Revisors skadeståndsansvar enligt 29 kap. 1 och 2 §§ aktiebolagslagen (2005:551) mot annan än bolaget på grund av brister i revisionen av en årsredovisning.
Antilu Services OU förde vid Stockholms tingsrätt den talan mot BDO Nordic Stockholm AB och B.O. som framgår av tingsrättens dom.
Tingsrätten (chefsrådmannen Cox, f.d. chefsrådmannen Kim, referent, och tingsnotarien Mann) anförde i dom den 29 april 2011 bl.a. följande.
H.J., som är ägare till Antilu Services OU (Antilu), innehade under 2005 en kapitalförsäkring hos Akelius Insurance Public Ltd, som numera har firman Ancoria Insurance (Ancoria). I den värdedepå som öppnades inom ramen för kapitalförsäkringen hade Lopez vid den i målet aktuella tiden placerat i vart fall 54 000 A-aktier och 280 000 B-aktier i bolaget 24hPoker AB (24hPoker). I ett pressmeddelande daterat den 28 mars 2006 till aktieägarna i 24hPoker erbjöd sig Daydream Software AB (Daydream) att förvärva samtliga aktier i 24hPoker. Daydream var till skillnad från 24hPoker noterat på dåvarande Stockholmsbörsen, numera Nasdaq-OMX. Ett prospekt daterat den 2 maj 2006 avseende erbjudandet publicerades följande dag. Förvärvet genomfördes den 31 maj 2006 genom en apportemission av aktier i Daydream till aktieägarna i 24hPoker. Emissionskursen bestämdes till 91 A-aktier i Daydream mot en A-aktie i 24hPoker. Samma relation gällde kursen för bolagens B-aktier. Det sammanslagna bolaget antog firman 24hPoker Holding AB (24hPoker Holding).
BDO Nordic Stockholm AB (BDO) och B.O., anställd hos BDO, utsågs den 4 maj 2005 till Daydreams revisor. B.O. reviderade Daydreams räkenskaper för räkenskapsåret 2005 och granskade delar av det prospekt som låg till grund för uppköpserbjudandet till aktieägarna i 24hPoker. Varken revisionsberättelsen eller granskningsutlåtandet innehöll någon anmärkning eller reservation mot bolagets bokföring.
Yrkanden m.m.
Antilu har yrkat att tingsrätten ska fastställa att BDO/B.O. vid genomförandet av uppdraget som revisor i Daydream i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005 och upprättandet av i prospektet av den 2 maj 2006 ingående revisionsutlåtanden har förfarit oaktsamt, att detta har orsakat Ancoria eller H.J. skada och att BDO och B.O. därför är solidariskt skadeståndsskyldiga gentemot Antilu, som förvärvat skadeståndsfordringen från Ancoria alternativt från H.J.
BDO och B.O. har bestritt käromålet.
B.O. har i samband med fullgörandet av sitt uppdrag som revisor i Daydream uppsåtligen eller av oaktsamhet brutit mot god revisionssed i samband med upprättandet av årsredovisning för 2005 samt revisionsutlåtanden i prospektet av den 2 maj 2006. Räkenskaperna och revisionsutlåtandena kom på grund härav att innehålla felaktigheter varvid bolagets värde framstod som mer positivt än vad som var befogat. H.J. lade det felaktiga räkenskapsmaterialet till grund för sin värdering av Daydreams aktier och därmed för beslutet att acceptera villkoren för Daydreams köp av 24hPoker. Detta har lett till skada för Ancoria, som ägde kapitalförsäkringen i vilken aktierna placerats. Alternativt görs det gällande att Lopez lidit skadan i sin egenskap av en med aktieägare likställd ”annan” person enligt 29 kap. 1 § första stycket aktiebolagslagen (2005:551) (ABL). Både Ancoria och Lopez har överlåtit sina eventuella skadeståndskrav till Antilu. BDO och B.O. är solidariskt skadeståndsansvariga enligt 29 kap. 2 § ABL.
När Lopez tecknade kapitalförsäkringen gav Ancoria honom fullmakt att disponera tillgångarna i värdedepån, däribland aktierna i 24hPoker. Det innebar att H.J. de facto förfogade över tillgångarna i depån.
Skadan består i att H.J. förleddes att sälja aktier i 24hPoker mot betalning i aktier i Daydream, vilka hade ett betydligt lägre värde än vad han hade skäl att anta. Detta gjorde han i förlitan på B.O:s rena revisionsberättelser avseende Daydreams räkenskaper. Daydreams aktiekurs försämrades markant efter förvärvet av 24hPoker. Eftersom värdeminskningen på Daydreams aktier inte visade tecken på att avta sålde han aktierna i 24hPoker Holding under 2006 och 2008 för att begränsa skadan.
Vid tiden för offentliggörandet av prospektet handlades Daydreams aktier på Stockholmsbörsen för ca fyra kr per aktie. Bolagets värde uppgick därmed till ca 200 miljoner kr. Marknadens värdering av bolaget baserades på den information Daydream lämnat marknaden i form av årsredovisningar, delårsrapporter m.m. I prospektet redogjordes för Daydreams och dess dotterbolags verksamhet och finansiella ställning, 24hPokers verksamhet och finansiella ställning samt för den sammanslagna koncernens verksamhet och ställning så som räkenskaperna skulle ha sett ut om sammanslagningen hade skett före årsskiftet 2005/06.
Innan prospektet offentliggjordes hade Daydream träffat ett samgåendeavtal med ett antal huvudägare i 24hPoker, däribland H.J. Avtalet innebar att dessa ägare förband sig att sälja sina aktier i 24hPoker mot vederlag bestående av 91 A- respektive B-aktier i Daydream mot en A- respektive B-aktie i 24hPoker. H.J. hade inte erhållit annan information än den som meddelats marknaden genom årsredovisningar m.m. och som därefter lämnades i prospektet.
Efter förvärvet av 24hPoker tillsattes en ny styrelse för bolaget, vars firma då ändrats till 24hPoker Holding. Den nya styrelsen påbörjade en genomgång av tillgångarna i det som tidigare varit Daydream och lät revisionsföretaget PricewaterhouseCoopers (PwC) göra en genomgång av räkenskaperna. PwC:s genomgång av Daydream resulterade i en rapport daterad den 1 mars 2007. Av rapporten framgår att följande brister förelåg i Daydreams räkenskaper.
Bristerna var betydande och om styrelsen i Daydream hade uppmärksammat dem hade den varit skyldig att upprätta kontrollbalansräkning.
Den nya styrelsen och OMX Stockholmsbörsen anmälde B.O. till Revisorsnämnden, som den 7 maj 2008 beslöt att meddela honom varning. Nämndens beslut grundades på att B.O. åsidosatt god revisionssed genom att
a) dels inte i tillräcklig utsträckning ha försäkrat sig om rimligheten i Daydreams antaganden om den framtida omsättningsutvecklingen och dels ha underlåtit att förvissa sig om att bolagets beräkningar grundade sig på relevanta sifferuppgifter och genom att
b) inte ha krävt en extern bekräftelse av Daydream i frågan om ett dotterbolag kunde avsluta ett EU-projekt utan att drabbas av återbetalningsskyldighet.
d) godta att årsredovisningshandlingarna inklusive revisionsberättelsen trycktes och hölls tillgängliga för aktieägarna innan hans revision de facto var avslutad.
Revisorsnämndens beslut avslutas med uttalandet att de föreliggande åsidosättandena av god revisionssed och B.O:s skyldigheter som revisor är extra graverande eftersom Daydream var börsnoterat.
B.O. överklagade Revisorsnämndens beslut att tilldela honom varning. Överklagandet avslogs av Länsrätten i Stockholm den 16 oktober 2008. Länsrättens dom har vunnit laga kraft.
Efter genomgången av Daydreams räkenskaper ansåg sig styrelsen för 24hPoker Holding tvungen att dels avveckla den verksamhet som bedrevs i Daydream och dels skriva ner tillgångarna i den nya koncernen med 100 miljoner kr. Nedskrivningen gjordes över resultaträkningen, vilket innebär att nedskrivningen fick en avsevärd inverkan på koncernens finansiella ställning.
BDO och B.O. har åberopat följande grunder för sitt bestridande.
Ancoria har inte lidit någon skada.
Ancoria har inte erhållit någon skadeståndsfordran.
Det har inte skett någon överlåtelse av en skadeståndsfordran från Ancoria till Antilu.
Ingen ersättningsgill skada har uppstått, varken för Ancoria eller H.J.
Det har inte förekommit någon annan avvikelse från god revisionssed än de som konstaterats av Revisorsnämnden och Länsrätten.
De av Revisorsnämnden och Länsrätten konstaterade avvikelserna från god revisionssed har inte orsakat påstådd skada.
De av Antilu påstådda bristerna i Daydreams bokföring har inte orsakat påstådd skada.
Till utveckling av sina bestridandegrunder har BDO och B.O. i sammandrag anfört följande.
Det var aktieägarna i 24hPoker som i syfte att kunna omsätta bolagets aktier på Stockholmsbörsen tog initiativet till ett s.k. omvänt förvärv av det betydligt mindre men börsnoterade bolaget Daydream. Det omvända förvärvet skedde genom att Daydream köpte 24hPoker mot ersättning i nyemitterade aktier i Daydream. Efter förvärvet kom aktieägarna i 24hPoker att äga cirka 90 procent av det sammanslagna bolaget.
Det vitsordas att Lopez var innehavare av den i målet aktuella kapitalförsäkringen i Ancoria, att han haft rätt att disponera de tillgångar som omfattades av kapitalförsäkringen och att han varit den som beslutat om investeringar avseende tillgångarna inom ramen för kapitalförsäkringen. Det vitsordas också att Ancoria överlåtit sin rätt till ersättning för eventuella skador hänförliga till kapitalförsäkringen till Antilu. Däremot bestrids det att den påstådda rätten till ersättning avser en skadeståndsfordran, att den har uppgått till något belopp eller haft något värde. Mot bakgrund av att den överlåtna rätten saknat värde och att överlåtelsen har skett utan vederlag kan det ifrågasättas vad som har överlåtits. I allt fall bestrids att Ancoria haft någon skadeståndsfordran att överlåta.
Den för tvisten centrala bestämmelsen i försäkringsavtalet har följande lydelse.
- minskade med alla uttag, alla fondbyten från fonden samt alla förluster och alla avgifter, kostnader och dylikt som belastats försäkringens tillgodohavande i Sparfonden enligt dess allmänna villkor.
Av villkoren för kapitalförsäkringen framgår således att Ancoria inte tar någon risk för det som innehas inom ramen för försäkringen utan endast svarar gentemot försäkringstagaren med vad som motsvarar värdet på de tillgångar i depån som vid varje tidpunkt omfattas av försäkringen. En värdeförändring av dessa tillgångar påverkar därför inte Ancorias förmögenhetsställning. Ancoria har alltså inte lidit någon i målet påstådd skada eftersom dess förmögenhetsställning aldrig påverkats av att kursen på det sammanslagna bolaget 24hPoker Holding sjönk. I den handling som Lopez åberopat till styrkande av att rätten till skadestånd överlåtits till honom har Ancoria inte heller påstått att bolaget lidit skada. På svarandenas förfrågan har Ancoria svarat att bolaget inte lidit någon skada. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer kan Antilu inte ha förvärvat en bättre rätt till ersättning än den Ancoria haft. Att det inte finns något påstående från Ancoria om att bolaget lidit skada är en brist som inte kan läkas genom att Antilu påstår det i målet.
Det följer redan av försäkringsavtalets innehåll och kapitalförsäkringens konstruktion att H.J. inte kan anses ha lidit någon direkt skada. Den bakomliggande idén går ut på att försäkringsbolaget äger aktierna i kapitalförsäkringens depå, medan försäkringstagaren äger en fordran mot försäkringsbolaget uppgående till den vid var tid innestående behållningen på kapitalförsäkringen. Det civilrättsliga upplägget är avsett att åstadkomma så gynnsamma skatteeffekter som möjligt för försäkringstagaren. Den skattemässiga fördelen har i detta fall varit att Lopez har kunnat handla med aktier och värdepapper i depån utan att beskattas för realisationsvinst på varje transaktion. Att försäkringsupplägget av skattemässiga skäl utformats så att det fått konsekvenser för de civilrättsliga möjligheterna att driva skadeståndsanspråk är en risk som Lopez borde ha insett. Det är i vart fall en risk vars realiserande inte kan övervältras på svarandena genom att ansvaret för aktieägarskada utvidgas att omfatta annan än aktieägare.
Antilu har anfört att H.J. i fråga om rätt till skadestånd är en med aktieägare likställd person enligt bestämmelsen i 29 kap. 1 § första stycket ABL. Med ”annan” i angivet lagrum avses annan än aktieägare, t.ex. bolagets kreditgivare. Att begreppet skulle omfatta även den som äger en kapitalförsäkring som innehåller aktier vilka ägs av försäkringsgivaren saknar rättsligt stöd.
