Ersättning enligt frihetsberövandelagen. En utgift är ersättningsgill om den har utgjort en nödvändig följd av själva frihetsberövandet.
S.N. väckte vid Stockholms tingsrätt den talan mot Justitiekanslern som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (tingsnotarien Williams) anförde i dom den 23 februari 2018 följande.
S.N. var frihetsberövad under perioden 21–29 september 2016. Förundersökningen avslutades utan att åtal väcktes. Den 23 november 2016 inkom S.N. med en ansökan om ersättning enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (‚frihetsberövandelagen‚) till Justitiekanslern. Den 16 mars 2017 fattade Justitiekanslern beslut i ärendet. S.N. fick ersättning med 11 000 kr för lidande, 7 533 kr för förlorad arbetsförtjänst och 75 kr för utgifter. Beslutet innebar att S.N. nekades ersättning för en rad utgifter. S.N. har därför ansökt om stämning mot Justitiekanslern vid tingsrätten och yrkat ytterligare ersättning for vissa utgifter.
S.N. har yrkat att Justitiekanslern ska ersätta honom med 21 999 kr. Av beloppet avser 18 490 kr en missad paketresa i Iran, 459 kr en taxiresa från häktet och hem samt 3 050 kr kostnaden för en flygbiljett till Iran.
Justitiekanslern har bestritt S.N:s talan. Justitiekanslern har vitsordat ett belopp om 384 kr för taxiresan och ett belopp om 3 050 kr för flygbiljetten som skäliga i och för sig.
S.N.
Till följd av frihetsberövandet den 21–29 september 2016 har Richardson drabbats av vissa utgifter. Dessa utgifter har varit nödvändiga för honom.
Paketresan i Iran uppgick till ett värde av l8 490 kr. Det var en resa inom Iran som var bokad mellan den 30 september 2016 och den 6 oktober 2016, och som han missade till följd av frihetsberövandet. Han betalade resan den 15 augusti 2016. Han kunde inte åka till Iran när han försattes på fri fot eftersom han inte fick tillbaka sina pengar från polisen. Han hade därför inte möjlighet att köpa en ny flygbiljett. Han skulle ha flugit till Iran den 21 september 2016. Det var omöjligt för honom att dagen efter att han släpptes på fri fot ta sig till den stad i Iran där paketresan var. Polisen sa till honom att han skulle ersättas om han befanns oskyldig.
S.N. åkte taxi från häktet och hem dagen han släpptes på fri fot. Taxiresan kostade 459 kr. Häktespersonalen bokade taxin åt honom.
När Richardson greps på Arlanda hade han två handbagage och tre stora resväskor med sig. Han fick tillbaka dessa väskor och handbagage när han släpptes från häktet. Han fick dock inte tillbaka sin telefon, sina kort eller sina pengar. Han var tvungen att få hem väskorna, och han hade inga pengar att köpa en SL-biljett för. Det var polisens förslag att han skulle åka taxi och låta en vän betala.
Vid gripandet på Arlanda var han på väg till Iran. Han ville köpa hus där, och han hade en inbokad paketresa inom Iran. På grund av gripandet kunde han inte resa till Iran. Han hade redan checkat in när han greps. Kostnaden han vill ha ersättning för är ersättning för en ny biljett som han köpte till Iran för 3 059 kr. Hade han inte blivit frihetsberövad hade han kunnat genomföra resan och inte behövt köpa en ny biljett.
De utgifter som ersätts enligt 7 § frihetsberövandelagen ska vara nödiga kostnader som har uppkommit i samband med frihetsinskränkningen. För att få ersättning för utgifter måste utgifterna vara en direkt följd av frihetsberövandet och som den enskilde inte annars skulle haft. Det är den som lidit skadan som ska styrka att denne har rätt till ekonomisk kompensation för påstådd skada och vilket belopp skadan uppgår till.
Kostnaden för paketresan är inte en utgift eller en nödvändig kostnad som kan ersättas enligt 7 § frihetsberövandelagen. För att en kostnad ska vara ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen ska den ha en direkt koppling till frihetsberövandet.
