Fråga om prövningstillstånd i hovrätten när ny bevisning ger anledning att betvivla riktigheten av tingsrättens dom och bevis-ningen bör tillåtas i följd av bristande materiell processledning i tingsrätten.
Marginalen Bank Bankaktiebolag förde vid Södertörns tingsrätt den talan mot Dalton som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (tf. rådmannen Howard) anförde följande i dom den 29 september 2017.
Marginalen Bank Bankaktiebolag (härefter Ballard) har yrkat att Dalton ska betala ett belopp om 54 335,47 kr jämte ränta om 24,95 % årligen, beräknad på 53 957,80 kr från den 6 april 2016 tills dess full betalning erlagts samt ersättning för inkassokostnader med 180 kr.
J.M. har bestritt Marginalens yrkanden. Samtliga de yrkade beloppen har vitsordats som skäliga i och för sig.
J.M. har ansökt om och beviljats lån hos Ballard med 50 495 kr. Lånet har betalats ut och Dalton har därmed varit skyldig att betala tillbaka lånet enligt avtalet. Med anledning av att Dalton inte betalade tillbaka lånet sades det upp den 8 mars 2016 till betalning i sin helhet per den 6 april 2016. Vid tiden för uppsägning uppgick den totala skulden till 54 355,47 kr. Det yrkade kapitalbeloppet består av kapital, avtalad ränta, avtalad dröjsmålsränta och avgifter. Vad avser ränteyrkandet avser det dröjsmålsränta på kapital och avtalad ränta, dvs. 53 957,80 kr (50 495,00 kr plus 3 462,80 kr). Grunden för begäran om inkassokostnaden följer av lag (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m.
J.M.
Dalton har inte ingått något låneavtal med Ballard. Han har utsatts för bedrägeri av sin sambo, som har tagit lånet i hans namn. Han är därför fel part i målet.
Lånet togs med J.M:s Bank-ID, vilket är att anse som en säker identifiering. Dalton har varit i kontakt med banken och uppgivit att det inte är han, utan någon annan, som har tagit lånet och att han har polisanmält detta. Personal på Ballard har vid flera tillfällen varit i kontakt med polisen som bekräftat att en tilläggsanmälan avseende aktuellt lån inkommit. Ballard har emellertid ännu inte erhållit tillräckligt underlag för att avstå från sin fordran.
J.M.
Det är J.M:s sambo som utan J.M:s medgivande eller vetskap tagit lånet. Sambon har använt J.M:s Bank-ID. J.M. vet inte hur sambon har kommit över koden till detta. Hon tog under perioden september till november 2015 över tio lån i J.M:s namn. Sambon har spelat bort pengarna som hon fört över från J.M:s konto till sitt eget. Dalton visste inte om att lånet togs.
UTREDNINGEN M.M.
Marginalen Bank Bankaktiebolag har till styrkande av fordran som skriftlig bevisning åberopat skuldebrevet med därtill hörande allmänna villkor, e-signering samt uppsägningen av lånet.
J.M. har åberopat vittnesförhör med K.S., som är mor till hans sambo. Som skriftlig bevisning har han åberopat en polisanmälan från den 3 februari 2016.
K.S. har efter avlagd ed uppgett i huvudsak följande. Hon är mor till J.M:s sambo. Under den i målet aktuella perioden hade hennes dotter hamnat i ett spelmissbruk. Dottern har uppgett att lånen har tagits av henne i J.M:s namn. Hon själv tror att det rör sig om mer än 100 000 kr totalt. Hon vet att ett av lånen togs hos Marginalen Bank. Hennes dotter har uppgett att hon använt sig av J.M:s Bank-ID och att hon kunde koden. Hon minns inte exakt när polisanmälan gjordes, men hon minns att hon själv uppmanade Dalton att göra en anmälan.
Inledningsvis är det visat att J.M:s Bank-ID har använts för att ingå låneavtalet med Ballard och att pengarna har satts in på J.M:s bankkonto. Det är också visat att lånet i sin helhet har sagts upp för omedelbar betalning. Härigenom och då det genom användandet av Bank-ID, som enligt 2 § lagen (2008:832) om kvalificerade elektroniska signaturer är en sådan avancerad elektro-nisk underskrift, som enbart gäldenären ska kunna använda, har Ballard fullgjort sin bevisbörda.