Antilu har anfört att Daydreams rapport för det första kvartalet 2006, vilken rapport ingick i prospektet av den 2 maj 2006, innehållit felaktigheter. Detta bestrids.
Kvartalsrapporten har i enlighet med gällande regler inte heller varit föremål för någon granskning från svarandenas sida. Att någon granskning av kvartalsrapporten inte gjorts av revisor framgår av prospektet. B.O. har däremot granskat vissa delar av prospektet. Det framgår av prospektet vilka dessa delar är. Revisorsnämnden har inte kritiserat B.O. för den granskning han utfört av prospektet. Härav kan den slutsatsen dras att nämnden inte funnit att B.O. brustit i god revisionssed vid sin granskning av prospektet.
En revisor ska vid fullgörandet av sitt uppdrag iaktta god revisionssed. Det ska understrykas att en enligt god revisionssed utförd revision inte innefattar en fullständig genomgång av räkenskaperna i det reviderade bolaget. Hur revisionen ska utföras bestäms först av revisorn i en revisionsplan i vilken urvalskriterierna väsentlighet och risk är styrande. Den av Antilu åberopade utredningen från PwC har inte haft samma omfattning och ändamål som den granskning en revisor har att göra vid en lagstadgad revision. Det går inte att jämföra de båda uppdragen och göra gällande att de brister som PwC påpekat i sin rapport borde ha uppdagats av B.O. inom ramen för hans revision. Denna skillnad mellan uppdragens omfattning och ändamål återspeglas i Revisorsnämndens beslut. Länsrätten har fastställt Revisorsnämndens beslut om varning och domen har vunnit laga kraft. Det kan därför inte göras gällande att revisionen av Daydreams årsredovisning för 2005 avvikit från god revisionssed i större omfattning än vad Revisorsnämnden funnit. - - -.
- - -.
PwC har anmärkt på att det i Daydreams bokslut inte beaktats att ett dotterbolag varit skyldigt att återbetala EU-bidrag. Revisorsnämnden har funnit att underlåtenheten att i bokslutet beakta återbetalningsskyldigheten utgör en avvikelse från god revisionssed. Det ska dock framhållas att den värdemässiga betydelsen härav endast uppgick till ca 900 000 kr. Återbetalningsskyldigheten av EU-bidraget med 900 000 kr har avsett ett engångsbelopp som inte har påverkat rörelsens avkastningsförmåga eller marknadens värdering av bolagets aktier.
En annan omständighet som påtalats av PwC och som Revisorsnämnden funnit utgöra en avvikelse från god revisionssed är att B.O. utan egen kontroll godtagit Daydreams eget ”impairment test” av dotterbolagets goodwill. Daydream hade före årsskiftet 2005/2006 bokfört en nedskrivning av goodwillvärdet på aktierna i ett dotterbolag med 4,2 miljoner kr, men återfört beloppet efter årsskiftet.
Revisorsnämnden kritiserade B.O. för att inte i tillräcklig utsträckning ha försäkrat sig om rimligheten i bolagets värdering av aktierna i dotterbolaget. Revisorsnämnden gjorde dock inte något uttalande av innehåll att värdet av aktierna i dotterbolaget var väsentligt lägre än vad som bokförts.
- - -.
De avvikelser från god revisionssed för vilka Revisorsnämnden tilldelat B.O. varning uppgår värdemässigt till ca 900 000 kr avseende återföring av EU-bidrag samt en värderingsosäkerhet i spannet 6-9 miljoner kr avseende ett dotterbolags goodwillvärde. De angivna beloppen kan jämföras med den nedskrivning om 100 miljoner kr av värdet på tillgångarna i Daydream som gjordes av det sammanslagna bolaget efter förvärvet. För det fall tingsrätten skulle finna att det föreligger ett orsakssamband mellan de omständigheter för vilka Revisorsnämnden tilldelat B.O. varning och den omständigheten att 24hPoker Holding en tid efter sammanslagningen avvecklade den verksamhet som Daydream bedrivit och därvid beslöt att skriva ner sitt goodwillinnehav i Daydream med 100 miljoner kr så måste detta orsakssamband anses brista i adekvans i förhållande till skadan.
Parterna synes vara ense om att äganderätten till aktierna i värdepappersdepån, åtminstone i formell mening, övergått till Ancoria i och med att aktierna lades i depån. Tingsrätten har därför att utgå från denna förutsättning.
Parterna har givit in och åberopat villkoren för den kapitalförsäkring i vilken H.J. placerat aktierna i 24hPoker. Försäkringstagare och förmånstagare är Lopez med maka/make alternativt laga arvingar. I Allmänna Villkor för Kapitalförsäkringen Parker anges bl.a. att villkoren gäller ”för belopp som placeras i den av Miller försäkringsfonder som benämns Sparfonden”. Därefter följer bestämmelser om avtalstid, krav på insättningar i försäkringen, placeringar av insatta belopp, fondbyten, förvaltningen av sparfonden, m.m. Under rubriken Tillgodohavandet i Sparfonden återfinns den av BDO och B.O. åberopade bestämmelsen som citerats i redogörelsen för svarandenas sakframställning. Av dess lydelse framgår att försäkringsgivaren endast svarar för tillgodohavanden som motsvarar försäkringens tillgodohavande i Sparfonden vid varje given tidpunkt. Om värdet av de insättningar som gjorts av en försäkringstagare i Sparfonden av någon anledning sjunker eller stiger drabbas eller gynnas försäkringstagaren härav. Ancoria har alltså inte drabbats av skada på grund av att Lopez accepterat att sälja de i Sparfonden placerade aktierna i 24hPoker mot vederlag i form av aktier i Daydream. Antilu kan således inte hänföra rätt till ersättning för skada till förvärv av Ancorias rätt till sådan ersättning.
Tingsrättens nu redovisade ställningstagande medför att frågan om det skett någon överlåtelse av en skadeståndsfordran från Ancoria till Antilu (bestridandegrund 3) besvarats nekande.
Tingsrätten anmärker att denna bestridandegrund endast tar sikte på frågan om H.J. tillhör den kategori, aktieägare eller ”annan”, som kan vara berättigad till skadestånd enligt 29 kap. 2 § första stycket ABL.
Även om Ancoria antecknats som ägare till aktierna har H.J. ostridigt haft rätt att utöva väsentliga delar av de till äganderätten knutna rättigheterna. Han har t.ex. haft rätt att sälja aktierna i depån eller att byta ut dem mot andra värdepapper så länge försäkringsavtalets minimiregler för behållning på depån iakttagits. Ancoria har såvitt framkommit inte förbehållit sig någon ägarfunktion. Ett sådant förbehåll skulle också framstå som verkningslöst eftersom Lopez haft rätt att ta ut aktierna ur depån om han skulle anse sig ha anledning därtill. Ancorias ställning som ägare av aktierna har alltså saknat reellt innehåll.
En revisor är enligt 29 kap. 2 § första stycket ABL ersättningsskyldig enligt de grunder som anges för stiftares, styrelseledamots eller verkställande direktörs ersättningsskyldighet enligt 1 § första stycket samma kapitel. I 1 § första stycket andra punkten stadgas att denna ersättningsskyldighet omfattar skada som tillfogats en aktieägare eller någon annan genom överträdelse av ABL, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen. I förevarande fall är fråga om överträdelse av 9 kap. 3 § ABL.
Den nu gällande bestämmelsen i 29 kap. 1 § första stycket ABL har med vissa i sammanhanget oväsentliga tillägg och redaktionella ändringar övertagits från bestämmelsen i 15 kap. 1 § i 1975 års aktiebolagslag (1975:1385). Även bestämmelsen i 2 § om att en revisor är ersättningsskyldig enligt de grunder som anges i 1 § har sin motsvarighet i 1975 års aktiebolagslag. Lagen den 14 september 1944 om aktiebolag innehöll också en bestämmelse med motsvarande innehåll (209 §). I samtliga lagrum anges, med något olika uttryckssätt, aktieägare eller annan tredje man som berättigade till skadestånd. I 209 § i 1944 års lag nämns dessutom borgenär hos bolaget som skadeståndsberättigad. I de propositioner som ligger till grund för den nuvarande lagen och 1975 års lag nämns aktiebolagets borgenärer endast som exempel på annan tredje man som kan komma i fråga för ersättning för skada. Osborn, Clark och White, Aktiebolagslagen, En kommentar, del III, anger i sin kommentar till 29 kap. 1 § ABL följande. ”Den som kan utkräva ansvar enligt denna bestämmelse kan vara en enskild aktieägare, en borgenär, en anställd eller en annan tredje man.” I praxis synes frågan om begränsning av gruppen annan skadelidande tredje man inte ha varit föremål för prövning. Det finns mot nu angiven bakgrund inte skäl att tolka ”någon annan” i 29 kap. 1 § första stycket ABL restriktivt.
Metoden att placera aktier i en kapitalförsäkring i ett utländskt bolag för att undgå avgifter och skatt är inte sällsynt och kan inte ha varit okänd för B.O. Det kan därför inte anses att det skulle saknas adekvat kausalitet mellan B.O:s åsidosättande av god revisionssed och H.J:s eventuella skada. Att syftet med att placera aktierna i en kapitalförsäkring varit att minska kostnaderna för handel med värdepapper och eventuellt också att undgå skatt utgör inget skäl för att begränsa revisorns ansvar för skada i förhållande till den som placerat sina aktier i en kapitalförsäkring.
På grund av vad nu anförts finner tingsrätten att även H.J. omfattas av BDO:s och B.O:s skadeståndsansvar.
Frågan om B.O. gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande oaktsamhet kommer att behandlas nedan.
De brister i revisionen som Revisorsnämnden lagt till grund för att tilldela B.O. varning utgör ostridigt avvikelser från god revisionssed. Beträffande övriga anmärkningar som Antilu gjort gällande finner tingsrätten inte styrkt att det rör sig om avvikelser från god revisionssed. Tingsrätten lägger alltså endast de av Revisorsnämnden påtalade avvikelserna till grund för sin fortsatta bedömning.
Revisorsnämndens beslut att tilldela B.O. varning avser dels att han gjort en otillräcklig granskning av Daydreams värdering av aktierna i ett av dotterbolagen, dels att han underlåtit att avkräva dotterbolaget en extern bekräftelse i frågan om eventuell återbetalningsskyldighet för ett EU-bidrag, dels att han daterat sin revisionsberättelse för bolaget en dag då revisionen ännu inte var avslutad och dels att han godtagit att Day-dreams årsredovisningshandlingar trycktes och hölls tillgängliga för aktieägarna innan revisionen var avslutad. Det är i målet upplyst att dotterbolaget blivit skyldigt att återbetala ca 900 000 kr till EU.
Angående B.O:s granskning av värderingen av aktierna i ett av dotterbolagen anförde Revisorsnämnden följande under rubriken RN gör följande bedömning.
Aktierna i dotterbolaget och den därmed sammanhängande goodwillposten hade redovisats till väsentliga belopp i bolaget respektive koncernen. Bolagets beräkningar av värdet på aktierna i dotterbolaget var beroende av ett antal variabler. En väsentlig faktor var, som B.O. själv har konstaterat, den beräknade omsättningsutvecklingen. Det framgår av hans dokumentation att bolaget har genomfört beräkningarna utifrån den förutsättningen att dotterbolagets omsättning skulle öka med 34 % varje år. Beräkningarna sträcker sig över en elvaårsperiod; åren 2006-2016. För att en revisor ska kunna godta en så stor beräknad omsättningsökning under en så lång tidsperiod, måste han eller hon kunna bedöma att bolagets beräkningar bygger på rimliga antaganden. Detta förutsätter att revisorn får ta del av förhållandevis detaljerade affärsplaner, riskanalyser och annat underlag för bolagets beräkningar. I det här fallet hade B.O. även att beakta att bolagets produkter i hög grad var beroende av framtida trender och teknikutveckling.
Som har framgått ovan grundade sig bolagets beräkningar av värdet på aktierna i dotterbolaget på de redovisade intäkterna för räkenskapsåret 2005. I dessa ingick dels nettoomsättningen om 2,5 miljoner kr, dels övriga rörelseintäkter om 1,3 miljoner kr. Övriga rörelseintäkter utgörs av sådana intäkter som inte ingår i ett bolags normala försäljning, och B.O. skulle därför ha ifrågasatt att dessa intäkter ingick i underlaget vid beräkningen av värdet på aktierna.
