Ansvarsförsäkring. Fråga om när ren förmögenhetsskada ska anses ha inträffat enligt den s.k. inträffandeprincipen.
Huddinge kommun förde vid Stockholms tingsrätt den talan mot Länsförsäkringar Stockholm som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (chefsrådmannen Lucas, rådmannen Mercado, referent, och tingsfiskalen Estrada) anförde i dom den 31 januari 2014 följande.
Huddinge kommun (kommunen) har under perioden den 1 januari 2002 till den 31 december 2009 (försäkringstiden) haft en s.k. kommunförsäkring (försäkringen) tecknad hos Paul (Länsförsäkringar). I försäkringen har en ansvarsförsäkring ingått, vilket har inneburit att kommunen har varit försäkrad bl.a. för den verksamhet som den enligt lag är skyldig att bedriva. Enligt försäkringsvillkoren har försäkringen gällt ”för ansvarsskada som inträffar under den tid försäkringen är i kraft (försäkringstiden)”.
Kommunen har anmält två skador till Hopkins som den menar täcks av försäkringen. Parterna är ense om att båda skadorna i och för sig omfattas av försäkringsavtalet. Det råder dock tvist om huruvida skadorna har inträffat under försäkringstiden eller inte. Skadorna som kommunen anmält har varit följande.
”Bygglovsärendet”
Kommunen beslutade den 29 september 2008 att meddela bygglov för uppförande av en villabyggnad. Bygganmälan inkom den 2 oktober 2008 och byggsamråd hölls den 21 oktober 2008. I protokollet från byggsamrådet antecknades att byggstart skulle ske snarast. Vid en besiktning som genomfördes den 15 oktober 2009 var byggnaden nästan färdigställd. Bygglovet överklagades och upphävdes sedermera av länsstyrelsen genom beslut den 9 december 2009. Enligt beslutsskälen avvek den uppförda byggnaden väsentligen från vad som var föreskrivet i gällande detaljplan. Länsstyrelsens beslut överklagades till förvaltningsrätten, som meddelade dom den 5 oktober 2011 varigenom överklagandet avslogs. Efter vidare överklaganden vann förvaltningsrättens dom laga kraft den 5 september 2012. Ägaren till den byggnad som uppförts med stöd av det sedermera upphävda bygglovet har framställt skadeståndsanspråk gentemot kommunen avseende bl.a. kostnader för uppförande av byggnaden.
”Särskoleärendet”
Under 2002 genomförde kommunens tjänstemän en utredning av en elev vid en av kommunens grundskolor, vilken utmynnade i en rekommendation att eleven borde beredas plats i särskola varefter elevens föräldrar begärde att så skulle ske. Kommunen beslutade under hösten 2002 att ta emot eleven i särskola och eleven började i särskola under höstterminen 2005. År 2010 gjordes en ny utredning som visade att det inte var motiverat att ha eleven i särskola. Eleven lämnade särskolan i juni 2012 med studentexamen från särskolegymnasium. I februari 2012 framställde eleven skadeståndsanspråk mot kommunen avseende bl.a. kostnader för studielån för kompletterande studier. Ansökan om studie­lån hade beviljats i tiden efter år 2010.
Yrkande, grunder m.m.
Kommunen har yrkat att tingsrätten ska fastställa att Hopkins i enlighet med meddelad kommunförsäkring är skyldigt att, med avseende på framställda skadeståndskrav i Bygglovsärendet och Särskole­ärendet, uppfylla de förpliktelser som anges i punkten C 11.20 i villkoren för försäkringen.
Som grund för yrkandet har åberopats följande. Kommunen har haft ett försäkringsavtal tecknat hos Hopkins under perioden den 1 januari 2002 till den 31 december 2009. Enligt försäkringsvillkoren gäller försäkringen för ansvarsskada som inträffar under den tid försäkringen är i kraft (försäkringstiden). De två i målet aktuella skadorna, Bygglovsärendet och Särskoleärendet, har inträffat under försäkringstiden.
Länsförsäkringar har bestritt yrkandet. Som grund för bestridandet har åberopats att inte någon av skadorna har inträffat under försäkringstiden.
Parterna har inte åberopat någon bevisning. Kommunen har åberopat ett rättsutlåtande av försäkringsjuristen Gutierrez. Länsförsäkringar har åberopat ett rättsutlåtande av professorn White.
Målet har avgjorts efter huvudförhandling.
Frågan i målet är om de två skadorna, Bygglovsärendet och Särskole­ärendet, har inträffat under försäkringstiden eller inte. Den avgörande tidpunkten är alltså inte när skadorna orsakats och inte heller när de upptäckts. Det är i båda fallen fråga om rena förmögenhetsskador. Kommunen har beträffande Bygglovsärendet gjort gällande att skadan har inträffat redan när kostnaderna för uppförandet av byggnaden uppstått, medan Hopkins har hävdat att skadan inträffat först när beslutet att upphäva bygglovet vunnit laga kraft. Beträffande Särskoleärendet har kommunen gjort gällande att skadan inträffat när eleven gått i särskola och att skadan bestått i förlust av adekvat utbildning. Länsförsäkringar har för sin del hävdat att skadan har inträffat tidigast när eleven beviljats studielån för att komplettera sin studienivå.
White har i sitt rättsutlåtande anfört följande om begreppet skada och när en ren förmögenhetsskada ska anses ha inträffat: ”Att en skada i försäkringssammanhang allmänt sett är resultatet av en negativ förändring bör det inte råda något tvivel om. Att den negativa förändringen ska kunna beräknas i ekonomiska termer är väl också klart. Den i dessa termer beräknade förändringen måste emellertid vara definitiv eller i vart fall varaktig. En skada är en verkligt inträffad förlust eller kostnad. Det är alltså inte fråga om en skada när t.ex. en tillfällig värdeminskning ägt rum [...] En ren förmögenhetsskada inträffar när en förmögenhet minskar eller en verklig förlust/kostnad uppkommer i sådan omfattning och med sådan varaktighet att minskningen eller förlusten/kostnaden kan betraktas som en skada”. Tingsrätten ansluter sig till denna uppfattning om gällande rätt. Med utgångspunkt härifrån gör tingsrätten följande bedömning av när de två skadorna inträffat.
