Sedan en utländsk dom om att en kvinna vid ett surrogatarrangemang ska anses som barnets förälder har konstaterats gälla i Sverige, har kvinnan tillåtits föra en fastställelsetalan enligt rättegångsbalken mot socialnämnden om att hon har vårdnaden om barnet (jfr NJA 2019 s. 504).
E.L. väckte vid Attunda tingsrätt talan mot socialnämnden i Danderyds kommun och yrkade fastställelse av att hon var ensam vårdnadshavare för A. Denne var född i Kalifornien den 31 augusti 2015 genom ett -surrogatarrangemang. Amerikansk domstol hade före A:s födelse förklarat att E.L. skulle vara rättslig förälder till barnet i enlighet med det avtal som hon hade ingått med surrogatmodern. Enligt beslut av HD den 13 juni 2019 gäller denna dom i Sverige såvitt avser frågan om fastställande av moderskap (NJA 2019 s. 504). Attunda tingsrätt hade i dom den 17 oktober 2017 fastställt att J.O. var far till A.
Socialnämnden i Danderyds kommun yrkade att tingsrätten skulle avvisa E.L:s talan då den var väckt mot fel part.
Tingsrätten (rådmannen Johnson) anförde i beslut den 10 juni 2020 följande.
E.L. vill genom målet vid tingsrätten fastställa sin ställning som vårdnadshavare till A. Som förutsättningar för att en fastställelsetalan ska få föras gäller enligt 13 kap. 2 § RB att talan avser ett rättsförhållande, att det råder ovisshet om rättsförhållandet och att ovissheten är käranden till förfång.
Kravet på att talan ska gälla ett rättsförhållande är något tingsrätten har att beakta ex officio. Frågan om E.L. ska vara vårdnadshavare berör otvetydigt ett konkret rättsligt förhållande mellan henne och A.
När det gäller kravet på ovisshet kan konstateras att det av utdrag från folkbokföringsregistret framgår att E.L. hos Skatteverket är registrerad som vårdnadshavare till A. Enligt praxis från HD framgår att registreringen av uppgifter om identitet, civilstånd och släktskap i folkbokföringsregistret inte har någon konstituerande innebörd. Det är alltså inte vad som finns angivet i folkbokföringen som avgör vare sig vilket civilstånd en person har eller vilka hans eller hennes föräldrar ska anses vara. Uppgifterna kan däremot ha en viss presumtionsverkan bl.a. vid bedömningen av vem som ska anses vara eller ha varit vårdnadshavare. Ger omständigheterna anledning till tvivel angående uppgifternas riktighet, måste domstolen ta ställning till om uppgifterna är riktiga (se NJA 2017 s. 430 punkt 19).
Socialnämnden har vidgått att de inte har fastslagit någon vårdnadshavare för A. och att de anser att Skatteverket överskridit sin befogenhet vid registreringen av E.L. som vårdnadshavare. Nämnden har vidare anfört att HD:s beslut att erkänna E.L. som rättslig mor till A. inte per automatik innebär att hon även ska ses som hans vårdnadshavare. Enligt tingsrätten utgör dessa omständigheter att det får anses råda ovisshet avseende förhållandet om E.L. är att anse som vårdnadshavare till A.
För att målet ska få upptas till prövning krävs, utöver att det råder ovisshet om rättsförhållandets varande, att denna ovisshet är till nackdel för käranden. Rekvisitet att ovissheten om rättsförhållandet ska vara till nackdel för käranden innebär bl.a. att det ska föreligga en begränsning av friheten eller möjligheten för käranden att företa handlingar som är beroende av det omtvistade rättsförhållandet (se NJA II 1943 s. 162).
E.L. har gjort gällande att underlåtenheten att erkänna henne som vårdnadshavare medför betydande nackdelar både för henne och A. och bl.a. anfört att bristen på registrerad vårdnadshavare har medfört att A. är föremål för en placeringsåtgärd enligt socialtjänstlagen, vilket medför att socialnämnden exempelvis kan förhindra E.L. att tillsammans med A. flytta från Danderyds kommun. Placeringsåtgärden enligt socialtjänstlagen kan vidare endast upplösas av en vårdnadshavare. I nuläget finns alltså ingen, utöver socialnämnden, som varken har rätt eller möjlighet att upphäva placeringen. E.L. har vidare anfört att det inte finns något annat sätt att få rättsförhållandet fastställt eller någon
annan part att väcka talan mot. Socialnämnden har även vidgått att ovissheten är till nackdel för E.L. men menar att en talan om vårdnad istället bör föras mot A:s far.