B.O:s underlåtenhet i fråga om Daydreams redovisning av dotterbolagets värde har fått till följd att den som förlitat sig på årsredovisningen och den rena revisionsberättelsen inte kunnat bilda sig en rimlig uppfattning av koncernens finansiella ställning. Den omständigheten att värderingen bl.a. byggde på förutsättningen att dotterbolagets omsättning skulle öka med 34 procent årligen under elva år skulle om den hade varit känd uppenbarligen ha varit av stor betydelse för bedömningen av Daydreamkoncernens värde. Om denna omständighet hade framgått av revisionsberättelsen hade emissionskursen vid förvärvet av 24hPoker med stor sannolikhet satts lägre än vad som blev fallet. Redan risken härför utgör en ekonomisk skada, även om den kan vara svår att bestämma. Det förhållandet att revisionsberättelsen inte gav anledning att ifrågasätta eller i vart fall närmare undersöka omständigheterna kring Daydreams redovisning av dotterbolagets värde har alltså lett till skada för Butler underlåtenhet i nu behandlat avseende måste anses ha utgjort en oaktsamhet som är skadeståndsgrundande.
När det gäller B.O:s underlåtenhet att infordra en extern bekräftelse i frågan om eventuell återbetalningsskyldighet för ett EU-bidrag anförde Revisorsnämnden bl.a. följande under rubriken RN gör följande bedömning.
Enligt 6 kap. 1 § andra stycket 2 årsredovisningslagen (1955:1554) ska det i förvaltningsberättelsen lämnas upplysning om sådana händelser av väsentlig betydelse för företaget som har inträffat under räkenskapsåret eller efter dess slut. Om en årsredovisning inte innehåller sådana upplysningar som ska lämnas enligt tillämplig lag om årsredovisning ska revisorn enligt 9 kap. 31 § andra stycket aktiebolagslagen (2005:551) ange detta och, om det kan ske, lämna behövliga uppgifter i sin revisionsberättelse.
B.O. hade uttryckligen och vid flera tillfällen efterfrågat en extern bekräftelse på att det aktuella EU-projektet kunde avslutas utan att det medförde någon återbetalningsskyldighet för dotterbolaget. Han fick dock aldrig någon sådan bekräftelse. B.O. har hänvisat till att han i stället fick tillgång till ett ”representation letter” från företagsledningen. När det gäller den invändningen gör RN följande bedömning. Uttalanden från företagsledningen kan inte ersätta andra revisionsbevis som rimligen kan förväntas finnas tillgängliga. - - -
Uttalandet från företagsledningen innebar således inte att B.O. hade grund för sitt ställningstagande i frågan om dotterbolaget kunde avsluta EU-projektet utan att drabbas av återbetalningsskyldighet. Det belopp som kunde bli föremål för återbetalningsskyldighet var väsentligt för såväl dotterbolaget som koncernen. RN finner därför att B.O. har åsidosatt god revisionssed genom att inte avkräva bolaget extern bekräftelse rörande den eventuella återbetalningsskyldigheten innan han avgav revisionsberättelserna för bolaget respektive dotterbolaget för räkenskapsåret 2005.
Revisorsnämnden har under rubriken Sammanfattande bedömning anfört ”Såväl dotterbolagsaktierna som det belopp som kunde bli föremål för återbetalningsskyldighet utgjorde väsentliga poster, både i respektive bolag och i koncernen.” Tingsrätten delar Revisorsnämndens uppfattning. Det belopp om ca 900 000 kr som dotterbolaget blev skyldigt att återbetala motsvarar ca fem procent av koncernens nettoomsättning 2005. Svarandenas påstående att återbetalningsskyldigheten av EU-bidraget inte påverkat rörelsens avkastningsförmåga eller marknadens värdering av bolagets aktier är grundlöst. Underlåtenheten att infordra en extern bekräftelse angående den eventuella återbetalningsskyldigheten utgör en skadeståndsgrundande oaktsamhet.
Tingsrätten konstaterar sammanfattningsvis att båda de nu avhandlade avvikelserna från god revisionssed medfört att aktierna i Daydream vid bestämmandet av emissionskursen värderats högre än vad som varit motiverat om revisionsberättelsen innehållit erforderliga upplysningar i nu aktuella avseenden. H.J. har alltså lidit skada av de nu behandlade avvikelserna från god revisionssed.
Tingsrätten har genom sitt ställningstagande till bestridandegrunderna 5 och 6 även behandlat bestridandegrunden nr 7.
- - -.
Tingsrätten fastställer att BDO Nordic Stockholm AB och B.O. vid genomförandet av uppdraget som revisor i Daydream Software AB i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005 och upprättandet av i prospekt av den 2 maj 2006 ingående revisionsutlåtanden har förfarit oaktsamt, att detta förorsakat H.J. skada och att BDO Nordic Stockholm AB och B.O. därför är solidariskt skadeståndsskyldiga gentemot Antilu Services OU, som förvärvat H.J:s rätt till ersättning.
BDO Nordic Stockholm AB och B.O. överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle ogilla Antilu Services OU:s talan.
Antilu Services OU bestred ändring.
Hovrätten (f.d. hovrättsrådet Thompson, hovrättsrådet Mendez, referent, och tf. hovrättsassessorn Callahan) anförde i dom den 21 juni 2012 bl.a. följande.
- - -.
Antilu har yrkat fastställelse av att BDO/B.O. förfarit oaktsamt vid genomförandet av uppdraget som revisor i Daydream i två avseenden, dels i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005, dels i samband med upprättandet av i prospekt av den 2 maj 2006 ingående revisionsutlåtanden.
Skadeståndsansvar för revisorer regleras särskilt i aktiebolagslagen (ABL), se 29 kap. 2 § som hänvisar till 29 kap. 1 § samma lag. Härav framgår bl.a. att en revisor som när han eller hon fullgör sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet, genom överträdelse av aktiebolagslagen eller tillämplig lag om årsredovisning, skadar aktieägare eller någon annan, ska ersätta skadan. Om ett registrerat revisionsbolag är revisor är det detta bolag och den som är huvudansvarig för revisionen eller granskningen som är ersättningsskyldiga.
Det var BDO som var revisor i Daydream och B.O. som var huvudansvarig revisor och det råder ingen tvist om att revisionen för räkenskapsåret 2005 och upprättandet av de två revisionsutlåtandena i prospektet ingick i uppdraget. Vad gäller den skadevållande handlingen/underlåtenheten så påstås att BDO och B.O. vid utförandet av revisionsuppdraget överträtt 9 kap. 3 § ABL. Av detta lagrum framgår att revisorn ska granska bolagets årsredovisning och bokföring så ingående och omfattande som god revisionssed kräver. Begreppet god revisionssed är således ramen för prövningen av om BDO har gjort sig skyldig till oaktsamhet i de avseenden som påstås i fastställelseyrkandet.
Enligt 3 § revisorslagen (2001:883) ska Revisorsnämnden bl.a. utöva tillsyn över revisionsverksamhet samt över revisorer och registrerade revisionsbolag, pröva frågor om disciplinära och andra åtgärder mot revisorer och registrerade revisionsbolag samt ansvara för att god revisionssed utvecklas på ett ändamålsenligt sätt. God revisionssed syftar främst på normer - såväl författningsbestämmelser som i praxis utvecklade normer - för hur revisionsuppdrag ska utföras (etiska normer). Avsikten är att den goda seden på området ska utvecklas bl.a. genom rekommendationer och liknande uttalanden från revisorsorganisationerna. Revisorsnämnden ska emellertid, i egenskap av statens organ på revisorsområdet, genom föreskrifter, uttalanden och beslut i enskilda ärenden ansvara för att normeringen på området utvecklas på ett lämpligt sätt. Revisorsnämnden får härigenom ett tolkningsföreträde vad gäller innehållet i god revisionssed och god revisorssed. Ytterst bestäms dock innehållet i god revisorssed och god revisionssed av domstol. (Se prop. 2000/01:146 s. 87 f.) I RS Revisionsstandard i Sverige (förordet) framgår att ett av målen för den lagstadgade revisionen i Sverige är att revisorn skall lämna en revisionsberättelse. Revisorn skall granska årsredovisningen, bokföringen och företagsledningens förvaltning för att göra det möjligt för honom eller henne att uttala sig i revisionsberättelsen huruvida årsredovisningen, i alla väsentliga avseenden, har upprättats enligt tillämplig lag om årsredovisning och därmed ger en rättvisande bild av företagets resultat och ställning enligt god redovisningssed i Sverige.
Som tingsrätten anfört är de brister i revisionen som Revisorsnämnden lagt till grund för att tilldela B.O. varning (och som fastställts av Länsrätten i Stockholms län) ostridigt sådana att de utgör avvikelser från god revisionssed. - - -.
I likhet med tingsrätten finner hovrätten att det inte visats i målet att BDO/B.O. brutit mot sin lagstadgade skyldighet att göra en så ingående och omfattande granskning av Daydreams årsredovisning och bokföring som god revisionssed kräver i andra avseenden än de som lagts till grund för det av Revisorsnämnden fattade beslutet - sedermera fastställt av Länsrätten i Stockholms län - att tilldela B.O. en varning.
I nu aktuella hänseenden, angående värdering av aktier i dotterbolag och återbetalningsskyldighet av EU-bidrag, uttalade Revisorsnämnden följande.
RN finner att B.O. har åsidosatt god revisionssed vid sin granskning av bolagets värdering av aktierna i dotterbolaget och den därmed sammanhängande goodwillposten, dels genom att han inte i tillräcklig utsträckning har försäkrat sig om rimligheten i bolagets antaganden rörande framtida omsättningsutveckling, dels genom att inte förvissa sig om att beräkningarna grundade sig på relevanta sifferuppgifter.
B.O. hade vidare enligt Revisorsnämnden inte grund för sitt ställningstagande i frågan om dotterbolaget kunde avsluta EU-projektet utan att drabbas av återbetalningsskyldighet. Det belopp som kunde bli föremål för återbetalningsskyldighet var väsentligt för såväl dotterbolaget som koncernen. RN finner därför att B.O. har åsidosatt god revisionssed genom att inte avkräva bolaget extern bekräftelse rörande den eventuella återbetalningsskyldigheten innan han avgav revisionsberättelserna för bolaget respektive dotterbolaget för räkenskapsåret 2005.
Revisorsnämndens uttalanden hänför sig till revisionen av räkenskapsåret 2005, vilket anmälningarna rörde. Detta korresponderar med det första ledet i fastställelseyrkandet; oaktsamhet i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005. När det sedan gäller påståendet om oaktsamheten vid upprättandet av i prospektet ingående båda revisionsutlåtanden konstaterar hovrätten att det ena av dessa gäller granskning av finansiella rapporter som omfattar balans- och resultaträkningarna jämte kassaflödesanalys i Daydream för räkenskapsåret 2005 och att uttalandet grundar sig på B.O:s revision därav. Även i detta fall var det enligt hovrättens mening oaktsamt av B.O. att inte uppmärksamma bristerna i redovisningen när det gäller värdet av aktierna i dotterbolaget och den därmed sammanhängande goodwillposten och återbetalningsskyldigheten av EU-bidrag. För det andra utlåtandet, av proformaredovisningen, har B.O:s arbete bl.a. gått ut på att jämföra icke justerad finansiell information med den historiska information som fanns, men inte att granska den underliggande finansiella informationen. Han har uttalat att han anser att proformaredovisningen har upprättats enligt de förutsättningar som angetts och i enlighet med de redovisningsprinciper som tillämpas av bolaget. I denna del kan hovrätten inte finna att det visats i målet att B.O:s uttalande direkt omfattar de av Revisorsnämnden påtalade bristerna vid revisionen av räkenskapsåret 2005. I den delen kan sålunda påstådd oaktsamhet inte fastställas.
Sammanfattningsvis finner hovrätten att det visats att BDO och B.O. vid genomförandet av uppdraget som revisor i Daydream i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005 och upprättandet av det i prospekt av den 2 maj 2006 ingående revisionsutlåtandet avseende Daydreams resultat, ställning och kassaflöde per den 31 december 2005 förfarit oaktsamt genom att avvika från god revisionssed i de avseenden som Revisorsnämnden påtalat enligt ovan.
I denna del ansluter sig hovrätten till tingsrättens resonemang och bedömning.
Den i målet påstådda skadan är en så kallad ren förmögenhetsskada, dvs. sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada (1 kap. 2 § skadeståndslagen). Om den skadegörande och skadelidande parten inte står i någon avtalsrelation med varandra är sådan ren förmögenhetsskada i princip bara ersättningsgill om skadan vållats genom brott (2 kap. 2 § skadeståndslagen) eller om det finns en lagstadgad skadeståndsskyldighet. Det i målet åberopade lagstödet är 29 kap. 2 § ABL (med hänvisning till 29 kap. 1 § samma lag) som reglerar skadeståndsskyldighet för revisorer i aktiebolag. Denna ersättningsskyldighet för revisorer gäller både i förhållande till bolaget och, i snävare omfattning, tredje man. I lagtexten anges ersättningsberättigad tredje man som ”aktieägare eller någon annan”. Det som påstås är att Lopez lidit skada i egenskap av ”någon annan” tredje man än aktieägare (som i nu aktuellt fall var Ancoria). Fråga är således om detta begrepp ”någon annan” ska anses omfatta H.J. som investerat i en kapitalförsäkring hos Ancoria.
