Bestämning av inkomstförlust vid personskada för den som är ensam ägare till ett aktiebolag och arbetar i bolaget. Aktieutdelning som den skadelidande har tagit ut ur bolaget ska ingå i inkomstunderlaget om utdelningen i det enskilda fallet är en inkomst vars motsvarighet den skadelidande hade kunnat uppbära om skadan inte hade inträffat men går miste om till följd av skadan. Avsättningar till semesterreserv och avsättningar för pension ska inte ingå i inkomstunderlaget om detta skulle medföra dubbel kompensation.
R.H. förde vid Stockholms tingsrätt den talan mot If Skadeförsäkring AB som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (rådmannen Mayo) anförde i dom den 28 november 2011 följande.
R.H. är utbildad snickare och rörmokare. Han bedriver sedan 1990 egen byggverksamhet i bolaget Bygg och Snickeri Service i Stockholm AB, i vilket bolag han är ensam ägare. R.H. skadades i en trafikolycka den 7 januari 2009, vid vilken han erhöll en nackdistorsion med följdskador.
R.H. väckte den 22 juli 2010 talan mot If Skadeförsäkring AB och yrkade att försäkringsbolaget skulle utge ersättning då han till följd av olyckan blivit helt arbetsoförmögen. If bestred talan på den grunden att olyckan endast vållat R.H. 25 procents arbetsoförmåga och att han därför inte var berättigad till någon ersättning utöver vad han redan hade erhållit. If har dock sedermera vidgått att R.H. till följd av olyckan är helt arbetsoförmögen samt medgett att kompensera honom för den inkomstförlust han lidit till följd därav.
Den kvarstående frågan i målet rör storleken på R.H:s ersättningsberättigade inkomstförlust under åren 2009 och 2010. Parterna har skilda uppfattningar om vilka inkomster som ska ligga till grund för beräkningen av denna förlust, men är eniga om att följande beräkningsmodell ska tillämpas.
Det antas att R.H. under 2009 som oskadad hade kunnat uppbära en inkomst som ligger på samma nivå som hans årliga medelinkomst under tidsperioden den 1 januari 2006 till och med den 31 december 2008.
Under 2010 antas han som oskadad ha kunnat uppbära en inkomst som uppgår till sagda medelinkomst uppräknad med två procent.
Ersättningsberättigad inkomstförlust utgörs av differensen mellan ovan beräknade inkomster (de s.k. inkomstunderlagen) och de inkomster som han faktiskt har uppburit. De faktiska inkomsterna har uppgått till 236 466 kr år 2009 och till 154 173 kr år 2010.
Yrkanden m.m.
R.H. har yrkat att If till honom ska utge ersättning för inkomstförlust med 168 534 kr avseende år 2009 och med 258 927 kr avseende år 2010.
If har medgett att utge ersättning för inkomstförlust med 79 334 kr avseende år 2009 och med 167 943 kr avseende år 2010. Det bestrids att det föreligger skyldighet för bolaget att utge ersättning utöver detta. För det fall tingsrätten skulle finna att inkomstunderlaget för R.H. ska bestämmas till 405 000 kr för år 2009 och till 413 100 kr för år 2010 medger Velasquez dock att utge yrkade belopp.
Grunder m.m.
R.H.
R.H., som innehar trafikförsäkring hos If, skadades allvarligt i en trafikolycka den 7 januari 2009. Han blev till följd av olyckan helt arbetsoförmögen. R.H. har rätt att fullt ut kompenseras och försättas i samma situation som om trafikskadan aldrig hade inträffat. If har inte fullgjort den ersättningsskyldighet som åligger bolaget enligt lag och avtal.
Ersättningen ska beräknas enligt den modell som parterna är överens om. I inkomstunderlagen ska ingå R.H:s deklarerade inkomst av tjänst om 947 500 kr samt ersättning som han har tillgodogjort sig i form av från aktiebolaget utdelad vinst om 100 000 kr och av bolaget utförda avsättningar till dels pensioner om 133 072 kr, dels semesterreserv om 35 340 kr. De tre sistnämnda beloppen ska, trots att de inte utgör inkomst av tjänst, beaktas då R.H. i egenskap av ensam ägare till aktiebolaget likaväl hade kunnat uppbära ersättningen som en sådan inkomst.