Den fråga tingsrätten härefter har att pröva är den invändning som Dalton gjort om att han utsatts för bedrägeri av sin sambo och att han därför är fel part. För detta påstående har Dalton bevisbördan.
J.M. har ostridigt polisanmält att det inte är han som tagit upp ett antal lån från olika kreditinstitut och att han genom en tilläggsanmälan den 3 februari 2016 har polisanmält även lånet från Ballard. Detta förhållande talar visserligen för att lånet, som nu görs gällande, skulle kunna ha ingåtts av annan. Vad som gjorts gällande om att J.M:s sambo är spelberoende och att det är hon som tagit upp lånet från Ballard kan också anses vinna visst stöd av det vittnesförhör som hållits med sambons mamma. Vittnesmålet återger emellertid endast andrahandsuppgifter och innehåller inga närmare uppgifter om tillvägagångssättet vid upptagandet av lånet. Vid detta förhållande och då varken Dalton eller hans sambo hörts om tillvägagångssättet vid upptagandet av lånet, kan J.M. inte genom den åberopade bevisningen anses ha visat att hans sambo, utan J.M:s medverkan eller vetskap, ingått låneavtalet. Käromålet ska således bifallas.
Vid angiven bedömning har tingsrätten också beaktat att Dalton inte har visat att han iakttagit det ansvar som åligger honom för att tillse att hans Bank-ID inte ska kunna användas av annan utan hans medgivande.
J.M. ska till Marginalen Bank Bankaktiebolag utge ett belopp om 54 335,47  kr jämte ränta om 24,95 % årligen, beräknad på 53 957,80 kr från den 6 april 2016 tills dess full betalning erlagts.
Dalton överklagade i Svea hovrätt.
Hovrätten (hovrättsråden Brown, referent, och Mckinney samt tf. hovrättsassessorn Shaw) beslutade den 3 november 2017 att inte ge prövningstillstånd. Tingsrättens avgörande stod därför fast.
J.M. överklagade och yrkade att HD skulle meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Marginalen Bank motsatte sig yrkandet.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Love, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Frågan i målet är om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten enligt 49 kap. 14 § RB. Härvid aktualiseras frågor om tingsrättens skyldighet att utöva materiell processledning i dispositiva tvistemål, förberedelseformen i dessa mål, komplettering av utredningen efter huvudförhandling pga. tillkommande bevisning, samt om det finns giltigt skäl för åberopande av ny bevisning i hovrätten.
Punkterna 2-6 överensstämmer i huvudsak med punkterna 2-8 i HD:s skäl.
För handläggningen av ett dispositivt tvistemål vid tingsrätten gäller rättegångsbalkens regler om rättegången i tvistemål. Om stämning utfärdas ska förberedelse äga rum i målet. Förberedelsen ska syfta till att klarlägga bl.a. parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan, vilka bevis som skall läggas fram och vad som skall styrkas med varje bevis, samt om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande (42 kap. 6 § andra stycket 1, 3 och 4 RB). Rätten ska driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet och så snart det lämpligen kan ske höra parterna angående målets handläggning (42 kap. 6 § tredje stycket).
Förberedelsen sker vid sammanträde, genom skriftväxling eller annan handläggning (42 kap. 9 §). Olika förberedelseformer får förenas om det är lämpligt. Enligt 42 kap. 9 § tredje stycket ska sammanträde hållas så snart som möjligt efter att svaromål inkommit, om det inte med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare med fortsatt skriftväxling. Av detta följer att det finns en presumtion för att sammanträde (muntlig förberedelse) ska hållas om muntlighet skulle kunna antas bidra till att uppnå syftena med förberedelsen, bl.a. att klara ut tvisten och att diskutera en förlikning. Det är målets beskaffenhet som ska vara avgörande för frågan om sammanträde ska hållas och vid denna bedömning kan även annat än sådant som direkt har med processmaterialet att göra ha betydelse, såsom t.ex. om parterna processar med eller utan ombud. (Se bl.a. Walsh m.fl., Rättegångsbalken m.m., 5 december 2017, Cole, kommentaren till 42 kap. 9 §.)