Vid en prövning om H.J. i sin egenskap av kapitalförsäkringstagare är att anse som en ersättningsberättigad ”någon annan” tredje man enligt 29 kap. 2 § ABL bör, som tingsrätten gjort, bakgrunden och avsikten med denna regel studeras i lagens förarbeten. Därtill bör tolkningen ske med hjälp av praxis och med hänsyn till allmänna skadeståndsrättsliga principer.
Begreppet ”någon annan” är språkligt väldigt vitt och kan som sådant i princip syfta på vem som helst. Det har också i förarbetena diskuterats om det inte finns behov av en begränsningsregel, både när det gäller ersättningsberättigade och belopp, med det har inte ansetts nödvändigt (se senast prop. 1997/98:99 s. 194 vilken proposition innehåller förslag till ändringar i den dåvarande aktiebolagslagens bestämmelser om bl.a. skadeståndsansvar). För att begränsa riskerna för oproportionerliga skadeståndsansvar föreslog Aktiebolagskommittén att det vid tillämpningen av dessa bestämmelser skulle uppställas särskilt stränga villkor på adekvat kausalitet; ”särskilda krav på närhet mellan skadevållare och skadelidande bestående i ett direkt orsakssamband mellan skadevållarens förfarande och den skadelidandes på befogad tillit till oaktsamt lämnad information grundade handlande”. Regeringen, som inte var övertygad om att sådana riktlinjer alltid skulle vara lämpliga, ansåg att det inte fanns skäl för en sådan lagändring. (Se SOU 1995:44 s. 251 f. och prop. 1997/98:99 s. 191 f.)
Allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser som normskyddsläran och krav på adekvat kausalitet gör sig dock gällande vid tolkningen av nämnda begrepp. När det gäller normskyddsläran så handlar den om frågan om skadeståndets skyddsändamål - vilka intressen som skyddas av den handlingsnorm som åsidosatts genom ett vållande, se Fry m.fl., Skadeståndslagen. En kommentar (1 januari 2011 Zeteo) kommentaren till 1 kap. 1 §. Det krävs i detta fall att revisorn har eftersatt en regel som har till syfte att skydda den skadelidande tredje mannen (a.a. kommentaren till 29 kap. 1 §). Kravet på adekvat kausalitet kan sammanfattas som ett krav på bevisning om att det föreligger ett tillräckligt samband mellan en handling och en skada.
Bestämmelserna om årsredovisning avser att skydda såväl bolaget som tredje man. Det är naturligtvis av stor vikt att den som överväger att förvärva aktier i ett aktiebolag kan lita på att revisorns granskning av bolagets årsredovisning och bokföring har skett med sådan noggrannhet och i sådan omfattning som god revisionssed kräver. I förevarande fall handlar det dock inte om ett direkt ägande/förvärv av aktier från H.J:s sida, även om det står klart att det är han som haft beslutanderätten i fråga om aktiebytet och som också varit den som därvid fäst tillit till de av B.O. granskade räkenskapshandlingarna och det i prospektet ingående revisionsutlåtandet vid beslutet att delta i apportemissionen. I förarbeten till den aktuella skadeståndsbestämmelsen i 29 kap. 1 § aktiebolagslagen (tidigare 15 kap. 1 § aktiebolagslagen 1975:1385) sägs att ansvaret gäller mot enskilda aktieägare, borgenärer, anställda och annan tredje man (se t.ex. prop. 1975:103 s. 540) och det talas om tredje män som står i eller ska träda i förbindelse med bolaget (se t.ex. SOU 1995:44 s. 251 och prop. 1997/98:99 s. 191). Det har från BDO:s och B.O:s sida hävdats att det inte kan komma i fråga att tillerkänna annan tredje man rätt till skadestånd än sådan som har en avtalsrelation med bolaget. Fråga är om det finns tillräckliga skäl att tolka begreppet ”någon annan” på så sätt att detta begrepp även ska anses innefatta H.J. i dennes egenskap av kapitalförsäkringstagare.
I skattelagstiftningen, 58 kap. 2 § andra stycket inkomstskattelagen (1999:1229), definieras kapitalförsäkringen som en livförsäkring som inte är en pensionsförsäkring eller en pensionsförsäkring som vid avtalets ingång bestämts vara en kapitalförsäkring eller en pensionsförsäkring eller ett avtal om tjänstepension som har skattats av enligt vissa särskilt angivna lagrum. Den skatterättsliga skillnaden mellan en pensionsförsäkring och en kapitalförsäkring är i korthet, såvitt gäller kapitalförsäkringen, att premierna för den inte är avdragsgilla medan utfallande belopp är inkomstskattefria samt att, såvitt gäller pensionsförsäkringen, premierna för den är avdragsgilla inom vissa gränser medan utfallande belopp inkomstbeskattas. Det finns ingen definition av livförsäkring i inkomstskattelagen. Enligt skatterättslig praxis anses ett riskinnehåll i livförsäkringar om en procent vara godtagbart, vilket innebär att 101 % av värdet utbetalas till efterlevande vid försäkringstagarens dödsfall. Kapitalförsäkringen är främst avsedd för privatpersoner.
H.J:s kapitalförsäkring i Ancoria var en så kallad depåförsäkring, vilket är en produkt som utvecklats på finansmarknaden. Depåförsäkringen fungerar så att försäkringstagaren ingår avtal om försäkring med försäkringsgivaren och samtidigt avtalas om depå hos ett värdepappersbolag eller en bank. Försäkringstagaren får fullmakt från försäkringsgivaren att själv sköta placeringarna i depån. Försäkringsgivaren står som ägare till tillgångarna i depån, men det är försäkringstagaren som själv placerar inbetalda försäkringspremier i värdepapper utan inflytande från försäkringsgivaren. Konstruktionen medför att försäkringstagaren kan vara av uppfattningen att det är denne själv som äger aktierna. Syftet med att använda depåförsäkring är huvudsakligen att enskilda transaktioner inte utlöser skattskyldighet för realisationsvinster.
Aktiesparande i kapitalförsäkring med möjlighet för försäkringstagaren att själv placera i bl.a. aktier (depåförsäkring) har ökat dramatiskt de senaste åren; från ett försumbart antal 2005 till för ett år sedan mer än 200 000 stycken. I mars 2011 fick Finansinspektionen i uppdrag av regeringen (Fi 2011/1295) att bedöma behovet av en bättre genomlysning av aktiemarknaden när det gäller aktieinnehav genom kapitalförsäkringar samt i förekommande fall föreslå förändringar i bl.a. lagstiftningen om anmälningsskyldighet för personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag (insynspersoner). Uppdraget var en följd av att Finansinspektionen vid olika tillfällen uppmärksammat att insynspersoners ökande sparande i depåförsäkringar kommit att begränsa genomlysningen av insynspersonernas handel. Finansinspektionen redovisar i utredningen sitt synsätt att ”dolda aktieägare” via depåförsäkringar undergräver syftet med insynsreglerna samt försvårar möjligheten att upptäcka och beivra marknadsmissbruk. Enligt Finansinspektionen har depåförsäkringarna fått en sådan omfattning att det finns ett behov av lagändringar för att genomlysa insynspersoners ägande via depåförsäkringar. Finansinspektionen föreslår därför att insynspersoners anmälningsskyldighet för aktieinnehav ska omfatta även sådana aktier som ingår i en försäkring som ger den anmälningsskyldige rätt att fatta placeringsbeslut beträffande aktierna; dessa aktier ska likställas med insynspersonens egna aktier.
(Se angående detta avsnitt Finansinspektionens utredning i oktober 2011 ”Anmälningsskyldighet för aktieägande via depåförsäkringar”, s. 3-7, 10 och 16.)
H.J. hade en fordran mot Ancoria som motsvarade värdet på tillgångarna i den värdedepå, bl.a. de inbytta aktierna i 24hPoker, som omfattades av den kapitalförsäkring han tecknat hos Ancoria. Ancoria hade ställning som ägare till aktierna i depån. Genom fullmakt från Ancoria hade Lopez, med vissa begränsningar och under vissa villkor, rätt att beordra alla tillåtna transaktioner på depån. H.J:s kapitalförsäkring i Ancoria var således en sådan depåförsäkring där försäkringstagarens ”dolda ägande” enligt Finansinspektionens förslag (se föregående avsnitt) bör genomlysas, bl.a. såvitt avser anmälningsskyldighet av insynspersoners aktieinnehav.
I egenskap av en av huvudaktieägarna i 24hPoker ingick H.J. ”privat och samt via kapitalförsäkring” samgåendeavtalet den 28 mars 2006 enligt vilket huvudaktieägarna i 24hPoker förband sig att oåterkalleligen acceptera budet motsvarande 91 aktier i Daydream för varje aktie i 24hPoker och, för det fall aktierna ägdes via en kapitalförsäkring, tillse att försäkringsbolaget accepterade budet inom viss tid. Det var också hans förmögenhetsmassa som skulle kunna minska till följd av apportemissionen på sätt som Antilu påstår, genom att tillgångarna i kapitalförsäkringen, och därmed hans fordran, fick lägre värde.
Ledning vid tolkningen av begreppet ”någon annan” i skadeståndsbestämmelserna i ABL kan hämtas från skadeståndsrättsliga principer på andra områden inom skadeståndsrätten, varvid HD:s resonemang angående tredjemansskada vid sakskada kan vara belysande. Här gäller, utan särskilt lagstöd, att skadevållare som inte står i avtalsrelation med den skadelidande svarar för förmögenhetsskador (som inte orsakats genom brott) i princip bara om det är den som lidit person- eller sakskada som i samband härmed har lidit förmögenhetsskada.
(Efter denna inledning citerar hovrätten delar av HD:s dom NJA 2009 s. 16 angående rätt till ersättning för kostnad som åsamkats innehavaren av en bostadsrättslägenhet till följd av skada som annan vållat på fastigheten. Härefter anför hovrätten följande.)
I detta fall har alltså HD genom praxis utvidgat tredjemansskyddet för förmögenhetsskada i samband med en sakskada till att omfatta även den som har ägarliknande och stark anknytning till den skadade egendomen.
Lagstiftaren har överlämnat till rättstillämpningen att avgöra vilka kategorier av tredje män som ska omfattas av begreppet ”någon annan” i ABL:s skadeståndsbestämmelser. Hovrätten gör i detta fall följande bedömning.
Som framgått ovan har det under senare år skett en mycket kraftig ökning av aktieägande via depåförsäkring, dvs. en kapitalförsäkring där försäkringstagaren själv placerar inbetalda försäkringspremier i de värdepapper som läggs i depå utan inflytande från försäkringsgivaren. Vid förvärv av aktier är det alltså i sådana fall försäkringstagaren och inte försäkringsgivaren (ägaren till aktierna) som fattar beslut grundade på den information som finns att tillgå om bolaget. Därför är det rimligt att anse att sådan försäkringstagare omfattas av den aktuella skadeståndsbestämmelsens skyddsändamål. Att försäkringstagaren har valt att investera i en depåförsäkring för att uppnå skattemässiga fördelar förändrar inte denna bedömning. Det är också försäkringstagaren som kan lida skada om beslut om aktieköp fattas på felaktiga grunder till följd av att det förekommit brister i bolagets redovisning som inte uppmärksammats av granskande revisor. Det föreligger sålunda en adekvat kausalitet. Försäkringstagaren lider i sådana fall en direkt skada.
Lopez och Daydream hade ingen direkt avtalsrelation. De skäl som HD anfört för att tillerkänna en bostadsrättshavare rätt till tredjemansersättning vid sakskada på bostadsrättsföreningens fastighet gör sig dock enligt hovrättens mening gällande även i förevarande fall. Försäkringstagaren har i likhet med bostadsrättshavaren i många avseenden en ägarliknande ställning. Att i ett fall som det förevarande låta begreppet ”någon annan” omfatta försäkringstagare till en depåförsäkring bör heller inte skapa oklarheter om ansvarsförhållandena eller normalt antas leda till en ersättningsskyldighet som är alltför långtgående eller svår att överblicka. Att aktier i allt högre omfattning ägs via kapitalförsäkringar i form av depåförsäkringar, liksom att revisionen därmed kan få en avgörande betydelse för sådana försäkringstagares aktieinvesteringar måste vara ett känt faktum för alla revisorer i börsnoterade företag. Eftersom skadan i detta fall inte drabbar den direkte aktieägaren utan i stället försäkringstagaren i egenskap av någon annan kan det enligt hovrättens mening inte innebära en oskälig utvidgning av revisorers skadeståndsskyldighet gentemot tredje män enligt aktiebolagslagen.
