Behörig företrädare för ett utländskt bolag lämnade vid besök i Stockholm ett skriftligt anbud till ett svenskt bolag. När anbudet accepterades av det svenska bolaget hade företrädaren för det utländska bolaget lämnat Sverige. Fråga vid tillämpning av 10 kap 4 § rättegångsbalken om avtalet ingåtts här i landet.
Capital Line Kreditmarknads AB:s konkursbo (konkursboet) väckte vid Stockholms TR talan mot det holländska bolaget F. Holding BV (E-bolaget), Amsterdam, med yrkande att TR:n skulle fastställa att ett avtal, som ingåtts mellan Capital Line Kreditmarknads AB, å ena sidan, och E-bolaget, å andra sidan, och som daterats d. 3 jan. 1992, skulle återgå.
E-bolaget yrkade att käromålet skulle avvisas på den grunden att TR:n inte var behörig att pröva tvisten.
TR:n (rådmännen White och Garcia samt hovrättsassessorn Garcia) höll sammanträde för behandling av avvisningsfrågan, varvid vittnesförhör hölls per telefon med Burnett och direkt med Taylor, vilka år de två personer som en för vardera parten undertecknat avtalet avd. 3 jan. 1992.
TR:n (i samma sammansättning) anförde i slutligt beslut d. 20 mars 1995: Skäl. Genom vittnesförhören, främst det med Burnett, är följande utrett.
O. F. hade genom E-bolaget redan före det nu aktuella avtalet utfört konsultarbete åt Capital Line Kreditmarknads AB. I november eller december 1991 blev O. F. tillfrågad av R L. om han kunde åta sig ytterligare ett konsultuppdrag.
Vid ett telefonsamtal någon gång efter julhelgen 1991 meddelade Burnett, som då befann sig i Frankrike, Taylor, som befann sig i Stockholm, att han accepterade uppdraget. De närmare villkoren, däribland konsultarvodet, diskuterades inte.
O. F. skrev Cunningham 3 jan. 1992 i Frankrike ut och undertecknade det aktuella avtalet om köp av konsulttjänster. Han tog därvid in det konsultarvode, som han själv ansåg var rimligt. Omedelbart före dateringen skrev han ortsnamnet "Stockholm", vilket skedde "slentrianmässigt" eftersom handlingen var avfattad på svenska. När han därefter reste till Stockholm, tog han med sig avtalet till Capital Lines kontor. Taylor befann sig inte där, varför avtalet kvarlämnades på dennes skrivbord. Avtalet skrevs under av Taylor i Stockholm någon gång efter d. 3 jan. 1992.
O. F. har angett som sin uppfattning att parterna, i och med R. L:s undertecknande, var slutligt överens om att han skulle utföra uppdraget. Taylor har uppgett att Capital Line använde sig av både muntliga och skriftliga konsultavtal samt att skälet till att det aktuella avtalet nedtecknades var att det var längre och mer komplicerat än vad som normalt var fallet.
TR:n gör följande bedömning.
Enligt 10 kap. 4 § RB får den som inte äger känt hemvist inom riket men som här ingått förbindelse eller eljest ådragit sig gäld, i tvist därom sökas där förbindelsen ingicks eller gälden uppkom. I praxis har bestämmelsen tolkats strängt efter ordalagen (se NJA 1940 s. 354, RH 1986:122 och 1987:25; se även Fitger mfl: Rättegångsbalken I s. 10:16). Det krävs således att svaranden eller hans ombud uppehöll sig i Sverige när förbindelsen slutgiltigt ingicks. Av 10 kap. 18 § RB följer att bevisbördan för att talan väckts vid rätt forum åvilar käranden, om svaranden i rätt tid gjort invändning om domstolens behörighet.
Vad angår frågan när ett bindande avtal skall anses ha kommit till stånd, måste stor vikt låggas vid vad parterna själva avsett beträffande bundenheten. Med hänsyn till R L:s uppgift att ett skriftligt avtal bedömdes som erforderligt i detta fall samt till vad Burnett uppgett om tidpunkten för överenskommelsen, finner TR:n att ett bindande avtal kommit till stånd först i och med att R L. undertecknade avtalet någon gång efter d. 3 jan 1992. Det är ostridigt att R L. då befann sig i Stockholm.