Enligt tingsrätten föreligger en avsevärd diskrepans i vilka rättigheter E.L. skulle ha som vårdnadshavare för A. jämfört med hennes nuvarande ställning som rättslig förälder och som en av två som för närvarande har ansvaret för A. enligt socialnämndens placeringsåtgärd. Det är uppenbart att den nuvarande situationen är till nackdel för E.L. och för A.
För att en fastställelsetalan ska få föras krävs, utöver vad som uttryckligen anges i 13 kap. 2 § RB, att talan med hänsyn till omständigheterna är lämplig (se exempelvis NJA 2005 s. 517 och NJA 2007 s.108). I denna del gör tingsrätten följande överväganden.
Frågor om vårdnad om ett barn kan väckas dels inom ramen för ett tvistemål, dels som ett domstolsärende (se 6 kap. 17 § FB för den exakta fördelningen). Den vanligaste typen av mål avseende vårdnad vid domstol är sådana där två föräldrar tvistar med varandra om vårdnaden om barn enligt 6 kap. 5 § FB. Därutöver finns vissa mål och ärenden vid tingsrätten som saknar en tydlig motpart. Så är exempelvis fallet när det rör sig om överflyttning av vårdnaden eller att utse särskilt förordnad vårdnadshavare för ett barn enligt 6 kap. 7, 8, 8 a, 9 och 10 §§ FB. Tingsrätten får i nyss nämnda fall besluta om ändring i vårdnaden på talan av någon av föräldrarna eller på ansökan eller anmälan av socialnämnden.
Reglerna i föräldrabalken om överflyttande av vårdnad utgår som huvudregel från att det finns en faktisk närvarande vårdnadshavare för ett barn men att fråga väcks avseende förändring av vårdnaden. Det finns två undantag från den huvudregeln, då det vid tillfället för talans väckande inte finns någon faktisk vårdnadshavare. Dessa bestämmelser tar sikte på att ett barn saknar vårdnadshavare på grund av att denna eller dessa är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden eller att denna eller dessa har avlidit. Någon bestämmelse som tar sikte på nu aktuell situation, att ett barn har två registrerade föräldrar men ingen vårdnadshavare, återfinns inte i föräldrabalken, varken att föras som tvistemål eller som domstolsärende. Som följd därav finns inte heller någon reglering kring partsställningen i sådana mål.
Socialnämnden har gjort gällande att E.L:s talan ska avvisas då den har riktats mot fel part och har som grund för detta anfört att det inte finns någon lagreglering i 6 kap. FB som tar sikte på nu aktuell situation och som således stadgar socialnämndens talerätt. Enligt socialnämnden ska E.L:s talan i stället riktas mot A:s andra förälder, J.O.
E.L. har anfört att reglerna i 6 kap. FB ska tillämpas analogt.
Vid en analogisk tillämpning används existerande lagregler som stöd för en rättstillämpning avseende situationer som egentligen faller utanför den kodifierade regeln. Utifrån detta dras slutsatser om vad rättens innehåll på det oreglerade området torde vara (jfr Samuelsson & Melander, Tolkning och tillämpning, 2 uppl., s. 57). En analogisk tillämpning bör enligt tingsrätten som utgångspunkt användas med försiktighet och föregås av en lämplighetsprövning, för att påvisa att den situation man försöker täcka in genom att använda en analogi är snarlik den situation som regelns ursprungliga tillämpningsområde ämnar reglera. I förevarande fall sammanfaller lämplighetsprövningen även med kravet på lämplighet som följer av att talan förs som en fastställestalan.
