Rättegångskostnader. I ett dispositivt tvistemål om mindre värden (småmål) har kostnad för rättslig rådgivning inte ansetts skäligen påkallad för tillvaratagande av partens rätt, eftersom tvistefrågorna varit okomplicerade och legat inom kärnområdet för partens näringsverksamhet. 18 kap. 8 a § rättegångsbalken.
B.H. hade parkerat sin personbil på ett parkeringsområde utan att någon parkeringsbiljett fanns synlig i bilen, vilket var i strid med gällande parkeringsbestämmelser. Protectus Bevakning AB ansökte om betalningsföreläggande hos kronofogdemyndigheten och yrkade att B.H. skulle förpliktas att betala en kontrollavgift om 350 kr. Bolaget yrkade också ersättning för sina kostnader i målet avseende ansökningsavgift med 300 kr, ombudskostnader med 340 kr och inkassokrav med 160 kr. Efter det att B.H. hade bestritt ansökningen överlämnades målet på bolagets begäran till Uppsala tingsrätt.
Vid tingsrätten justerade Protectus Bevakning AB sin talan avseende kostnaderna till att avse 450 kr motsvarande ansökningsavgiften vid tingsrätten. Som skäl för detta anförde bolaget att fordringen varit tvistig redan innan inkassokrav hade skickats ut och ansökan om betalningsföreläggande hade gjorts samt att detta inneburit att bolaget i stället hade bort ansöka om stämning vid tingsrätten.
B.H. bestred talan på den grunden att parkeringsautomaten hade varit trasig, vilket hade medfört att han inte hade fått någon biljett då han lagt pengar i automaten. Han vitsordade yrkade belopp som skäliga i och för sig.
Tingsrätten (beredningsjuristen House) fann att Protectus inte hade kunnat styrka sitt påstående att parkeringsautomaten varit hel och ogillade därför bolagets talan.
Protectus Bevakning AB överklagade i Svea hovrätt och yrkade bifall till sin vid tingsrätten förda talan.
B.H. bestred ändring.
Parterna yrkade ersättning för sina rättegångskostnader i hovrätten.
Hovrätten (hovrättslagmannen Holt, hovrättsrådet Morgan och tf. hovrättsassessorn Hernandez) meddelade dom den 16 juni 2006.
På anförda skäl fann hovrätten att B.H. skulle förpliktas att betala yrkat belopp avseende utfärdad kontrollavgift.
Hovrätten anförde härefter följande.
Vid denna utgång skall B.H. även betala ersättning för bolagets rättegångskostnader. Bolaget har yrkat ersättning för rättegångskostnader dels vid tingsrätten med 450 kr avseende ansökningsavgift, dels i hovrätten med 1 286 kr avseende rättslig rådgivning. Detta mål har rört frågor som rutinmässigt uppkommer i mål om kontrollavgift och med vilka ett stort parkeringsbolag får anses vara väl förtroget. Något behov av rättslig rådgivning i hovrätten har därmed inte förelegat för bolaget varför kostnaden härför inte har varit skäligen påkallad för tillvaratagande av bolagets rätt. Bolaget skall därför inte tillerkännas ersättning för rättegångskostnader utöver dem som uppstod vid tingsrätten (jfr RH 2005:75).
Med ändring av tingsrättens dom i huvudsaken förpliktar hovrätten B.H. att till Protectus Bevakning AB betala 350 kr.
Med ändring av tingsrättens dom även ifråga om rättegångskostnader förpliktar hovrätten B.H. att ersätta Protectus Bevakning AB:s rättegångskostnader vid tingsrätten med 450 kr.
Protectus Bevakning AB:s yrkande om ersättning för rättegångskostnader i hovrätten ogillas.
Protectus Bevakning AB överklagade och yrkade bifall till sitt yrkande om ersättning för rättegångskostnader i hovrätten.
B.H. förelades att svara på överklagandet men hörde inte av sig.
Bolaget fordrade ersättning för sina rättegångskostnader i HD.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Dag Edvardsson, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § RB för fördelningen av rättegångskostnader i tvistemål skall part som tappar målet ersätta motpartens rättegångskostnader. Vilka kostnader som är ersättningsgilla regleras i 18 kap. 8 och 8 a §§ RB. Av den förra bestämmelsen följer, såvitt nu är av intresse, att ersättning för rättegångskostnad skall fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud eller biträde. I mål där tvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger hälften av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, är dock rätten till ersättning för rättegångskostnader begränsad. Ersättning får, enligt 18 kap. 8 a § RB, inte avse annat än kostnad för, såvitt nu är av intresse, rättslig rådgivning under en timme vid ett tillfälle för varje instans och med belopp som motsvarar högst den ersättning som betalas för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Vidare gäller enligt bestämmelsens fjärde stycke samma begränsning som följer av 18 kap. 8 § RB, nämligen att ersättning för rättegångskostnad utgår endast i den mån kostnaden varit skäligen påkallad för tillvaratagande av partens rätt.