Den skada som påstås i målet är att H.J:s ekonomiska ställning blev sämre efter inbytet av aktierna i 24hPoker mot aktierna i Daydream. Att B.O., vid revisionen av räkenskapsåret 2005 och upprättandet av ett av de revisionsutlåtanden som ingick i prospektet, inte påpekade att det fanns brister i redovisningen gällande värderingen av aktierna i ett dotterbolag och återbetalningsskyldigheten av EU-bidrag, innebar enligt hovrättens mening att Daydreams aktier värderades högre i samband med aktieinbytet än vad som skulle ha varit fallet om revisionsberättelsen och/eller utlåtandet inte hade varit ”rena”. Detta gäller för var och en av nämnda brister och hänger bl.a. samman med vilket förtroende som finns för bolaget hos en aktieköpare och marknaden. H.J. har i sitt förhör uppgett att de förhållandena att revisionsberättelsen och utlåtandet var utan anmärkningar spelade en avgörande roll för hans ställningstagande för att genomföra den aktuella aktieaffären på samgåendeavtalets villkor. Det har såvitt hovrätten funnit inte framkommit omständigheter som motsäger denna uppgift. Hovrätten finner därför att B.O. genom ovan angiven oaktsamhet har orsakat H.J. påstådd skada och att H.J. var ersättningsberättigad i förhållande till BDO och B.O. i egenskap av ”någon annan” tredje man (29 kap. 1 § ABL). Som tingsrätten funnit har Antilu förvärvat H.J:s rätt till ersättning.
Hovrätten finner att förutsättningar finns för att fastställa Antilus yrkande på så vis att BDO och B.O. vid genomförandet av uppdraget som revisor i Daydream i samband med revisionen för räkenskapsåret 2005 och upprättandet av det i prospekt av den 2 maj 2006 ingående revisionsutlåtandet avseende Daydreams resultat, ställning och kassaflöde per den 31 december 2005 förfarit oaktsamt, att detta förorsakat H.J. skada och att BDO och B.O. därför är solidariskt skadeståndsskyldiga gentemot Antilu, som förvärvat H.J:s rätt till ersättning.
Hovrätten ändrar tingsrättens dom på så sätt att, såvitt avser de i prospekt av den 2 maj 2006 ingående båda revisionsutlåtandena, BDO Nordic Stockholm AB och B.O. förfarit oaktsamt endast vid upprättandet av det utlåtande som avser Daydream Software AB:s resultat, ställning och kassaflöde per den 31 december 2005.
Hovrättsrådet Davis var skiljaktig och anförde följande.
Jag instämmer med majoriteten fram till rubriken ”Sammanfattande bedömning”.
Inledningsvis har jag följande anmärkningar. Innebörden av kapitalförsäkringens innehåll kan uttryckas på så sätt att Lopez är att betrakta som ”passiv” aktieägare. Han är inte direkt ägare av några aktier, men han har en sådan roll att det i praktiken är han som fattar de avgörande besluten. Åtgärderna han får vidta styrs dels av villkoren dels av den fullmakt Miller gav honom den 18 juli 2003. Fullmakten ger H.J. långtgående befogenheter, men samtidigt framgår det att Miller - när som helst och utan angivande av anledning - kan återkalla fullmakten och att Miller behåller rådighet och dispositionsrätt över depån, där aktierna är placerade. Som försäkringstagare har Lopez den 18 juli 2003 också fått anvisningar av Miller om hur han ska göra vid sina åtgärder med innehållet i depån som han kunde utföra via internet. Civilrättslig ägare till aktierna är försäkringsgivaren.
Fördelarna med en kapitalförsäkring är enligt Finansinspektionens uppfattning främst skattemässiga. Dessa skattemässiga fördelar har varit en stark drivkraft för utvecklingen av kapitalförsäkringar (se s. 9 och 12 i ovan angivna promemoria). Genom en schablonskatt kan det antas att skatten totalt sett blir lägre än om aktierna innehas direkt och på sedvanligt sätt. H.J:s uppgift att det inte skulle vara skattemässiga skäl bakom hans upplägg att ”äga” aktier via en kapitalförsäkring förefaller därför inte särskilt trovärdig. Att det, som H.J. själv pekat på, kan finnas administrativa fördelar med konstruktionen sätter jag inte i fråga. Jag finner det därför utrett att H.J. ingått avtal om kapitalförsäkring med Miller därför att det var för honom det mest fördelaktiga upplägget och därmed den mest lönsamma konstruktionen för ägande. Han har därför i detta fall valt att inte äga aktier direkt och på sedvanligt vis utan genom ett passivt ägande i form av en kapitalförsäkring. Eftersom han inte var formell aktieägare i Daydream kan han inte ha rätt att göra gällande skada p.g.a. oaktsamhet från revisorns sida. Är det då rimligt att han i stället kan kvalificera in sig i kretsen ”någon annan” och på så sätt få del av de rättigheter som aktieägare i Daydream och dess borgenärer har, trots att han själv valt ett skattemässigt fördelaktigt upplägg som innebar att han inte ägde några aktier utan endast fick förfoga över dessa?
Jag går därför över till frågan om innebörden av begreppet ”träda i förbindelse med”. Som framgår av redan redovisade förarbeten m.m. ska den som trätt i förbindelse eller ska träda i relation med ett bolag kunna kvalificera sig in kretsen av ”någon annan”. Det kan t.ex. handla om juridiska eller fysiska personer som ingår avtal med bolaget om krediter eller anställning men enligt lagkommentaren även annan person (tredje man). Kretsen är inte uttryckligen begränsad men det torde enligt motiven till lagen fortfarande finnas ett krav på någon sorts förbindelse mellan personen och bolaget. Det bör därför i första hand handla om avtalsrelationer. Enligt min bedömning fanns inget avtalsförhållande mellan Lopez och Daydream. Frågan är då om Lopez ändå ska betraktas som en sådan ”någon annan” som genom sin förfoganderätt över 24hPoker-aktierna i kapitalförsäkringens depå erhållit en sådan ställning i förhållande till Daydream att han bör ha rätt att göra gällande skada i form av minskat värde på det vederlag som han fått vid inbytet av 24hPoker-aktier.
För att kunna ta ställning till den frågan vill jag resonera kring frågor om möjliga konsekvenser av att se H.J. som ”någon annan”. I tidigare lagstiftningsärenden gällande frågan att begränsa kretsen ”någon annan” har innehavare av kapitalförsäkringar inte särskilt kommenterats. Av Finansinspektionens ovan nämnda promemoria framgår att det har blivit en kraftig ökning av antalet personer som innehar kapitalförsäkringar. Inspektionen menar därför att det finns ett behov av att ytterligare reglera försäkringstagares skyldigheter i förhållande till frågor om marknadsmissbruk m.m. Finansinspektionen tar inte upp frågor om rätt till skadestånd för innehavare av kapitalförsäkringar, eftersom den frågan inte har omfattats av uppdraget till inspektionen. Det förefaller som om ett flertal frågor kring utvecklingen av antalet kapitalförsäkringar och den stora omfattningen av s.k. passivt ägande av aktier är oreglerade i Sverige och inom EU. Det är därför svårt att förutse hur andra liknande produkter på marknaden ska bedömas i detta hänseende. Mot denna bakgrund förefaller det, i avsaknad av såväl tydliga uttalanden från lagstiftarens sida som vägledande avgöranden på det nu aktuella området, inte finnas en tillräckligt stabil grund för att ge H.J., låt vara i detta enskilda fall, en motsvarande rätt - som t.ex. en borgenär har - att göra gällande skada i egenskap av ”någon annan” när han närmast är att betrakta som en passiv aktieägare utan särskild avtalsrelation till Daydream.
Att detta resonemang får till följd att vare sig Miller eller Lopez kan göra gällande skada gentemot revisorn förändrar inte den möjlighet som formella aktieägare i Daydream, dess borgenärer och andra som är att bedöma som ”någon annan” har att kunna framställa skadeståndskrav i anledning av revisionen.
Jag gör därför bedömningen att H.J. inte ska anses vara en ”annan person” i den mening som avses i 29 kap. 1 § första stycket ABL.
BDO Nordic Stockholm AB och B.O. överklagade hovrättens dom och yrkade att HD skulle ogilla Antilu Services OU:s fastställelsetalan.
Antilu Services OU motsatte sig att hovrättens dom ändrades.
HD meddelade prövningstillstånd med utgångspunkt i vad hovrätten hade funnit i fråga om oaktsamhet.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (justitieråden Herman, Martin, Cook, referent, Tran och Bray) meddelade den 17 april 2014 följande dom:
Efter att Daydream Software AB, som då var noterat på Stockholmsbörsens O-lista, hade börsstoppats den 3 mars 2006 offentliggjordes att diskussioner fördes om ett samgående mellan Daydream och 24hPoker AB. Daydream var en producent och förläggare av spel och innehåll för mobiltelefoner. 24hPoker var ett onoterat bolag som utvecklade mjukvarusystem för spel online och bedrev spelverksamhet via dotterbolag i utlandet.
Enligt ett pressmeddelande den 28 mars 2006 skulle Daydream lämna ett offentligt uppköpserbjudande avseende samtliga aktier i 24hPoker. Förvärvet skulle ske genom en apportemission på så sätt att aktier i 24hPoker överläts till Daydream i utbyte mot nyemitterade aktier i Daydream. För varje aktie i 24hPoker skulle 91 aktier i Daydream ges ut. Efter samgåendet skulle de tidigare ägarna av 24hPoker äga cirka 90 procent av aktierna i Daydream. Baserat på betalkursen för Daydreams aktier den 3 mars 2006, som enligt parterna var 4,12 kr, uppgick enligt pressmeddelandet det totala värdet av apporterbjudandet till cirka 1 898 miljoner kr. Under de sex närmast föregående månaderna hade kursen i Daydream fluktuerat mellan 2,60-4,25 kr.
Samma dag som pressmeddelandet publicerades träffades ett samgåendeavtal mellan bl.a. Daydream, 24hPoker och nio personer som själva eller genom kapitalförsäkringar förfogade över drygt 40 procent av aktierna i 24hPoker. Enligt avtalet förband sig var och en av ägarna oåterkalleligt att acceptera erbjudandet respektive att se till att berört kapitalförsäkringsbolag gjorde det.
Ett prospekt avseende erbjudandet offentliggjordes den 3 maj 2006. Erbjudandet var villkorat av att ägare till minst 90 procent av aktierna i 24hPoker accepterade detta. I slutet av maj meddelade bolaget att villkoret var uppfyllt.
En av parterna till samgåendeavtalet var H.J. Han hade en kapitalförsäkring hos (numera) Ancoria Insurance Public Ltd med säte i Cypern. I en depå knuten till försäkringen fanns det 334 000 aktier i 24hPoker, som kom att bytas mot 30 394 000 nyemitterade Daydream-aktier. Aktierna ägdes av Ancoria, men enligt villkoren för försäkringen och genom en av Ancoria utfärdad fullmakt disponerade H.J. över de värdepapper som fanns i depån.
Efter samgåendet konstaterade den nya styrelsen i Daydream att bolagets prognos för omsättning och resultat avseende koncernens ursprungliga verksamhet inte skulle hålla. I början av juli beslutades att verksamheten skulle avvecklas. Under hösten framkom det att redovisningen hade varit behäftad med brister.
Aktiekursen för Daydream hade börjat falla redan efter det att samgåendeplanerna offentliggjordes, och kursen fortsatte efter uppköpet att falla kraftigt. De aktier i Daydream som låg i H.J:s kapitalförsäkringsdepå såldes huvudsakligen under juli - september 2006 samt juli - augusti 2008 för ett genomsnittligt pris av 0,66 kr per aktie och alltså till en total köpeskilling om drygt 20 miljoner kr.
BDO och B.O. utsågs i maj 2005 till revisorer i Daydream. Efter revision av bolagets årsredovisning avseende räkenskapsåret 2005 avgav B.O. i början av mars 2006 en revisionsberättelse som inte innehöll några anmärkningar, en s.k. ren revisionsberättelse. Inte heller föranledde hans granskning i anslutning till prospektet några anmärkningar i de revisionsutlåtanden som fogades till detta.
Antilu gör i målet gällande att B.O. av oaktsamhet har brutit mot god revisionssed vid den granskning som låg till grund för revisionsberättelsen avseende 2005 års årsredovisning respektive revisionsutlåtandena över prospektet den 2 maj 2006, att det har lett till en förmögenhetsskada med avseende på den finansiella tillgång som före bytet till Daydream-aktier utgjordes av aktieposten i 24hPoker samt att BDO och B.O. avseende den skadan är solidariskt skadeståndsskyldiga mot antingen Ancoria eller H.J. Såväl Ancoria som Lopez har till Antilu överlåtit den fordran på skadestånd som kan föreligga.
I enlighet med det meddelade prövningstillståndet ska hovrättens bedömningar i oaktsamhetsfrågan läggas till grund för prövningen i HD. Den standard som hovrätten har tillämpat för oaktsamhetsbedömningen är god revisionssed. Hovrätten fann att revisionen i anslutning till årsredovisningen för räkenskapsåret 2005 respektive prospektet hade brister i två hänseenden som är att tillskriva oaktsamhet vid revisionens utförande.
