Vid sakskada skall, när den skadade egendomen repareras, skadevållaren utge full ersättning för reparationskostnaden och något åldersavdrag skall inte göras. Avgörande 2000-10-26; 2000-1388
I januari 1999 utförde bolaget C service och underhåll av oljepanna och brännare i T:s fritidshus. Efter arbetets slutförande glömde C att sätta på panna igen. Detta ledde till att bl.a. radiatorer och ledningssystem frös sönder och orsakade vattenskador. L, där C hade sin ansvarsförsäkring, lämnade T viss ersättning. T yrkade hos nämnden ytterligare ersättning för gjorda åldersavdrag och följdskador.
Bolaget C bestred bifall till yrkandena under åberopande av att T redan hade fått skälig ersättning.
Nämnden gjorde följande bedömning:
Det är ostridigt mellan parterna att bolaget är ansvarigt för skadan. Tvisten gäller dels om det vid bestämmande av skadeståndets storlek skall göras ett s.k. åldersavdrag, dels om T har rätt till ytterligare ersättning för vissa påstådda följdskador.
Nämnden kan konstatera att det finns förhållandevis få lagregler om beräkning av skadestånd. Bestämmelserna i 5 kap. 7 § skadeståndslagen om skadestånd med anledning av sakskada är dock de mest centrala. De tillämpas också när ersättning utgår för sakskada enligt 31 § konsumenttjänstlagen (se prop. 1984/85:110 s. 277).
Enligt 5 kap. 7 § skadeståndslagen omfattar skadestånd med anledning av sakskada ersättning för 1. sakens värde eller reparationskostnad och värdeminskning, 2. annan kostnad till följd av skadan, 3. inkomstförlust eller intrång i näringsverksamhet.
Reparationskostnaden
Bolaget har till grund för sin inställning att åldersavdrag skall göras åberopat skadeståndsrättsliga regler enligt vilka skada beräknas utifrån återanskaffningskostnad med avdrag för ålder och bruk, dvs. skadevållaren står för värdet på den skadade egendomen och den skadelidande får stå för det mervärde som t.ex. nytt material medför.
Den beräkningsmetod som bolaget åberopar är den metod som i första hand tillämpas vid totalskada och motsvarar vad som gäller enligt 37 § försäkringsavtalslagen (jfr Hellner, Skadeståndsrätt, femte upplagan, s. 416). I förevarande fall är det emellertid inte fråga om en totalskada, utan om en partiell skada. Den egendom som har skadats är T:s fritidshus.
Vid partiell skada kan ersättning motsvarande återanskaffningskostnaden vid totalskada beräknas i huvudsak på två olika sätt.
En metod är att fastställa värdet på egendomen före skadan och dessutom fastställa egendomens restvärde och därefter bestämma ersättningen till skillnaden mellan de båda beloppen. Den andra metoden är att ersätta kostnaden för reparation.
Den ena metoden gör det möjligt för den skadelidande att sälja resterna av den skadade egendomen och anskaffa egendom liknande den skadade. Den andra metoden förutsätter att ägaren behåller den skadade egendomen (jfr Hellner a.a. s. 419).
Av utredningen i ärendet framgår inte något annat än att parterna har varit överens om att det skadade fritidshuset skulle repareras och att det också har reparerats. Vad ärendet handlar om är således inte att ersätta värdet på en skadad sak, utan om det i 5 kap. 7 § skadeståndslagen föreskrivna alternativet, nämligen ersättning för ”reparationskostnad och värdeminskning”.
Den skadelidandes rätt till ersättning för värdeminskning gäller för det fall då egendomen trots reparation har minskat i värde, vilket inte är aktuellt i detta fall.
Av lagtexten till den nyssnämnda bestämmelsen framgår inte att ersättningen för reparationskostnaden kan sättas ned, om reparationen innebär att den skadade egendomen efter reparationen ökar i värde. Något stöd i annan lag eller i rättspraxis för att den skadelidande skall behöva stå för en del av reparationskostnaden med hänsyn till egendomens ålder och bruk finns inte heller.
Nämnden finner för övrigt inte heller att det i ärendet är visat att reparationen av fritidshuset har lett till någon bestående ökning av värdet på fastigheten eller att reparationen i övrigt medfört någon ekonomisk fördel för T.
Med hänvisning till det anförda finner nämnden att ersättning bör utgå för hela reparationskostnaden. T:s yrkande i denna del bör därför bifallas och bolaget rekommenderas att till honom betala 46 307 kr för gjorda ålderavdrag jämte ränta på beloppet.
Övriga kostnader m.m.
Utöver full ersättning för reparationskostnaden har T yrkat ersättning för arbetskostnad och resekostnad, kostnader för framtida fukt- och mögelkontroll, sveda och värk, ränteförlust, förhalning av ärendet samt ”ej kompenserade/åtgärdade punkter”.
Nämnden vill beträffande yrkandet om ersättning för sveda och värk och förhalning av ärendet till att börja med konstatera att rätt till ersättning för skada av ideell natur inte kan utgå med stöd av konsumenttjänstlagen. T:s yrkande i denna del kan därför inte bifallas.
Beträffande övriga yrkanden finner nämnden att T mot bolagets bestridande inte har visat att kostnaderna har varit nödvändiga eller skäliga eller att han i övrigt har rätt till ersättning för dem. Hans yrkande i dessa delar kan därför inte bifallas.
En ledamot var med följande motivering skiljaktig såvitt gällde ersättning för reparationskostnaden.
En grundläggande princip för beräkning av skadestånd anses vara att ersättningen skall försätta den skadelidande i samma ekonomiska situation som om skada ej hade inträffat.
Om skadeståndet i ifrågavarande ärende skulle motsvara kostnaden för reparation av fritidshuset utan att avräkning sker för ålder och bruk skulle det enligt min mening medföra att skadelidanden försättes i en gynnsammare ekonomisk situation än innan skadan. Det har i ärendet inte påståtts att egendomsförsäkringsbolagets regler om avdrag är oskäliga eller att de har tillämpats på ett oriktigt sätt. Vid en beräkning av skadeståndets storlek bör därför de av egendomsförsäkringsbolaget genomförda åldersavdragen kunna ligga till grund.
Jag avslår därför T:s yrkande om ytterligare ersättning för reparationskostnad.