När det först gäller Bygglovsärendet har det inte skett någon minskning av förmögenheten i samband med byggnationen. Inte heller har det uppstått någon verklig förlust eller kostnad. Kostnaderna för byggnationen har motsvarats av värdet på byggnaden. Först sedan det genom upphävande av bygglovet stått klart att byggnaden måste rivas kan en sådan negativ förändring anses ha skett att det går att tala om en skada. Innan frågan om bygglovets giltighet har avgjorts slutligt har det funnits en i vart fall teoretisk möjlighet att det ursprungliga upphävandebeslutet skulle kunna komma att ändras. Först i och med att beslutet vunnit laga kraft har därför den negativa förändringen varit så pass varaktig att en skada kan anses ha inträffat. Detta har skett efter försäkringstidens utgång.
När det gäller Särskoleärendet har den negativa förändring som skulle kunna sägas ha skett i och med att eleven påbörjat särskoleutbildning inte kunnat beräknas i ekonomiska termer. Detta har varit möjligt först i och med att studielån beviljats eleven och det är således då som en skada kan anses ha inträffat. Även detta har skett efter försäkringstidens utgång.
Kommunens talan ska således ogillas i dess helhet.
Käromålet ogillas.
Huddinge kommun överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle bifalla kommunens talan i tingsrätten.
Länsförsäkringar Stockholm motsatte sig att tingsrättens dom ändrades.
Hovrätten (hovrättsråden Collins och Stokes, referent, hovrättsassessorn Murphy samt tf. hovrättsassessorn Castaneda) anförde i dom den 29 januari 2016 följande.
Parterna har åberopat samma omständigheter och utvecklat sin talan på i huvudsak samma sätt som i tingsrätten.
När det gäller bakgrunden till tvisten och de ostridiga sakförhållandena i de två ärenden som är föremål för bedömning i målet - det s.k. Bygglovsärendet och det s.k. Särskoleärendet - hänvisar hovrätten till tingsrättens redogörelse i domen.
Tvisten i målet gäller huruvida de skador som gjorts gällande i de två ärendena har inträffat under den tid kommunens ansvarsförsäkring i Hopkins var i kraft. Den tid försäkringen var i kraft - försäkringstiden - var ostridigt från och med 2002-01-01 till och med 2009-12-31. Det är också ostridigt mellan parterna att de skador som påståtts är rena förmögenhetsskador, vilka har uppkommit till följd av felaktig myndighetsutövning av kommunen.
Den aktuella ansvarsförsäkringen gäller enligt p. C.02. i försäkringsvillkoren för ansvarsskada som inträffar under den tid försäkringen är i kraft (försäkringstiden).
Parterna är oense om när de i målet aktuella skadorna ska anses ha inträffat. Inledningsvis måste hovrätten därför göra en tolkning av det aktuella försäkringsvillkoret och innebörden av begreppet ”inträffar” i det sammanhanget. För att avgöra om kommunens fastställelsetalan kan bifallas kommer hovrätten därefter att tillämpa tolkningen i Bygglovsärendet och Särskoleärendet.
HD har i rättsfallet NJA 2001 s. 750 uttalat sig principiellt om vilka faktorer som ska ha betydelse när det gäller tolkning av försäkringsavtal. I rättsfallet anger HD att man vid tolkningen av ett försäkringsvillkor, utöver ordalydelsen, har att ta hänsyn till klausulens syfte, försäkringens och kundkretsens art, traditioner i fråga om formulering, anslutning till lagens uttryckssätt, gängse praxis osv. Dessutom får man också, enligt HD, pröva vad som sakligt sett är en förnuftig och rimlig reglering. Först om något resultat inte kan uppnås vid en sådan prövning har man anledning att falla tillbaka på andra mer generella tolkningsprinciper, såsom oklarhetsregeln. I doktrinen (se Simpson, Försäkringsrätt, 2 uppl., 1965, s. 72) har det också framhållits att tolkningen bör innebära en rimlig utsträckning av försäkringsskyddet och en enhetlig behandling av likartade fall. Hovrätten anser att tolkningen av det i målet aktuella försäkringsvillkoret bör göras i enlighet med kriterier som HD har ställt upp och med sikte på att tolkningen ska vara ändamålsenlig och rimlig.
Ordalydelsen i försäkringsvillkoret ger inte någon närmare ledning för tolkningen. Såväl kommunens som Länsförsäkringars tolkningar får anses vara rimliga enbart utifrån ordalydelsen.
Det saknas relevant lagstiftning och praxis som rör tolkningen av det nu aktuella försäkringsvillkoret. Mot den bakgrunden bör försäkringsvillkoret tolkas i enlighet med de övriga kriterier som HD har ställt upp - att hänsyn ska tas till klausulens syfte, försäkringens och kundkretsens art. Syftet med det nu aktuella försäkringsvillkoret är att avgränsa försäkringsgivarens ansvar tidsmässigt. Sådana skadeståndskrav som härrör från tiden före eller från tiden efter försäkringstiden ska enligt villkoret inte omfattas av försäkringen. I denna del är försäkringen en ansvarsförsäkring som innebär att Hopkins står risken för att kommunen gör sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelser. Försäkringsavtalet innefattar också förpliktelser för Hopkins att utreda och processa skadeståndskrav mot kommunen.