Den första bristen avser värdering av aktier i ett dotterbolag och en därmed sammanhängande goodwillpost som uppgick till cirka 9 miljoner kr. B.O. hade vid sin granskning av posten dels inte i tillräcklig utsträckning försäkrat sig om rimligheten i bolagets antaganden rörande framtida omsättnings- och resultatutveckling, dels inte förvissat sig om att beräkningarna var grundade på relevanta sifferuppgifter. Det är i målet inte klarlagt hur posten rätteligen skulle ha redovisats. Enligt Antilu borde den ha skrivits ned med i vart fall 4 miljoner kr.
Den andra bristen hade sin grund i att dotterbolaget under räkenskapsåret 2005 hade redovisat en intäkt om cirka 1,2 miljoner kr avseende ett EU-projekt som dotterbolaget efter räkenskapsårets slut hade beslutat att avsluta. Extern bekräftelse på att detta inte skulle föra med sig någon återbetalningsskyldighet saknades. Eftersom avvecklingsbeslutet var av väsentlig betydelse borde en upplysning om att det kunde bli fråga om en återbetalningsskyldighet ha lämnats i årsredovisningen. Senare bestämdes att cirka 900 000 kr skulle återbetalas.
Antilus talan innefattar ett påstående om förmögenhetsskada med anledning av aktiebytet. Bifall till den förda talan förutsätter dels att en viss definierad skada kan konstateras, dels att kausalitet föreligger i förhållande till just den skadan (jfr ”Handelsbolaget Tylöbaden” NJA 2008 s. 339). Antilu har gjort gällande att det har förelegat kausalitet mellan den konstaterade oaktsamheten och den påstådda skadan på så sätt, att vid en aktsamt utförd revision skulle anmärkningar avseende goodwillposten och återbetalningsskyldigheten ha lämnats i revisionsberättelsen, vilket skulle ha medfört att aktiebytet inte hade kommit till stånd eller skulle det ha skett på förmånligare villkor. Målet gäller endast frågan om skadeståndsansvar; någon beräkning av skadan ska inte göras.
HD lägger till grund för sina bedömningar att H.J:s beslut om deltagande i emissionen togs i anslutning till att samgåendeavtalet ingicks, och att avtalet var bindande beträffande deltagandet.
Vid tiden för samgåendeavtalet hade prospektet ännu inte upprättats. De revisorsutlåtanden som avgavs i anslutning till detta saknar därför betydelse för tvisten och lämnas i det följande därhän.
Den skada som Antilu gör gällande är att klassificera som ren förmögenhetsskada. Svensk rätt intar sedan länge en restriktiv hållning när det gäller en skadelidandes rätt till ersättning för sådan skada, om det inte rör sig om ett inomobligatoriskt förhållande. Ett uttryck för det är att skadeståndslagen föreskriver skadeståndsskyldighet för utomobligatorisk ren förmögenhetsskada endast när skadan har vållats genom brott (2 kap. 2 §).
Restriktiviteten har bl.a. att göra med vad som i angloamerikansk rättspraxis och rättslitteratur har kallats för the floodgate argument (översvämningsargumentet, även kallat dammlucksargumentet respektive flodvågsargumentet). Detta vilar på överväganden av olika slag. Ett gäller behovet av förutsebarhet sett från skadegörarens (och eventuell försäkringsgivares) sida. Ett annat övervägande rör den betungande ersättningsskyldighet som ett ansvar skulle kunna föra med sig för denne, bl.a. på grund av bristande proportionalitet mellan den skadegörande händelsen och ansvarets omfattning. Ytterligare ett övervägande avser de hanteringsmässiga svårigheter som ett ansvar mot en mycket stor krets skadelidande skulle kunna föra med sig. (Se om detta främst Harrison, Ren förmögenhetsskada, 1987, s. 131 ff. och Cruz, Trepartsrelationer i skadeståndsrätten, 1997, s. 31 ff., jfr bl.a. Pope, Ren ekonomisk skada, 2012, s. 57 f. och 192 f.; såvitt gäller 2 kap. 2 § skadeståndslagen kan också hänvisas till bl.a. prop. 1972:5 s. 157).
Av 29 kap.1 och 2 §§aktiebolagslagen (2005:551) följer bl.a. att en revisor ska ersätta skada som han vid fullgörandet av sitt uppdrag genom överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar en aktieägare eller någon annan. Att även ”annan” anges vara omfattad av den ersättningsberättigade kretsen bör närmast förstås som ett klargörande av att ren förmögenhetsskada i angivna fall (överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen) kan ersättas också i ett utomobligatoriskt förhållande, trots den restriktivitet som i det hänseendet gäller i svensk rätt. Bestämmelsen ger emellertid ingen närmare ledning beträffande vad som krävs för att ett sådant ansvar ska föreligga. Vägledning får i stället hämtas i den överträdda normens skyddsändamål. Detta styr förutsättningarna för ansvar och vilka som tillhör den skyddade kretsen (jfr bl.a. SOU 2008:79 s. 101 med hänvisning till NJA II 1946 s. 178 ff.).
I likhet med vad som gäller för många andra handlingsregler som uttrycks i de regelverk som nämns i 29 kap. 1 § aktiebolagslagen kan det intresse som en revisors granskningsplikt är avsedd att skydda (normskyddet) inte bestämmas abstrakt och på ett entydigt sätt som gäller för alla fall. Vad som är ett relevant normskydd beror på olika förhållanden, bl.a. föremålet för revisionen (jfr exempelvis SOU 2008:79 s. 101).
I det aktuella fallet handlar det om normskyddet i förhållande till annan än bolaget såvitt gäller en revisors granskningsskyldighet avseende ett bolags årsredovisning och bokföring samt bolagsledningens förvaltning. Revisionen innebär att årsredovisningens kvalitet och riktighet kontrolleras efter den standard som följer av god revisionssed. När det rör sig om ett börsnoterat bolag är det övergripande syftet med kravet på att revisionen ska ske i enlighet med god revisionssed att säkerställa korrekt information, inte bara till aktieägare utan också till marknaden i vid mening. Men en årsredovisning ligger ofta till grund för affärsbeslut oavsett om bolaget är börsnoterat eller inte. Kravet på att granskningen av årsredovisningen ska ske enligt god revisionssed skyddar då sådan tillit som beslutsfattaren vid sitt ställningstagande till affären kan knyta till årsredovisningen, under förutsättning att tilliten är befogad (jfr NJA 1996 s. 224 och NJA 1998 s. 734).
Det sagda betyder att - när ett bolags årsredovisning har utgjort en del av underlaget för ett affärsbeslut - det för frågan om en revisors ansvar normalt saknar betydelse vilken tillit en skadelidande har fäst vid just revisionsberättelsen; redan befogad tillit till information i årsredovisningen kan vara ansvarsgrundande, om revisionen av denna inte har svarat mot de krav som följer av god revisionssed (jfr p. 36). Det är således årsredovisningens förenlighet med god redovisningssed, innebärande att redovisningen ska ge en rättvisande bild av bolagets ställning och resultat, som ska säkerställas med kravet på att revisionen ska utföras enligt god revisionssed.
En årsredovisning ligger till grund för olika bolagsstämmobeslut men har inget specifikt eller ens typiskt ändamål som externt beslutsunderlag. I det hänseendet skiljer sig årsredovisningen från t.ex. ett prospekt, som syftar till att ge intresserade information för ett ställningstagande till ett visst erbjudande. I fråga om ett prospekt kan det därför vara motiverat att - om inte ansvar föreligger redan på kontraktuell grund - presumera att det föreligger befogad tillit hos den som tecknar aktier i enlighet med erbjudandet (jfr Ds 2013:16 s. 84 f.). En årsredovisning kan däremot komma att ligga till grund för affärsbeslut av skiftande slag. Det föranleder spörsmålet vilka kriterier som ska tillämpas när det gäller att bestämma om en tillit är befogad.
Vilken tillit som bör skyddas med avseende på den information som lämnas i en årsredovisning har berörts i förarbetena till aktiebolagslagen. Det betonas där att den som träder i förbindelse med bolaget har rätt att lita på att bolagsorganen har fullgjort sina lagliga skyldigheter. Ett exempel som nämns är att en fordringsägare på grund av en felaktig årsredovisning har förletts att lämna den givna krediten eller att inte säkra sin fordran (jfr NJA 1996 s. 224). Att kretsen av skadelidande kan vara stor och att de ersättningsbelopp som kan aktualiseras kan bli betydande noteras, vilket föranleder påpekandet att en rimlig avvägning mellan olika intressen får göras genom en tillämpning av jämkningsbestämmelserna. Bestämningen av de närmare kriterierna för när jämkning bör komma i fråga överlämnas till rättstillämpningen. (Se prop. 1997/98:99 s. 188 ff.)
Det finns i anslutning till dessa uttalanden anledning att notera två förhållanden. Det första är att resonemanget utgår från att frågan angår en begränsning av ett redan konstaterat skadeståndsansvar. Emellertid utgör en avvägning mellan motstående intressen av det slag som anges en fråga av mer principiell natur. Dessutom låter sig avvägningen knappast göras först vid bestämningen av skadeståndets storlek. Den bör i stället ses som främst ett spörsmål om hur långt ansvaret sträcker sig, dvs. för bestämning av ansvarsgränsen (jfr resonemanget i Ds 2013:16 s. 68 ff. beträffande den s.k. sekundärkretsen vid prospektansvar). Det andra förhållandet som det finns anledning att notera är att förarbetsuttalandena utgår från att vilken hänsyn som ska tas till olika intressen ska styras av kriterier, vars innehåll det överlämnas åt rättstilllämpningen att bestämma. Med utgångspunkten att det rör sig om att bestämma gränsen för ansvaret och inte om en begränsning av ett ansvar som redan har konstaterats, så får den rättsbildning som har åsyftats avse vilka kriterier som bör gälla för ansvarsgränsen.
Vid bestämningen av gränsen för revisorsansvar av det slag som här är aktuellt bör beaktas att de straffrättsliga reglerna om svindleri sammantagna med 2 kap. 2 § skadeståndslagen ger ett visst skydd för investerare och andra vid direkta oegentligheter och särskilt allvarliga försummelser. Mot den bakgrunden finns det ett utrymme för att beträffande sådan oaktsam revision som faller utanför svindleriregleringen bestämma ansvarsgränsen under särskilt hänsynstagande till de överväganden som hänför sig till översvämningsargumentet, dvs. förutsebarhet för skadegöraren, proportionalitet mellan den skadegörande händelsen och ansvarets omfattning samt praktisk hanterlighet. Adekvanskravet är inte alltid tillräckligt för att tillgodose dessa intressen. Det finns därför anledning att kvalificera vad som krävs för att tillit till de uppgifter som finns i en årsredovisning ska anses vara befogad. Med förhållandevis högt ställda krav i det hänseendet - sammantaget med ett visst hänsynstagande till översvämningsargumentet även vid bestämningen av det hypotetiska händelseförlopp som ska läggas till grund för en skadeberäkning (se p. 47) - kan en rimlig balans mellan det skadegörande handlandet och dess skadeståndsrättsliga konsekvenser uppnås.
Vad som är att anse som befogad tillit ska därför bestämmas på så sätt att endast tillit av en viss styrka och relevans för den förlustbringande transaktionen kan grunda rätt till ersättning. Det sätt på vilket innehållet i årsredovisningen har kommit den skadelidande till del får därmed betydelse liksom vad för slags transaktion det rör sig om. Det föreligger i dessa hänseenden betydande skillnader mellan t.ex. ett köp utanför börsen av en maktpost i ett börsnoterat bolag och en investering i ett derivat grundat på bolagets börskurs. I det förra fallet utgör typiskt sett bolagets årsredovisning en del av beslutsunderlaget för transaktionen. I det senare fallet kan visserligen årsredovisningens innehåll antas vara återspeglat i börskursen, men tilliten till dess riktighet är mer medelbar och distanserad, och årsredovisningen har ofta inte samma omedelbara betydelse för investeringsbeslut av det slaget.
Ett allmänt riktmärke bör vara att ett affärsbeslut ska anses vara grundat på befogad tillit till en viss årsredovisnings riktighet om årsredovisningen typiskt sett utgör en väsentlig del av det konkreta beslutsunderlag som läggs till grund för ett sådant beslut och beslutet angår en affärsförbindelse med bolaget eller en transaktion avseende aktier eller andra instrument som bolaget emitterar. Vad som nu har sagts kan emellertid inte vara något annat än ett riktmärke. Omständigheterna i det enskilda fallet kan motivera en snävare bestämning av när tilliten ska anses vara befogad. Också en vidare bestämning kan tänkas, men för att motverka ett oproportionerligt stort skadeståndsansvar som kan komma att omfatta en mycket vid krets av skadelidande finns det anledning att vara återhållsam med det (se vidare p. 64-66).
Från frågan huruvida viss tillit är befogad och därmed skyddsvärd, måste skiljas vad som krävs för att påstådd tillit alls ska anses föreligga. Utgångspunkten är att den skadelidande har att bevisa att han har fäst tillit till årsredovisningen. Faktisk tillit bör dock i allmänhet kunna presumeras, om det finns grund för att anse att en tillit av det slag som påstås är befogad (jfr p. 22 beträffande tillit till prospektinnehåll).
