Fråga om mellandoms rättskraft.
E.F. Aktiebolag i likvidations konkursbo (konkursboet) yrkade vid tingsrätten att E.G. AB (E.G.) och C.B. solidariskt skulle förpliktas att till konkursboet betala 5 383 621 kr jämte ränta.
Konkursboet anförde som grund för talan mot E.G. sammanfattningsvis följande. E.F. Aktiebolag (E.F.) gjorde i sin deklaration för taxeringsåret 1995 avdrag för underskott på en av bolaget ägd andel i ett kommanditbolag. Vid bolagsstämma den 14 oktober 1994 beslutades att vinst i E.F. om drygt 13 miljoner kr skulle delas ut till aktieägaren E.G. (då med annan firma). Skattemyndigheten underkände avdraget för underskott avseende andelen i kommanditbolaget, varvid E.F. ålades att betala tillkommande skatt om 5 383 621 kr avseende taxeringsåret 1995. Utdelningen skedde i strid med aktiebolagslagens regler om vinstutdelning. Återbäringsskyldighet enligt aktiebolagslagen föreligger avseende ett belopp om 5 383 621 kr, motsvarande skatteskulden. E.F. kom genom utdelningen på obestånd. Den gjordes till en närstående som får presumeras ha haft kännedom om E.F:s obestånd och handlingens otillbörlighet. Således aktualiseras även återvinning enligt konkurslagen.
E.G. bestred talan. E.G. åberopade som grund för sitt bestridande i första hand att den av konkursboet påstådda fordran var preskriberad, både såvitt avser återbäring enligt aktiebolagslagen och såvitt avser återvinning enligt konkurslagen.
Tingsrätten, som efter begäran från E.G. beslutade att pröva frågan om preskription i mellandom, fastställde i mellandom att konkursboet på grund av preskription förlorat rätten att mot E.G. göra gällande återbäringskrav enligt aktiebolagslagen och återvinningskrav enligt konkurslagen med anledning av den vinstutdelning som beslutades om på E.F:s bolagsstämma den 14 oktober 1994. Tingsrättens dom överklagades till hovrätten som fastställde tingsrättens dom. Hovrättens dom överklagades till Högsta domstolen som fastställde hovrättens domslut.
Konkursboet uppgav efter Högsta domstolens dom att det vidhöll samtliga yrkanden i enlighet med ansökan om stämning och anförde, i tillägg till vad det tidigare hade anfört i målet, huvudsakligen följande. E.F. har genom passivitet orsakat att den i målet aktuella fordran har preskriberats. Passiviteten har bestått i att bolaget, genom sina ställföreträdare, inte har utfört preskriptionsavbrott. Passiviteten är en rättshandling och har medfört att E.F:s egendom till följd av preskription på ett otillbörligt sätt har undandragits konkursborgenärerna. E.F. var vid tiden för passiviteten insolvent. Insolvensen uppkom i vart fall genom preskriptionen av den i målet aktuella fordran. E.F. har, eller borde ha, känt till insolvensen och undandragandet. Rättsverkan av uteblivet preskriptionsavbrott ska därför gå åter och konkursboet äger därigenom föra talan i enlighet med i stämningsansökan anförda grunder.
E.G. yrkade att tingsrätten skulle avvisa konkursboets talan i den del den avsåg de nu åberopade omständigheterna avseende återvinning av den passivitet som ledde till att preskription inträdde. Såsom grund för yrkandet om avvisning åberopade E.G. i första hand att dessa omständigheter omfattas av den meddelade mellandomens rättskraft och i andra hand att åberopandet av dem utgör en otillåten ändring av talan. E.G. anförde såvitt avsåg förstahandsgrunden huvudsakligen följande. Tingsrätten hade i mellandomen att ta ställning till frågan om den rättsföljd som konkursboet sökte var preskriberad. Konkursboet försöker kringgå mellandomen genom att åberopa en ny grund till stöd för samma rättsföljd. Om konkursboet velat göra gällande återvinning av uteblivet preskriptionsavbrott skulle konkursboet ha åberopat detta inom ramen för mellandomsprövningen. Alla omständigheter till stöd för att preskription inte har skett faller inom mellandomstemat. Den nya grunden är därmed prekluderad.
Konkursboet bestred E.G:s yrkande om avvisning och anförde som grund härför huvudsakligen följande. Vid mellandom uppkommer ingen prekluderande verkan i målet. Så länge målet inte har avgjorts får part åberopa ny omständighet inom ramen för sin talan. I mellandomstemat ingår inte frågan om konkursrättslig återvinning av passivitet. Eftersom det för återvinning av passivitet krävs att passivitetsverkan förevarit, föreligger ingen återvinningsgrund innan preskriptionsfrågan prövats. Den av konkursboet nu åberopade grunden för dess talerätt måste anses utgöra en underliggande förutsättning för konkursboets yrkande och som sådan ingå i konkursboets talan. Någon ändring av talan föreligger då inte genom att konkursboet åberopar ny grund härför.