De lagreglerade situationer som främst liknar den nu aktuella är att ett barn står under vårdnad av endast en förälder och den föräldern är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden, 6 kap. 8 a § andra stycket FB, och då ett barn står under vårdnad av endast en förälder och den föräldern avlider, 6 kap. 9 § andra stycket FB. Barnet står då – i det första fallet i praktiken och i det andra fallet faktiskt – utan vårdnadshavare. I ett sådant läge anses den efterlevande eller närvarande föräldern, trots att denna inte är vårdnadshavare, ha ett sådant befogat intresse i saken att denne ges talerätt avseende överflyttande av vårdnaden till sig. Gemensamt för dessa fall är att det i praktiken inte finns någon vårdnadshavare att väcka talan mot. Det handlar inte om att ”ta” vårdnaden från någon utan endast om att föräldern till ett barn som står utan vårdnadshavare ska ”få” vårdnaden. Även om handläggningen differentierar mellan fallen, det ena behandlas vid tingsrätten som ett ärende och det andra som ett tvistemål, är partsställningen densamma. Den förälder som söker få vårdnaden om barnet är sökande/kärande medan socialnämnden är motpart/svarande.
E.L. har inte vid tingsrätten fört talan om att ta vårdnaden från någon annan, utan endast väckt talan om att tingsrätten ska fastställa att hon, som förälder till A., också är hans vårdnadshavare. Situationen är klart jämförbar med den då ett barn för stunden inte har någon vårdnadshavare som i praktiken kan utöva vårdnaden. Enligt tingsrätten talar regelsystemet i 6 kap. FB starkt för att det, i en sådan situation, är förenligt med barnets bästa att kunna få saken prövad. Detta kan tillgodoses genom att E.L., med en analog tillämpning av bestämmelserna i föräldrabalken, tillåts att väcka talan avseende vårdnaden om A.
Gemensamt för bestämmelserna i 6 kap. 8 a § andra stycket och 9 § andra stycket FB är att talan ska väckas mot socialnämnden. Anledningen till detta får anses vara att det är socialnämnden som ansvarar för samtliga barn inom dess kommun och som ska se till att dessa barn får det stöd och den vård som de behöver och som ska verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. När det inte finns någon faktisk vårdnadshavare att väcka talan mot är det socialnämnden som ska verka för den lösning som är bäst för barnet. Socialnämnden är således den part, utöver barnet självt och föräldrar/vårdnadshavare, som har ett befogat intresse i barnets välmående och en talan av dylikt slag. I enlighet med vad som anförts ovan avseende socialnämndens talerätt i den typ av mål som mest liknar det nu aktuella talar starka skäl för att socialnämnden har talerätt även i den aktuella situationen.
Det saknas vidare lagreglering avseende talan om vårdnad mellan två föräldrar, när ingen av dem är vårdnadshavare. Eftersom socialnämnden motsätter sig andra myndigheters erkännande av E.L. som vårdnadshavare och då det råder ovisshet avseende den rättsliga följden av HD:s avgörande skulle ovissheten bestå i ett potentiellt vårdnadsmål mellan föräldrarna. Ovissheten om rättsförhållandet mellan E.L. och A. skulle alltså inte lösas av att en vårdnadsprocess inleds mot J.O. Enligt tingsrätten kan ovissheten inte lösas på något annat sätt än att E.L. ges möjlighet att väcka talan mot socialnämnden. Med hänsyn härtill, och då annat inte heller framkommit än att en sådan ordning i övrigt skulle vara ändamålsenlig, anser tingsrätten att talan är lämplig att föra.
Sammanfattningsvis finner tingsrätten att det finns förutsättningar för att föra den fastställelsetalan som E.L. yrkat inom ramen för ett indispositivt tvistemål med socialnämnden som motpart. Socialnämndens yrkande om att tingsrätten ska avvisa E.L:s talan ska därför avslås.
Tingsrätten avslår socialnämndens yrkande om att målet ska avvisas.
Socialnämnden i Danderyds kommun överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle avvisa E.L:s talan.
E.L. motsatte sig att tingsrättens beslut ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Richardson, referent, och Dean samt tf. hovrättsassessorn Anderson) meddelade den 21 oktober 2020 följande beslut:
Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning och avslår överklagandet.
Socialnämnden i Danderyds kommun överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle avvisa E.L:s talan.
E.L. bestred yrkandet.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Fowler, föreslog i betänkande följande beslut.
Punkterna 1–5 motsvarar i huvudsak punkterna 1–5 i HD:s beslut.
Bestämmelser om vårdnad finns i 6 kap. FB. Ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Det är barnets vårdnadshavare som har ansvar för barnets personliga förhållanden och som ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda. (6 kap. 2 § FB.) Regleringen förutsätter alltså att ett barn har åtminstone en vårdnadshavare och att det som utgångspunkt är en förälder till barnet. En sådan uppfattning kommer också till uttryck i artikel 7 i Barnkonventionen där det sägs att barnet så långt det är möjligt ska ha rätt att få veta vilka dess föräldrar är och få deras omvårdnad.