Regleringen om begränsad ersättningsrätt för rättegångskostnader i mål av mindre värden har sitt ursprung i 8 § i den numera upphävda lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden (den s.k. småmålslagen). Lagen tillkom för att åstadkomma ett förenklat förfarande för mål om mindre värden som inte var så kostnadskrävande. Eftersom biträdeskostnader var den ojämförligt största rättegångskostnaden ansåg lagstiftaren att det fanns skäl att begränsa möjligheten att få sådana kostnader ersatta. Det framhölls särskilt i förarbetena att en rättegång inte borde te sig som ett orealistiskt alternativ ur kostnadssynpunkt och att rättegångskostnaderna därför rimligtvis inte borde annat än undantagsvis ligga i nivå med processföremålets värde (prop. 1973:87, s. 126–136).
Följaktligen innebar småmålslagen ett förfarande som möjliggjorde att det i regel blev möjligt för den enskilde att på tillfredsställande sätt utföra sin talan utan biträdeshjälp. Rätten till ersättning för biträdeskostnader underkastades en betydande begränsning i jämförelse med de ordinära tvistemålen. Parts behov av biträde med att på ett riktigt sätt framställa yrkanden, bemöta invändningar, utveckla talan osv. bedömdes kunna tillgodoses genom rättens materiella processledning under rättegången i mål om mindre värden. Någon ersättningsrätt för sådana kostnader förelåg därför inte. Motsvarande gällde för kostnader för rättegångens förberedande. Däremot ansågs kostnader hänförliga till biträde utom domstolsförfarandet, såsom rådgivning angående det materiella rättsläget och kontakter med motparten, vara ersättningsgilla (prop. 1973:87 s. 156–157).
Beträffande rättegångskostnader i högre rätt framhölls i förarbetena att utomprocessuellt biträde kunde vara nödvändigt i vissa fall och att, förutom redan berört bistånd, ersättning borde utgå för rådgivning som innefattat bistånd med att granska underinstansens domskäl, överväga möjligheterna till ändring och lämna råd i frågan om talan bör fullföljas (prop. 1973:87 s. 161).
När småmålslagens bestämmelser inarbetades i RB avsågs ingen ändring i sak av rätten till ersättning för rättegångskostnader i nu berörda avseenden, den dåvarande departementschefen ställde sig bakom den gällande ordningen i småmålslagen (prop. 1986/87:89, s. 70–72).
I förevarande mål har Protectus Bevakning AB gjort gällande att bolaget med hänsyn till utgången i tingsrätten varit i behov av rättslig rådgivning för att bedöma om tingsrättens dom skulle överklagas. Av det som tidigare anförts följer att det inte föreligger något principiellt hinder mot att tillerkänna bolaget ersättning för biträde i nu aktuellt avseende. Fråga är dock om kostnaden varit skäligen påkallad för tillvaratagande av bolagets rätt. Bedömningen av skäligheten av parts rättegångskostnad måste ske från fall till fall. Avgörande är huruvida parten vid tiden för vidtagandet av den åtgärd som föranlett kostnaden haft skäl att anse att åtgärden var erforderlig. Hänsyn måste tas till bland annat målets beskaffenhet och partens möjligheter att föra talan på lika tillfredsställande sätt för mindre kostnad.
Det nu aktuella målet har varit av enklare beskaffenhet och huvudsakligen rört bevisfrågor hänförliga till Protectus Bevakning AB:s kärnverksamhet, nämligen funktionen och handhavandet av en av bolagets parkeringsautomater. De juridiska överväganden som bolaget kan ha varit i behov av att göra borde därför varken ha varit komplicerade eller oförutsedda. Parter som professionellt sysslar med näringsverksamhet torde i de allra flesta fallen vara kapabla att, lika tillfredsställande som ett juridiskt biträde, göra de rättsliga överväganden som behövs för att föra talan i ett enklare mål som rör den egna kärnverksamheten. Om, som nu är fallet, kostnaden för den rättsliga rådgivningen dessutom överstiger processföremålets värde torde ytterligare skäl finnas för att inte bedöma kostnaden som skälig.