Sammantaget har R.H:s inkomster under den relevanta tidsperioden uppgått till 1 215 912 kr, vilket ger en årlig medelinkomst om ungefärligen 405 000 kr. Enligt den överenskomna beräkningsmodellen uppgår inkomstunderlagen till 405 000 kr för år 2009 och till 413 100 kr för år 2010. Med avdrag av hans faktiska inkomster uppgår den ersättningsberättigade inkomstförlusten till 168 534 kr avseende år 2009 och 258 927 kr avseende år 2010.
Utdelad vinst samt avsättningar till pensioner och semesterreserv ska inte beaktas vid fastställandet av inkomstunderlagen. Utdelning är inte inkomst av tjänst utan avser en ackumulerad vinst i verksamheten och det blir missvisande att beräkna en medelinkomst med hänsyn till denna. Vinsten avser flera räkenskapsår och det är även vanskligt att avgöra hur lönsam verksamheten skulle blivit. Bolagets omsättning minskade kraftigt från 2006 till 2007. När det gäller avsättningar till pensioner, utgör de inte inkomst. Sådana avsättningar beaktas inte i fråga om arbetstagare och ska inte heller göra det avseende egna företagare. Avsättningar till semesterreserv utgör slutligen ett bolags beräknade semesterlöneskuld, dvs. summan av de semesterersättningar som ett bolag skulle tvingas betala ut om en anställd hade slutat sin anställning. Avsättningen utgör inte någon inkomst för R.H. och ska således inte ingå i inkomstunderlaget.
Det är således endast de under åren 2006-2008 deklarerade inkomsterna av tjänst om sammanlagt 947 500 kr som ska beaktas enligt den överenskomna beräkningsmodellen. Detta innebär ett inkomstunderlag om ungefärligen 315 800 kr för år 2009 och 322 116 kr för år 2010. Med avräkning av R.H:s faktiska inkomster är han således fullt tillgodosedd med de medgivna beloppen 79 334 kr avseende år 2009 och 167 943 kr avseende år 2010.
Tingsrätten har i målet att ta ställning till i vad mån den vinst om 100 000 kr som aktiebolaget har utdelat till R.H. och de av bolaget utförda avsättningarna om dels 133 072 kr avseende pension, dels 35 340 kr avseende semesterreserv ska beaktas vid inkomstunderlagens bestämmande.
För företagare som driver verksamhet i aktiebolagsform beräknas skadeståndsrättslig ersättning vid inkomstförlust i princip enligt samma regler som för anställda. R.H. är således att betrakta som anställd i bolaget.
Redan den omständigheten att en eventuell aktieutdelning till R.H. beskattas som inkomst av kapital innebär att utebliven sådan utdelning inte kan ersättas av skadeståndet (jfr Hawkins m.fl., Ersättning vid personskada, 2010, s. 101). Även det förhållandet att ett bolag kan komma att disponera en vinst från år till år utifrån affärsmässiga överväganden m.m. och - som If anfört - det blir missvisande att beräkna en medelinkomst med hänsyn till aktieutdelning, innebär att det saknas förutsättningar att beakta tidigare utdelad vinst vid fastställande av inkomstunderlaget.
Inte heller de pensionsavsättningar eller avsättningar till semesterreserv som bolaget utfört är att betrakta som inkomster för R.H. Den omständigheten att R.H. måhända hade kunnat ta ut nämnda avsättningar som lön saknar betydelse i sammanhanget. Alltså ska inte heller nämnda avsättningar ingå i inkomstunderlaget.
Sammantaget innebär det sagda att If endast har att till R.H. utge ersättning för inkomstförlust med de medgivna beloppen om 79 334 kr avseende år 2009 och 167 943 kr avseende år 2010.
If Skadeförsäkring AB ska till R.H. betala 79 334 kr avseende inkomstförlust för år 2009 och 167 943 kr avseende inkomstförlust för år 2010.
R.H. överklagade i Svea hovrätt och yrkade bifall till sin vid tingsrätten förda talan.