Frågan som målet gäller är om den händelse som medför ansvar ska anses ha inträffat vid tiden för den skadevållande handlingen, dvs. tidpunkten för fel eller försummelse av den försäkrade, eller vid tiden då handlingen tar sig direkt uttryck i en skadebringande händelse, se Simpson, s. 393 f. Med utgångspunkt i de principer för tolkning av försäkringsavtal som framgår av rättsfallet NJA 2001 s. 750 gör hovrätten följande bedömning i frågan. Med hänsyn till syftet med en ansvarsförsäkring är det rimligt och ändamålsenligt att en sådan försäkring avser handlingar som har företagits av den försäkrade under försäkringstiden även om själva skadehändelsen inträffar senare. En sådan tolkning är också förenlig med den vedertagna meningen för när en skadeståndsfordran ska anses ha tillkommit, vilken är att detta är vid tidpunkten för den skadevållande handlingen (se prop. 1979/80:119 s. 39 ff. och Simpson och Lin, Skadeståndsrätt, 9 uppl. Stockholm 2014, s. 401). Detta är ett uttryck för vad som också kallas det första rättsfaktumets princip (se Boyle, Skadeståndsfordrans uppkomst, JT 2010-11 s. 872). Sådant vållande av den försäkrade som äger rum inom försäkringstiden bör därför omfattas av försäkringen.
I Bygglovsärendet är det ostridigt att beslutet om bygglov, som senare visade sig vara felaktigt, har fattats av kommunen under försäkringstiden. Det är också ostridigt att byggnaden har uppförts och att beslutet har förklarats ogiltigt av länsstyrelsen under försäkringstiden. Länsstyrelsens beslut överklagades till förvaltningsrätten som avslog överklagandet. Förvaltningsrättens dom vann emellertid laga kraft först den 5 september 2012, vilket alltså var efter försäkringstidens utgång.
Hovrättens utgångspunkt för tolkningen av det aktuella försäkringsvillkoret är, som angetts ovan, att det vid denna typ av försäkring är rimligt att försäkringen omfattar ett felaktigt eller försumligt handlande av den försäkrade under försäkringstiden, även om detta inte tar sig direkt uttryck i en skadebringande händelse förrän efter försäkringstiden. Den ekonomiska skadan består i Bygglovsärendet av kostnaden för att uppföra den byggnad för vilken bygglovet senare upphävdes. Såväl det felaktiga beslutet som den direkt skadevållande handlingen - att utnyttja bygglovet genom att uppföra byggnaden - har alltså ägt rum inom försäkringstiden. Det förhållandet att förvaltningsrättens dom inte vann laga kraft förrän efter försäkringstidens utgång saknar betydelse för när ansvarsskadan ska anses ha inträffat eftersom detta inte utgör något konkret rättsfaktum.
Hovrätten anser därför att försäkringsfallet måste anses ha inträffat inom försäkringstiden.
I Särskoleärendet är förhållandena tidsmässigt annorlunda. Eleven har genomgått en utredning och därefter rekommenderats plats i särskola. Eleven har efter beslut av kommunen antagits till en plats och påbörjat sin särskoleutbildning hösten 2005 samt avslutat utbildningen med studentexamen från särskolan i juni 2012.
Utredningen och placeringen av eleven i särskolan har alltså ägt rum under försäkringstiden. Först efter försäkringstidens utgång år 2010 konstaterades efter en ny utredning av eleven att beslutet att bereda eleven plats i särskola var felaktigt. Därefter framställde eleven skadeståndsanspråk och krävde ersättning för bland annat kostnader för studielån för kompletterande studier. Vad skadeståndsanspråken avsett utöver kostnader för studielån framgår inte.
Den inledande skadevållande handlingen är enligt hovrättens uppfattning kommunens beslut att bereda eleven plats i särskola. Detta beslut har fattats under försäkringstiden. Frågan är dock om det kan anses föreligga ett logiskt, närmare bestämt ett adekvat och kausalt, samband mellan denna skadevållande handling och den faktiska skada som eleven har begärt ersättning för. Frågan är vidare om den förmögenhetsskada som eleven yrkat ersättning för kan anses ha uppstått innan det faktiskt konstaterades att det ursprungliga beslutet, att bereda eleven plats i särskola, var felaktigt. Skadan består i att eleven gått miste om kunskaper som denne hade kunnat få vid en mer kvalificerad och adekvat utbildning. Denna skada, som eleven har begärt ersättning för, har beräknats som kostnaden för studielån för kompletterande studier som eleven har haft. Kostnaden för studielån utgör således inte själva skadan utan bör betraktas som en kostnad för att reparera skadan och ge eleven en adekvat utbildning. Skadan, i form av förlust av adekvat utbildning, får därför anses ha inträffat efterhand under den tid eleven varit placerad i särskolan. Hovrätten anser alltså att det finns ett logiskt samband mellan beslutet att bereda eleven plats i särskola och förlusten av adekvat utbildning som uppkommit efterhand sedan eleven påbörjade den felaktiga skolgången. Med denna bedömning anser hovrätten att den ansvarsskada som det är fråga om i Särskoleärendet också får anses ha inträffat under försäkringstiden.
Sammanfattningsvis innebär hovrättens bedömningar ovan att de ansvarsskador som gjorts gällande i Bygglovsärendet och Särskoleärendet ska anses ha inträffat under den tid som kommunen hade en kommunförsäkring tecknad hos Hopkins. Kommunens yrkande om fastställelse ska därför bifallas och tingsrättens dom ändras i enlighet med detta.
Hovrätten ändrar tingsrättens dom på följande sätt.
Hovrätten fastställer att Länsförsäkringar Stockholm i enlighet med meddelad kommunförsäkring är skyldigt att, med avseende på framställda skadeståndskrav i Bygglovsärendet och Särskoleärendet, uppfylla de förpliktelser som anges i punkten C 11.20 i villkoren för försäkringen.