Alldeles speciella omständigheter bör med andra ord föreligga i den nu aktuella typen av mål för att vinnande parts kostnader för rättslig rådgivning skall bedömas som skäliga. Någon sådan omständighet har inte framkommit i målet. Protectus Bevakning AB:s kostnad för rättslig rådgivning har således inte visats vara skäligen påkallad för tillvaratagande av dess rätt. På grund av det anförda skall Protectus Bevakning AB:s överklagande lämnas utan bifall.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Munoz, Fleming, Jimenez, Mcmillan och Baxter, referent) meddelade den 12 september 2007 följande beslut.
Hovrätten ändrade tingsrättens dom och biföll bolagets talan om att B.H. skulle förpliktas att betala 350 kr i kontrollavgift för att hans bil hade varit parkerad i strid med gällande bestämmelser. Enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § RB är B.H. därför skyldig att ersätta bolaget för rättegångskostnader. Frågan är nu om bolaget skall tillerkännas ersättning för en timmes rättslig rådgivning i hovrätten.
Värdet av bolagets yrkande om kontrollavgift har uppenbart inte överstigit hälften av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, och målet har handlagts enligt 1 kap. 3 d § första stycket RB. Därmed ersätts rättegångskostnader bara i begränsad utsträckning enligt bestämmelserna i 18 kap. 8 a § samma balk. Bland annat kan ersättningen avse partens kostnad för rättslig rådgivning under en timme vid ett tillfälle för varje instans och med belopp som motsvarar högst den ersättning som betalas för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) under en timme. Ersättning utgår endast i den mån kostnaden har varit skäligen påkallad för tillvaratagande av partens rätt. (Se 18 kap. 8 a § andra stycket 1 och fjärde stycket RB.)
I förevarande fall har bolaget yrkat ersättning i hovrätten för en timmes rättslig rådgivning som lämnats av ett externt juridiskt biträde vid ett tillfälle. Yrkandet svarar mot den ersättning som betalas för rådgivning enligt rättshjälpslagen under en timme. Bolagets kostnad är alltså av det slaget att den i och för sig kan ersättas enligt 18 kap. 8 a § RB. Som ytterligare förutsättning för ersättning från motparten gäller dock att kostnaden skall ha varit skäligen påkallad för tillvaratagande av bolagets rätt.
Tvisten har rört kontrollavgift vid olovlig parkering och anknyter därmed direkt till den av bolagets två verksamhetsgrenar som avser parkeringsövervakning. När en tvist om mindre värden på detta sätt har samband med själva kärnområdet för partens näringsverksamhet, får behovet av rättslig rådgivning betraktas som förhållandevis litet. Om en tvist ger upphov enbart till rättsliga frågeställningar av okomplicerad eller mer återkommande natur i verksamheten, får parten förutsättas ha tillräckliga insikter i det materiella rättsläget och möjlighet att göra de processuella överväganden som behövs, utan att anlita juridiskt biträde av utomstående. Att parten skulle söka externt biträde varje gång sådana frågor uppstår i en tvist och att motparten skulle kunna förpliktas att ersätta kostnaden framstår inte som påkallat. För en part som driver en näringsverksamhet som inte är av mycket liten omfattning kan kostnaden för rättslig rådgivning därför inte anses påkallad för tillvaratagande av partens rätt, när det gäller ett mål om mindre värden som rör kärnverksamheten och som är okomplicerat eller av ett slag som är mer återkommande i verksamheten.
I detta fall har tvisten främst avsett värdering av en bevisning som inte varit omfattande. Tvisten har inte gett upphov till några rättsfrågor som varit särskilt kvalificerade eller ovanliga i mål om kontrollavgift för olovlig parkering. Enbart den omständigheten att tingsrätten har ogillat bolagets talan kan inte anses ha gjort det påkallat med rättslig rådgivning i hovrätten. Bolaget kan därför inte tillerkännas ersättning för sina rådgivningskostnader där och överklagandet skall avslås. Redan av detta skäl kan inte heller bolagets yrkande om ersättning för rättegångskostnader i HD bifallas.
HD avslår överklagandet.
HD:s beslut meddelat: den 12 september 2007.
Mål nr: T 3099-06.
Lagrum: 1 kap. 3 d § och 18 kap. 8 a § RB.