If Skadeförsäkring AB bestred ändring.
Hovrätten (hovrättsråden Fuentes, referent, och Dixon samt tf. hovrättsassessorn Hubbard) anförde i dom den 4 juni 2012 följande.
I fråga om trafikskadeersättning tillämpas skadeståndslagen. Hur inkomstförlust vid personskada ska beräknas framgår i första hand av 5 kap. 1 § skadeståndslagen. Avsikten är att den skadelidande med hjälp av skadeståndet ska försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. Skadeståndet i denna del ska endast avse förlust av inkomst.
R.H. arbetade i ett av honom helägt aktiebolag och är därmed, som tingsrätten funnit, vid den skadeståndsrättsliga beräkningen av inkomstförlust att betrakta som anställd. Aktieutdelning är inte att se som ytterligare lön till ägaren (jfr NJA 1975 s. 275) och ska inte räknas med i inkomstunderlaget. Aktieutdelning till ägaren beskattas som inkomst av kapital och kan som sådan inte ersättas ur skadeståndet. I denna bedömning saknar det, till skillnad från vad R.H. anfört, betydelse att HD i rättsfallen NJA 1995 s. 13 och 2008 s. 1177 beträffande vissa personer som i skattehänseende tillhört en särskilt gynnad krets (sjökapten respektive anställd vid EU-kommissionen) gjort undantag från principen att beräkningen av inkomstförlust bör utgå från bruttoinkomsten, dvs. inkomsten utan skatteavdrag. Skattereglerna för fåmansföretag (de s.k. 3:12-reglerna), vars syfte R.H. åberopat, är snarast ämnade att förhindra att företagsinkomster från ägarens arbetsinsatser tas ut i form av utdelning i stället för lön och utgör därmed inte stöd för hans talan. Hovrätten delar således tingsrättens slutsats i denna del.
Även när det gäller bolagets avsättningar för framtida beräknade skulder för pension och semesterlön ansluter sig hovrätten till tingsrättens bedömning; dessa utgör inte del av R.H:s inkomst. Parterna är överens om att R.H:s ersättning för framtida pensionsförlust ska regleras separat.
Hovrätten fastställer tingsrättens dom.
R.H. överklagade och yrkade att HD skulle förplikta If Skadeförsäkring AB att utge ersättning till honom för inkomstförlust med 168 534 kr för år 2009 och med 258 927 kr för år 2010.
If Skadeförsäkring AB motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Roy, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande dom.
Överensstämmer i huvudsak med punkterna 1 och 2 i HD:s dom.
De två första styckena överensstämmer i huvudsak med punkterna 3-5 i HD:s dom.
Härefter anför föredraganden:
Med begreppet inkomstförlust i 5 kap. 1 § skadeståndslagen får anses avse förlust av det belopp som utgör det motsvarande värdet för en arbetsprestation (jfr NJA 1995 s. 13). För anställda löntagare sker i regel beräkningen av inkomstunderlaget utifrån inhämtade löneuppgifter med beaktande av semestertillägg, andra tillägg samt sådana förmåner som räknas som lönetillskott. Även förlust av vinstandelar, fondavsättningar och resultatbonusar eller liknande kan ingå i beräkningen av inkomstunderlaget, även om dessa närmast är att betrakta som extra ersättning utöver lönen. Bedömningen synes ha sin grund i att dessa ersättningar är skattepliktiga och tas upp i den anställdes inkomst av tjänst. En ägare till ett aktiebolag som arbetar i bolaget betraktas som anställd löntagare. I den juridiska litteraturen har framhållits att för sådan anställd ägare ska beräkningen av inkomstförlusten som huvudregel ske så som för andra anställda, vilket bl.a. medför att förlust av eventuell aktieutdelning från bolaget till ägaren, som beskattas i inkomstslaget kapital, inte ansetts kunna ersättas ur skadeståndet. (Se Davis och Campbell, Skadeståndslagen, En kommentar, 4 uppl. 2011, s. 191 f. och Myers (red.) m.fl., Ersättning vid personskada, 2011, s. 95 och s. 135.)