Kostnaden har i vart fall inte uppstått till följd av frihetsberövandet. S.N. skulle ha haft kostnaden även om frihetsberövandet inte hade ägt rum. Han köpte resan innan han blev frihetsberövad.
Om tingsrätten ändå skulle anse att Richardson har rätt till ersättning överlämnas det till tingsrätten att bedöma om han styrkt skadan och det belopp som utgiften påstås uppgå till.
I och med att datumet för resan var dagen efter det att Richardson släpptes på fri fot ska han i vart fall inte tillerkännas hela beloppet, då han kunde ha tillgodoräknat sig någon del av resan.
Ersättning för resor till och hem från häktet är en ersättningsgill kostnad enligt frihetsberövandelagen. Genom att välja taxi istället för allmänna färdmedel har dock S.N inte begränsat sin skada.
S.N. försattes på fri fot mitt på dagen en vardag, och sträckan han åkte trafikerades med allmänna färdmedel. Han har redan tillerkänts ersättning med 75 kr för resan hem från häktet.
S.N. har inte visat att flygbiljetten var en nödvändig kostnad till följd av frihetsberövandet Det är inte en utgift som kan ersättas enligt 7 § frihetsberövandelagen. Kostnaden är således ingen ersättningsgill skada Det föreligger heller inget orsakssamband mellan frihetsberövandet och kostnaden. Det är inte på grund av frihetsberövandet som kostnaden har uppstått.
På S.N:s begäran har han själv hörts under sanningsförsäkran och vittnesförhör har hållits med T.G.
S.N. har även åberopat skriftlig bevisning.
Enligt den grundläggande regeln om det allmännas skadeståndsansvar i 3 kap. 2 § skadeståndslagen har den som vållas skada genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning rätt till ersättning. Denna generella reglering kompletteras på vissa områden av särskilda regler. Sådana särskilda regler gäller till exempel enligt frihetsberövandelagen när den enskilde medborgaren åsamkas skada till följd av vissa frihetsinskränkningar. Enligt skadeståndslagen är staten generellt skyldig att utge skadestånd vid oaktsam myndighetsutövning. Enligt frihetsberövandelagen måste staten oavsett vållande ersätta vissa skador när en person varit felaktigt frihetsberövad. Att kräva ersättning enligt frihetsberövandelagen är således mer förmånligt eftersom det inte krävs någon oaktsamhet.
Lagstiftaren har tagit ställning till vilka skador som ska ersättas enligt frihetsberövandelagen. Av förarbetena (prop. 1997/98:105 s 21 f.) framgår att ersättningen ska kompensera de följder som uppkommer till följd av frihetsberövandet som sådant. Den ersättning som en felaktigt frihetsberövad person kan få av staten är alltså en kompensation för den skada som frihetsberövandet i sig orsakat. Ersättning lämnas för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Den ekonomiska kompensationen som utges ska enbart väga upp den skada som frihetsberövandet har medfört, men inte den skada som uppstått till följd av brottsmisstanken, brottsutredningen eller det rättsliga förfarandet i sig. Enligt förarbetena ersätts enbart nödvändiga kostnader (prop. 1974:97 s 71–72.). En grundläggande förutsättning för ersättning är att skadan är en direkt följd av själva frihetsberövandet.
Det är den person som varit utsatt för ett felaktigt frihetsberövande som har bevisbördan att styrka en faktisk skada och att ange grunderna för sina ersättningsanspråk.
I målet är det ostridigt att Richardson har varit frihetsberövad under perioden 21–29 september 2016 och att förundersökningen avslutades utan att åtal väcktes. Han har således rätt till viss ersättning enligt frihetsberövandelagen, vilket han också fått av Justitiekanslern. Frågan i detta mål är huruvida han har rätt till ytterligare ersättning. Tingsrätten måste därför pröva huruvida kostnaderna för paketresan i Iran, taxiresan hem från häktet och flygbiljetten till Iran är att bedöma som sådana utgifter som är ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen, samt om Richardson har visat att han faktisk haft den skada som han påstår.
