Justitiekanslerns beslut
Justitiekanslern avslår EJ:s anspråk.
Anspråket
EJ har begärt ersättning av staten för ideell skada med 10 000 kr. Hon har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett mål angående disciplinpåföljd för en läkare har varit oskäligt lång och att hennes rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europa­kon­ven­tion­en därmed har åsidosatts.
Utredningen
Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Reger­ings­rätten. Av yttrandet framgår sammanfattningsvis följande. Ärendets sammanlagda hand­lägg­nings­tid var tre år och fyra månader. Handläggningstiden i Regeringsrätten var två år innan Regeringsrätten beslutade att inte meddela prövnings­till­stånd. EJ har i egenskap av patient anmält en läkare till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd och överklagat nämndens beslut att lämna anmälan utan åtgärd och härvid yrkat att läkaren ska åläggas disciplin­på­följd. Det kan ifrågasättas om ett sådant förfarande faller in under artikel 6.1 i Europakonventionen.
Enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse mot honom eller henne för brott rätt till domstolsprövning inom skä­lig tid.
Europadomstolen har slagit fast att artikel 6.1 i Europakonventionen är tillämplig på ett förfarande under förutsättning att det föreligger en reell och seriös tvist mellan t.ex. en enskild och en myndighet, att tvisten gäller en rättighet som har sin grund i den nationella rätten samt att denna rättighet kan karaktäriseras som en civil rättighet (se Higgins, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl. s. 138).
Frågan är då om det aktuella förfarandet angående disciplinpåföljd för en läkare kan anses ha gällt EJ:s civila rättigheter.
Av Europadomstolens praxis framgår visserligen att förfaranden för åter­kall­else av legitimation och åläggande andra disciplinpåföljder är att anse som förfaranden som rör den berörda vårdgivarens (t.ex. en läkares eller sjuk­­sköterskas) civila rättigheter. Detta eftersom sådana åtgärder får antas på­­verka vårdpersonalens möjligheter att utöva sitt yrke. Däremot anses det inte vara fråga om prövningen av en anklagelse för brott i den mening som av­ses i artikel 6.1 i Europakonventionen, eftersom syftet med sådana åt­gär­der är att ge allmänheten ett skydd mot yrkesutövare som på olika sätt kan vara olämpliga för verk­sam­­het­en. Åt­gärd­erna är därför inte att anse som sank­­tioner. (Se t.ex. König v. Germany, application no. 6232/73.)
Att den be­rörda vårdgivaren omfattas av de rättigheter som följer av ar­tik­el 6.1 i Europakonventionen innebär emellertid inte att det därmed också går att dra slut­satsen att förfarandet innefattar en prövning av en civil rättighet för an­mälarens del. Enbart det faktum att en enskild part ges möjlighet att delta i ett förfarande innebär inte att artikel 6.1 i konventionen blir tillämplig för dennes del. Så är t.ex. fallet när det gäller en målsägande – ett brottsoffer – som deltar i ett straff­rättsligt för­far­an­de enbart i syfte att gärningsmannen ska straffas (se Sigalas c. Grèce, requète no 19754/02). För målsägandens del blir artikel 6.1 i konventionen tillämplig under förutsättning att denne har fram­ställt ett an­språk på ska­de­­stånd på grund av brottet, dvs. att talan förs om en civil rättighet i kon­­­­ven­tion­ens mening.
Samma synsätt bör enligt Justitiekanslerns uppfattning anläggas när, som i detta fall, en patient driver frågan om disciplin­påföljd för t.ex. en läkare i allmän förvaltningsdomstol. Ett sådant förfarande kan följaktligen inte anses gälla anmälarens civila rättigheter. Justitiekanslern bedömer således att  pröv­­­ningen i detta fall inte kan anses ha gällt EJ:s civila rättig­heter i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen. Eftersom artikel 6.1 i konventionen inte har varit tillämplig på EJ:s talan ska hennes anspråk avslås.