För en anställd är huvudregeln således att inkomstförlusten beräknas utifrån vad denne, på grund av skadan, gått miste om såsom i inkomstslaget tjänst beskattad arbetsinkomst. Frågan är då om det, vid inkomstunderlagets bestämmande för en anställd i ett fåmansbolag som också är ägare till bolaget, dels finns skäl att på grund av de särskilda skatteregler som gäller för fåmansbolag (de s.k. 3:12-reglerna) frångå denna huvudregel och även beakta sådan inkomst från bolaget som tillfallit denne i egenskap av aktieägare, dels ska tas hänsyn till avsättningar till semesterreserven och pension som skett i bolaget till förmån för denne.
I fåmansföretag råder det ofta ett formellt men inte reellt tvåpartsförhållande och delägare har ansetts ha stora möjligheter att ta ut vad som i verkligheten är arbetsinkomster som utdelningsinkomster och därigenom undgå den mer betungande progressiva beskattningen som sker på arbetsinkomster. Syftet med de särskilda reglerna om beskattning av aktiva andelsägare i fåmansföretag, de s.k. 3:12-reglerna, som numera återfinns i 56 och 57 kap.inkomstskattelagen (1999:1229), är att förhindra skattemässig inkomstomvandling. Den principiella utgångspunkten för reglerna är att en person som äger och arbetar i ett fåmansföretag i största möjliga utsträckning ska få samma skattebelastning som en löntagare som äger aktier i t.ex. ett börsnoterat bolag vid samma faktiska arbetsinkomst och samma faktiska kapitalinkomst. Utdelning och kapitalvinst på andelarna i företaget ska därmed beskattas i inkomstslaget kapital i den mån inkomsten utgör kapitalavkastning medan eventuell överskjutande utdelning och kapitalvinst av neutralitetsskäl ska behandlas likvärdigt med arbetsinkomster. Eftersom det i praktiken är omöjligt att avgöra vad som egentligen är arbetsinkomst och vad som är kapitalinkomst för en person som arbetar i ett fåmansföretag, som han eller hon själv kontrollerar, görs den skattemässiga uppdelningen på ett huvudsakligen schablonmässigt sätt där man försöker identifiera vad som är en normal kapitalavkastning i fåmansbolaget. (Se prop. 2005/06:40 s. 35 f.)
Syftet med de särskilda skattereglerna för fåmansföretagare är således att hindra att den aktiva delägarens arbetsinsatser i bolaget tas ut som utdelningsinkomster för att undgå beskattning i inkomstslaget tjänst. Svårigheten att ur den blandning av arbets- och kapitalinkomster, som ofta uppstår i fåmansbolag, skilja de båda inkomsterna från varandra kan naturligtvis medföra att en egentlig arbetsinkomst ändå kan komma att tas ut från bolaget som utdelning och beskattas som inkomst av kapital hos delägaren. Själva syftet med reglerna är dock att förhindra att en skattemässig inkomstomvandling sker. Omständigheten att urskiljningssvårigheter föreligger kan därmed inte anses utgöra skäl för att vid ett sådant civilrättsligt förhållande som nu är för handen göra en annan bedömning av de inkomster från bolaget som den aktiva ägaren uppbär än den skatterättsliga. Den utdelning som en anställd ägare i ett fåmansbolag uppbär från bolaget, och beskattas för i inkomstlaget kapital, utgör i vart fall till viss del avkastning på det kapital som denne investerat i bolaget. Skulle utdelningen beaktas i inkomstunderlaget vid beräkning av inkomstförlust innebär detta således att ägare till fåmansföretag som är anställd i bolaget får kompensation för sådan förlust av kapitalinkomst som andra anställda inte kan erhålla ersättning för.
Av det ovan sagda följer att den aktieutdelning som R.H. uppburit från sitt bolag ska, som domstolarna funnit, inte ingå i det inkomstunderlag som ska ligga till grund för beräkningen av dennes inkomstförlust.
Vad gäller bolagets avsättningar till pension och semesterreserven till förmån för R.H., ansluter sig HD även till de bedömningar som domstolarna gjort. Avsättningarna ska således inte heller ingå i inkomstunderlaget.
