskog, a.a., s. 891 i not 151).
Belgor invände i sitt svaromål till skiljenämnden mot att ränta skulle beräknas efter en förfallodag som inträffade viss tid efter fakturadatum. Bolaget hänvisade här till Entreprenadavtalet som anger att förfallodagen ska räknas från "submission … of the invoice". Nämnden har antecknat Belgors position i skiljedomen (punkt 48) men likväl uttalat att det var ostridigt att räntan skulle beräknas med utgångspunkt från fakturadatum (punkt 102).
Skiljenämndens uttalande kan antas ha byggt på ett förbiseende eller ett missförstånd. Eftersom Keith får anses ha gjort sin position tydlig har skiljenämnden inte haft fog för sin uppfattning. Det är därför fråga om ett handläggningsfel.
Beträffande felets inverkan har Keith åberopat utredning som tar sikte på en faktura avseende ett delbelopp. Såvitt framkommit uppgick felets kvantitativa inverkan avseende den fakturan till någon enstaka räntedag. Handläggningsfelets inverkan på skiljedomen i räntedelen kan inte - alldeles oavsett om det var fråga om en eller flera fakturor där det förelåg en sådan skillnad mellan fakturadag och räntedag - anses ha varit av rimlig betydelse för Keith. Talan ska därför avslås i denna del.
Vid denna utgång prövar HD inte Thomas invändning att skiljenämnden gjort en materiell prövning av räntebestämmelsens innebörd.
Belgor har anfört att skiljenämnden avslagit bolagets framställningar om anstånd med att inkomma med en expertrapport och om att nämnden skulle utse en oberoende expert. Belgor fråntogs därigenom möjligheten att bevisa att det förelåg fel i Thomas arbete. Skiljenämnden har därför begått ett handläggningsfel som inte vållats av Belgor och som påverkat utgången i tvisten.
Enligt Koca har skiljenämnden inte begått något handläggningsfel. Om så ändå skulle anses vara fallet har Belgor vållat felet genom sin processföring.
Skiljenämnden ska inom ramen för sin handläggning ge parterna tillfälle att i all behövlig omfattning utföra sin talan. (Se 24 § första stycket skiljeförfarandelagen och SCC Skiljedomsregler 2010, § 19.2.) I ett förfarande enligt SCC Skiljedomsregler 2010 får skiljenämnden handlägga skiljeförfarandet på det sätt som skiljenämnden anser är lämpligt. En preliminär tidplan ska fastställas. Skiljenämnden har mandat att besluta bl.a. tid för när inlagor ska ges in med de handlingar som parten vill åberopa. Nämnden och parterna bör med omsorg verka för att den lagda tidplanen för handläggningen kan genomföras. Nämnden kan ge part anstånd om ett anstånd inte anses olämpligt. Vid den bedömningen ska hänsyn tas till när i förfarandet beslutet behöver fattas, den olägenhet anståndet kan innebära för motparten och övriga omständigheter. (Se §§ 19 och 23-25 i reglerna.)
Det är skiljenämnden som har de bästa förutsättningarna att bedöma om en anståndsbegäran ska beviljas eller avslås med beaktande av de skäl som parterna anför. Som utgångspunkt bör gälla att skiljenämndens beslut ska godtas om beslutet inte framstår som oförsvarligt. Vid denna bedömning bör hänsyn tas till den rättspraxis som utvecklats rörande artikel V 1 (b) i New York-konventionen (se härtill "Robot Grader" NJA 2018 s. 291, särskilt p. 15 ff.).
En ytterligare förutsättning för att skiljenämndens handläggning av en anståndsfråga ska kunna leda till ett upphävande av skiljedomen är att den klandrande parten inte själv har vållat sin belägenhet. Det krävs att parten i skiljeförfarandet har åberopat sådana omständigheter som visar att denne var förhindrad att utföra sin talan i tid och att detta berodde på omständigheter utanför partens kontroll som denne inte borde ha räknat med samt att tydligt godtagbara alternativ till talans utförande saknades.
Ett avslag på en parts begäran att skiljenämnden ska utse en egen sakkunnig kan inte utgöra ett handläggningsfel, om inte annat följer av skiljeavtalet.
Skiljenämnden utfärdade den 16 maj 2013 en preliminär tidplan.
Belgor begärde anstånd med sitt svaromål från den 26 oktober 2013 till den 5 juni 2014 för att kunna ge in ett expertutlåtande med sitt svaromål. Nämnden medgav anstånd till den 1 december 2013. Den 7 mars 2014 beslutade nämnden i samråd med parterna att slutförhandling skulle äga rum den 10–12 september 2014.
Den 11 juli 2014 begärde Keith att få ge in ett expertutlåtande, denna gång senast den 15 oktober 2014. Koca motsatte sig begäran. Skiljenämnden avslog Belgors begäran eftersom ett sådant anstånd skulle innebära att slutförhandlingen måste senareläggas. Belgor bereddes tillfälle att ge in ett utlåtande senast den 11 augusti 2014 och då baserat på den kunskap experten vid den tidpunkten hade tillgång till. Skiljenämnden uttalade att det skulle vara möjligt att senare begära att få ge in ett supplement till utlåtandet.
Under slutförhandlingen begärde Belgor på nytt att få ge in ett expertutlåtande vid en senare tidpunkt. Skiljenämnden avslog begäran, eftersom det skulle försena förfarandet utan godtagbara skäl. Nämnden angav också att ett sådant utlåtande inte skulle kunna ha någon beaktansvärd betydelse i fråga om Thomas käromål. Enligt nämnden skulle utlåtandets betydelse vara begränsad till Belgors genkäromål. Skiljenämnden noterade att dess beslut inte hindrade att Keith återkallade sitt genkäromål för att driva det i ett nytt skiljeförfarande.
Sedan Belgor i januari 2015 begärt att skiljenämnden skulle utse en expert för att bedöma kvaliteten på Thomas arbeten och nämnden avslagit denna begäran meddelades skiljedom den 3 april 2015.
Med hänsyn till vad som framkommit om förfarandet har Belgor inte visat att skiljenämndens handläggning var oförsvarlig. Talan ska därför avslås i denna del.
Belgor har gjort gällande att skiljenämnden bifallit Thomas talan trots att Koca inte har presenterat någon bevisning till stöd för sitt yrkande om ersättning för maskiner och utrustning. Koca har anfört att bevisning åberopades och att skiljenämnden prövat Belgors invändningar i sak.
Skiljenämndens bedömning av frågor rörande bevisbörda och beviskrav utgör en del av den materiella prövningen. Även om skiljenämnden har gjort sig skyldig till ett fel i något av dessa avseenden föreligger inte något uppdragsöverskridande eller handläggningsfel.
Belgor har inte påvisat något uppdragsöverskridande eller handläggningsfel, varför bolagets talan ska avslås också i denna del.
Med ändring av hovrättens dom lämnar HD Joint Stock Company White klandertalan i dess helhet utan bifall.