Den i målet aktuella transaktionen gäller en förhållandevis stor post aktier i Daydream som förvärvades genom en apportemission. Årsredovisningen utgör typiskt sett en väsentlig del av beslutsunderlaget för en affär av det slaget. I en sådan situation motiverar normskyddet i allmänhet att beslutsfattaren ska anses ha haft fog för att fästa tillit till årsredovisningens förenlighet med god redovisningssed.
Emellertid har BDO och B.O. hävdat att det brister med avseende på förutsättningarna för ansvar enligt 29 kap.1 och 2 §§aktiebolagslagen på så sätt, att Ancoria inte har lidit någon skada och H.J. inte är att anse som ”annan” i regleringens mening. Det skulle då utesluta möjligheten av en rätt till skadestånd.
Invändningen bygger på att Ancoria ägde såväl aktieposten i 24hPoker som aktieposten i Daydream efter aktiebytet, medan Lopez hade ett endast indirekt ekonomiskt intresse i aktierna via en kapitalförsäkring. Ingen av dem skulle vara ersättningsberättigad; Ancoria därför att förändringar i förmögenhetsvärdet var för H.J:s räkning och således inte berörde bolagets ställning, H.J. därför att han inte skulle tillhöra den skyddade kretsen enligt 29 kap. 1 § aktiebolagslagen.
Det kan konstateras att hela det ekonomiska intresset i den finansiella tillgång som först utgjordes av aktier i 24hPoker och sedan av aktier i Daydream låg hos H.J. och enbart hos honom. H.J. bar alltså ensam de ekonomiska verkningarna av aktiebytet, och han har också själv fattat beslutet om detta genom att ansluta sig till samgåendeavtalet. Sett från BDO:s och B.O:s sida är vidare ett ägararrangemang av det ifrågavarande slaget en ovidkommande tillfällighet, som inte inverkar på vare sig förutsebarheten eller proportionaliteten mellan den skadegörande händelsen och ansvarets omfattning, och inte heller kan ägararrangemang genom kapitalförsäkring ha någon betydelse för den praktiska hanterligheten (jfr p. 25). H.J. bör därför likställas med en förvärvare av aktier i Daydream när det gäller normskyddet bakom principen att revision av en årsredovisning ska ske enligt god revisionssed.
Normskyddet motiverar alltså att Lopez ska anses ha haft fog för att vid ingåendet av samgåendeavtalet fästa tillit till att årsredovisningen i Daydream var riktig. Det kan också uttryckas så att regleringen i 29 kap.1 och 2 §§aktiebolagslagen medger att Lopez skulle kunna vara berättigad till skadestånd.
Emellertid måste en skadeståndsrätt för Lopez förutsätta att Ancoria inte därutöver har rätt till ersättning för samma skada. I det hänseendet märks att Antilu har tagit över såväl Ancorias som H.J:s rätt. Det är därför inte nödvändigt att ta ställning till hur man ska se på den invändning som riktar sig mot Ancoria.
Att det vid ett ofördelaktigt affärsbeslut har förelegat befogad tillit till riktigheten av en i något hänseende felaktig årsredovisning räcker inte för att utlösa ett skadeståndsansvar för en revisor, som beträffande felaktigheten har förfarit oaktsamt vid revisionen. Det måste också föreligga ett orsakssamband mellan den oaktsamma revisionen och den ekonomiska skada som affärsbeslutet har fört med sig. Endast i den mån en riktig revision skulle ha lett till ett annat och förmånligare ekonomiskt utfall kan det således föreligga en ersättningsgill skada.
När en fråga om ansvar för oriktig information aktualiseras är den normala startpunkten för prövningen av om kausalitet föreligger antagandet att skadegöraren skulle ha lämnat riktiga uppgifter till skadelidanden. Frågan blir då vad det skulle ha föranlett. Vid bristfällig revision av en årsredovisning måste det beaktas att syftet med revisionen är att säkerställa årsredovisningens förenlighet med god redovisningssed. Det syftet talar för att prövningen bör göras på basis av årsredovisningen med det innehåll som den skulle ha haft, om den hade varit riktig i de hänseenden som revisionen har varit oaktsam (jfr p. 21). För detta talar också att det normala beteendet från ett bolags sida när dess revisor riktar anmärkningar mot redovisningen är att bolaget rättar sig efter dessa.
Vid kausalitetsprövningen bör således i regel frågan ställas vad som skulle ha hänt om årsredovisningen hade varit riktig i berörda avseenden, inte vad som skulle ha hänt om årsredovisningen hade varit oförändrat felaktig men revisorn i sin revisionsberättelse hade anmärkt mot dess brister.
Men undantagsfall kan tänkas. Om det t.ex. vid en aktsamt utförd revision skulle ha uppdagats felaktigheter som kan misstänkas bero på organisationsbrister eller oegentligheter, så finns det anledning att se annorlunda på saken. En anmärkning skulle då ha gjorts beträffande inte bara felaktigheterna som sådana utan också om deras orsak, t.ex. att felaktigheterna beror på otillräckliga rutiner eller rent av på manipulationer.
Omständigheterna är inte sådana att det finns anledning att frångå den i punkten 37 angivna ordningen. Det är alltså Daydreams årsredovisning sådan den skulle ha sett ut efter en aktsam revision som ska läggas till grund för kausalitetsprövningen.
I förevarande fall begränsar sig de brister i revisionen som ska läggas till grund för bedömningen till två förhållanden, nämligen goodwillposten och återbetalningsskyldigheten. En anmärkning under revisionen rörande återbetalningsskyldigheten skulle otvivelaktigt ha lett till en notering i förvaltningsberättelsen (jfr p. 11). Vad en anmärkning rörande goodwillposten skulle ha lett till är mer osäkert (jfr p. 12). En möjlighet är att värdet hade justerats. En annan möjlighet är att värdet i stället hade kommenterats i en not. Som framgår i det följande (se p. 55-59) saknar det dock betydelse för bedömningen om årsredovisningen hade haft det ena eller andra innehållet.
Den som kräver skadestånd är i princip bevisskyldig för såväl skada som kausalitet. När det gäller ett skadeståndsanspråk mot en revisor på grund av oaktsam revision blir emellertid prövningen av orsakssambandet mellan oaktsamheten och skadan med nödvändighet hypotetisk. Den kritiska frågan är inte huruvida ett visst handlande har haft en viss effekt, utan vad som skulle ha inträffat om något hade gjorts som inte har gjorts (granskning i enlighet med god revisionssed). Prövningen har därmed likheter med det fallet att ansvarsgrunden är att någon har underlåtit att göra något som han hade en plikt att göra.
Det sagda medför bedömningssvårigheter. Ett skäl till detta är att det inte är ens teoretiskt möjligt att bevisa hur en person skulle ha handlat under andra förutsättningar (jfr NJA 2009 s. 104). Vad som kan bevisas är endast omständigheter som kan ligga till grund för antaganden om en möjlig händelseutveckling (jfr Schaefer, Bevisbörda och beviskrav i tvistemål, 2005, s. 381 f., Foster m.fl., Rättegång IV, 7 uppl. 2009, s. 127 f. och Valencia, Rådgivningsansvar, 2010, s. 576 f.). Ett annat skäl är att det kan finnas flera tänkbara händelseförlopp, som skulle ha kunnat bli resultatet av ett riktigt agerande av skadegöraren.
I rättsfallet ”Landskronabranden” NJA 2013 s. 145 uppkom frågan om bevislättnad för den skadelidande rörande skyldigheten att visa underlåtenhet från den handlingspliktige att vidta farereducerande handlingar i en konkret och överhängande faresituation. HD uttalade att frågan huruvida bevislättnad skulle medges - i det fallet beträffande möjliga farereducerande åtgärder - främst berodde på skyddssyftet med den åsidosatta normen, den handlingspliktiges närhet eller anknytning till faran och faresituationen som sådan. Domstolen framhöll också att den hypotetiska frågan om vad som skulle ha hänt vid ett aktivt handlande delvis var av normativ karaktär.
När det som här gäller en kausalitetsprövning med anledning av en oaktsam revision är situationen annorlunda. Det handlar inte om vilka åtgärder som hade varit möjliga för att hindra en oriktig årsredovisning. Det rör sig om en annan och rent hypotetisk fråga, nämligen vad som skulle ha hänt om revisionen hade utförts i enlighet med god revisionssed (eller mer precist i detta fall; hur utvecklingen skulle ha blivit om årsredovisningen hade varit riktig i de hänseenden som revisionen har varit oaktsam). Vad som hypotetiskt antas får betydelse i flera hänseenden. Såväl prövningen av om oaktsamheten på ett relevant sätt har inverkat på beslutet, som prövningen av om beslutet har föranlett en skada och hur denna i så fall ska bestämmas vilar således på hypoteser om händelseförloppet, och prövningarna kopplar på det sättet i varandra.
Av det förhållandet att det rör sig om hypotetiska antaganden följer att det är befogat att fästa mindre vikt vid vad den skadelidande påstår om vad som skulle ha skett om det oaktsamma handlandet inte hade varit för handen. Bestämningen bör i stället som utgångspunkt vara objektiverad och därför oberoende av den skadelidandes individuella förhållanden. Endast om i det enskilda fallet dessa förhållanden har varit synbara för skadegöraren kan de tillmätas någon betydelse.
För att ett orsakssamband ska anses ha förelegat mellan en oriktighet i beslutsunderlaget och en påstådd skada, förutsätts det att oriktigheten kan anses ha på ett relevant sätt inverkat på beslutssituationen. Kausalitet kräver i regel att det kan sägas ha varit motiverat att allvarligt överväga ett annat handlande, om beslutsunderlaget hade haft det innehåll som det skulle ha haft oaktsamheten förutan (jfr artikel IV.C.-7:109 DCFR rörande informationstjänster). Det kan också uttryckas så att det ska röra sig om en typiskt sett beslutsrelevant informationsbrist (jfr NJA 1998 s. 734; jfr även NJA 1996 s. 224).
Att oriktigheten på ett relevant sätt har varit ägnad att inverka på beslutsfattandet säger inget om vilket fortsatt händelseförlopp som ska antas, givet att någon oaktsamhet inte hade förekommit. Ett sådant händelseförlopp måste fastställas för att skadan ska kunna bestämmas och beräknas. Av viss betydelse är då - förutom vad som följer av adekvansläran - normskyddet och de ansvarsgränser som översvämningsargumentet motiverar (jfr p. 25). Domstolen bör ta fasta på vad som typiskt sett skulle ha varit en närliggande och rimlig händelseutveckling.
I vissa fall framstår det som närmast självklart att alternativet till den genomförda affären är ingen transaktion alls. Om det förhåller sig så ska givetvis detta läggas till grund för skadeberäkningen (jfr NJA 1991 s. 625). I andra fall kan det inte uteslutas att fastän oriktigheten ska anses vara beslutsrelevant, någon annan händelseutveckling än den faktiska inte kan antas. Då föreligger det i princip ingen ersättningsgill skada. Det kan också inträffa att flera händelseförlopp framstår som närliggande och rimliga. Då bör utgångspunkten vara att skadeberäkningen ska göras på grundval av den händelseutveckling som framstår som mest sannolik. Här kan det faktiska skeende som föregick det skadegörande händelseförloppet, liksom efterföljande händelser, vara av betydelse för bedömningen av hur det hypotetiska händelseförloppet ska bestämmas.
När det gäller kausalitetsbedömningen i detta fall är frågan först om det skulle ha varit motiverat för Lopez att allvarligt överväga ett annat handlande än att acceptera samgåendeavtalet och dess villkor, om årsredovisningen hade varit riktig i de hänseenden som revisionen har varit oaktsam. Om så är fallet blir nästa fråga vad som kan antas om det fortsatta händelseförloppet.
Det finns ingen utredning i målet som ger stöd för att det har funnits individuella förhållanden på H.J:s sida som har varit synbara för B.O. (jfr p. 45). Bedömningen av betydelsen av de två felaktigheterna i årsredovisningen ska därför göras objektiverat men med utgångspunkt i transaktionens syfte och omständigheterna kring denna. Utredningen ger vid handen följande.
Beslutet om ett samgående mellan 24hPoker och Daydream hade föregåtts av att 24hPoker under början av sommaren år 2005 hade anlitat HQ Bank som rådgivare i avsikt att genom en börsnotering få till stånd en ökad likviditet i 24hPoker-aktien. Efter att ha utvärderat möjligheten att notera 24hPoker på Stockholmsbörsen initierades en strukturerad försäljningsprocess som ett alternativ. I denna lämnades ett kontantbud på samtliga aktier i 24hPoker. Budet var på drygt 700 miljoner kr.