Länsförsäkringar Stockholm överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle ogilla Huddinge kommuns talan.
Huddinge kommun motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Svensk Försäkring avgav yttrande i målet och förklarade sig där ansluta sig till vad professor White hade anfört i sitt rättsutlåtande såsom detta redovisats i tingsrättens dom.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Guerrero, föreslog i betänkande följande dom.
1-8. Motsvarar i huvudsak punkterna 1-9 i HD:s domskäl.
Frågan i HD är om skadorna enligt det inledningsvis nämnda försäkringsvillkoret (punkten C.02.) har inträffat under försäkringstiden.
Försäkringsföretagens branschorganisation Svensk Försäkring har i HD yttrat sig över tolkningen av det aktuella försäkringsvillkoret. Svensk Försäkring har hänvisat till de principer för att avgränsa försäkringsskyddet som förekommer inom försäkringsrätten och i ansvarsförsäkringar och pekat på att inträffandeprincipen tillämpats i detta fall. Enligt Svensk Försäkring innebär villkoret att skadan ska ha inträffat under den tid försäkringen var i kraft.
Vid tolkningen av ett försäkringsvillkor ska - utöver ordalydelsen - hänsyn även tas till sådant som villkorets syfte, försäkringens och kundkretsens art, traditioner i fråga om formulering, anslutning till lagens uttryckssätt och gängse praxis. Det ska också bedömas vad som sakligt sett är en förnuftig och rimlig reglering. Först om något resultat inte kan uppnås med hjälp av sådana kriterier, finns det anledning att falla tillbaka på andra, mera generella tolkningsprinciper såsom oklarhetsregeln. (Se NJA 2001 s. 750, NJA 2006 s. 53 och NJA 2013 s. 253.)
Tolkningen av försäkringsvillkoret får vidare göras utifrån lydelsen av villkoret i objektiv mening och med utgångspunkt från textens normala språkliga betydelse. Vid tolkningen bör det aktuella villkoret läsas tillsammans med avtalets övriga villkor. En lämplig avvägning mellan eventuella motstående intressen kan också vara påkallad. (Jfr NJA 2007 s. 35.)
Äldre försäkringsavtalslagen, som upphävdes den 1 januari 2006, innehöll en dispositiv bestämmelse som stadgade att den försäkrade vid ansvarsförsäkring ägde rätt till ersättning om händelsen inträffat under försäkringstiden även om skadan yppat sig först senare. Bestämmelsen fick inte någon motsvarighet i den nuvarande försäkringsavtalslagen eftersom en sådan reglering ansågs överflödig (se prop. 2003/04:150 s. 231). Det står i princip avtalsparterna fritt att utforma villkor och avtala om tidsmässiga avgränsningar i försäkringsskyddet. Hur ansvaret avgränsats i villkoren blir ytterst en tolkningsfråga.
Syftet med den typ av avtalsvillkor som nu är aktuellt är att avgränsa försäkringsskyddet tidsmässigt. Rent faktiskt och språkligt bör en skada i allmänhet ha inträffat innan den kan upptäckas eller värderas ekonomiskt.
Inom försäkringsrätten och på ansvarsförsäkringsområdet förekommer olika principer för att avgränsa försäkringsskyddet tidsmässigt. Det som utlöser försäkringsbolagets ansvar (s.k. trigger) kan enligt dessa principer vara tidpunkten för den skadegörande handlingen, när skadan inträffade, när skadan upptäcktes eller när skadeståndskravet framställdes. Principerna har kallats för orsaksprincipen, inträffandeprincipen, upptäcktsprincipen och claims made-principen (eller kravprincipen). Mellan de olika tidpunkterna kan i vissa fall lång tid förflyta. I andra fall kan tidpunkterna sammanfalla beroende på skadetyp eller omständigheterna i det enskilda fallet. (Se Duran, Försäkringsfall och täckningsprinciperna, Uppsatser om skadeståndsansvar och ansvarsförsäkring, 2012, s. 250 ff. och Graves m.fl., Allehanda om skadestånd i avtalsförhållanden, 2 uppl., 2013, s. 143 ff.)
Om inträffandeprincipen har tillämpats och villkoren inte reglerar annat bör, för de fall skadan successivt förvärrats eller det senare uppkommit följdskador, i regel tidpunkten då den första eller huvudsakliga skadan inträffade vara den relevanta tidpunkten för om försäkringen gäller. (Jfr Gray, Försäkringsrätt, 2 uppl., 1965, s. 100 ff., 181 och 398, Duran, Försäkringsfall och täckningsprinciperna, Uppsatser om skadeståndsansvar och ansvarsförsäkring, 2012, s. 257 f. och 266 samt Graves, Försäkringsavtalsrätt, 3 uppl., 2015, s. 85 ff.)
HD har i ett fall bedömt om en maskinskada hade inträffat under försäkringstiden, vilket var en förutsättning för försäkringsskydd. Det var ostridigt i målet att maskinen plötsligt och oförutsett slutat att fungera under försäkringstiden. Det visade sig emellertid att avbrottet berodde på att maskinen hade utsatts för mekanisk påverkan innan försäkringen trädde i kraft, vilket då hade medfört ett brott på strömkretsen i maskinen. Skadan ansågs inte ha inträffat under försäkringstiden. (Se NJA 1997 s. 832.) När det gäller personskada har en sådan i analogi med 2 kap. 2 § lagen om arbetsskadeförsäkring ansetts inträffa när skadan ger sig till känna (se Graves m.fl., Allehanda om skadestånd i avtalsförhållanden, 2 uppl., 2013, s. 145).