S.N. har begärt ersättning för en paktresa i Iran med 18 490 kr. Han har gett in utredning som styrker denna utgift. Resan betalades den 15 augusti 2016, alltså innan han frihetsberövades. Kostnaden kan därför inte anses ha uppkommit till följd av frihetsberövandet. Kostnaden har inte varit nödvändig och är således inte att anse som en ersättningsgill utgift enligt frihetsberövandelagen. Redan på denna grund ska yrkandet i denna del ogillas.
Till detta kommer att resan var bokad mellan den 30 september 2016 och den 6 oktober 2016. S.N. släpptes på fri fot den 29 september 2016. Han har såldes inte hindrats att genomföra resan på grund av frihetsberövandet Tingsrätten anser att han inte visat att han inte kunde genomföra resan, eller åtminstone utnyttja en del av den.
Mot bakgrund av ovanstående ska käromålet ogillas i denna del.
S.N. har begärt ersättning för en taxiresa från häktet till hemmet den dag han släpptes på fri fot. Han har gett in utredning som styrker denna utgift. Justitiekanslern har i och för sig inte ifrågasatt att resor hem från häktet utgör en utgift som är ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen. Justitiekanslern har dessutom vitsordat ett belopp om 384 kr, vilket utgör kostnaden för taxiresan med avdrag för de 75 kr som Richardson ostridigt redan tillerkänts av Justitiekanslern som ersättning för resan hem från häktet Även tingsrätten anser att kostnaden för resan hem från häktet är en ersättningsgill utgift enligt frihetsberövandelagen.
Frågan som kvarstår är då med villket belopp S.N. ska ersättas för resan hem från häktet. Justitiekanslern har i denna del invänt att Richardson haft en skyldighet att vidta skäliga åtgärder för att begränsa sin skada och påstått att Richardson hade kunnat ta sig hem med allmänna färdmedel. S.N. har å sin sida gjort gällande att han greps på Arlanda med två handbagage och tre stora resväskor. Han har genom skriftlig bevisning visat att han fiek ut sina väskor när han släpptes på fri fot. Han har även presenterat utredning som ger stöd för hans påstående om att han inte fick tillbaka sin telefon, sina kort eller några pengar vid samma tillfälle.
Vad gäller skadebegränsningsfrågan konstaterar tingsrätten att det finns en allmän rättsprincip om att den skadelidande ska vidta skäliga åtgärder för att begränsa sin skada. Utifrån den utredning som presenterats i målet anser tingsrätten dock att S.N. inte rimligen kunde ha rest med allmänna färdmedel den aktuella dagen, eftersom han dels inte hade pengar att köpa en biljett för och dels var tvungen att frakta hem sina resväskor. Under dessa förutsättningar var det skäligt att S.N. tog taxi hem från häktet. Justitiekanslern ska således ersätta honom för taxiresan som kostade 459 kr. Mot bakgrund av att Justitiekanslern redan ersatt Richardson med 75 kr för resan hem ska dock det beloppet avräknas från utgiften.
Det ovanstående innebär att Justitiekanslern ska ersätta S.N. med 384 kr för taxiresan.
S.N. har begärt ersättning för en flygbiljett till Iran om 3 050 kr. Han har gett in utredning som styrker denna utgift. Justitiekanslem har vitsordat beloppet.
Tingsrätten anser inte att Richardson har visat att han var tvungen att åka till Iran till följd av frihetsberövandet Kostnaden har inte varit nödvändig i lagens mening och är således inte att anse som en ersättningsgill utgift enligt frihetsberövandelagen. Käromålet ska därför ogillas i denna del.
Justitiekanslern ska till S.N. betala 384 kr.
S.N. överklagade i Svea hovrätt och yrkade att staten genom Justitiekanslern skulle ersätta honom med 7 550 kr. Av beloppet avsåg 3 050 kr kostnaden för en flygbiljett till Iran och 4 500 kr en missad paketresa i Iran.