Enligt artikel 8 i Europakonventionen får samhället inte inskränka någons rätt till familjeliv annat än under vissa förutsättningar. Till familjelivet hör föräldrars rätt att få ha vårdnaden om sina barn och omvänt, barns rätt att få vara med sina föräldrar. Med stöd av artikel 8 kan alltså krav ställas på ett lands familjerättsliga lagstiftning. Det måste finnas lagbestämmelser som ger ett barn en acceptabel familjerättslig status. Regeringen har även uttalat att det är viktigt att alla barn i Sverige har rättsliga företrädare, även barn som har tillkommit genom surrogatmoderskap i utlandet (se prop. 2017/18:155 s. 41).
Det kan alltså konstateras att ett barn har rätt till åtminstone en vårdnadshavare. För att inte kränka barnets rättigheter måste det finnas en rättslig möjlighet att få det klarlagt vem som är dess vårdnadshavare.
Frågor om vårdnad om barn regleras förhållandevis detaljerat i 6 kap. FB. Hur ett barn som har två föräldrar men inte någon vårdnadshavare ska få en vårdnadshavare är däremot inte reglerat. Det är inte heller reglerat hur vårdnadsfrågan ska lösas om det är tvistigt vem som är vårdnadshavare.
HD har uttalat att regleringen i föräldrabalken inte kan uppfattas som exklusiv i den meningen att den utesluter möjligheten att föra talan i andra fall än dem som är uttryckligt reglerade. Det kan alltså vara möjligt att föra en fastställelsetalan med stöd av 13 kap. 2 § RB i de fall det inte finns en möjlighet att föra talan enligt föräldrabalken. (Se NJA 2007 s. 684.) Mot den bakgrunden bör det i och för sig inte vara uteslutet att föra en fastställelsetalan avseende vårdnaden om ett barn om det är tvistigt vem som är vårdnadshavare.
Talan om fastställelse av om ett visst rättsförhållande består eller inte består får upptas till prövning om ovisshet råder om rättsförhållandet och det leder till förfång för käranden (13 kap. 2 § RB). En fastställelsetalan måste alltså avse ett rättsförhållande. Med vårdnaden följer vissa rättigheter och skyldigheter för vårdnadshavaren. Vårdnadsfrågan kan också vara föremål för rättegång enligt föräldrabalken. Vårdnaden om ett barn får därför anses utgöra ett rättsförhållande (jfr NJA 2007 s. 684).
För att en fastställelsetalan ska vara tillåten krävs det även att det råder ovisshet om rättsförhållandet. I rättsfallet NJA 2017 s. 430 har HD uttalat att registreringen av uppgifter om identitet, civilstånd och släktskap i folkbokföringsregistret inte har någon konstituerande innebörd. Det är alltså inte vad som finns angivet i folkbokföringen som avgör vare sig vilket civilstånd en person har eller vilka hans eller hennes föräldrar ska anses vara. Uppgifterna kan däremot ha presumtionsverkan bl.a. vid bedömningen av vem som ska anses vara vårdnadshavare. Ger omständigheterna anledning till tvivel angående uppgifternas riktighet, måste domstolen ta ställning till om uppgifterna är riktiga (p.19). Om en uppgift i folkbokföringen om vem som är vårdnadshavare ifrågasätts får alltså ovisshet anses råda om rättsförhållandet.
Slutligen krävs det att ovissheten om rättsförhållandet leder till förfång för käranden och att talan är lämplig. Att ett barn inte har någon vårdnadshavare, eller att det råder osäkerhet om vem som är vårdnadshavare, innebär att det inte finns någon som har det rättsliga ansvaret för barnet, vilket innebär betydande nackdelar för såväl barnet som föräldern. Mot denna bakgrund bör det vara möjligt att föra en fastställelsetalan om vårdnad för det fall uppgiften i folkbokföringsregistret ifrågasätts.
Som utgångspunkt bör gälla att en fastställelsetalan kan riktas mot den som ifrågasätter rättsförhållandet. En kommun är i och för sig partsbehörig, dvs. har möjlighet att vara part i en process (11 kap. 2 § RB). Frågan är dock om socialnämnden kan vara part i ett mål om fastställande av vårdnad. Socialnämnden har inte någon i lag reglerad talerätt i detta fall. Det hindrar emellertid inte att talerätt ändå kan föreligga.