I 42 kap. 15 § finns en bestämmelse som ger rätten en möjlighet att, i de fall det är påkallat med hänsyn till hur parten tidigare har utfört sin talan, under handläggningen i ett dispositivt mål förelägga part att slutligt bestämma sin talan och sin bevisning vid påföljd att partens rätt att åberopa nya grunder och ny bevisning prekluderas, dvs. går förlorad. Rätten kan vidare enligt 42 kap. 15 a § meddela parterna att förberedelsen vid en viss senare tidpunkt ska anses vara avslutad med den följden att en ny omständighet eller ett nytt bevis får åberopas därefter endast om parten har giltig ursäkt eller målets prövning inte fördröjs i någon väsentlig mån.
Enligt 42 kap. 8 § andra stycket RB ska rätten under förberedelsen verka för att tvistefrågorna blir klarlagda och att parterna anger allt som de vill åberopa i målet. Rätten ska genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar.
Processledningen ska ske under hänsynstagande till det enskilda målets och den enskilda situationens karaktär. Det har sagts att processledningen i dispositiva mål i princip bör kunna begränsas till att, i den mån det behövs, hjälpa parterna att klara ut vad de vill yrka och åberopa och vilken bevisning de vill lägga fram. Målets beskaffenhet är av avgörande betydelse för processledningens omfattning. Med detta avses såväl sakens beskaffenhet - t.ex. om det rör sig om en dispositiv eller indispositiv tvist - som övriga omständigheter i målet, t.ex. om parterna processar ensamma eller med hjälp av advokater. (Se bl.a. Walsh m.fl., Rättegångsbalken m.m., 5 december 2017, Cole, kommentaren till 42 kap. 8 §.)
Den materiella processledningen kan både berika och begränsa processmaterialet och bör bedrivas i huvudsak under förberedelsen. Nytt material som åberopas under huvudförhandlingen kan innebära olägenheter och föranleda att bevisningen lämnas utan avseende (43 kap. 10 §, se p. 15 nedan). Eftersom möjligheterna att i dispositiva tvistemål åberopa nya omständigheter eller bevis i högre rätt är begränsade, är det angeläget att parterna kan få allt relevant material prövat av tingsrätten. (Jfr Wong, Civilprocessen, 4 uppl. 2017, s. 357 f.)
I den juridiska litteraturen har vidare framhållits att utövandet av den materiella processledningen måste ske under övervägande av vad som är förenligt med på ena sidan kravet på en effektiv process och på andra sidan kravet på att domstolen uppfattas som opartisk och objektiv. Den materiella processledningen kan vara viktig för att - särskilt då part saknar juridiskt ombud - undvika materiellt oriktiga domar och bidra till att civilprocessen kan fylla sin handlingsdirigerande funktion. Det har sagts att rätten bör vara aktiv också i förhållande till parternas bevisuppgifter och bevisteman, bl.a. för att parterna bör iaktta principen om det bästa bevismedlet. Som exempel har angetts att om det av parternas berättelser framgår att ytterligare en person varit närvarande utöver de som åberopas som vittnen, och domaren får intrycket att just denna person haft särskilt goda förutsättningar att iaktta händelseförloppet, kan domaren fråga om någon av parterna önskar att även den personen kallas till huvudförhandlingen. Det har även framförts att domaren bör agera på samma sätt om en part bara åberopar förhör med sig själv, trots att det finns vittnen. Frågan om hur långt den materiella processledningen bör sträcka sig är dock omdiskuterad. (Se Richards m.fl., Rättegång V, 8 uppl. 2011, s. 44 ff.)
Bristande materiell processledning har i rättspraxis i vissa fall bedömts som rättegångsfel. Det har också framhållits bl.a. att det ställs högre krav på att utöva materiell processledning under förberedelsen i tvistemål än vid en huvudförhandling. (Jfr bl.a. NJA 2014 s. 212, NJA 1987 s. 450, NJA 1981 s. 1122, NJA 1978 s. 674, NJA 1976 s. 504 och NJA 1976 s. 289.)
