Allmän domstol har ansetts behörig att pröva fordran som avser krav på återbetalning av utbetalat omställningsstöd enligt förordningen (1990:941) om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare m m.
(Jfr 1994 s 657)
Statens jordbruksverk ansökte om betalningsföreläggande för Potts på ett belopp av 35 640 kr jämte ränta och kostnader. Fordringen avsåg återbetalning av omställningsstöd som verket hade beviljat Potts enligt förordningen (1990:941) om inkomst, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare m m.
Sedan Potts bestritt ansökningen överlämnades målet på Jordbruksverkets begäran till Tierps TR.
Potts yrkade att TR:n skulle avvisa Jordbruksverkets talan och anförde till stöd härför bl a: Han har en laglig rätt enligt Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna att få sin sak prövad av domstol och HD har i beslut d 22 nov 1994 slagit fast att frågor rörande rätten till ekonomiska bidrag enligt förordningen (1990:941) om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare resp förordningen (1989:896) om vissa bidrag till jordbruksföretag bör anförtros åt förvaltningsdomstol, varav följer att allmän domstol saknar behörighet att pröva dessa frågor. Även om HD:s beslut inte rörde omställningsstöd utan inkomststöd bör dessa två stödformer, som regleras i samma författning, behandlas lika i forumhänseende. Det är vidare fråga om en överprövning av förvaltningsmyndighets beslut, som bör handhas av förvaltningsdomstol eller överordnad förvaltningsmyndighet. Allmän domstol saknar således behörighet att pröva tvisten.
Jordbruksverket bestred avvisningsyrkandet och anförde till stöd härför bl a följande. Det av Potts refererade beslutet avsåg frågan om allmän domstol var behörig att pröva rätten till ekonomiska bidrag enligt förordningen (1990:941) och inte såsom förevarande mål talan om återkrav av omställningsstöd. Allmän domstol är behörig att pröva krav grundat på offentligrättsliga föreskrifter i de fall statens fordran inte är exigibel. I förevarande mål föreligger dessutom ett skriftligt avtal mellan Potts och staten, vilket stärker påståendet om allmän domstols behörighet.
TR:n (tingsfiskalen Hughes) anförde i beslut d 21 april 1995: Det antecknas att verket till stöd för sitt yrkande anfört bl a följande. Potts erhöll omställningsstöd för budgetåret 1991/92 med 35 640 kr. Vid kontroll inför budgetåret 1993/94 konstaterades att Potts överodlat prisreglerade grödor. Genom överodlingen har Potts på ett allvarligt sätt brutit mot de villkor som gäller för stödet. Verket har på grund härav upphävt beslutet om omställningsstöd och beslutat att Potts är återbetalningsskyldig för det erhållna omställningsstödet i dess helhet.
TR:n gör följande bedömning.
Den fråga TR:n har att ta ställning till är huruvida TR är behörig att pröva talan om återbetalning av utbetalt omställningsstöd.
Enligt 17 § förordningen om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare åligger det verket (se övergångsbestämmelserna till förordningen (1991:375) med instruktion för Statens jordbruksverk) att pröva frågor om stöd enligt förordningen. I 20 § stadgas att brukare av jordbruksfastighet är återbetalningsskyldig för belopp som betalats ut felaktigt. Verkets beslut får enligt 22 § inte överklagas.
Förordningen ger således inte möjlighet till prövning av återbetalningsskyldigheten av annan än verket. Det skall dock uppmärksammas att verkets beslut inte kan verkställas genom direkt indrivning (se 3 kap 1 § 1 st 6 UB), vilket tyder på att avsikten inte varit att tillerkänna verket exklusiv beslutanderätt i denna fråga. Allmän domstol är dock inte enbart på grund härav behörig att pröva tvisten. I NJA 1984 s 648 och 1988 s 552 ansågs allmän domstol vara behörig att pröva frågan om återkrav av bostadsbidrag resp räntebidrag. Frågeställningen i dessa rättsfall har stora likheter med frågeställningen vid krav på återbetalning av omställningsstöd. Beslutet av HD, som båda parter hänfört sig till, kan enligt TR:ns mening inte tolkas på så sätt att HD menat att allmän domstol saknar behörighet att pröva alla frågor om stöd enligt den nu aktuella förordningen och inte heller att rätt forum för dessa frågor i stället är förvaltningsdomstol. Med hänsyn härtill är TR:n behörig att pröva verkets talan mot Potts
L.A:s avvisningsyrkande lämnas utan bifall.
Potts överklagade i Svea HovR och yrkade att Jordbruksverkets talan skulle avvisas.
HovR:n (hovrättslagmannen Mullen, hovrättsrådet Matx och tf hovrättsassessorn Barry referent) meddelade d 15 juni 1995 följande beslut: HovR:n, som i likhet med TR:n anser att allmän domstol är behörig att pröva tvisten mellan parterna, lämnar överklagandet utan bifall.
Potts (ombud förbundsjuristen B.H.) överklagade och yrkade att Jordbruksverkets talan skulle avvisas.