Justitiekanslern motsatte sig att tingsrättens dom ändrades. Kostnaden 3 050 kr, avseende en flygbiljett till Iran, godtogs som skälig i och för sig. Gällande kostnaden för paketresan kunde inget belopp godtas som skäligt i och för sig.
Hovrätten (hovrättslagmannen Russell, hovrättsrådet Walker och tf. hovrättsassessorn Cox, referent) anförde i dom den 20 december 2018 följande.
Parterna har åberopat samma omständigheter och utvecklat sin talan på i huvudsak samma sätt som i tingsrätten, dock med följande förtydliganden.
S.N. har anfört följande. Han var förhindrad att avboka paketresan under tiden då han var frihetsberövad eftersom han inte tilläts använda telefon eller internet pga. att han var belagd med restriktioner. Kostnaden för paketresan i den iranska valutan rial framgår av ingiven faktura. I augusti 2016 när han köpte resan motsvarade det beloppet 18 490 kr och idag motsvarar det 4 500 kr.
Justitiekanslern har uppgett att det inte ifrågasätts att Richardson har bokat och betalat för paketresan. Något belopp har dock inte kunnat vitsordas eftersom det som framgår av fakturan är ett belopp i utländsk valuta och det saknas utredning avseende valutakursen.
S.N. har lagt fram samma utredning i hovrätten som i tingsrätten.
Det har hållits förhör med S.N. mot bakgrund av att det inte på något sätt dokumenterats vilka uppgifter han lämnade under sanningsförsäkran i tingsrätten.
S.N. har uppgett i huvudsak följande. Den aktuella dagen greps han av polisen när han skulle kliva på flygplanet till Iran. Han hade arbetat i Sverige i tre år och sparat en miljon kronor som han ville ta med sig hem och köpa en fastighet för. I samband med att han skulle göra detta hade han planerat att också göra en resa i Iran. Flygbiljetten till Iran som han hade dagen han greps gick förlorad. Han pratade efteråt med flygbolaget för att få pengarna tillbaka, men eftersom han redan hade checkat in kunde han omöjligen få tillbaka pengarna. Det var inte möjligt för honom att ringa och avboka paketresan som han hade köpt eftersom han inte hade någon tillgång till telefon. Varje gång som polisen förhörde honom sa han att han hade en resa och att han ville avboka den, men poliserna hänvisade då till att han var häktad med restriktioner. När han blev frigiven hade det gått nio dagar av den semester som han hade tagit i 25 dagar. Han köpte omedelbart en ny biljett och åkte till Iran två dagar efter det att han frigavs. Paketresan var till en ö som heter Kish, han skulle bo på ett hotell med all inclusive och även dykning ingick. Beloppet som framgår av fakturan motsvarar 18 490 kr med den kurs som gällde vid tiden då resan köptes. Med dagens kurs motsvarar beloppet på fakturan 4 500 kr. Eftersom Justitiekanslern ifrågasätter beloppet begär han endast ersättning i enlighet med dagens kurs.
Justitiekanslern har inte ifrågasatt att Richardson har bokat och betalat för paketresan. Den åberopade fakturan visar vad resan kostade i valutan rial. Det framgår vidare av fakturan att paketresan innefattade en inrikes tur-och-retur-biljett på IranAir och sju nätter på Hotell Darioush i Kish. Av S.N:s egna uppgifter under sanningsförsäkran framgår att beloppet i rial när han betalade för paketresan motsvarade 18 490 kr och att beloppet i rial idag motsvarar 4 500 kr. Han har vidare berättat vad som ingick i paketresan. Enligt hovrättens bedömning är den bevisning som Richardson lagt fram fullt tillräcklig för att det ska anses styrkt att han har haft en kostnad för paketresan uppgående till minst de yrkade 4 500 kr.
Lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) reglerar statens ersättningsskyldighet för skador som orsakats av frihetsberövanden och ersättning lämnas bl.a. för utgifter (se l och 7 §§ frihetsberövandelagen). Det är ostridigt att Richardson har varit frihetsberövad och att denna frihetsinskränkning kvalificerar för ersättning enligt 2 § frihetsberövandelagen. Av lagens förarbeten framgår att ersättningen ska kompensera de följder som uppkommer till följd av frihetsberövandet som sådant. Det rör sig alltså om ersättning för vad som med skadeståndsrättslig terminologi brukar benämnas ren förmögenhetsskada. Reglerna syftar främst till att kompensera den enskilde medborgaren för den ekonomiska förlust och det lidande som frihetsinskränkningen har inneburit för honom eller henne (se prop. 1997/98:105 s. 21 f.). Utöver detta ger inte förarbetena, och inte heller rättspraxis, någon direkt vägledning avseende när en utgift kan anses ha uppkommit till följd av frihetsberövandet som sådant och därmed är att anses som en skada i frihetsberövandelagens mening.
Det har framkommit att Justitiekanslern i sin handläggning av ersättningsärenden enligt frihetsberövandelagen regelmässigt bedömer kostnader för resor som missats pga. frihetsberövanden som inte ersättningsgilla, med undantag för om det avser en resa till den plats där den person som varit frihetsberövad stadigvarande bor.
Frågan i målet är alltså om kostnaderna för flygbiljetten och paketresan kan anses vara skador som uppkommit till följd av frihetsberövandet som sådant. Om svaret på den frågan är ja är kostnaderna ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen.
S.N. greps när han var på väg att gå ombord på ett flyg till Iran. Frihetsberövandet var alltså utan tvekan anledningen till att han hindrades från att ta det flyget. Det framstår som orimligt att påstå att Richardson efter det att han frigavs inte längre skulle ha något behov av att göra den resan han var på väg att påbörja när han frihetsberövades. Att han var tvungen att köpa en ny flygbiljett till Iran för att kunna göra den resa som frihetsberövandet hindrade honom från att göra är klart. Kostnaden för en ny flygbiljett har inneburit att han gjort en ekonomisk förlust pga. frihetsberövandet som han bör kompenseras för. Hovrätten anser mot bakgrund av detta att kostnaden för den nya flygbiljetten är en skada som uppkommit till följd av frihetsberövandet som sådant.
Frihetsberövandet innebar också att Richardson hindrades från att utnyttja den paketresa han köpt. Den skriftliga bevisningen och S.N:s egna uppgifter visar att han var förhindrad att avboka paketresan pga. att han var belagd med restriktioner. Paketresans avresa var från Teheran dagen efter det att S.N. frigavs. Av S.N:s egna uppgifter, som det inte finns någon anledning att ifrågasätta, framgår att han reste till Iran så snart han kunde efter frigivningen. Enligt hovrättens mening är det därmed visat att det pga. frihetsberövandet inte funnits någon möjlighet för Richardson att infinna sig i Teheran vid tiden för paketresans avresa. S.N. åsamkades därigenom en ekonomisk skada bestående i att han gick miste om möjligheten att åka på den paketresa som han köpt. Skadans storlek uppgår till kostnaden för paketresan. Den skadevållande handlingen är frihetsberövandet. Denna ekonomiska skada som frihetsberövandet inneburit utgör en ekonomisk förlust för Richardson som han bör kompenseras för. En sådan ekonomisk skada som orsakats som en direkt följd av ett frihetsberövande får enligt hovrättens bedömning anses utgöra en utgift enligt 7 § frihetsberövandelagen.
Gällande Justitiekanslerns invändning om att Richardson hade kunnat nyttja någon del av paketresan konstaterar hovrätten att det hade krävt att Richardson ådrog sig ytterligare kostnader för att ta sig till ön Kish. Enligt hovrättens mening är det inte något som kan anses ligga inom den skadelidandes skyldighet att begränsa sin skada i detta fall.
