Prövningstillstånd i hovrätt. I mål där båda parters överklagande avser skäligheten av ett belopp bör det bara i undantagsfall komma i fråga att prövningstillstånd meddelas för endast den ena parten.
Orkla Foods Sverige AB innehar kännetecknet FELIX både som svenskt varumärke och som gemenskapsvarumärke för livsmedel och djurfoder. Société des Produits Nestlé S.A. innehar gemenskapsvarumärket FELIX för bl.a. djurfoder. Mellan de två företagen har gällt ett samexistensavtal avseende kännetecknet FELIX. Enligt avtalet har Nestlé avstått från att använda kännetecknet i Sverige, Danmark, Finland och Norge. År 2013 sade Nestlé upp samexistensavtalet. Anledningen härtill var att Nestlé önskade använda ett varumärke som innehöll ordet FELIX för sina kattmatsprodukter i de nordiska länderna. Orkla gjorde gällande att uppsägningen innebar avtalsbrott och påkallade i december 2013 skiljeförfarande enligt en skiljeklausul i samexistensavtalet.
Orkla väckte talan mot Nestlé vid Stockholms tingsrätt och yrkade bl.a. med stöd av 15 kap. 3 § RB förbud för Nestlé att, i avvaktan på prövningen i skiljeförfarandet, utöva viss verksamhet avseende orden FELIX, Hunt och felix som varukännetecken för kattmatsprodukter.
Nestlé bestred Orklas yrkande.
I mars 2015 återkallade Orkla sitt yrkande med motiveringen att syftet med yrkandet hade gått förlorat eftersom skiljeförfarandet nu hade slutförts och skiljedom skulle meddelas inom kort.
Nestlé yrkade att tingsrätten skulle skriva av yrkandet om förbud enligt 15 kap. 3 § RB och krävde ersättning för rättegångskostnader i denna del.
Orkla bestred Nestlés kostnadsyrkande.
Tingsrätten (rådmannen Jones) antecknade i beslut den 24 mars 2015 att Orklas förbudsyrkande hade återkallats och att saken skulle skrivas av från fortsatt handläggning. Härefter anförde tingsrätten under rubriken Rättegångskostnader:
Med tingsrättens ställningstagande i frågan om återkallelse av det yrkade förbudet enligt 15 kap. 3 § RB avgör nu tingsrätten den frågan genom ett slutligt beslut. Nestlés yrkande om ersättning för rättegångskostnader i denna fråga kan därmed prövas (15 kap. 5 § fjärde stycket RB).
Återkallandet innebär, i enlighet med vad som anges i 18 kap. 5 § RB att Orkla ska ersätta motparten i ärendet för rättegångskostnad. Några särskilda omständigheter som kan föranleda annat har inte framkommit.
Nestlé har i detta hänseende yrkat ersättning för rättegångskostnader med 3 050 545 kr.
Av yrkandet avser 1 479 100 kr arbete som utförts av ombuden Matthews och 197 055 kr utlägg, främst ett rättsutlåtande; tillsammans 1 676 155 kr.
Av ersättningsyrkandet avser vidare 1 195 390 kr arbete som gjorts av ombuden Davis och 179 000 kr avser rättsutlåtanden; tillhopa 1 374 390 kr.
Orkla har bestritt Nestlés kostnadsyrkande och heller inte vitsordat skäligheten av yrkad ersättning.
Ersättning för rättegångskostnad ska enligt 18 kap. 8 § första stycket RB fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för att tillvarata partens rätt.
Regleringen innebär att en kostnad - i den mån den inte är medgiven av motparten - inte kan ersättas utan att den anses skälig med hänsyn till vad den avser. Beträffande kostnad för ombudsarvode är att beakta att ersättningen för den ska bestämmas med hänsyn till bl.a. sakens beskaffenhet och omfattning samt till den omsorg och skicklighet med vilken arbetet utförts. Därvid kan även beaktas sådana omständigheter som tvisteföremålets värde och den betydelse som målets utgång i övrigt haft för parten. Det kan för en domstol, även för den vari kostnaderna uppstått, många gånger vara svårt att med någon större säkerhet avgöra den närmare omfattningen av det arbete som saken krävt för ett ombud. Detta gäller särskilt i mera omfattande mål (ärenden) som pågått under en längre tid. Det kan därför i många fall finnas anledning för en domstol att godta ett ersättningsyrkande, trots att möjlighet saknas att helt överblicka det arbete som har påkallats.