Enligt 42 kap. 22 § RB ska part som vid huvudförhandlingen vill åberopa bevis som inte uppgetts under förberedelsen omedelbart ge detta till känna. Underlåter en part att göra detta kan rätten avvisa det åberopade beviset eller parten förpliktas ersätta kostnad som orsakats av att bevisningen inte åberopats redan under förberedelsen (43 kap. 10 § och 18 kap. 6 §). Enligt 43 kap. 10 § får rätten lämna det nya materialet utan avseende, om det kan antas att parten genom sitt förfarande försöker förhala rättegången eller överrumpla motparten eller att parten annars handlar i otillbörligt syfte eller av grov vårdslöshet.
I 43 kap. 14 § finns en bestämmelse om rättens möjlighet att efter huvudförhandlingen komplettera utredningen och hålla fortsatt eller ny huvudförhandling vid behov. Bestämmelsen gäller om rätten finner behov av att komplettera utredningen. Parterna ges alltså inte genom paragrafen någon rätt att få åberopa ett nytt material efter huvudförhandlingens slut. Om rätten finner att det är nödvändigt att komplettera utredningen till följd av något som en part anfört, kan paragrafen dock vara tillämplig. Att en dom redan har beslutats utesluter inte en tillämpning av bestämmelsen så länge domen inte har avkunnats eller expedierats. (Se bl.a. Walsh m.fl., Rättegångsbalken m.m., 5 december 2017, Cole, kommentaren till 43 kap. 14 §.)
I litteraturen har framhållits att det visserligen kan försvåra rättens handläggning om parterna fortsätter att processa efter det att målet överlämnats till dom, men att det vore otillfredsställande om rätten skulle meddela en dom som dess ledamöter har all anledning att tro är oriktig. Förutsatt att beviset inte är prekluderat (se 42 kap. 15 och 15 a §§ samt 43 kap. 10 §) och att bevisningen är av väsentlig betydelse har det sagts att rätten bör tillåta att målet kompletteras med beviset. (Jfr Richards m.fl., Rättegång V, 8 uppl. 2011, s. 217 f. och Paul, Praktisk process I, 3 uppl. 2012, s. 134 f.)
Vid överklagande till hovrätten ska parten enligt 50 kap. 4 § andra stycket RB förklara anledningen till varför ett visst bevis som parten vill åberopa inte lagts fram tidigare. Enligt 50 kap. 25 § tredje stycket får ett bevis som inte lagts fram tidigare åberopas i hovrätten endast om det är sannolikt att beviset inte kunnat åberopas vid tingsrätten eller det annars finns giltig ursäkt för att detta inte åberopats där.
Bristande materiell processledning i tingsrätten kan leda till att parten anses ha giltig ursäkt för att åberopa ny bevisning i hovrätten. Frågan ska bedömas bl.a. mot bakgrund av partens egna förutsättningar att avgöra hur processen ska föras, varvid det kunnande som partens ombud har tillräknas parten. (Se NJA 1995 s. 571 och Walsh m.fl., Rättegångsbalken m.m., 5 december 2017, Cole, kommentaren till 50 kap. 25 §.)
Om klaganden åberopar nya omständigheter eller bevis, ska hovrätten som ett led i tillståndsprövningen enligt 49 kap. 14 § RB bedöma om det finns skäl att tillåta att omständigheten eller bevisningen åberopas och, om så är fallet, om detta nya material kan påverka utgången i målet (jfr NJA 1985 s. 738 och NJA 1982 s. 27).
För att hovrätten ska pröva tingsrättens dom eller beslut krävs prövningstillstånd. Prövningstillstånd ska meddelas om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit fram till, det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av detta slut, det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. (Se 49 kap. 12 och 14 §§ RB.)
Målet kom att, från J.M:s perspektiv, avgöras på ett bristfälligt underlag. Utifrån vad som framkommit av skriftväxlingen och omständigheterna i övrigt får J.M:s förutsättningar att avgöra hur talan skulle föras anses ha varit begränsade, detta med beaktande också av det biträde han hade vid huvudförhandlingen och därefter. I motsvarande fall och när ena parten saknar juridiskt ombud är det ofta lämpligt att ett sammanträde för muntlig förberedelse hålls vid tingsrätten. Vid ett sådant sammanträde har rätten i allmänhet bäst förutsättningar att utöva materiell processledning. Efter sammanträdet hade tingsrätten eventuellt kunnat hålla huvudförhandling i förenklad form om förutsättningarna för det hade varit uppfyllda (jfr 42 kap. 20 § andra stycket RB).