Tingsrätten (chefsrådmannen Sullivan) anförde i beslut den 3 juli 2012 följande.
Den i målet meddelade mellandomen har meddelats med stöd av 17 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken. En sådan mellandom ska fastslå hur den däri behandlade frågan ska bedömas vid avgörandet av saken och kan sägas ha rättskraft bara på så sätt att mellandomstemat inte kan bli föremål för ny prövning i målet.
I mellandomen prövades huruvida konkursboet på grund av preskription förlorat rätten att mot E.G. göra gällande den i målet påstådda fordran. Konkursboet hade inför mellandomen att anföra de omständigheter som det menar innebär att fordran inte är preskriberad. Sådana omständigheter kan inte bli föremål för ny prövning i målet. Vad konkursboet nu anför om återvinning av den passivitet som ledde till att preskription inträdde förutsätter att den i mellandomen fastslagna preskriptionen har inträtt. Dessa omständigheter kan därmed inte ha prekluderats genom mellandomen. Mellandomen utgör således inte hinder mot att åberopa de nu aktuella omständigheterna.
Enligt huvudregeln i 13 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken får väckt talan inte ändras. I samma paragraf stadgas ett antal undantag från denna huvudregel samt anges, i tredje stycket, att såsom ändring av talan anses inte att käranden beträffande samma sak, utan att saken ändras, åberopar ny omständighet till stöd för sin talan.
Vad konkursboet nu har anfört om återvinning av den passivitet som ledde till att preskription inträdde i förhållande till E.G. avseende fordran kan inte anses vara mer än ett tillägg till det av konkursboet redan i ansökan om stämning åberopade saksammanhanget. Den av konkursboet hävdade rättsföljden har inte förändrats genom åberopandet av dessa omständigheter. Med hänsyn härtill kan inte saken anses ha ändrats genom åberopandet och det är då inte frågan om någon ändring av talan.
Tingsrätten lämnar, med hänvisning till vad som anförts ovan, E.G:s yrkande om avvisning utan bifall.
Sedan E.G. anmält missnöje bestämde tingsrätten att beslutet fick överklagas särskilt.
E.G. överklagade tingsrättens beslut och yrkade att hovrätten skulle avvisa de av konkursboet åberopade nya omständigheterna.
Konkursboet motsatte sig ändring av tingsrättens beslut.
Parterna hänförde sig i huvudsak till vad de anfört vid tingsrätten.
Hovrätten (hovrättsrådet Morales, f.d. hovrättslagmannen Jones och tf hovrättsassessorn Schroeder) meddelade prövningstillstånd och anförde vidare i beslut den 17 januari 2013 följande.
Enligt 17 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken får särskild dom ges över en av flera omständigheter som var för sig är av omedelbar betydelse för utgången, s.k. mellandom. Tingsrätten har genom mellandom fastställt att konkursboet på grund av preskription har förlorat rätten att göra gällande sina anförda krav mot E.G. Såväl hovrätten som Högsta domstolen har fastställt tingsrättens dom.
Hovrätten har i första hand att ta ställning till om de nya omständigheter som konkursboet har åberopat omfattas av mellandomens rättskraft och därför inte får åberopas i den fortsatta processen.
Som tingsrätten anfört har en mellandom rättskraft på så sätt att det angivna mellandomstemat inte kan bli föremål för ny prövning i målet. Mellandomen har alltså s.k. intraprocessuell rättskraft. Det innebär att samtliga de omständigheter som parterna vill få prövade och som hör till mellandomstemat ska åberopas inom ramen för den prövningen. De kan sedan inte göras gällande i den fortsatta handläggningen av målet.
I enlighet med det angivna temat prövades genom mellandomen frågan huruvida konkursboet på grund av preskription hade förlorat rätten att göra gällande sina anförda krav mot E.G. Formuleringen ”på grund av preskription” får anses innefatta preskriptionsfrågan i hela dess vidd, dvs. även frågor kring preskriptionsavbrott och därmed sammanhängande frågor.
Konkursboet har nu, med åberopande av nya omständigheter, gjort gällande att rättsverkan av uteblivet preskriptionsavbrott ska gå åter. Denna fråga inryms i det angivna rättskraftigt avgjorda mellandomstemat. En prövning av dessa nya omständigheter, vilken skulle leda till att frågan om preskription på sätt som anges i temat åter skulle komma att prövas, kan därför inte komma till stånd. Omständigheterna ska därför avvisas.
Med ändring av tingsrättens beslut avvisar hovrätten de av konkursboet åberopade nya omständigheterna.
Hovrättens beslut meddelat: den 17 januari 2013.
Mål nr: Ö 3552-12.
Lagrum: 17 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken.