Sedan HovR efter besvär över domvilla undanröjt ett av inskrivningsmyndighet meddelat beslut om lagfart och förordnat om ny handläggning av lagfartsärendet vid inskrivningsmyndigheten, har det ansetts ankomma på inskrivningsmyndigheten att i samband med lagfartsärendet efter dess återupptagande pröva frågan om ersättningsskyldighet för rättegångskostnad i HovR:n med motsvarande tillämpning av RB:s kostnadsregler för indispositiva tvistemål.
(Jfr 1984 s 623)
L.O. sålde genom köpekontrakt d 26 juni 1986 till danska medborgarna J.K. och E.K. fastigheten Kösebo 2:11 i Fagerhult, Högsby kommun, för en köpeskilling av 145 000 kr, varav 48 000 kr avsåg lösa inventarier. Enligt köpekontraktet skulle kvitterat köpebrev överlämnas till köparna, då full likvid erlagts.
J.K. och E.K. ingav köpekontraktet till inskrivningsmyndigheten i Oskarshamns domsaga och ansökte om lagfart. Inskrivningsmyndigheten beviljade lagfart d 6 aug 1986 samt fastställde stämpelskatt och expeditionsavgift.
L.O. anförde besvär över domvilla i Göta HovR och yrkade att HovR:n skulle undanröja beslutet om lagfart och återförvisa målet till inskrivningsmyndigheten för erforderlig behandling.
Förklaring från J.K. och E.K. inkom ej.
L.O. fordrade ersättning för rättegångskostnader i HovR:n med 2 294 kr.
L.O. anförde: Sedan tvist uppkommit har köpet hävts av köparna d 8 juli 1986. Av köpeskillingen har endast handpenningen erlagts och något kvitterat köpebrev har inte utfärdats. Köparna har trots detta sökt och beviljats lagfart å fastigheten. L.O., som inte hörts i ärendet och icke heller fått del av inskrivningsmyndighetens beslut, har härigenom lidit förfång. Grovt rättegångsfel har även förekommit hos inskrivningsmyndigheten.
HovR:n (hovrättslagmannen Jackson, hovrättsrådet Baldwin, referent, och adj led C-G Adams) meddelade beslut d 25 mars 1987. HovR:n fann på anförda skäl att grovt rättegångsfel förekommit vid inskrivningsmyndigheten och att därför beslutet om lagfart skulle undanröjas och ärendet återförvisas till inskrivningsmyndigheten. I fråga om yrkandet om ersättning för rättegångskostnader anförde HovR:n i sina skäl: I tvist av ifrågavarande beskaffenhet får bestämmelserna i RB om ersättning för rättegångskostnader anses tillämpliga. J.K. och E.K. skall följaktligen som tappande part ersätta L.O. för rättegångskostnader i HovR:n.
HovR:n fann högre ersättning för kostnader än 800 kr inte kunna utgå.
HovR:ns beslut. Med undanröjande av inskrivningsmyndighetens lagfartsbeslut visar HovR:n lagfartsärendet åter till inskrivningsmyndigheten för erforderlig behandling.
J.K. och E.K. skall ersätta L.O. för rättegångskostnader i HovR:n med 800 kr, utgörande ombudsarvode, samt avgift för HovR:ns beslut och ränta enligt lag.
J.K. och E.K. (ombud för båda advokaten J.P.) anförde besvär. De yrkade att HD skulle befria dem från skyldigheten att utge ersättning för L.O:s rättegångskostnader i HovR:n och i stället förordna att beloppet skulle utgå av allmänna medel.
L.O. (ombud advokaten G.B.) förklarade, att han inte hade någon erinran mot att hans kostnader i HovR:n utgick av allmänna medel men bestred om så ej kunde ske ändring.
Parterna fordrade ersättning för rättegångskostnader i HD, J.K. och E.K. av allmänna medel.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Nicholson, föreslog i betänkande följande beslut: Skäl. Frågan i HD gäller hur de kostnader som uppkommit i HovR:n bör fördelas. Målet i HovR:n har rört besvär över domvilla i ärende om inskrivning av lagfart.
I ärenden angående domvillobesvär gäller enligt 59 kap 3 § 4 st RB vad om rättegångskostnad är stadgat. När ett mål, såsom i förevarande fall, återförvisas till lägre rätt är enligt 18 kap 15 § 3 st samma balk huvudregeln den, att frågan om rättegångskostnader i den högre rätten skall prövas av den lägre instansen i samband med att målet återupptas.
För inskrivningsärenden gäller enligt 19 kap 3 § 2 st JB bestämmelserna om tvistemål i tillämpliga delar, om inte annat följer av JB. Några bestämmelser om ersättning för motparts rättegångskostnad finns inte i JB. Eftersom något egentligt partsförhållande inte föreligger i lagfartsärenden, har emellertid inte heller RB:s regler om ersättning för motparts rättegångskostnader ansetts tillämpliga i sådana ärenden (jfr NJA 1984 s 623).
I HD är upplyst att inskrivningsmyndigheten - sedan HovR:n återförvisat lagfartsärendet dit - förklarat makarna K:s lagfartsansökan vilande i beslut d 1 april 1987 samt därefter genom beslut, som vunnit laga kraft, beviljat lagfart d 1 mars 1989.
Inskrivningsmyndigheten har således numera slutligt prövat makarna K:s lagfartsansökan. Redan av denna anledning saknas förutsättning att med tillämpning av 18 kap 15 § 3 st RB i efterhand hänskjuta enbart kostnadsfrågan till den lägre instansens prövning. Som redan anmärkts kan heller inte frågor som rör fördelning av rättegångskostnader mellan parter komma under prövning i ett ärende om inskrivning av lagfart.
Det har följaktligen - såsom skett - ankommit på HovR:n att själv besluta om kostnadsansvaret för besvärsärendet där. Därmed återstår att pröva enligt vilken norm denna prövning lämpligen bort ske.
Från huvudregeln i 18 kap 1 § RB om tappande parts ansvar för motpartens rättegångskostnad finns i 2 § möjlighet att göra undantag när saken angår rättsförhållande, som enligt lag inte må bestämmas på annat sätt än genom dom. När det gäller denna kategori av mål, till vilken kan hänföras bl a lagfartsärenden, får rätten i stället förordna att vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad.
Förhållandena i domvillobesvärsärendet är sådana att det ter sig rimligt att kvitta rättegångskostnaderna i HovR:n med tillämpning av 18 kap 2 § RB. På grund härav och då det saknas laglig grund att i förevarande sammanhang förordna om utbetalning av aktuellt belopp av allmänna medel, skall makarna K. befrias från skyldigheten att ersätta L.O:s rättegångskostnader i HovR:n.
Vardera parten skall bära sin kostnad i HD.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut i fråga om rättegångskostnader befriar HD J.K. och E.K. från skyldigheten att ersätta L.O. för rättegångskostnader i HovR:n samt förordnar att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad i HovR:n.
Vardera parten skall bära sin kostnad i HD.
HD (JustR:n Delgado, Edwards, Ellis, Jones och Perez, referent) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. HovR:ns beslut att ålägga J.K. och E.K. skyldighet att ersätta L.O. för rättegångskostnader i HovR:n har meddelats i samband med att HovR:n återförvisat lagfartsärendet till inskrivningsmyndigheten. Med anledning av J.K. och E.K:s i HD förda besvärstalan uppkommer spörsmålet om HovR:n bort ingå i prövning av frågan om rättegångskostnadernas fördelning på sätt som sålunda skett.
Enligt 18 kap 15 § 3 st RB skall, när mål återförvisas till lägre rätt, kostnaderna i den högre rätten prövas i samband med målet efter dess återupptagande. Regeln gäller även fall då den högre rätten efter besvär över domvilla förordnar om ny handläggning i den lägre rätten.
I enlighet med den princip som har kommit till uttryck i 21 § lagen (1946:804) om införande av nya rättegångsbalken får den angivna regeln anses äga motsvarande tillämpning, om återförvisning sker till annan myndighet än domstol, under förutsättning att någon särskild föreskrift av annan innebörd inte har meddelats. I den mån de föreskrifter om förfarandet som gäller för en sådan myndighet innebär att myndigheten är förhindrad att ingå i prövning av frågor rörande rättegångskostnader, får dessa föreskrifter anses innefatta en sådan särskild reglering som sätter 18 kap 15 § 3 st RB ur spel; att i ett fall av det slaget i samband med återförvisning hänskjuta frågan om kostnaderna i överinstansen till myndighetens avgörande skulle uppenbarligen sakna mening. Av betydelse blir därför huruvida de regler som gäller för förfarandet vid inskrivningsmyndighet kan anses medge att myndigheten fattar beslut rörande fördelningen av kostnader som uppkommit i förfarandet.