Det ersättningsyrkande som nu ska prövas avser rättegångskostnader som uppkommit inom ramen för ett yrkande om en säkerhetsåtgärd. Sakens beskaffenhet får sägas ha varit av betydelse för Nestlé. Utredningen i ärendet har kommit att bli omfattande med hänsyn till de synnerligen omfattande inlagor som parterna tillfört målet och vilka berört just denna fråga. Det har funnits anledning för Nestlé att lägga ned ett avsevärt arbete på frågan om säkerhetsåtgärden. Även med detta konstaterande finner dock tingsrätten att Nestlés yrkande framstår som mycket högt. Vidare kännetecknas också Nestlés inlagor av en viss vidlyftighet. Bolaget har också företrätts av dels ombud från en patentbyrå, dels ombud från en advokatbyrå. Såvitt framgår av ingivna kostnadsräkningar synes ett visst dubbelarbete ha gjorts av ombuden.
Vid en samlad bedömning kan en skälig ersättning för rättegångskostnad beräknas uppgå till 1 500 000 kr, varav för ombudsarvode 1 250 000 kr.
Tingsrätten skriver av Orkla Foods Sverige AB:s yrkande om förbud enligt 15 kap. 3 § RB från fortsatt handläggning.
Orkla Foods Sverige AB ska, i ärendet om förbud enligt 15 kap. 3 § RB, ersätta Société des Produits Nestlé S.A. för rättegångskostnader med 1 500 000 kr, varav 1 250 000 kr för ombudsarvode, jämte ränta enligt 6 § räntelagen från denna dag till dess betalning sker.
Båda parter överklagade i Svea hovrätt.
Orkla yrkade att hovrätten skulle ogilla Nestlés yrkande om ersättning för rättegångskostnader.
Nestlé yrkade fullt bifall till sitt kostnadsyrkande i tingsrätten.
Hovrätten (hovrättsråden Stewart och Simpson, referent, samt tf. hovrättsassessorn Martinez) lämnade i beslut den 29 maj 2015 prövningstillstånd beträffande Orklas överklagande men fann inte skäl att ge prövningstillstånd i övrigt.
Nestlé överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten beträffande bolagets överklagande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Powell, föreslog i betänkande följande beslut.
1-5. Överensstämmer i huvudsak med punkterna 1-5 i HD:s beslut.
Genom prop. 2004/05:131 En modernare rättegång, ändrades systemet med prövningstillstånd i hovrätt till att omfatta tingsrättens avgöranden i flertalet slag av tvistemål och domstolsärenden. Med de nya reglerna skulle hovrättens kontrollerande funktion sättas i fokus. Som ny tillståndsgrund infördes s.k. granskningsdispens enligt vilken prövningstillstånd ska meddelas om det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till. (A. prop. s. 177 ff. och 184 ff.)
I förarbetena redovisas inga särskilda överväganden angående frågan om att meddela prövningstillstånd endast i anledning av den ena partens överklagande.
Enligt 18 kap. 8 § RB ska ersättning för rättegångskostnad fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för tillvaratagande av partens rätt. Rätten ska ex officio pröva vilka kostnader som varit skäligen påkallade, om inte yrkandet medgivits.
Prövningstillstånd i ett dispositivt tvistemål för endast den ena parten, där rätten ska bedöma skäligheten av ett belopp, inskränker hovrättens utrymme att granska och kontrollera riktigheten av tingsrättens avgörande. Det skapar även en processmässig obalans mellan parterna. En begränsning av ramen för en skälighetsuppskattning medför dessutom sällan någon processekonomisk vinst. Hovrätten bör därmed i regel inte meddela prövningstillstånd för endast den ena parten i en sådan situation.
Även med det prövningstillstånd som hovrätten har meddelat ska rätten bedöma ersättningens skälighet. Vid sådant förhållande, och då det i övrigt inte framkommit något skäl att begränsa prövningen i målet, bör inte endast den ena partens överklagande prövas. Hovrätten borde därmed ha meddelat prövningstillstånd beträffande båda parters överklagande. Nestlés överklagande ska därför bifallas.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten beträffande Société des Produits Nestlé S.A:s överklagande.
HD (justitieråden Higgins, Hill Toijer, Hall och Campbell, referent) meddelade den 25 september 2015 följande slutliga beslut:
Orkla Foods Sverige AB yrkade i tingsrätten bl.a. förbud enligt 15 kap. 3 § RB för Société des Produits Nestlé S.A. att, i avvaktan på prövningen i ett skiljeförfarande av en fråga om avtalsbrott, utöva verksamhet med avseende på vissa varukännetecken.
Senare under handläggningen återkallade Orkla yrkandet. Nestlé begärde att målet i den delen skulle skrivas av från fortsatt handläggning och yrkade ersättning för sin rättegångskostnad med 3 050 545 kr. Orkla bestred ersättningsyrkandet och vitsordade inte något belopp som skäligt i och för sig.
