Återförvisning till Statens va-nämnd ----- Statens va-nämnd har avgjort mål angående brukningsavgift med ordföranden ensam och utan förhandling. Hovrätten har funnit att Va-nämnden inte har ansetts verka för att utreda målet i behövlig mån. Då saken inte heller ansetts som uppenbar eller målet vara av enkel beskaffenhet borde målet avgjorts av Va-nämnden i fullsutten nämnd. Hovrätten återförvisade därför målet till Va-nämnden.
RÄTTENHovrättsrådet Lam, tekniska rådet Wall samt hovrättsråden Meyer och Salas, referent
Ombud för båda: Jur. kand. A.J.Advokaterna A., Rice och S.
Ombud: Jur. kand. M.S.
Målet föredras och följande antecknas.
Kommanditbolaget Silverpenningen (Silverpenningen) och Mcclain (Bothén) har hemställt att hovrätten återförvisar målet till Va-nämnden för fortsatt handläggning då det förekommit fel vid handläggningen i Va-nämnden som påverkat utgången i målet. Felet har enligt Silverpenningen och Bothén bestått i att nämnden inte med tillräcklig omsorg varit verksam för att utreda omständigheterna kring de invändningar Silverpenningen och Bothén gjort. Nämnden borde i sitt avgörande ha beaktat de invändningar som framförts till kommunen. Felet kan inte utan olägenhet undanröjas i hovrätten utan att åsidosätta instansordningen.
Kommunen har överlåtit åt hovrätten att besluta huruvida målet ska återförvisas till Va-nämnden.
Parterna har yrkat ersättning för sina rättegångskostnader i hovrätten.
1. Hovrätten undanröjer Statens va-nämnds beslut och återförvisar målet till Va-nämnden för erforderlig handläggning.
2. Simrishamns kommun ska ersätta Mcclain och Kommanditbolaget Silverpenningen för bolagens rättegångskostnader i hovrätten med tjugosjutusenniohundraåttiosju (27 987) kr, avseende ombudsarvode, jämte ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) från denna dag till dess betalning sker.
Statens va-nämnd har avgjort målet med ordföranden ensam och utan förhandling.
Enligt 6 § lagen (1976:839) om Statens va-nämnd är nämnden beslutsför med ordföranden ensam bl.a. när saken är uppenbar eller målet är av enkel beskaffenhet. Enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1995/96:118 s. 28) bör avgörande för frågan om saken är uppenbar eller av enkel beskaffenhet vara att målet kan avgöras utan tillgång till den särskilda sakkunskap som de övriga, icke lagfarna ledamöterna besitter.
Enligt 11 § i ovannämnda lag ska nämnden klarlägga tvistefrågorna, vara verksam för att målet utreds och söka förlika parterna.
I förevarande fall har Silverpenningen och Bothén i Va-nämnden förelagts att yttra sig över kommunens yrkande men inte hörts av. Av kommunens ansökan framgår dock att Silverpenningen bestrider betalningsskyldighet under åberopande av att bolaget vill ha en reduktion av kostnaderna avseende vattenförbrukningen då anläggningen drabbats av läckage.
Mot bakgrund av uppgifterna i kommunens ansökan samt med hänsyn till det förhållandevis höga beloppet som yrkas kan Va-nämnden inte anses ha verkat för att utreda målet i behövlig mån. Inte heller kan saken anses som uppenbar eller målet anses vara av enkel beskaffenhet. Målet borde därför ha avgjorts av Va-nämnden i fullsutten nämnd.
Felet kan antas ha inverkat på målets utgång och kan inte utan väsentlig olägenhet avhjälpas i hovrätten. Statens va-nämnds beslut ska därför undanröjas enligt 50 kap.
28 § rättegångsbalken och målet återförvisas till Va-nämnden för erforderlig handläggning.
När det gäller yrkandet om rättegångskostnader gäller normalt vid återförvisning enligt 18 kap. 15 § tredje stycket rättegångsbalken att kostnaden i högre rätt ska prövas i samband med målet efter dess återupptagande. I Va-nämnden tillämpas dock i denna typ av mål rättegångskostnadsregeln i 14 § andra stycket lagen om Statens va-nämnd som innebär att part kan på begäran tillerkännas ersättning av motparten för kostnad vid nämnden, om det finns särskilda skäl för det. Hovrätten tillämpar enligt 21 § lagen om Statens va-nämnd rättegångsbalkens regler om rättegångskostnader. Därför bör hovrätten pröva denna fråga i samband med återförvisningen.
Genom utgången i målet får Bothén och Silverpenningen anses vara vinnande parter i hovrätten. Kommunen bör mot denna bakgrund ersätta bolagen för deras rättegångskostnader i hovrätten (jfr. Fitger, Rättegångsbalken Del 1 s. 18:70f).
Yrkat belopp har inte ifrågasatts.
Beslutet får enligt 54 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken inte överklagas.