En ren förmögenhetsskada är enligt 1 kap. 2 § skadeståndslagen en sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada. En ekonomisk skada bör i allmänhet anses inträffa när en förmögenhet minskar eller en förlust uppkommer i sådan omfattning och med sådan varaktighet att minskningen eller förlusten kan betraktas som en skada. En annan sak är att en skadeståndsfordran i preskriptionshänseende kan anses ha uppkommit redan i samband med den skadegörande handlingen och innan skadan faktiskt inträffat eller visat sig (se Lowery, Preskription, 3 uppl., 2011, s. 385 ff. och 402 ff. samt Gray m.fl., Skadeståndsrätt, 9 uppl., 2014, s. 400 ff.). Skadan behöver inte definitivt ha värderats eller bestämts ekonomiskt vid inträffandetidpunkten, även om det bör ha varit möjligt att åtminstone preliminärt göra detta om skadan då hade upptäckts. Det går inte att närmare än så generellt konkretisera inträffandetidpunkten ur försäkringssynpunkt för alla tänkbara skadefall avseende ren förmögenhetsskada. En bedömning måste därför utifrån detta göras i varje enskilt fall.
Parterna har tillämpat inträffandeprincipen i avtalsvillkoren. Enligt villkorets ordalydelse är det inte händelsen utan ansvarsskadan som ska ha inträffat under försäkringstiden. Med ansvarsskada har parterna uppenbarligen åsyftat den skada som den försäkrade orsakat den skadelidande (tredje person). Den relevanta tidpunkten enligt avtalsvillkoret är alltså när den skadelidandes skada har inträffat. Innebörden av inträffandeprincipen och avtalsvillkoret bör förstås också mot bakgrund av de övriga principer som förekommer i branschen. Detta medför att inträffandetidpunkten inte nödvändigtvis behöver sammanfalla med orsakandet, upptäckten eller kravet samt att det har förutsatts att dessa tidpunkter kan infalla vid olika tillfällen.
I bygglovsärendet har den skadegörande handlingen och kommunens vållande bestått i det felaktiga beslutet om bygglov samt startbesked i tiden september-oktober 2008. När skadelidanden därefter och under år 2009 uppförde byggnaden i enlighet med det felaktiga bygglovet inträffade den primära skadan i form av den onyttiga kostnaden för byggnadens uppförande. Att skadan kunde upptäckas först efter länsstyrelsens beslut om att bygglovet skulle upphävas samt att skadans storlek slutligt kunnat bestämmas ekonomiskt först sedan förvaltningsrättens beslut vunnit laga kraft är inte avgörande för den relevanta inträffandetidpunkten enligt avtalsvillkoret. Rivningskostnader, liksom eventuella processuella kostnader i skadeståndsprocessen, är följdskador även om dessa uppkommit efter försäkringstidens utgång.
I särskoleärendet har den skadegörande handlingen och kommunens vållande bestått i det felaktiga beslutet om placering i särskola under år 2002. Den primära skadan i form av förlust av adekvat utbildning inträffade i vart fall i samband med att eleven under augusti 2005 påbörjade särskoleutbildningen. Hade skadeförloppet upptäckts och avbrutits i tiden därefter skulle skadan redan då kunnat värderas ekonomiskt. Skadan har därefter förvärrats med tiden och det kan ha uppkommit följdskador efter försäkringstiden. Att skadan upptäcktes först vid en ny utredning år 2010 eller först senare värderats ekonomiskt är alltså inte avgörande för den relevanta inträffandetidpunkten enligt avtalsvillkoret.
HD:s bedömning innebär att de i målet aktuella rena förmögenhetsskadorna har inträffat i samband med att de skadelidande inrättat sig efter de felaktiga myndighetsbesluten, även om skadorna därefter har förvärrats och följdskador uppkommit. Ansvarsskadorna har därmed inträffat under försäkringstiden och Hopkins är skyldigt att uppfylla sina förpliktelser i enlighet med försäkringsvillkoren. Hovrättens domslut ska följaktligen fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD (justitieråden Lowery, Thomas, Hayes, Jackson, referent, och Barton) meddelade den 5 april 2017 följande dom.
Huddinge kommun hade under åren 2002-2009 en s.k. kommunförsäkring hos Paul. I försäkringen ingick en ansvarsförsäkring som gällde för ”ansvarsskada som inträffar under den tid försäkringen är i kraft (försäkringstiden)”. Genom försäkringen åtog sig Hopkins att utreda om skadeståndsskyldighet förelåg för kommunen, att förhandla med den som krävde skadestånd, att föra kommunens talan vid rättegång, att betala eventuella rättegångskostnader och att betala det skadestånd som kommunen var skyldig att erlägga. Försäkringsavtalet innehöll bl.a. villkor som begränsade kommunens möjligheter att på egen hand ingå i förhandlingar med den som krävde kommunen på skadestånd.
Mot kommunen riktades sedermera - såvitt nu är av intresse - två skadeståndsanspråk, i det följande betecknade som ”bygglovsärendet” och ”särskoleärendet”. Med hänvisning till ansvarsförsäkringen anmälde kommunen de båda skadeståndsanspråken till Hopkins.
I bygglovsärendet var omständigheterna följande. Kommunen hade i september 2008 beviljat bygglov för uppförande av en byggnad. Vid byggsamråd i oktober samma år antecknades att byggstart skulle ske snarast, och vid besiktning i oktober 2009 framkom att byggnaden var nästan färdigställd. I december samma år upphävde länsstyrelsen bygglovet, eftersom detta ansågs strida mot detaljplan. Länsstyrelsens beslut vann laga kraft i september 2012. Fastighetsägaren riktade därefter skadeståndsanspråk mot kommunen, motsvarande kostnaderna för uppförande och rivning av byggnaden.