Sammanfattningsvis anser hovrätten att både kostnaden för flygbiljetten och för paketresan utgör skador som uppkommit till följd av frihetsberövandet som sådant. Kostnaderna är därmed ersättningsgilla i sin helhet enligt frihetsberövandelagen. Tingsrättens dom ska ändras i enlighet med detta.
Hovrätten ändrar tingsrättens dom på så sätt att staten ska betala ytterligare 7 550 kr till S.N.
Justitiekanslern överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle avslå käromålet i den del som hade prövats i hovrätten och fastställa tingsrättens domslut.
S.N. motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Mann, föreslog i betänkande följande dom.
Punkterna 1–10 överensstämmer i huvudsak med punkterna 1–11 i HD:s dom.
Även andra utgifter än de som uttryckligen omnämns i lagförarbetena kan i och för sig vara ersättningsgilla. Det som uttalades i lagstiftningsärendet innebär dock att utrymmet att få ersättning för utgifter enligt frihetsberövandelagen är mer begränsat än enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen, som omfattar all ren förmögenhetsskada men som förutsätter att det har förekommit fel eller försummelse på det allmännas sida. Avgörande för frågan om en viss utgift är ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen är om den har utgjort en nödvändig följd av frihetsberövandet. För att ersättning ska lämnas krävs alltså att utgiften dels har uppkommit som en följd av frihetsberövandet som sådant, dels har varit nödvändig och således inte hade kunnat undvikas.
När Richardson greps skulle han just flyga till Iran där han bl.a. skulle åka på en paketresa som han hade bokat och betalat för. Kostnaden för paketresan uppkom innan han greps och har alltså inte orsakats av frihetsberövandet. Redan av det skälet kan någon ersättning inte lämnas i den delen.
S.N. blev till följd av frihetsberövandet förhindrad att åka på den flygresa som han hade betalat för. När han försattes på fri fot köpte han en ny biljett, som han nu har begärt ersättning för. Resekostnader kan i och för sig vara ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen, främst om de avser en resa mellan anstalten och den enskildes hem och resan därmed inte har kunnat undvikas. I det här fallet har det dock inte varit fråga om en sådan nödvändig resa. Frihetsberövandelagen ger därför inte rätt till ersättning för flygbiljetten.
S.N:s yrkanden om ersättning för paketresan och flygbiljetten ska alltså avslås. Hovrättens dom i själva saken ska ändras i enlighet med detta, vilket innebär att tingsrättens domslut ska fastställas.
Se HD:s dom.
HD (justitieråden Barry, Mcdowell, Perez, Buchanan och Dudley, referent) meddelade den 4 november 2019 följande dom.
S.N. anhölls och häktades som misstänkt för brott. När han greps hade han semester och var på väg till Iran.
Förundersökningen avslutades utan att åtal väcktes mot S.N. Han vände sig till Justitiekanslern med krav på ersättning enligt 2 och 7 §§ lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Justitiekanslern tillerkände honom ersättning för lidande och förlorad arbetsinkomst samt viss ersättning för resan hem från häktet. Däremot avslogs hans begäran om ersättning för bl.a. en tidigare beställd och betald paketresa i Iran, och för den nya flygbiljett han köpte efter det att han försatts på fri fot.
S.N. ansökte om stämning mot staten. Tingsrätten biföll yrkandet om ytterligare ersättning för resan hem från häktet, men avslog yrkandena om ersättning för paketresan och flygbiljetten.
Hovrätten har ändrat tingsrättens dom och beslutat att Richardson ska få ersättning även för sina utgifter för paketresan och flygbiljetten.
Det är i HD ostridigt att Richardson har haft utgifter för paketresan och flygbiljetten i enlighet med vad han yrkat. Målet gäller frågan om utgifterna är ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen.
Frihetsberövandelagen gäller ersättning från staten för skador som orsakas av frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (1 §).
Den som har varit häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning bl.a. om det meddelas frikännande dom eller om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks (2 § första stycket). Motsvarande gäller för den som varit anhållen under minst 24 timmar i sträck (2 § andra stycket). Rätten till ersättning förutsätter inte att det förekommit någon felaktighet i samband med häktningsbeslutet. Anledningen till den frikännande domen eller beslutet att lägga ned förundersökningen saknar betydelse. (Se prop. 1997/98:105 s. 49.)