Vid ett sammanträde för muntlig förberedelse borde tingsrätten ha verkat för att klarlägga bl.a. vilka bevis som skulle läggas fram och för att parterna i övrigt angav allt de ville åberopa i målet. På så vis hade det möjligen kunnat klarläggas om det fanns behov av ytterligare utred-ning före målets avgörande. Ett sammanträde för muntlig förberedelse hade kunnat främja förberedelsens syften i detta fall. Att något sådant sammanträde inte hölls har därför utgjort en brist vid tingsrättens handläggning.
Tingsrätten fäste vid sin bedömning avgörande vikt vid att Dalton till stöd för sin invändning inte åberopat förhör med sig själv och sin sambo. Dalton åberopade denna bevisning först efter tingsrättens huvudförhandling men före tingsrättens dom, respektive i sitt överklagande till hovrätten. Mot bakgrund av att Dalton saknade juridiskt ombud, att det inte hållits något sammanträde för muntlig förberedelse före huvudförhandlingen, att beviset uppenbarligen var av väsentlig betydelse för prövningen av tvisten och hans invändning, samt att det inte framkommit att bevisningen skulle varit prekluderad har en komplettering av utredningen enligt 43 kap. 14 § RB varit nödvändig. Tingsrätten borde därför ha tillåtit bevisningen. Detta med beaktande också av att möjligheten att åberopa ny bevisning i högre rätt är begränsad.
Mot bakgrund av tingsrättens handläggning får Dalton anses ha haft giltig ursäkt för att inte ha åberopat bevisningen tidigare. Den bevisning som Dalton åberopat i hovrätten har betydelse för prövningen av skyldigheten att betala yrkat belopp och kan påverka utgången i målet. Bevisningen medför att det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till (49 kap. 14 § första stycket 1 RB om änd-ringsdispens).
Att tingsrätten felaktigt avvisat den tillkommande bevisningen och inte kompletterat utredningen skulle i vissa fall kunna medföra extraordinär dispens i hovrätten, exempelvis om det vid motsvarande förhållanden i övrigt redan för tingsrätten måste framgått att beviset sannolikt skulle ha lett till en annan utgång. Eftersom det här var fråga om ett muntligt förhör kunde en sådan bedömning dock inte göras. Det har inte framkommit att handläggningen i detta fall innefattat ett sådant rättegångsfel som borde föranleda extraordinär dispens i hovrätten (49 kap. 14 § första stycket 4).
Vid dessa förhållanden ska hovrättens beslut ändras och prövningstillstånd meddelas i hovrätten.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.
HD (justitieråden Grimes, Reed, Boyd, Stevens och Roberts, referent) meddelade den 19 december 2018 följande beslut.
Frågan i målet är om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten. Härvid aktualiseras frågor om tingsrättens skyldighet att utöva materiell processledning i dispositiva tvistemål och om den materiella processledningens betydelse för frågan om tillåtande av ny bevisning i hovrätten.
Marginalen Bank väckte talan vid tingsrätten mot Dalton och yrkade betalning av ett lån. J.M. bestred käromålet och invände att han inte hade ingått låneavtalet. Han anförde att hans sambo, utan hans vetskap eller medgivande, hade tagit upp lånet med användande av hans identitetsuppgifter och BankID.
J.M. företräddes inte av något ombud vid förberedelsen och något sammanträde för muntlig förberedelse hölls inte. Under förberedelsen åberopade Dalton viss skriftlig bevisning. Vid ett telefonsamtal från tingsrätten till Dalton förtydligade han tidigare lämnad uppgift att han också önskade åberopa vittnesförhör med sin sambos mor till styrkande av att sambon tagit ett flertal lån, inklusive det aktuella lånet, i hans namn. Vid huvudförhandlingen var Dalton inte personligen närvarande utan företräddes av ett ombud som inte var jurist.