I särskoleärendet hade kommunen hösten 2002 beslutat att placera en elev i särskola. Särskoleutbildningen påbörjades höstterminen 2005. År 2010 framkom det att särskoleplaceringen inte var motiverad. Eleven, som avslutade särskoleutbildningen år 2012, riktade därefter skadeståndsanspråk mot kommunen. Det begärda skadeståndet angavs motsvara bl.a. kostnaderna för studielån för kompletterande studier och, sedermera, inkomstförlust för försenat inträde på arbetsmarknaden.
Hopkins avböjde i båda fallen försäkringsskydd med hänvisning till att de påstådda skadorna hade inträffat efter försäkringstidens utgång. Kommunen väckte då talan mot Hopkins med yrkande om fastställelse av att Hopkins är skyldigt att uppfylla sina förpliktelser enligt försäkringsavtalet.
Tingsrätten bedömde att de påstådda skadorna hade inträffat efter försäkringstidens utgång och ogillade kommunens talan. Hovrätten har däremot funnit att skadorna inträffade under försäkringstiden och har fastställt att Hopkins är skyldigt att uppfylla sina förpliktelser enligt försäkringsavtalet med avseende på de båda ärendena.
Parterna är överens om att de båda anspråk som har framställts mot kommunen avser ersättning för ren förmögenhetsskada och är av det slag som i och för sig omfattas av ansvarsförsäkringen. De är också överens om att den avgörande frågan för om anspråken omfattas av försäkringen är om de påstådda skadorna inträffade under försäkringstiden. De är emellertid oense om vad som i detta sammanhang avses med ”inträffar”.
I fråga om bygglovsärendet har kommunen gjort gällande att den skada som anspråket avser inträffade i samband med att byggnaden uppfördes. Kommunen har hänvisat till att det redan vid byggnationen uppstod en kostnad för fastighetsägaren, motsvarande utgiften för att uppföra byggnaden, eftersom denna från början saknade värde. Enligt kommunen omfattas även anspråket på ersättning för rivningskostnader av försäkringen, eftersom dessa kostnader var en oundviklig följd av omständigheter som hade inträffat under försäkringstiden. Länsförsäkringar har på sin sida hävdat att skadan inträffade när beslutet att upphäva bygglovet vann laga kraft, dvs. år 2012, eftersom det var först då som det stod klart att byggnaden måste rivas med ekonomisk skada som följd.
I särskoleärendet har kommunen gjort gällande att den påstådda skadan bestod i förlust av adekvat utbildning och inträffade allteftersom elevens placering i särskolan fortgick. Länsförsäkringar har på sin sida hävdat att skadan inträffade tidigast år 2012 när eleven beviljades studielån för att komplettera sina studier alternativt när arbetsinkomst uteblev på grund av kompletterande studier.
Frågan i HD är hur det inledningsvis nämnda försäkringsvillkoret - att försäkringen täcker ansvarsskada som har inträffat under försäkringstiden - ska tillämpas i de aktuella fallen. Med ansvarsskada måste då förstås den skada som ligger till grund för anspråket mot kommunen. Det är således inträffandet av den påstådda skadan hos den skadelidande som är avgörande i det aktuella hänseendet.
Villkoret avser en ansvarsförsäkrings avgränsning i tiden. Ett sådant villkor kan utformas på det sätt som parterna anser vara mest ändamålsenligt; varken försäkringsavtalslagen eller annan lag reglerar frågan. I branschpraxis förekommer i huvudsak fyra olika modeller för villkorets utformning. Modellerna innebär att det som bestämmer om försäkringen omfattar en skada är när den skadegörande handling för vilken försäkringstagaren ansvarar företas (”orsaksprincipen”), när skadan inträffar hos den skadelidande (”inträffandeprincipen”), när skadan upptäcks hos den skadelidande (”upptäcktsprincipen”) respektive när skadeståndskrav framställs mot försäkringstagaren (”claims made-principen”). (Se Duran, Försäkringsfall och täckningsprinciperna, Uppsatser om skadeståndsansvar och ansvarsförsäkring, 2012, s. 250 ff., Graves m.fl., Allehanda om skadestånd i avtalsförhållanden, 2 uppl., 2013, s. 143 ff., jfr även Galvan, Forsikringsret, 6. udg., København 2015, s. 184 ff. och Thomas, Forsikringsrett, Oslo 2008, s. 237 ff.)
När - såsom i detta fall - inträffandeprincipen ska tillämpas, uppkommer frågan när skadelidandens skada kan anses ha inträffat. Det har uttalats att en sakskada inträffar när skadehändelsen äger rum och så länge skadeförloppet pågår, medan en personskada inträffar först när skadan ger sig tillkänna och medför sådana omständigheter som grundar rätt till skadestånd (se Adams m.fl., a.a., s. 144 f. samt, såvitt gäller sakskada och sakförsäkring, NJA 1997 s. 832). Några motsvarande uttalanden om när en ren förmögenhetsskada inträffar synes inte ha gjorts.
Det står emellertid under alla förhållanden klart att ett uttryck som ”när skadan inträffar” kan ha olika innebörd i skilda sammanhang. I detta fall måste det tolkas i den kontext där det ingår, dvs. som en del av ett avtal om ansvarsförsäkring, och på ett sätt som kan antas bidra till att uppfylla syftet med försäkringsavtalet.
Vid tolkningen av ett försäkringsvillkor av standardkaraktär ska hänsyn tas till ordalydelsen, villkorets syfte, försäkringens och kundkretsens art, traditioner i fråga om formulering, anslutning till lagens uttryckssätt och gängse praxis. Det ska också bedömas vad som sakligt sett är en förnuftig och rimlig reglering, där någon gång dispositiv rätt kan ge vägledning. Först om något resultat inte kan uppnås med hjälp av sådana kriterier, finns det anledning att falla tillbaka på andra, mera generella tolkningsprinciper. (Se NJA 2001 s. 750, NJA 2006 s. 53 och NJA 2013 s. 253.) Tolkningen av ordalydelsen får göras utifrån lydelsen av villkoret i objektiv mening och med utgångspunkt från textens normala språkliga betydelse. Vid tolkningen bör det aktuella villkoret läsas tillsammans med avtalets övriga villkor. En lämplig avvägning mellan eventuella motstående intressen kan också vara påkallad. (Jfr NJA 2007 s. 35.)