Jordbruksverket bestred ändring. Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Widegren, föreslog i betänkande följande beslut: Skäl. Potts har till stöd för sitt avvisningsyrkande gjort gällande att prövningen av frågor rörande ekonomiskt stöd till jordbruket i enlighet med rättsfallet NJA 1994 s 657 skall prövas av förvaltningsdomstol, varav följer att allmän domstol saknar behörighet även i fråga om talan om återbetalningsskyldighet till staten av sådant stöd.
Till stöd för bestridandet har jordbruksverket anfört att i det nämnda rättsfallet var fråga om enskilds rätt till inkomst- och anläggningsstöd medan förevarande mål gäller återkrav av omställningsstöd. Jordbruksverkets beslut om återbetalning är inte exigibelt, varför staten är berättigad till ett verkställbart utslag. Vidare grundar sig fordringen i detta mål på ett skriftligt avtal mellan Potts och staten, vilket stärker påståendet om allmän domstols behörighet.
Genom 1994 års fall avgjordes bl a att tvist om rätt till ekonomiskt stöd enligt förordningen (1990:941) om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare m m och förordningen (1989:896) om vissa bidrag till jordbruksföretag skulle prövas av förvaltningsdomstol. Därmed kan frågan om allmän domstols behörighet i tvist om återbetalningsskyldighet ej sägas vara avgjord.
Den bestämmelse i RB, som är tillämplig, nämligen 10 kap 17 §, ger ingen vägledning för besvarande av frågan under vilka förutsättningar som en förvaltningsdomstols beslutanderätt utesluter allmän domstols kompetens. Huvudregeln anses därvid vara att tvister skall avgöras av allmän domstol. Den allmänna domstolens kompetens är emellertid utesluten så snart det genom ett förvaltningsbemyndigande har anförtrotts åt ett förvaltningsrättsligt organ att allsidigt och slutgiltigt pröva en viss fråga (se bl a Lavin, Domstol och administrativ myndighet, 1972, Clark, Allmän förvaltningsrätt, 1992 s 228). För de fall där det saknas uttryckliga bestämmelser kan det finnas argument som talar mot en tillämpning av huvudregeln om den allmänna domstolens kompetens. Ett sådant fall år 1994 års fall, där frågan var om enskilds rätt till visst bidrag. När en talan inte avser frågan om i vad mån en enskild är berättigad eller förpliktigad till något som en förvaltningsmyndighet har att bestämma om, utan endast att den enskilde eller det allmänna skall förpliktas att betala ett redan bestämt belopp är allmän domstol i allmänhet behörig att i tvistemål ge en exekutionstitel, se t ex rättsfallen NJA 1975 s 675 om återkrav av socialhjälp, 1983 s 362 om återkrav av bidragsförskott och 1984 s 648 om återkrav av bostadsbidrag. Av avgörande betydelse bör vara dels om den offentligrättsliga författningen tillägger förvaltningsorganets beslut om återkrav exigibilitet dels ock huru kärandens yrkande är utformat.
Enligt 17 § förordningen (1990:941) om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare - i dess lydelse genom SFS 1991:479 - åligger det Jordbruksverket att pröva stödfrågor och enligt 22 § får verkets beslut inte överklagas; däremot kan sådant beslut bli föremål för särskilt rättsmedel på sätt framgår av RegR:s beslut d 6 dec 1995 i mål nr 6121-1994.
I fråga om stöd som beviljats enligt jordbrukarstödsförordningen gäller enligt 19 § i övrigt föreskrifterna om lån och bidrag i förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet med vissa här inte aktuella undantag. Enligt 17 § i sistnämnda förordning skall beslut om bidrag omedelbart hävas och statligt lån sägas upp till omedelbar betalning om 1. stödet beviljats på grund av oriktig eller ofullständig uppgift av sökanden, 2. den som beviljats stöd på ett allvarligt sätt bryter mot villkor som gäller för stödet eller 3. annat sådant förhållande inträffar som innebär att låntagaren med hänsyn till syftet med lånet uppenbarligen inte bör få ha kvar detta.
I detta ärende har Potts enligt jordbruksverkets beslut d 23 mars 1993 erhållit omställningsstöd för budgetåret 1991/92 med 35 460 kr. Skuldförbindelse till säkerhet för beloppet har undertecknats. Jordbruksverket har i beslut d 22 mars 1994 upphävt det tidigare beslutet om stöd och beslutat att Potts är återbetalningsskyldig för erhållet omställningsstöd i dess helhet. Begäran om omprövning har avslagits genom jordbruksverkets beslut d 10 juni 1994. I återkravsmålet har Jordbruksverket till stöd för sitt fullgörelseyrkande åberopat bl a besluten och skuldförbindelsen.
Jordbruksverket har alltså sedan man konstaterat att Potts brutit mot villkoren för stödet i beslut, som inte kan överklagas, upphävt bidragsbeslutet och med stöd av skuldförbindelsen återkrävt stödbeloppet. Eftersom tillämpliga författningar saknar bestämmelse om att sådant beslut av verket skulle vara direkt verkställbart gentemot Potts - jämför 3 kap 1 § 1 st UB - är allmän domstol behörig att pröva föreliggande tvist.
Överklagade beslutet bör alltså fastställas. HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns beslut.