Vid bedömningen av om talerätt föreligger måste det beaktas att -socialnämnden har ansvaret för de barn som av olika anledningar står utan vårdnadshavare. Det kommer till uttryck på flera sätt i föräldrabalken, bl.a. genom reglerna om överflyttande av vårdnad till särskilt förordnad vård-nadshavare när vårdnadshavarna är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden (6 kap. 8 a § FB) eller då vårdnadshavaren avlidit (6 kap. 9 § FB). Socialnämnden har alltså talerätt i närliggande frågor då barn står utan vårdnadshavare.
Det kan inte uteslutas att det kan förekomma fall där barnet endast har en förälder och föräldraskapet fastställts genom erkännande av en utländsk dom (jfr HD:s beslut den 17 december 2019 i mål Ö 3622-19 ). Om socialnämnden ifrågasätter registreringen av en vårdnadshavare i ett sådant fall finns det inte någon annan än nämnden att väcka talan mot. Det finns ingen anledning att se annorlunda på situationen bara för att barnet har två föräldrar. Det kan inte krävas att talan ska väckas mot den andra föräldern om det är socialnämnden som ifrågasätter rättsförhållandet.
När socialnämnden ifrågasätter vem som är vårdnadshavare bör det alltså vara möjligt att väcka en fastställelsetalan mot nämnden. Tillåtandet av en sådan fastställelsetalan innebär inte ett kommunalt åliggande som går utöver det som socialnämnden redan har fått av lagstiftaren.
HD konstaterade i rättsfallet ”Det kaliforniska surrogatarrangemanget” NJA 2019 s. 504 att A. levt i Sverige i fyra år utan några rättsliga företrädare (p. 37). A. har numera två rättsliga föräldrar, men det är fortfarande oklart om han har någon rättslig företrädare.
E.L. har därför väckt en fastställelsetalan mot socialnämnden. För att en sådan talan ska kunna föras måste de allmänna förutsättningarna i 13 kap. 2 § RB vara uppfyllda. Som konstaterats avser frågan om vårdnaden om ett barn ett rättsförhållande (p. 10). Det är uppenbart att det råder ovisshet om rättsförhållandet och att det är till förfång för såväl E.L. som A. Det är även lämpligt att en fastställelsetalan förs eftersom andra alternativ saknas.
Eftersom det är socialnämnden som ifrågasätter att E.L. är vårdnadshavare och som kräver en domstols beslut i vårdnadsfrågan får talan riktas mot socialnämnden.
Sammanfattningsvis är den väckta talan tillåten och överklagandet ska alltså avslås.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Walker, Kelley, Adams, referent, Valentine och Thompson) anförde i slutligt beslut den 16 juni 2021 följande.
A. föddes den 31 augusti 2015 i Kalifornien. Det skedde genom ett surrogatarrangemang. Amerikansk domstol förklarade att E.L. ska vara rättslig förälder till A. i enlighet med det avtal som hon hade ingått med surrogatmodern. Det amerikanska beslutet gäller i Sverige (se ”Det kaliforniska surrogatarrangemanget” NJA 2019 s. 504).
E.L. är därmed att anse som A:s mor. Faderskapet för A. har fastställts, vilket innebär att A. också har en far. Föräldrarna är inte gifta med varandra och var det inte heller när A. föddes. I folkbokföringen har Skatteverket registrerat E.L. som vårdnadshavare för A.
Socialnämnden i Danderyds kommun menar att det inte med moderskapet följer att E.L. även är A:s vårdnadshavare. Enligt socialnämnden har A. två rättsliga föräldrar men ingen vårdnadshavare. Han är därför enligt socialnämndens beslut placerad växelvis hos föräldrarna med stöd av socialtjänstlagen.
E.L. har väckt talan mot socialnämnden och med hänvisning till 13 kap. 2 § RB yrkat att det ska fastställas att hon är vårdnadshavare för A. Socialnämnden har begärt att talan ska avvisas, eftersom nämnden anser sig inte kunna vara part i målet.
Frågan är alltså om E.L. i denna situation kan föra en fastställelsetalan enligt rättegångsbalken avseende vårdnaden om A. och om denna talan i så fall kan riktas mot socialnämnden. Såväl tingsrätten som hovrätten har gjort bedömningen att hennes talan ska tas upp till prövning.