Frågan blir då först om en ordalydelse av det nu aktuella slaget (”ansvarsskada som inträffar under den tid försäkringen är i kraft”) kan ges någon särskild innebörd, när det som här är fråga om ren förmögenhetsskada.
En ren förmögenhetsskada är enligt 1 kap. 2 § skadeståndslagen en sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada. Skadan kan komma till uttryck i en värdeminskning, i en inkomstförlust eller i en utgift eller skuld utan motsvarande nytta för den skadelidande (jfr exempelvis Gray och Roberts, Skadeståndsrätt, 9 uppl., 2010, s. 61). Det framstår mot den bakgrunden som naturligt att tolka ett försäkringsvillkor som anknyter till skadans ”inträffande” på det sättet, att när det rör sig om en ren förmögenhetsskada så inträffar skadan när den skadegörande handlingen drabbar den skadelidandes ekonomiska ställning.
Också den tidpunkten kan emellertid vara svår att bestämma. Exempelvis är förekomsten av omständigheter som är ägnade att påverka värdet av viss egendom inte alltid omedelbart synbara. Det förhållandet att en ekonomisk skada faktiskt har uppkommit låter sig då bekräftas först i ett senare skede. I detta sammanhang är det emellertid naturligt att bedöma skadan som uppkommen vid den tidpunkt då de förmögenhetspåverkande omständigheterna är för handen, oavsett om dessa då är synbara för omvärlden. Att skadan upptäcks eller bekräftas eller preciseras till sitt belopp först senare bör alltså sakna betydelse för bedömningen av om den har inträffat.
Det har uttalats att ekonomiska nackdelar som är rent tillfälliga inte kan anses utgöra förmögenhetsskada. Om i det enskilda fallet det skulle förhålla sig så, kan detta synas tala för att en ren förmögenhetsskada inte ska anses ha uppkommit förrän det står klart att det rör sig om en definitiv ekonomisk skada. Som nyss har konstaterats bör det emellertid - vad gäller tidpunkten för en skadas ”inträffande” - sakna betydelse när skadan upptäcks. Det bör då också sakna betydelse vid vilken tidpunkt som det går att verifiera att skadan är slutlig.
Det kan inträffa att en skada är en produkt av flera omständigheter. Om någon inrättar sig efter ett felaktigt myndighetsbeslut behöver detta inte ge upphov till någon skada, om beslutet sedan ändå blir bestående. Men om beslutet överklagas och upphävs får det anses vara det ursprungliga beslutet, inte upphävandebeslutet, som utgör den skadevållande handlingen. I denna situation kan man emellertid fråga sig om skadan har inträffat innan samtliga för skadans uppkomst och bestånd beroende faktorer föreligger, dvs. om den har uppkommit innan beslutet har upphävts. Den frågan har ett naturligt samband med frågan om när den mot skadan svarande skadeståndsskyldigheten uppkommer.
Utgångspunkten vad gäller fordringars uppkomst torde vara att en fordran anses uppkommen när det har etablerats en ovillkorlig betalningsskyldighet för gäldenären (se Lowery, Preskription, 4 uppl., 2017, s. 413). Att en fordran, t.ex. en skadeståndsfordran, inte slutligt har uppkommit vid en kritisk tidpunkt hindrar emellertid inte att fordringen i en specifik tillämpningssituation ändå kan anses ha förelegat, om åtminstone viss eller vissa - om än inte alla - för fordringens uppkomst och slutliga tillblivelse nödvändiga omständigheter förelegat vid tidpunkten (se ”ProCell” NJA 2009 s. 291). Så anses t.ex. preskriptionsfristen för en fordran som grundas på flera rättsfakta vanligen löpa från det första av dessa (”det första rättsfaktumets princip”, se t.ex. Lindskog, a.a., s. 413).
Det beror alltså på den enskilda tillämpningssituationen om en skada, som är en följd av flera omständigheter, ska anses ha inträffat innan samtliga dessa omständigheter är för handen. Situationen är emellertid speciell när en tillkommande omständighet utgör enbart en bekräftelse av en tidigare omständighet. Om ett senare upphävande av ett felaktigt myndighetsbeslut enbart bekräftar den ursprungliga felaktigheten, finns det knappast anledning att tillmäta upphävandet någon självständig betydelse vid bestämmande av tidpunkten för skadans inträffande. Det innebär bl.a. att om det först i efterhand, sedan det ursprungliga beslutet har upphävts, står klart att de utgifter som den enskilde har haft på grund av beslutet inte medfört någon nytta, så utesluter detta inte att skadan anses uppkommen redan vid tidpunkten för utgifterna.
Redan ordalydelsen av ett försäkringsvillkor av det aktuella slaget talar därför med viss styrka för att ”inträffandetidpunkten” ska förstås som den tidpunkt då de förmögenhetspåverkande omständigheterna har uppkommit, oavsett att skadan då ännu inte är synbar eller har kunnat värderas.
Branschsedvänja m.m.
Av intresse i målet är givetvis också hur försäkringsvillkor av detta slag brukar tillämpas i praxis.
HD har inhämtat ett yttrande från branschorganisationen Svensk Försäkring. Varken Svensk Försäkrings yttrande, de i målet ingivna rättsutlåtandena eller det övriga material som har getts in i målet tyder emellertid på att det finns någon entydig svensk branschsedvänja som gäller tillämpningen av denna typ av försäkringsvillkor.