R.H:s överklagande ska följaktligen avslås.
HD fastställer hovrättens domslut.
HD (justitieråden Sullivan, Murray, referent, Abbott, Reed och Barker) meddelade den 13 juni 2014 följande dom.
R.H. skadades i januari 2009 i en trafikolycka. Han är utbildad snickare och rörmokare och arbetade vid tiden för olyckan i bolaget Bygg och Snickeri Service i Stockholm AB. Han är ensam ägare till bolaget och hade bedrivit verksamhet i det sedan år 1990. R.H. har till följd av olyckan blivit helt arbetsoförmögen. Han har trafikförsäkring hos If Skadeförsäkring AB.
Parterna är överens om att R.H. på grund av skadan har rätt till ersättning för hela sin inkomstförlust åren 2009 och 2010 och att han under dessa år hade inkomster av tjänst om 236 466 kr resp. 154 173 kr. De är också överens om en modell för beräkning av inkomstunderlaget. Vidare är de ense om att R.H:s pension ska regleras separat. Tvisten gäller vad som ska inräknas i det s.k. inkomstunderlaget, dvs. den inkomst som han hade kunnat uppbära under dessa båda år om han inte hade skadats. Närmare bestämt avser tvisten om det i inkomstunderlaget ska ingå inte bara inkomst av tjänst utan även aktieutdelning i bolaget och avsättningar till R.H:s pension och semesterreserv. Beloppen för aktieutdelningen och avsättningarna är otvistiga.
Enligt 9 § trafikskadelagen (1975:1410) ska 5 kap.skadeståndslagen tillämpas när trafikskadeersättning bestäms. Enligt 5 kap. 1 § första stycket skadeståndslagen omfattar skadestånd till den som har tillfogats personskada ersättning för bl.a. inkomstförlust. Enligt paragrafens andra stycke ska sådan ersättning motsvara skillnaden mellan den inkomst som den skadelidande hade kunnat uppbära om han inte hade skadats och, såvitt nu är aktuellt, den inkomst som han trots skadan har uppnått.
Den principiella utgångspunkten för beräkning av ersättning för inkomstförlust vid personskada är att den skadelidande ska försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. När skadeståndet bestäms bör det tillämpas principer som leder till att den skadelidande inte blir vare sig över- eller underkompenserad.
Med inkomst bör enligt förarbetena förstås, förutom lön, sådana tillägg av olika slag som ingår i arbetsgivarens ersättning för arbetsprestationer (övertidstillägg, risktillägg o.d.). För anställda beräknas inkomstunderlaget i regel utifrån inhämtade löneuppgifter med beaktande av semestertillägg, andra tillägg samt sådana förmåner som räknas som lönetillskott. Även vinstandelar, fondavsättningar, resultatbonusar och liknande kan ingå i inkomstunderlaget (se Davis och Campbell, Skadeståndslagen, 4 uppl. 2011, s. 192). När det gäller traktamente och liknande förmåner får det enligt förarbetena prövas om ersättningen uteslutande har till syfte att täcka kostnader eller om den helt eller delvis kan betraktas som lönetillskott. I överensstämmelse med dittillsvarande praxis borde man enligt förarbetena ibland också ta hänsyn till förluster som inte avser inkomster i egentlig mening, t.ex. förlust av semester eller av kvalifikationstid för semester. (Se prop. 1975:12 s. 147.)
Den som är ensamägare eller fåmansägare till ett aktiebolag och som arbetar i bolaget och uppbär lön från det betraktas som anställd i bolaget. I den juridiska litteraturen har antagits att utebliven aktieutdelning till en sådan person inte kan ersättas som skadestånd för inkomstförlust, vilket skulle sammanhänga med att aktieutdelningen beskattas som inkomst av kapital (se Washington i Myers m.fl., Ersättning vid personskada, 2014 s. 179).