Vid huvudförhandlingen ingav ombudet en dom från den 26 september 2016 av samma tingsrätt i en tvist mellan Brixo AB och Dalton Också det målet gällde betalningsansvar för ett lån som, enligt Dalton, hade tagits upp olovligen av hans sambo. Fox talan ogillades. Målet avgjordes utan huvudförhandling och parterna åberopade endast skriftlig bevisning.
Efter huvudförhandlingen i den nu aktuella tvisten, men innan tingsrätten meddelade sin dom, begärde Dalton genom ombudet komplettering av utredningen i form av förhör med sin sambo. Tingsrätten avvisade den nya bevisningen, eftersom den inte ansågs utgöra skäl för komplettering av utredningen.
Tingsrätten förpliktade Dalton att betala det yrkade beloppet. Tingsrätten anförde i domskälen bl.a. att den bevisning som Dalton hade åberopat visserligen talade för hans invändning om att någon annan ingått låneavtalet, men att han inte kunde anses ha uppfyllt sin bevisbörda då varken han eller hans sambo hade hörts i målet.
7. J.M. överklagade tingsrättens dom till hovrätten och gjorde gällande att det fanns skäl att bevilja prövningstillstånd. I sitt överklagande åberopade han som ny bevisning förhör med sig själv och sin sambo och gjorde gällande att han på grund av tingsrättens handläggning haft giltig ursäkt att inte åberopa den bevisningen tidigare. Hovrätten har inte meddelat prövningstillstånd.
I sitt överklagande till HD har Dalton vidhållit de skäl han anförde i sitt överklagande till hovrätten. Han har särskilt framhållit att prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten på grund av att tingsrätten har brustit i sin skyldighet att utöva sådan materiell processledning som krävts med hänsyn till omständigheterna.
För att hovrätten ska pröva tingsrättens dom eller beslut krävs prövningstillstånd (49 kap. 12 § RB). Prövningstillstånd ska meddelas bl.a. om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till eller om det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till (ändringsdispens respektive gransk-ningsdispens, se 14 § 1 och 2).
Tillämpningen av regeln om ändringsdispens ska präglas av generositet, vilket innebär att alla avgöranden som bedöms som tveksamma ska tas upp till fullständig prövning. Genom regeln om granskningsdispens har lagstiftaren ytterligare velat motverka risken för att felaktiga tingsrättsavgöranden inte blir omprövade i hovrätt. (Se prop. 2004/05:131 s. 185 f.)
Om klaganden i överklagandet åberopar nya omständigheter eller nya bevis, kan frågan om ändrings- eller granskningsdispens ska meddelas komma att bli avhängig av frågan om de nya omständigheterna eller bevisen ska tillåtas. Det måste då, som ett led i bedömningen av om prövningstillstånd ska meddelas, göras en förprövning av om de nya omständigheterna eller bevisen kan komma att tillåtas (jfr Walsh m.fl., Rättegångsbalken, Supplement 84 april 2018, s. 49:52, jfr NJA 1982 s. 27).
En liknande situation uppkommer om tingsrätten har avvisat åberopade omständigheter eller bevis och detta beslut sedan överklagas i samband med överklagandet av tingsrättens dom. Hovrätten måste då, inom ramen för frågan om prövningstillstånd, preliminärt ta ställning till om det var rätt av tingsrätten att avvisa omständigheten eller beviset. Om hovrätten härvid bedömer att det var fel av tingsrätten att besluta om avvisning, ska denna bedömning ligga till grund för hovrättens ställningstagande i frågan om prövningstillstånd. Det innebär t.ex. att om den avvisade bevisningen ger anledning att betvivla riktigheten av tingsrättens avgörande i sak, så ska ändringsdispens beviljas (jfr NJA 2003 s. 400 och NJA 2009 s. 738).
Av 42 kap. 8 § andra stycket RB följer att rätten under förberedelsen genom materiell processledning ska verka för att tvistefrågorna blir klarlagda och att parterna anger bl.a. den bevisning som de vill åberopa i målet. Rätten ska med frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Den materiella processledningen ska ske med beaktande av målets beskaffenhet, varvid även annat än processmaterialets karaktär har betydelse, t.ex. att en part uppträder utan ombud (jfr Fitger m.fl., a.a. s. 42:29 ff.).