HD (JustR:n Krueger, Mcclure, Shepard, referent, och Morrison) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Enligt förordningen (1990:941) om inkomst-, omställnings- och anläggningsstöd till jordbrukare m m (jordbrukarstödsförordningen) kan stöd lämnas till jordbrukare med mer än två hektar åkermark. Omställningsstöd lämnas i form av ett lån som skrivs av under en omställningsperiod på fem år under förutsättning att villkoren för stödet följs. Syftet med omställningsstödet är att minska användningen av areal för produktion av vissa livsmedel. Omställningsstödet beviljas efter ansökan och betalas ut efter det att sökanden tecknat en skuldförbindelse.
Potts erhöll genom beslut av Jordbruksverket d 23 mars 1993 omställningsstöd för budgetåret 1991/92 med 35 640 kr. Han undertecknade föreskriven skuldförbindelse. Vid en kontroll av hans omställningsstöd inför budgetåret 1993/94 upptäcktes att han överodlat prisreglerade grödor. Den 22 mars 1994 upphävde Jordbruksverket - med stöd av 19 § jordbrukarstödsförordningen och 17 § 1 st 2 förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet - sitt tidigare beslut om omställningsstöd och angav att Potts var återbetalningsskyldig för det erhållna omställningsstödet i dess helhet. Sedan Potts begärt omprövning av beslutet avslog Jordbruksverket d 10 juni 1994 hans begäran om ändring av beslutet. Jordbruksverket har vid TR:n yrkat att Potts skall förpliktas att utge det återkrävda lånebeloppet 35 640 kr.
Frågan i HD gäller om allmän domstol är behörig att pröva Jordbruksverkets talan om återbetalning av erhållet omställningsstöd.
Av 3 kap 1 § 1 st 6 UB följer att verkställighet får äga rum på grund av förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas. Någon sådan föreskrift har inte utfärdats i fråga om jordbruksverkets beslut enligt jordbrukarstödsförordningen. Jordbruksverket är därför nödgat att ansöka om betalningsföreläggande eller väcka talan vid domstol för att få en exekutionstitel för sin återkravsfordran mot Potts
Både allmän domstols dom och förvaltningsdomstols dom utgör enligt 3 kap 1 § 1 st 1 UB exekutionstitel. En förutsättning för att domen skall tjäna som exekutionstitel är att domen innefattar betalningsskyldighet eller annan förpliktelse (se såvitt avser förvaltningsdomstols dom NJA 1991 s 363).
Potts har under hänvisning till rättsfallet NJA 1994 s 657 gjort gällande att Jordbruksverkets talan om återkrav av utbetalt omställningsstöd skall prövas av förvaltningsdomstol och inte av allmän domstol. Rättsfallet avsåg tvist om rätt till ekonomiskt stöd - enligt jordbrukarstödsförordningen och förordningen (1989:896) om vissa bidrag till jordbruksföretag - i form av inkomstbidrag och djurbidrag. HD fann att tvistefrågans art var sådan att starka skäl talade för att prövningen av tvisten borde anförtros förvaltningsdomstol. Allmän domstol fick därför anses sakna behörighet att pröva tvisten.
Även den nu aktuella tvisten kan i viss mån sägas gälla rätt till ekonomiskt stöd enligt jordbrukarstödsförordningen. Tvisten rör dock inte frågan om rätt att erhålla bidrag utan avser krav på återbetalning av det till Potts utbetalade omställningsstödet under åberopande av att han på ett allvarligt sätt brutit mot villkor som gällde för stödet. Förvaltningsmyndighets krav på återbetalning av ett på ett felaktigt sätt utbetalat eller använt bidrag är en typ av fordran som allmän domstol sedan länge ansetts behörig att pröva (jfr NJA 1984 s 648 och 1988 s 552). Anledning saknas att nu frångå denna rättspraxis.
På grund av det anförda finner HD att allmän domstol är behörig att pröva föreliggande tvist. HovR:ns beslut skall alltså fastställas.
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns beslut.
Burgess var skiljaktig i fråga om näst sista stycket av motiveringen och anförde: Även den nu aktuella tvisten grundas direkt på en tillämpning av jordbrukarstödsförordningen, fast den inte avser rätten till bidrag utan skyldigheten att återbetala ett erhållet bidrag. En förvaltningsmyndighets krav på återbetalning av felaktigt utbetalat bidrag är en typ av fordran som, oavsett grund, allmän domstol sedan länge ansetts behörig att pröva (se t ex NJA 1984 s 648 och 1988 s 552). Tvist om rätt till bidrag enligt förordningen bör enligt HD:s avgörande NJA 1994 s 657 prövas av förvaltningsdomstol (jfr Danelius i SvjT 1995 s 63ff, se däremot RÅ 1995 ref 58). Även om det kan synas ligga bättre i linje med HD:s sist nämnda avgörande att hänvisa även tvist om återkrav enligt jordbrukarstödsförordningen till sådan domstol, kan det inte anses nu föreligga tillräckliga skäl att i fråga om återkrav frångå hittillsvarande praxis.
HD:s beslut meddelades d 20 mars 1996 (nr SÖ 60).