Enligt de s.k. 3:12-reglerna, vilka numera återfinns i 56 och 57 kap.inkomstskattelagen (1999:1229), kan aktieutdelning beskattas i inkomstslaget tjänst eller kapital eller i en kombination av dessa. Den principiella utgångspunkten för reglerna har ansetts vara att en person som äger och arbetar i ett fåmansbolag ska få samma skattemässiga belastning som löntagare som äger aktier i exempelvis ett börsnoterat bolag. Uppdelningen mellan inkomstslagen görs dock på ett schablonmässigt sätt. Eftersom inkomst av kapital och inkomst av tjänst beskattas med väsentligt olika skattesatser, särskilt vid mer betydande belopp som innebär att också statlig skatt ska utgå på inkomst av tjänst, har det ansetts att ensamaktieägaren eller fåmansaktieägaren inte fullt ut ska kunna göra om vad som i realiteten är tjänsteinkomster till kapitalinkomster. Övervägandena har medfört att det i 3:12-reglerna har intagits principer för beräkning av vilken utdelning som ska betraktas som kapitalinkomst respektive tjänsteinkomst.
Utdelning på upp till 2,75 inkomstbasbelopp kan för en ensamägare eller fåmansägare av ett aktiebolag alltid beskattas som inkomst av kapital vid tillämpning av den s.k. förenklingsregeln. Om bolaget har haft betydande löneutbetalningar räknas dessa enligt den s.k. huvudregeln in i det lönebaserade underlaget för beräkning av vilken utdelning som ska beskattas i inkomstslaget kapital. Utöver det belopp som på detta sätt ska beskattas som inkomst av kapital beskattas aktieutdelning till ensamägare eller fåmansägare som inkomst av tjänst. Om emellertid utdelningen uppgår till mer än 90 inkomstbasbelopp beskattas utdelningen åter i inkomstslaget kapital.
För en ensamaktieägare eller en fåmansaktieägare innebär reglerna i inkomstskattelagen att det är förmånligt att under ett vanligt verksamhetsår ta ut åtminstone viss del av nettot från verksamheten i form av utdelning som beskattas i inkomstslaget kapital med en väsentligt lägre skattesats än för inkomst av tjänst. Särskilt förmånligt är det för den ägare vars bolag årligen betalar ut betydande belopp i form av lön och andra förmåner som ingår i löneunderlaget, eftersom en större del av uttaget av nettot från verksamheten därigenom betraktas som inkomst av kapital. Det har diskuterats i målet om skattereglerna påverkar bedömningen av om aktieutdelning till en ensamägare eller fåmansägare ska ingå i inkomstunderlaget.
Den principiella utgångspunkten för beräkning av ersättning för inkomstförlust vid personskada är, som tidigare har sagts, att den skadelidande ska försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. Förlorad aktieutdelning innebär förlust av en inkomst. Med den angivna utgångspunkten bör förlusten då i princip ersättas som inkomstförlust i den mån den har orsakats av en personskada. Det finns inte något i ordalydelsen i 5 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen eller i förarbetena som tyder på att en inkomst måste beskattas på visst sätt för att förlusten ska kunna ersättas enligt bestämmelsen. Att aktieutdelning till viss del beskattas som inkomst av kapital hindrar därför inte att förlorad sådan utdelning ersätts som förlust av inkomst om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda.
Avgörande för om aktieutdelningen ska ingå i inkomstunderlaget bör vara om den i det enskilda fallet utgör en inkomst vars motsvarighet den skadelidande hade kunnat uppbära om skadan inte hade inträffat men som går förlorad till följd av skadan. Om den skadelidande har tagit ut en ersättning i form av inkomst av tjänst och inkomst av kapital som motsvarar bolagets rörelseöverskott över tid, har man normalt anledning att utgå från att den skadelidande även fortsättningsvis hade kunnat uppbära motsvarande inkomst. Huruvida den skadelidande har tagit ut ersättningen som lön eller utdelning saknar då normalt betydelse.
Av det anförda följer också att en skadelidande som driver näringsverksamhet i aktiebolags form inte ska ersättas för minskad eller utebliven aktieutdelning i den mån förlusten beror på något annat än personskadan. Det betyder exempelvis att om en ägare av hela eller delar av ett fåmansaktiebolag innehar ägarandelarna som en kapitalplacering och inte själv har arbetat i bolaget, så är utebliven aktieutdelning typiskt sett inte någon följd av skadan.