Vid tolkningen av försäkringsvillkor måste hänsyn också tas till vad som får antas vara villkorets syfte, varvid det får förutsättas att båda parter har velat åstadkomma en för dem rimlig och ändamålsenlig reglering.
Försäkringsvillkoret avser en ansvarsförsäkring. Försäkringsgivarens skyldigheter inskränker sig vid en försäkring av detta slag inte till att betala ut ersättning till försäkringstagaren. På försäkringsgivaren ankommer också att ta hand om hela skaderegleringsprocessen gentemot skadelidande som kräver ersättning. Det talar för att försäkringen bör kunna aktiveras så snart det föreligger omständigheter som tyder på att en skadereglering kommer att bli nödvändig. Det gäller särskilt om - såsom i detta fall - försäkringsavtalet innehåller bestämmelser som begränsar försäkringstagarens möjligheter att själv vidta skadereglerande åtgärder. Det finns därför goda sakliga skäl för att en skada ska anses inträffad så snart skadeförloppet har nått så långt att försäkringstagaren har ett behov av försäkringsbolagets bistånd. Att någon skada då ännu inte har kunnat bekräftas eller värderas bör alltså sakna betydelse.
En tolkning som innebär att skadan anses inträffa först när den har blivit synbar eller kan värderas får särskilda effekter om det i slutet av en försäkringstid framkommer misstankar om en ännu inte bekräftad eller värderad skada. Ansvaret för skadan ska, med denna tolkning, bäras av den försäkringsgivare som med samma villkorsreglering meddelar försäkring för den efterföljande försäkringstiden. Det är uppenbart att det i den situationen kan uppkomma svårigheter för försäkringstagaren att teckna en ny försäkring, i synnerhet som försäkringsvillkor vanligen ålägger försäkringstagaren en skyldighet att lämna upplysningar om förhållanden som kan ha betydelse för om försäkring ska meddelas. I belysning av detta framstår en tolkning enligt vilken inträffandetidpunkten förläggs till ett tidigt skede av skadeförloppet som mest ändamålsenlig.
Det finns i och för sig även ändamålsskäl som talar emot den tolkning som kommunen gör gällande i målet. Eftersom en sådan tolkning medför att en försäkringsgivare svarar även för skador som blir synbara först efter försäkringstidens slut, tvingas denne att räkna med en längre s.k. svans av gamla försäkringsförpliktelser. Den exakta tidpunkten för skadans inträffande kan också, med kommunens tolkning, bli något svårare att bestämma än om skadan skulle anses inträffa först när den blir synbar eller kan värderas. Och för försäkringstagaren kan det i ett enskilt fall vara en nackdel att inte kunna åberopa en ny försäkring som gäller vid den tidpunkt då skadan bekräftas och kan värderas. Det framstår likväl som mest ändamålsenligt att en ren förmögenhetsskada ska anses ha inträffat så snart den skadegörande handlingen drabbar den skadelidandes ekonomiska ställning.
Den påstådda skadan i bygglovsärendet har sin orsak i kommunens - som det senare visade sig oriktiga - beslut att bevilja bygglov. Fastighetsägaren inrättade sig efter beslutet.
Byggnationen innebar att fastighetsägaren förbrukade medel för att uppföra en byggnad som - får det antas - senare måste rivas. Den gav därmed upphov till en ekonomisk skada för fastighetsägaren. Visserligen stod det först senare klart att det var fråga om en skada och att denna var slutlig. Såsom det aktuella försäkringsvillkoret måste förstås hindrar emellertid det förhållandet att skadan upptäcktes och bekräftades först i ett senare skede inte att den inträffade redan vid byggnationen och alltså under försäkringstiden.
De utgifter för rivning som fastighetsägaren har begärt ersättning för ligger i och för sig i tiden efter försäkringstiden. De framstår emellertid som en oundviklig följd av och därmed som ett led i det skadeförlopp som började under försäkringstiden. Också i den delen får därför den påstådda skadan anses hänförlig till försäkringstiden.
Den påstådda skadan i särskoleärendet uppkom som en följd av kommunens beslut att placera eleven i särskola. Även om eleven har beräknat sin skada med hänvisning till senare studielån och förlorad arbetsinkomst får, såsom kommunen har gjort gällande, den egentliga skadan anses utgöra förlorad adekvat utbildning under åren 2005-2012. Även en sådan skada är i grunden av ekonomisk art och kan därmed föranleda ersättning för ren förmögenhetsskada.
Skadan får anses ha uppkommit fortlöpande, allteftersom eleven var placerad i särskola. Det förhållandet att de omständigheter som gav upphov till skadan upptäcktes först i ett senare skede - genom att det år 2010 konstaterades att eleven inte borde vara placerad i särskola - saknar betydelse. Det saknar också betydelse att skadan sedermera har värderats med hjälp av faktorer som hänför sig till år 2012 och senare.
Den del av skadan som avser förlorad utbildning under åren 2010-2012 har i och för sig inträffat efter försäkringstidens utgång. I den delen framstår emellertid skadan som en oundviklig fortsättning på ett redan under försäkringstiden inlett skadeförlopp, vilket - såvitt kan bedömas - kommunen inte har kunnat påverka. Även denna del av skadan bör därför anses omfattad av Länsförsäkringars åtagande enligt försäkringen.
Vad som nu har sagts innebär att båda de i målet aktuella skadorna omfattas av Länsförsäkringars åtagande enligt försäkringen. Hovrättens domslut ska följaktligen fastställas.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD:s dom meddelad: den 5 april 2017.
Mål nr: T 1011-16.
Rättsfall: NJA 1997 s. 832, NJA 2001 s. 750, NJA 2006 s. 53, NJA 2007 s. 35, NJA 2009 s. 291 och NJA 2013 s. 253.