Enligt 19 kap 3 § 2 st JB gäller bestämmelserna om tvistemål i tillämpliga delar i fråga om behandlingen av inskrivningsärenden, i den mån annat ej följer av balken. Föreskriften har avfattats efter mönster av motsvarande bestämmelse i 11 § lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden (ärendelagen) och har ansetts behövlig med hänsyn till att inskrivningsmyndighet inte är att anse som allmän underrätt och inskrivningsärenden följaktligen inte omfattas av ärendelagen (NJA II 1972 s 450).
Enligt den nämnda bestämmelsen i ärendelagen, som sålunda utgjort förebild för JB:s regel, skall angående behandlingen av domstolsärenden i alla avseenden, varom i ärendelagen inte är särskilt föreskrivet, vad som är stadgat om tvistemål lända till efterrättelse i den mån det är tillämpligt. 1 processlagberedningens motiv till ärendelagen har framhållits att med hänsyn till ärendenas natur en motsvarande tillämpning av RB:s bestämmelser i många fall är utesluten. Bestämmelserna i 18 kap RB om rättegångskostnad, vilka förutsätter att ett partsförhållande föreligger, torde enligt beredningen sålunda endast i begränsad omfattning komma till användning (NJA II 1947 s 92 f, jfr också s 91 och 113). I enlighet härmed har i praxis RB:s kostnadsregler normalt inte ansetts tillämpliga i domstolsärenden (se t ex NJA 1949 s 672 och 1980 s 541), men i fall då ett egentligt partsförhållande ansetts föreligga har det förekommit att reglerna tillämpats (se t ex NJA 1979 s 164).
För inskrivningsärendenas del är frågan av mindre praktiskt intresse så till vida som det inte annat än i mycket särpräglade fall kan tänkas uppkomma ett egentligt partsförhållande i ett inskrivningsärende (jfr NJA 1984 s 623). För det fall ett sådant förhållande undantagsvis skulle föreligga får emellertid regeln i 19 kap 3 § 2 st JB förutsättas leda till samma resultat i fråga om tillämpligheten av RB:s kostnadsregler som 11 § ärendelagen. Detta har också antagits i samband med att särskilda regler år 1975 infördes om kostnader vid lagfartssammanträden i anslutning till en utvidgning av bestämmelserna om sådana sammanträden (SFS 1975:1085). 1 detta lagstiftningsärende utgick både lagrådet och föredragande statsrådet från att 19 kap 3 § 2 st JB kunde föranleda tillämpning av de kostnadsregler i RB som gäller för indispositiva tvistemål (NJA II 1975 s 711 ff).
I förevarande fall har till följd av L.O:s domvillobesvär i HovR:n en klar partsställning uppkommit mellan honom å ena sidan samt J.K. och E.K. å den andra. Av det förut anförda följer att det därmed, sedan HovR:n förordnat om ny handläggning av lagfartsärendet, ankom på inskrivningsmyndigheten att pröva frågan om kostnaderna i HovR:n i samband med lagfartsärendet efter dess återupptagande. Prövningen skulle därvid ha skett med motsvarande tillämpning av RB:s bestämmelser om kostnader i mål angående rättsförhållande som enligt lag ej får bestämmas på annat sätt än genom dom.
HovR:n borde följaktligen inte ha uttalat sig i kostnadsfrågan i samband med att domvillobesvären bifölls. Den omständigheten att HovR:n ingick i prövning av frågan bör emellertid inte föranleda att beslutet i denna del undanröjs. Frågan om fördelningen av hovrättskostnaderna skall således prövas i sak med anledning av J.K. och E.K:s nu förda besvärstalan.
HD - som ej i förevarande ordning lagligen kan förordna att kostnaderna skall utgå av allmänna medel - finner omständigheterna föranleda att L.O. i enlighet med 18 kap 2 § RB själv skall bära sina kostnader i HovR:n.
Av J.K. och E.K. i detta mål framställt yrkande om ersättning av allmänna medel för sin kostnad i HD kan inte lagligen bifallas.
HD:s avgörande. HD ändrar på det sätt HovR:ns beslut att J.K. och E.K. befrias från skyldigheten att ersätta L.O. för rättegångskostnader i HovR:n.
Av J.K. och E.K. framställt yrkande om ersättning av allmänna medel för sin kostnad i HD lämnas utan bifall. L.O. skall själv bära sin kostnad i HD.