Tingsrätten fann i sitt avskrivningsbeslut att det inte förelåg några särskilda omständigheter som kunde föranleda avsteg från huvudregeln i 18 kap. 5 § andra stycket RB att återkallande part ska ersätta motpartens rättegångskostnad. Orkla förpliktades att ersätta Nestlé för rättegångskostnad med det belopp som tingsrätten ansåg vara skäligt, nämligen 1 500 000 kr.
Båda parter överklagade tingsrättens beslut. Nestlé ifrågasatte tingsrättens skälighetsbedömning och yrkade fullt bifall till sitt ersättningskrav. Orkla begärde att ersättningsyrkandet skulle ogillas, eftersom återkallelsen berodde på att syftet med det yrkade förbudet hade gått förlorat. I vart fall skulle enligt Orkla ersättningen sättas ned på grund av att Nestlé genom sin processföring hade orsakat båda parter kostnader som varit onyttiga eller inte skäligen påkallade. Båda parter gjorde gällande att det fanns grund för såväl ändrings- som gransknings- och prejudikatdispens.
Hovrätten har meddelat prövningstillstånd beträffande endast Orklas överklagande.
Frågan i HD är hur hovrätten ska tillämpa reglerna om prövningstillstånd när båda parter har överklagat ett avgörande som innefattat en bedömning av skäligheten av ett yrkat belopp.
Regler om prövningstillstånd i hovrätt finns i 49 kap. 14 § RB. År 2008 ändrades systemet med prövningstillstånd i hovrätt till att omfatta tingsrättens avgöranden i flertalet slag av tvistemål och domstolsärenden, varvid bl.a. en ny dispensgrund (granskningsdispens) infördes. Med de nya reglerna skulle hovrättens kontrollerande funktion sättas i fokus. Vidare infördes det genom en ny bestämmelse i 49 kap. 14 a § en möjlighet att meddela partiellt prövningstillstånd i en sådan del av målet som inte kan påverka andra delar av det överklagade avgörandet. (Se prop. 2004/05:131 s. 177 ff. och 184 ff.) I förarbetena redovisas inga särskilda överväganden angående frågan om att meddela prövningstillstånd endast med anledning av den ena partens överklagande. I princip måste det dock vara möjligt för hovrätten att ge prövningstillstånd för bara ett av flera överklaganden (jfr Mason m.fl., Rättegångsbalken, suppl. 78, april 2015, s. 49:58).
I 18 kap. 8 § RB föreskrivs att ersättning för rättegångskostnad ska fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligen har varit påkallad för tillvaratagande av partens rätt.
Den aktuella tvisten avser bl.a. frågan om skäligheten av yrkade rättegångskostnader. Motsvarande situation kan uppkomma även i andra fall där parterna har olika uppfattningar om vad som är ett skäligt belopp, exempelvis i skadeståndsmål.
Det ligger i en skälighetsbedömnings natur att det kan finnas flera olika belopp som kan anses vara skäliga. Inom en viss ram finns det alltså utrymme för olika bedömningar utan att någon av dessa kan anses vara oriktig (se NJA 2009 s. 738).
Att meddela prövningstillstånd för endast den ena partens överklagande i en fråga som avser skäligheten av ett belopp innebär att hovrätten redan vid dispensprövningen tar ställning till vilka ramar som ska gälla för skälighetsbedömningen där. Hovrätten kommer då att i skilda steg avgöra vad som i realiteten är en och samma fråga hänförlig till en viss del av tingsrättens dom eller beslut (jfr 49 kap. 14 a § RB). En sådan inskränkning av den kommande bedömningen i sak framstår inte som lämplig, särskilt som den begränsar möjligheten att fullt ut granska och kontrollera riktigheten av tingsrättens avgörande i den aktuella delen. Det är också tveksamt om en sådan ordning medför någon processekonomisk vinst, eftersom inskränkningen normalt sett inte medför att ett argument som har framförts i skälighetsfrågan blir irrelevant. Detta talar för att en skälighetsbedömning bör vara fullständig och alltså innefatta båda parters överklaganden. Grunderna för bestämmelsen om partiellt prövningstillstånd pekar i samma riktning (jfr NJA 2011 s. 311 p. 11). Det går inte heller att bortse från att det annars kan uppstå en processmässig obalans mellan parterna.
Mot bakgrund av det anförda blir slutsatsen att, i mål där båda parters överklagande avser skäligheten av ett visst belopp, det bara i undantagsfall bör komma i fråga att prövningstillstånd meddelas för endast den ena parten.
Att någon prövning av beloppets skälighet inte blir aktuell om hovrätten, till skillnad från tingsrätten, skulle komma fram till att rättegångskostnaderna ska kvittas saknar betydelse för den aktuella frågan. Vad som kan gälla i det hänseendet får i princip inte föregripas vid dispensprövningen. Inte heller i övrigt har det framkommit något skäl att begränsa prövningen av skäligheten i Nestlés kostnadsyrkande.