Av redovisningen för R.H:s bolag åren 2006-2008 framgår att hans rörelseöverskott för de tre åren med en inte obetydlig marginal översteg de uttag, inkl. aktieutdelningen, som han under dessa år gjorde ur bolaget. Det innebär att utdelningen var en inkomst vars motsvarighet han hade kunnat uppbära om skadan inte hade inträffat. Det står klart att denna inkomst går förlorad till följd av skadan. Utdelningen ska därför ingå i inkomstunderlaget.
Bolagets avsättningar till pension utgjorde ett sparande för R.H:s räkning. Hans skada medförde att pensionsavsättningarna från bolaget upphörde. Det innebar en förlust av pension för honom. Parterna har förklarat sig vara överens om att R.H:s pension ska regleras separat. Utgångspunkten för bedömningen är därför att R.H. kommer att kompenseras för pensionsavsättningarna genom ersättning för pensionsförlust. Om pensionsavsättningarna dessutom skulle inräknas i inkomstunderlaget skulle R.H. bli dubbelt kompenserad. De ska därför inte inräknas i inkomstunderlaget.
Bolagets avsättningar till semesterreserv är inte inkomster i egentlig mening för R.H. Som tidigare sagts bör man dock enligt förarbetena ibland räkna även vissa förluster som inte avser inkomster i egentlig mening som inkomstförluster enligt den aktuella bestämmelsen. Det gäller t.ex. förlust av semester eller av kvalifikationstid för semester. Den omständigheten att avsättningarna inte är inkomster i egentlig mening utgör därför inte i sig något hinder mot att räkna in dem i inkomstunderlaget.
En anställds rätt till semesterlön eller till semesterersättning tjänas in successivt och bokförs normalt fortlöpande som upplupen semesterlön eller semesterersättning. Semesterreserven är skulden per bokslutsdagen avseende semesterlön och semesterersättning. Avsättningar till semesterreserven behandlas som lön när utbetalning sker. De bör därför räknas in i inkomstunderlaget endast i den mån de inte är medräknade i lönen. Ingår de i inkomstunderlaget både på grund av en avsättning under ett år och på grund av att de ingår i lönen det påföljande året, blir det fråga om dubbelkompensation.
De kvalifikationsår som parterna har använt för beräkning av inkomstunderlaget är 2006-2008. Enligt R.H. har det gjorts en särskild avsättning till semesterreserv år 2008, medan If Skadeförsäkring har anfört att ersättning för semester ingår i R.H:s deklarerade inkomster under alla tre åren 2006-2008. I årsredovisningarna för dessa år nämns semesterlön, semesterersättning eller semesterreserv uttryckligen bara en gång, nämligen som en under år 2006 bokförd upplupen semesterlön om 65 112 kr och arbetsgivaravgifter för denna. Med hänsyn till det anförda kan R.H. inte anses ha visat att bolagets avsättning år 2008 är sådan att det inte skulle medföra dubbelkompensation att ta med den i inkomstunderlaget i tillägg till lönen. Den gjorda avsättningen ska därför inte inräknas i inkomstunderlaget.
HD har kommit fram till att aktieutdelningen, men inte avsättningen till semesterreserv eller för pension, ska räknas in i inkomstunderlaget vid beräkning av R.H:s framtida inkomstförlust. Parterna är överens om beloppen. Aktieutdelningen ska därmed påverka inkomstunderlaget med 33 333 kr för år 2009 och med ett två procent högre belopp för år 2010. Inkomstunderlaget blir alltså 349 167 kr för år 2009 och 356 150 kr för år 2010. Det betyder att If Skadeförsäkring ska betala 112 701 kr till R.H. för inkomstförlust år 2009 och 201 977 kr för år 2010.
- - -.
Med ändring av hovrättens dom förpliktar HD If Skadeförsäkring AB att till R.H. betala 112 701 kr avseende inkomstförlust år 2009 och 201 977 kr avseende inkomstförlust år 2010.
- - -.
HD:s dom meddelad: den 13 juni 2014.
Mål nr: T 3075-12.
Lagrum: 5 kap. 1 § skadeståndslagen, 9 § trafikskadelagen (1975:1410).