Samtidigt som försäljningsprocessen pågick upptogs med Daydream en diskussion om ett samgående. Eftersom Daydream var börsnoterat var tillgången till finansiell information om bolaget begränsad till vad som hade kommunicerats med marknaden. Under perioden 2001-2005 hade Daydream (inklusive dotterbolag) omsatt sammantaget cirka 63 miljoner kr och gjort ett negativt resultat om cirka 162 miljoner kr. Omsättningen för räkenskapsåret 2005 uppgick enligt årsredovisningen till cirka 18 miljoner kr med ett negativt resultat om drygt 10 miljoner kr. I början av år 2006 företogs en kontantemission i Daydream som tillförde bolaget drygt 30 miljoner kr.
Av förhöret med P.H., dåvarande verkställande direktör för 24hPoker och den störste ägaren i bolaget, framgår bl.a. följande. Intresset för det omvända förvärvet motiverades av Daydreams börsplats. Daydream hade dock även en någorlunda stor kassa. Den pågående verksamheten i Daydream saknade intresse för 24hPoker, med undantag för att bolaget hade kontakter med vissa medieaktörer. Daydreams historia var ”ruffig”; bolaget hade flera gånger försökt ändra sin verksamhet men misslyckats. De historiska förhållandena var emellertid inte så intressanta. Utgångspunkten var att Daydream ”inte skulle belasta” det sammanslagna bolaget. Ledningen i Daydream lämnade upplysningar rörande resultatutvecklingen som gav en mer positiv bild än resultatet under det föregående räkenskapsåret.
Värdeförhållandet mellan Daydream och 24hPoker (1 till 9,1; se p. 2) bestämdes efter förhandling om samgåendet i början av mars 2006. Det värde av budet som angavs i pressmeddelandet (cirka 1,9 miljarder kr) var i princip en matematisk funktion av börskursen för Daydream den 3 mars 2006. Hur värdeförhållandet bestämdes framgår inte av utredningen i målet.
HD gör mot denna bakgrund följande bedömningar.
Daydreams ställning och resultat enligt årsredovisningen för år 2005 är visserligen faktorer av viss betydelse för samgåendeavtalet. Syftet med detta var emellertid att börsintroducera 24hPoker. Däri låg aktiebytets egentliga värde. Genom en börsintroduktion skulle aktieägarna inte bara få den investeringsmässiga valfrihet som följer med en likvid aktie, utan de skulle också få ett högre värde på sina innehav i 24hPoker än det kontantbud på över 700 miljoner kr som avböjdes. Samtidigt var risken med apportemissionen begränsad såtillvida att det som förvärvades i praktiken till 90 procent bestod av det som lämnades i vederlag. Att det således var börsplatsen som var åtråvärd och inte den verksamhet som Daydream bedrev är av grundläggande betydelse när de ifrågavarande felaktigheternas relevans för beslutet om samgåendet ska bedömas.
Den tveksamma värderingen av goodwillposten hänför sig till den pågående verksamheten i ett av Daydreams dotterbolag. Enligt P.H. var verksamheten i Daydream med dotterbolag utan intresse. Koncernens dåliga lönsamhet var känd. Det kan visserligen inte uteslutas att om värderingen av dotterbolaget hade analyserats närmare, så skulle det ha lett till att koncernens dåliga lönsamhet och svaga ställning hade framträtt ännu tydligare. Till grund för bedömningen av frågan om beslutsrelevans ska dock läggas vad årsredovisningen skulle ha innehållit rörande goodwillposten, om god redovisningssed hade följts. Oavsett vilket innehåll årsredovisningen i detta hänseende då skulle ha haft - oförändrad värdering med en kommentar beträffande osäkerheten eller ett lägre värde - så kan frågan om goodwillvärdet inte anses ha haft en sådan karaktär att den, allt annat oförändrat, skulle ha motiverat ett allvarligt övervägande av att avstå från samgåendet som sådant.
När det gäller frågan huruvida bristen avseende goodwillvärdet kan anses ha varit ägnad att påverka ställningstagandet till villkoren i samgåendeavtalet, måste det röra sig om ett bättre bytesförhållande. Några konkreta påståenden om att goodwillvärdet, sådant det redovisades i årsredovisningen, har haft betydelse för värdeförhållandet och i så fall på vilket sätt har emellertid Antilu inte gjort. Utan något påstående i det hänseendet saknar domstolen underlag för att ta ställning till vad en korrekt redovisning av goodwillposten typiskt sett skulle ha haft för relevans med avseende på bestämningen av värdeförhållandet. Det kan därför inte anses att oriktigheten har inverkat på ställningstagandet till bytesförhållandet (jfr p. 46). Därmed brister det i fråga om kravet på beslutsrelevans.
Frågan om den möjliga återbetalningsskyldigheten, som inte kunde bli större än 1,2 miljoner kr och som kom att avse ett belopp på cirka 900 000 kr, är inte på långt när tillräckligt signifikant för att i något hänseende motivera ett ifrågasättande av en transaktion, som enligt pressmeddelandet angavs omfatta ett värde, låt vara i viss mening fiktivt, på i storleksordningen 1,9 miljarder kr.
BDO och B.O. kan mot bakgrund av det anförda inte åläggas något skadeståndsansvar på grund av H.J:s tillit till årsredovisningen som sådan.
Antilu har framhållit att de anmärkningar som borde ha gjorts i revisionsberättelsen skulle ha påverkat marknadens bedömning av Daydream och därmed bolagets börskurs. HD har uppfattat detta som ett påstående om att kursen hade betydelse för bytesförhållandet enligt samgåendeavtalet.
De principer som i det föregående har angetts när det gäller att fastställa vad som skulle ha hänt om revisionen inte hade varit oaktsam bör tillämpas också vid den nu aktuella bedömningen. Bedömningen ska därför grundas på vad som kan antas i fråga om börskursen med utgångspunkten att årsredovisningen hade haft ett rättvisande innehåll avseende goodwillposten och återbetalningsskyldigheten.
Utredningen får anses ge stöd för antagandet att börskursen för Daydream skulle ha påverkats i åtminstone någon mån om årsredovisningen i aktuella hänseenden hade varit riktig. Det föranleder frågan om börskursen ska tillskrivas sådan tillitsverkan med avseende på samgåendeavtalet som är en förutsättning för att ett skadeståndsansvar ska kunna komma i fråga för BDO och B.O.
Innehållet i en årsredovisning återspeglas givetvis i större eller mindre utsträckning i bolagets börskurs. Om ett affärsbeslut grundas på börskursen rör det sig emellertid inte om en tillit till årsredovisningen som sådan utan om en via marknaden förmedlad tillit till denna. I det föregående har det konstaterats att vid bestämmandet av vad som är befogad tillit i det aktuella hänseendet bör avseende fästas vid på vilket sätt innehållet i årsredovisningen har kommit den skadelidande till del och vad för slags transaktion det rör sig om (p. 23). Det har vidare framhållits att ett allmänt riktmärke bör vara, att ett affärsbeslut ska anses vara grundat på befogad tillit till en årsredovisnings riktighet om årsredovisningen typiskt sett har utgjort en väsentlig del av det konkreta underlaget för affärsbeslutet och beslutet har angått t.ex. en affär i bolagets aktier (p. 27). Eftersom det i detta fall rör sig om ett förvärv av aktier följer av det anförda, att den kritiska frågan är om skyddssyftet bakom regeln att en revisor ska granska bolagets årsredovisning i enlighet med god revisionssed motiverar ett ansvar för skada som är en följd av en genom börskursen förmedlad tillit till årsredovisningens riktighet.
Revisionens främsta externa syfte när det gäller ett börsnoterat bolag är att säkerställa en korrekt information till marknaden i vid mening (se p. 20). Det syftet nödvändiggör inte att skadeståndsansvaret för oaktsam revision utsträcks till att omfatta affärer över börsen eller som på något annat sätt grundas på börskursen, om denna har påverkats av sådana oriktigheter i årsredovisningen som skulle ha undvikits vid en revision utförd i enlighet med god revisionssed. De överväganden som hänför sig till översvämningsargumentet - förutsebarhet för skadegöraren, proportionalitet mellan den skadegörande händelsen och ansvarets omfattning samt praktisk hanterlighet (se p. 17 och 25) - talar också starkt emot ett så vidsträckt ansvar. Vad särskilt gäller den praktiska hanterligheten finns det anledning att framhålla, att ett ansvar som omfattar börskursens riktighet riskerar att inte bara leda till en mycket stor krets av skadeståndsberättigade, utan också till en betydande svårighet att beräkna skadan eftersom oriktigheten i årsredovisningen skulle behöva isoleras från alla andra faktorer som kan ha påverkat börskursen.
Av det sagda följer att en genom börskursen förmedlad tillit till årsredovisningens riktighet i allmänhet inte bör vara tillräcklig för att en revisor ska kunna göras ersättningsskyldig för en felaktig årsredovisning (här bortses då från det fallet att så grov oaktsamhet föreligger på revisorns sida, att det är fråga om ett svindleribrott, jfr p. 25). Omständigheterna i detta fall är inte sådana att det finns anledning att frångå denna normalordning.
HD har vid sina bedömningar utgått från följande principiella synsätt när det gäller det skadeståndsansvar som en revisor enligt bestämmelserna i 29 kap.1 och 2 §§aktiebolagslagen har mot annan än bolaget:
- Avgörande för om en oaktsam överträdelse av aktiebolagslagen, tilllämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen medför skadeståndsansvar är den överträdda normens skyddsändamål (normskyddet).
- Regeln att en granskning av en årsredovisning ska ske enligt god revisionssed syftar bl.a. till att den som lägger en årsredovisning till grund för ett affärsbeslut ska skyddas, under förutsättning att hans tillit till årsredovisningens riktighet har varit befogad. Normskyddet omfattar även andra än aktieägare.
- Befogad tillit föreligger i allmänhet om en årsredovisning typiskt sett utgör en väsentlig del av det konkreta underlag som läggs till grund för ett affärsbeslut rörande en affärsförbindelse med bolaget eller en transaktion avseende aktier eller andra instrument som bolaget emitterar. En genom börskursen förmedlad tillit till årsredovisningens riktighet är däremot i regel otillräckligt för att en revisor ska kunna göras skadeståndsansvarig.
- För att en befogad tillit till en årsredovisning som är oriktig ska medföra skadeståndsansvar på grund av oaktsam revision krävs det ett orsakssamband (kausalitet) mellan oaktsamheten och den påstådda skadan. Prövningen bör i regel göras med utgångspunkt i vad som skulle ha hänt om årsredovisningen hade varit riktig, och inte i vad som skulle ha hänt om årsredovisningen hade varit oförändrat felaktig men revisorn i sin revisionsberättelse hade anmärkt mot bristerna.
- Ett grundläggande kausalitetskrav är att den oriktiga informationen i årsredovisningen typiskt sett kan anses ha varit relevant för affärsbeslutet på så sätt att om årsredovisningen hade haft det innehåll som den borde ha haft så skulle det ha motiverat att ett annat handlande allvarligt hade övervägts.
- Skadebedömningen ska i allmänhet inte grundas på beslutsfattarens påstående om vad som skulle ha hänt om årsredovisningen hade varit riktig. Den ska i stället göras på grundval av ett hypotetiskt händelseförlopp som typiskt sett framstår som närliggande och rimligt. Om flera händelseförlopp är möjliga ska det mest sannolika väljas.
HD har på grundval av de redovisade principerna sammanfattningsvis bedömt tvisten i målet på följande sätt:
- Beträffande den skada som Antilu gör gällande avseende bytet av aktieposten i 24hPoker till aktier i Daydream är Lopez att likställa med en förvärvare av aktier i Daydream.
- H.J. har haft fog för att fästa tillit till årsredovisningen vid ställningstagandet till samgåendeavtalet och villkoren för transaktionen.
- Tillit till börskursen motiverar inte något sådant skadeståndsansvar som Antilu gör gällande.
- Med hänsyn till syftet med samgåendeavtalet och omständigheterna i övrigt kan bristerna i Daydreams årsredovisning avseende goodwillposten och återbetalningsskyldigheten inte anses ha varit ägnade att motivera ett allvarligt övervägande av ett annat handlande än att ansluta sig till samgåendeavtalet.
- Det finns alltså inte något tillräckligt samband mellan de två felaktigheterna i årsredovisningen och H.J:s beslut att ansluta sig till samgåendeavtalet för att ett skadeståndsansvar ska föreligga.
Slutsatsen är att Lyons skadeståndstalan ska ogillas. Hovrättens dom ska därför ändras i själva saken.
Med ändring av hovrättens dom i själva saken ogillar HD Antilu Services OU:s talan.
HD:s dom meddelad: den 17 april 2014.
Mål nr: T 3420-12.
Lagrum: 29 kap.1 och 2 §§aktiebolagslagen (2005:551).
Rättsfall: NJA 1991 s. 625, NJA 1996 s. 224, NJA 1998 s. 734, NJA 2008 s. 339, NJA 2009 s. 104 och NJA 2013 s. 145.