För att avtalet skall anses ingånget i Stockholm krävs emellertid även att svaranden eller dennes ombud befann sig i Stockholm vid den tidpunkt då partsbundenheten inträdde. Konkursboet har inte visat att Burnett då befann sig i Stockholm. Stockholms TR är därmed inte behörig att pröva tvisten.
Slut. 1. Käromålet avvisas. - - -.
Konkursboet överklagade i Svea HovR och yrkade i själva saken att HovR:n skulle med undanröjande av TR:ns beslut återförvisa målet till TR:n för erforderlig behandling.
E-bolaget bestred ändring.
HovR:n (fd. hovrättsrådet Russell, hovrättsråden Hudson och Davis samt tf. hovrättsassessorn Harrell, referent) höll muntligt förhör, varvid vittnesförhöret i TR:n med Taylor uppspelades från band och förnyat vittnesförhör per telefon hölls med O. F.
HovR:n (i samma sammansättning) anförde i slutligt beslut d. 2 juli 1996: Skäl. (Här utesluts behandlingen av invändningar, som E-bolaget senare frånföll; red:s anm.) HovR:n övergår härefter till att pröva om förbindelsen skall anses ingången i Sverige på det sätt som avses i 10 kap. 4 § RB.
Av praxis framgår att en restriktiv ståndpunkt har intagits vid tillämpningen av den aktuella forumbestämmelsen och svensk domstol har inte ansetts behörig med mindre svaranden eller hans ombud befunnit sig inom landet vid den tidpunkt då rättshandlingen företogs (se NJA 1925 s. 330 och de av TR:n angivna rättsfallen). En mindre restriktiv rättstillämpning skulle aktualisera den mycket svårlösta frågan var ett distansavtal skall anses ingånget. För att bedöma denna fråga kan det vara nödvändigt att närmare tränga in i själva målet, något som om möjligt bör undvikas när en forumregel tillämpas (se Jordan, Om svensk domstols behörighet i internationellt förmögenhetsrättsliga mål, 1961, s. 189).
Sålunda blir det i förevarande fall avgörande för frågan om svensk domstols behörighet huruvida Burnett uppehöll sig i Sverige när ett bindande avtal ingicks mellan parterna.
E-bolaget har i denna del påstått i första hand att avtal ingåtts genom de muntliga kontakterna mellan O. F. och Taylor som föregick upprättandet av det skriftliga kontraktet daterat d. 3 jan. 1992 samt att det senare endast utgjorde en bekräftelse på det muntliga avtalet. Konkursboet har bestritt att något bindande muntligt avtal skulle ha förelegat.
HovR:n delar i allt väsentligt TR:ns bedömning av denna fråga. Vidare kan anföras att även om O. F. per telefon accepterat att åta sig uppdraget, måste det skriftliga avtalet anses ha trätt i stället för en tidigare muntlig överenskommelse, särskilt med beaktande av de villkor betråffande arvode som Burnett skrivit in i kontraktet. Enligt vad som framkommit infogades nämligen dessa utan att de dessförinnan specificerats muntligen. Mot bakgrund av det sagda är det inte visat att ett bindande muntligt avtal ingåtts med det i kontraktet angivna innehållet.
E-bolaget har i andra hand anfört att Burnett inte befann sig i Sverige när Taylor undertecknade kontraktet och att detta medför att avtalet inte ingåtts här i landet. Konkursboet har häremot gjort gällande att bundenhet uppstod redan när Burnett överlämnade kontraktet i Stockholm och att avtalet därför måste anses ingånget i Sverige.
HovR:n gör här följande överväganden. Att Burnett undertecknat och överlämnat kontraktet för F.-bolagets räkning medför inte att även motparten, Capital Line Kreditmarknads AB, blir bunden av avtalet. Bundenhet för båda parter kan inte ha uppkommit före R L:s undertecknande av kontraktet. När detta väl skedde befann sig Burnett inte längre i landet. Med hänsyn härtill föreligger inte svensk domsrätt.
Sammanfattningsvis finner HovR:n att Stockholms TR inte är behörigt forum för konkursboets återvinningstalan. Det slut vartill TR:n kommit skall följaktligen fastställas.
Slut. 1. HovR:n fastställer TR:ns beslut. ---.
Konkursboet överklagade och yrkade i själva saken att HD skulle upphäva HovR:ns beslut och visa målet åter till TR:n för fortsatt handläggning.
E-bolaget bestred ändring. E-bolaget åberopade ett d. 28 juni 2000 dagtecknat utlåtande av professorn emeritus Richard.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Fenjesjö, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut: Skäl. Frågan i HD är om TR:n varit behörig att pröva tvisten enligt bestämmelsen om s.k. kontraktsforum i 10 kap. 4 § RB.
Bestämmelsen har som domstolarna anfört tillämpats restriktivt i rättspraxis. Särskilt har frågan om en förbindelse skall anses ingången här i riket ansetts skola besvaras strikt efter bestämmelsens ordalydelse (NJA 1925 s. 330 och NJA 1940 s. 354). Omständigheterna i förevarande fall skiljer sig från dem som förelegat i tidigare rättsfall. Avgörande bör dock liksom i tidigare rättsfall vara om E-bolagets representant befann sig i Sverige när ett bindande avtal kom till stånd.
Som HovR:n funnit är det inte visat att ett bindande muntligt avtal ingåtts innan det skriftliga avtalet upprättades. I målet framgår att E-bolagets representant sedan han upprättat och undertecknat kontraktet överlämnat detta till Capital Line Kreditmarknads AB och att detta bolags företrädare därefter undertecknat avtalet när E-bolagets representant lämnat Sverige. Avtalet bör då anses vara ingånget mellan en part som befann sig i Sverige och en part som befunnit sig utomlands, eller ett distansavtal som inte grundar behörighet för svensk domstol.
På grund av det anförda skall överklagandet lämnas utan bifall. HD:s avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (JustR:n Clark, Moore, Johnson, referent, Pripp och Davis) fattade följande slutliga beslut: Skäl. I stämningsansökningen yrkade konkursboet att TR:n skulle fastställa att ett avtal som ingåtts mellan Capital Line Kreditmarknads AB å ena sidan och E-bolaget å den andra och som daterats d. 3 jan. 1992 skall återgå. E-bolaget har i första hand invänt att detta skriftliga avtal endast utgör en bekräftelse på en bindande överenskommelse som träffats i slutet av år 1991 per telefon mellan Sverige och Frankrike. Hur det förhåller sig med detta faller emellertid utanför den prövning som nu skall ske av om konkursboet väckt sin talan om återgång av det skriftliga avtalet vid rätt domstol.
Bestämmelsen i 10 kap. 4 § RB innebär att om någon som inte har känt hemvist i Sverige har ingått förbindelse här i landet så får han, om det uppstår tvist om förbindelsen, instämmas vid domstolen i den ort där förbindelsen ingicks. Frågan i HD är om det skriftliga avtalet d. 3 jan. 1992 skall anses vara ingånget i Stockholm i bestämmelsens mening.
Bestämmelsen har som domstolarna anfört tillämpats restriktivt i rättspraxis. För en restriktiv tillämpning talar också det förhållandet att Luganokonventionen, som får anses ge uttryck för vad som numera är internationellt vedertagna principer i fråga om kompetenskonflikter mellan domstolar i olika länder, inte godtar domsrätt på grund av kontraktsforum.
Av utredningen framgår att Burnett, som får anses ha varit behörig att företräda E-bolaget, upprättat ett förslag till det ifrågavarande avtalet, undertecknat detta och själv lämnat in handlingen på Capital Line Kreditmarknads AB:s kontor i Stockholm. En behörig företrädare för sistnämnda bolag, Taylor, har därefter undertecknat handlingen i Stockholm varvid ett mellan parterna bindande avtal kommit till stånd. Eftersom sålunda både anbud och accept lämnats i Stockholm får avtalet - även med den restriktiva tillämpning av 10 kap. 4 § RB som enligt vad som anförts ovan är påkallad - anses ha blivit ingånget där, oavsett att Burnett vid tiden för accepten hunnit lämna Sverige.
På grund av det anförda skall konkursboets talan bifallas.
HD:s avgörande. Såvitt gällde själva saken upphävde HD TR:ns och HovR:ns beslut och visade målet åter till TR:n för fortsatt handläggning.
HD:s beslut meddelades d. 28 nov. 2001 (mål nr Ö 3704-96).