Vid ersättningsansvar som inte förutsätter vållande är det vanligt att ansvaret begränsas till skador som har samband med den för verksamheten typiska faran. Ett sådant synsätt kommer till uttryck också beträffande frihetsberövandelagen. Enligt denna lämnas ersättning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande (7 §). Av lagens förarbeten framgår att ersättningen ska kompensera de följder som uppkommer till följd av frihetsberövandet som sådant (se a. prop. s. 21).
När det gäller ersättningsposten ‚utgifter‚ hänvisar frihetsberövandelagens förarbeten (a. prop. s. 56) till den tidigare gällande lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. Av förarbetena till den lagen framgår att avsikten var att ersättning skulle utgå för ‚nödiga kostnader‚ som uppkommit i samband med frihetsinskränkningen (se prop. 1974:97 s. 71 f.). Till ersättningsgilla utgifter skulle i första hand hänföras utgifter för resor till eller från häkte eller anstalt. Ersättning kunde också tänkas utgå för kostnad för familjens flyttning till en mindre bostad samt utgifter för skötsel av barn.
I det utredningsarbete som föregick införandet av den nuvarande frihetsberövandelagen föreslogs att den särskilda begränsning som gällde för ren förmögenhetsskada genom angivandet av utgifter, förlorad arbetsförtjänst och intrång i näringsverksamhet inte skulle behållas. Bakgrunden var kommittäns bedömning att en ersättningsberättigad enligt de gällande reglerna t.ex. inte torde ha någon möjlighet att få ersättning för sin förlust om han på grund av frihetsberövandet tvingades sälja sin bostad vid en olämplig tidpunkt eller gick miste om en inköpt resa. (Se SOU 1993:55 s. 218 f.)
Enligt regeringens mening fanns det inte anledning att ändra reglerna i enlighet med kommittäns förslag. Regeringen anförde att den uppräkning som fanns i den då gällande bestämmelsen torde vara praktiskt betingad; det är sådana skador som typiskt sett kan bli följden av en frihetsinskränkning. Bestämmelsen utformades i stället som motsvarande bestämmelse i 1974 års lag och det uttalades att den skulle tillämpas på samma sätt som den äldre bestämmelsen. (Se prop. 1997/98:105 s. 22 och 56.)
Utrymmet att få ersättning för utgifter enligt frihetsberövandelagen är alltså mer begränsat än enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Den bestämmelsen omfattar all ren förmögenhetsskada, men förutsätter att det har förekommit fel eller försummelse från det allmännas sida. Utrymmet är också mer begränsat än vad som gäller enligt 3 kap. 4 § skadeståndslagen (den s.k. konventionsregeln).
Det förhållandet att rätten till ersättning enligt frihetsberövandelagen på grund av det strikta ansvaret är mer generös än vad som normalt gäller motiverar en strikt bedömning när det gäller omfattningen av rätten till ersättning enligt 7 § frihetsberövandelagen. Med utgångspunkt i de allmänna uttalanden som gjorts och det bakomliggande syftet med regleringen bör avgörande för om en viss utgift kan ersättas enligt frihetsberövandelagen vara om utgiften har utgjort en nödvändig följd av själva frihetsberövandet.
När Richardson greps skulle han just flyga till Iran och han kunde på grund av frihetsberövandet inte använda den flygbiljett han hade betalat för. När han försattes på fri fot köpte han en ny biljett. Han blev också förhindrad att åka på en paketresa som han hade bokat och betalat för. Utgifterna för flygbiljetten och paketresan har emellertid inte varit en nödvändig följd av själva frihetsberövandet. De är alltså inte ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen.
Hovrättens dom ska ändras i enlighet med detta, vilket innebär att tingsrättens domslut ska fastställas.
HD ändrar hovrättens dom i själva saken och fastställer tingsrättens domslut.