Enligt 13 kap. 2 § första stycket RB får en talan om fastställelse av om ett visst rättsförhållande består eller inte består tas upp till prövning om ovisshet råder om rättsförhållandet och detta leder till förfång för käranden. Av paragrafens tredje stycke framgår att om det finns andra bestämmelser om att en fastställelsetalan får tas upp, så gäller i stället de bestämmelserna.
I föräldrabalken finns en omfattande och detaljerad reglering av hur och under vilka förutsättningar som en vårdnadstalan kan föras. Någon bestämmelse som tar hand om den i målet aktuella situationen finns emellertid inte.
Regleringen i föräldrabalken kan inte anses som uttömmande i den meningen att den utesluter möjlighet att föra talan om vårdnaden i ett fall som på detta sätt inte har förutsetts i balken och som bestämmelserna där alltså inte syftar till att reglera (jfr ”Fastställelsetalan om faderskap och moderskap” NJA 2007 s. 684). Att en fastställelsetalan om vårdnaden då kan föras med stöd av rättegångsbalken kan inte anses oförenligt med grunderna för föräldrabalken. Varje barn har enligt 6 kap. 1 § FB rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran, och föräldrabalken utgår från att det ska finnas en vårdnadshavare som tillgodoser dessa behov.
När det saknas andra bestämmelser som kan ge möjlighet att bestämma vem som är vårdnadshavare, måste man falla tillbaka på den allmänt tillämpliga regleringen i 13 kap. 2 § RB. Vårdnad utgör ett sådant rättsförhållande som kan vara föremål för rättegång enligt den paragrafen.
E.L. kan alltså föra en fastställelsetalan om vårdnaden om A. med stöd av 13 kap. 2 § RB, om också förutsättningarna i övrigt för detta är uppfyllda enligt den bestämmelsen.
Ett beslut om vårdnaden om ett barn är som princip generellt bindande. Föräldrabalkens reglering bygger på synsättet att bara den som har närmast intresse i saken får delta i processen eller är skyldig att göra det. De intressen som andra kan ha tas tillvara genom den officialprövning som rätten ska göra.
A:s far har i och för sig ett särskilt intresse i vårdnaden om A. Nu handlar det emellertid i detta läge bara om huruvida E.L. som mor till A. ska fastställas vara A:s vårdnadshavare. Enligt 6 kap. 3 § FB står ett barn från födseln under moderns vårdnad om föräldrarna – såsom i detta fall – inte är gifta med varandra. Faderns roll i vårdnaden blir en senare fråga (jfr 6 kap. 4 och 5 §§).
Socialnämnden har visserligen inte någon i lagen uttryckligen reglerad rätt eller skyldighet att vara part i ett mål som detta. Det kan dock konstateras att socialnämnden har getts en lagstadgad och långtgående skyldighet att verka för att de barn som befinner sig i kommunen växer upp under trygga och goda förhållanden. Det rör sig inte bara om ett yttersta ansvar enligt sociallagstiftningen utan också i flera avseenden om ett tydligt ansvar enligt föräldrabalken för den civilrättsliga frågan om vårdnaden.
Av särskild betydelse i sammanhanget är att socialnämnden har ett ansvar att lösa vårdnaden för de barn som av olika anledningar står utan någon vårdnadshavare. Det kommer till uttryck bl.a. vid överflyttande av vårdnad till särskilt förordnad vårdnadshavare när vårdnadshavarna är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden eller när vårdnadshavaren har avlidit (6 kap. 8 a och 9 §§ FB).
Mot denna bakgrund måste socialnämnden – trots nämndens egen uppfattning – anses ha ett så nära intresse i saken att E.L. kan föra en fastställelsetalan mot nämnden.
Regleringen i föräldrabalken hindrar inte att E.L. för en fastställelsetalan enligt 13 kap. 2 § RB om vårdnaden om A. och riktar denna talan mot socialnämnden. Med hänsyn till socialnämndens inställning står det klart att det råder ovisshet om vem som är vårdnadshavare för A. och att denna ovisshet är till förfång för E.L. En fastställelsetalan är också lämplig.
Som tingsrätten och hovrätten har funnit ska E.L:s talan alltså tas upp till prövning. Socialnämndens överklagande ska därför avslås.
HD avslår överklagandet.