Processledningen i dispositiva tvistemål bör utövas så att en effektiv process befrämjas. Utgångspunkten bör vara att parterna ska kunna få allt relevant material prövat, eftersom möjligheterna att åberopa nya omständigheter eller bevis i högre rätt är begränsade (jfr Wong, Civilprocessen, 4 uppl. 2017, s. 357 f. Jfr även Smith, Domstols officialprövning, 1988, s. 555).
Domstolen får inte agera så att dess opartiskhet eller objektivitet äventyras. Detta hindrar i regel inte att rätten pekar på betydelsen av principen om det bästa bevismedlet och vid behov förklarar dess innebörd. Det kan exempelvis vara lämpligt att rätten frågar en part som bara åberopar förhör med sig själv om parten önskar att något vittne kallas när det framgår att det finns vittnen som kan ha information av betydelse. (Jfr Richards m.fl. Rättegång V, 8 uppl. 2011, s. 53.) Detta gäller särskilt om parten inte företräds av ett juridiskt skolat ombud.
Tingsrätten kan meddela parterna att förberedelsen vid en viss senare tidpunkt ska anses vara avslutad. Verkan av ett sådant beslut är att nya omständigheter eller bevis får åberopas av part endast om parten gör sannolikt att han eller hon har giltig ursäkt eller målets prövning inte fördröjs i någon väsentlig mån om åberopandet tillåts. (Se 42 kap. 15 a § RB.)
Härutöver gäller att part som vid huvudförhandlingen vill åberopa bevis som inte uppgetts under förberedelsen omedelbart ska ge detta till känna (42 kap. 22 § RB). Underlåter en part att göra detta får rätten lämna det nya materialet utan avseende, om det kan antas att parten genom sitt förfarande försöker förhala rättegången eller överrumpla motparten eller att parten annars handlar i otillbörligt syfte eller av grov vårdslöshet (43 kap. 10 §). Parten kan också, under vissa förutsättningar, förpliktas att ersätta kostnad som orsakats av att bevisningen åberopats på ett sent stadium under processen (18 kap. 6 §).
I 43 kap. 14 § RB finns en bestämmelse som ger domstolen möjlighet att efter huvudförhandlingen komplettera utredningen. Det är domstolen som avgör om det finns behov av detta. Parterna har alltså inte någon rätt att få åberopa nytt material efter huvudförhandlingens slut. (Se Fitger m.fl., a.a. s. Barker.) Tidigare brister i den materiella processledningen kan emellertid medföra att domstolen är skyldig att vidta åtgärder med stöd av bestämmelsen.
Omständigheterna i målet vid tingsrätten - däribland det förhållandet att Dalton förde sin talan utan hjälp av ett juridiskt skolat ombud - medförde ett särskilt behov av materiell processledning från tingsrättens sida. Tingsrätten borde bl.a., när Dalton under förberedelsen åberopade förhör endast med sin sambos mor, ha förklarat principen om det bästa bevismedlet för honom. En sådan materiell processledning hade kunnat utövas vid en muntlig förberedelse eller, i vart fall, genom att parterna tillställdes preciserade frågor. Någon sådan processledning kom, såvitt framgår av handlingarna, inte till stånd. Det förhållandet att Dalton inte åberopade något förhör med sin sambo under förberedelsen i tingsrätten får mot denna bakgrund tillskrivas en bristfällig pro-cessledning från tingsrättens sida.
Med hänsyn till det nu sagda - och då ett förhör med sambon kunde antas ha betydelse för målets utgång - borde tingsrät-ten ha tillmötesgått J.M:s begäran om att sambon skulle höras. J.M. får vidare anses ha haft giltig ursäkt för att först i hovrätten åberopa förhör med sig själv.
Med beaktande av vad den nu angivna bevisningen kan tillföra målet finns det anledning att betvivla riktigheten i det slut som tingsrätten kom till. J.M. ska därför beviljas prövningstillstånd i hovrätten.
Med ändring av hovrättens beslut meddelar HD tillstånd till målets prövning i hovrätten.