Hovrätten borde alltså ha meddelat prövningstillstånd för båda parter. Nestlés överklagande ska således bifallas.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten beträffande Société des Produits Nestlé S.A:s överklagande.
Justitierådet Herrera var skiljaktig och fastställde hovrättens beslut. Han anförde:
I 49 kap. 14 § RB finns bestämmelser om när hovrätten ska meddela prövningstillstånd. Om båda parterna har överklagat kan prövningstillståndet begränsas så att tillstånd meddelas endast för det ena överklagandet (se Mason m.fl., Rättegångsbalken, suppl. 78, april 2015, s. 49:58). Något undantag för fall där överklagandena avser samma fråga, eller frågor som har ett direkt samband med varandra, finns inte. Enligt 14 a § får ett prövningstillstånd begränsas till att gälla en viss del av tingsrättens avgörande, om utgången i den delen inte kan påverka andra delar av det överklagade avgörandet. Bestämmelsen innebär inte i sig någon begränsning i möjligheten att meddela prövningstillstånd för enbart den ena partens överklagande.
I vissa situationer bör dock, enligt rättsfallet NJA 2011 s. 311, prövningstillstånd inte meddelas för enbart den ena parten när båda har överklagat. Det gäller när en hovrätt finner skäl för prövningstillstånd i ett mål rörande vårdnad, boende och umgänge. Prövningstillstånd bör då meddelas så att prövningen omfattar alla yrkanden som har samband med varandra. Men situationen kan vara sådan att ett samband inte är tillräckligt för att motivera en sådan prövning. Ett exempel är att ena parten har överklagat i fråga om umgänge. Att prövningstillstånd meddelas med anledning av det överklagandet utgör då i regel inte skäl för prövningstillstånd även med anledning av den andra partens överklagande i fråga om vårdnad.
Vad gäller då när båda parterna överklagar ett avgörande som rymmer dels en fråga om skyldighet att fullgöra, dels frågan om fullgörelsens storlek? Tingsrätten har exempelvis dömt svaranden att betala skadestånd till käranden med ett visst belopp. Svaranden har överklagat beträffande såväl skadeståndsskyldigheten som beloppet, käranden i fråga om beloppet. Om det saknas skäl för prövningstillstånd beträffande kärandens överklagande, bör hovrätten enligt min mening normalt kunna begränsa tillståndet till att avse svarandens överklagande. I situationer där hovrätten vid tillståndsprövningen finner att den enda ändring som kan komma i fråga är i svarandens favör och där en prövning av kärandens överklagande skulle bli kostnadskrävande, får det anses direkt olämpligt om hovrätten skulle tvingas pröva även kärandens överklagande. Så är fallet exempelvis om hovrätten vid tillståndsprövningen ser anledning till ändring bara i fråga om skadeståndsskyldigheten.
Motsvarande bör gälla när den ena parten, som i detta fall, har ålagts att utge rättegångskostnader till den andra parten. Då tillkommer emellertid det som sägs i rättsfallet NJA 2009 s. 738, att ett avgörande är oriktigt bara om det ligger utanför ramen för vad som kan anses skäligt. Det innebär att ändringsdispens ska meddelas bara om tingsrättens avgörande ligger utanför ramen för vad man kan komma fram till vid en skälighetsbedömning.
Det saknas skäl i och för sig för prövningstillstånd beträffande Nestlés överklagande. Det finns inte något i målet som innefattar tillräckliga skäl att ändå meddela sådant tillstånd av den anledningen att prövningstillstånd har meddelats beträffande Orklas överklagande. Att ändringsdispens inte bör komma i fråga följer av att tingsrättens avgörande såvitt gäller ersättningen till Nestlé i varje fall får anses ligga inom ramen för en skälighetsbedömning (se p. 4).
Det kan förekomma att hovrättens bedömning vid den slutliga prövningen innebär att en beloppsfråga måste avgöras fastän det inte förutsattes vid tillståndsprövningen. Det kan då ibland vara olämpligt att inte även den andra partens överklagande kan prövas. För att säkerställa att en ansökan om prövningstillstånd inte avslås och detta senare visar sig förhastat, bör det för sådana situationer finnas en möjlighet för hovrätten att vid tillståndsprövningen vilandeförklara målet i fråga om den andra partens överklagande (jfr 54 kap. 11 § andra stycket RB). Någon sådan möjlighet finns inte i dag, även om inget torde hindra hovrätten från att avvakta med tillståndsprövningen beträffande den andra partens överklagande. Saken kan böra övervägas av lagstiftaren.
HD:s beslut meddelat: den 25 september 2015.
Mål nr: Ö 3105-15.
Lagrum: 49 kap. 14 och 14 a §§ RB.
Rättsfall: NJA 2009 s. 738 och NJA 2011 s. 131.