Frågor rörande husrannsakan på en tidningsredaktion i syfte att genom beslag av en elektronisk informationsbärare få tillgång till digitala fotografier.
Allmän åklagare yrkade vid Solna tingsrätt att tingsrätten skulle förordna om husrannsakan på tidningen Aftonbladets redaktion.
Tingsrätten (rådmannen Watkins) anförde i beslut den 26 maj 2015 följande.
Åklagaren har begärt att tingsrätten ska besluta om husrannsakan på tidningen Aftonbladets redaktion, i syfte att eftersöka föremål som ska underkastas beslag.
Som grund för sitt yrkande har åklagaren anfört bl.a. följande. Den 24 maj 2015 rånades butiken Guld i Kista Galleria. Fyra beväpnade män tillgrep gods till ett ännu okänt värde. Under rånet avlossades flera skott. Aftonbladet har publicerat bilder på personer som kan misstänkas vara gärningsmän. Inför publiceringen har bilderna redigerats så att personernas ansikten maskerats. Aftonbladet har inte velat lämna ut de omaskerade bilderna till polisen. En husrannsakan syftar till att beslagta den IT-enhet/IT-enheter som innehåller de omaskerade bilderna. Under den hittillsvarande utredningen har andra sätt att identifiera gärningsmännen prövats utan framgång. Det finns därför synnerliga skäl för åtgärden. Åtgärden bör även anses proportionerlig eftersom utredningen avser allvarlig brottslighet med ett högt straffvärde.
Av 28 kap. 1 § RB följer att om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe, för att söka efter bland annat föremål som kan tas i beslag. Av andra stycket samma bestämmelse framgår att hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan dock företas bara om brottet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att det vid rannsakningen ska anträffas föremål som kan tas i beslag. Husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse, se 28 kap. 3 § RB. I förarbetena till bestämmelserna om tvångsmedel nämns husrannsakan eller avlyssning på en nyhetsredaktion som exempel på situationer där hänsynen till tredje mans intresse bör ha stor betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras.
Av 27 kap. 2 § RB jämförd med 36 kap. 5 § sjätte stycket samma balk följer att beslag inte får ske av en skriftlig handling vars innehåll är sådant att den som innehar handlingen är underkastad tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § TF. Detta innebär att tvångsmedel såsom husrannsakan - som syftar till att beslagta sådana handlingar - inte heller får ske i dessa fall (jfr prop. 1988/89:124 s. 34 f.).
Tingsrätten konstaterar att de föremål som åklagaren har för avsikt att ta i beslag - dvs. den eller de IT-enheter som innehåller de eftersökta bilderna av misstänkta gärningsmän - inte i sig är sådana att de kan antas omfattas av förbudet mot beslag. Något hinder mot husrannsakan föreligger således inte av den anledningen.
När det gäller frågan om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden medför för Aftonbladet eller något annat intresse kan konstateras att massmedias nyhetsbevakning och samhällsrapportering utgör en grundläggande del av en demokrati och att det är av stor vikt att enskilda kan vända sig till media med en välgrundad tilltro till anonymitetsskyddet. I förevarande fall är det emellertid fråga om ett mycket allvarligt brott. Vidare finns det ett stort allmänintresse av att klara upp brott där skjutvapen använts på allmän plats. Åklagarens begäran avser en husrannsakan i syfte att eftersöka och beslagta vissa närmare angivna bildfiler. Någon avsevärd risk för att åtgärden ska medföra att ett vidlyftigt sekretesskyddat material måste tas i beslag eller för att källan röjs kan inte anses föreligga. Sammantaget menar tingsrätten därför att den begärda åtgärden får anses proportionerlig och åklagarens begäran ska därför bifallas.
Tingsrätten förordnar, med stöd av 28 kap. 1 § andra stycket RB, att husrannsakan får företas på tidningen Aftonbladets redaktion i syfte att eftersöka och beslagta den IT-enhet/IT-enheter som innehåller omaskerade bilder av misstänkta gärningsmän.
Aftonbladet Hierta Aktiebolag överklagade i Svea hovrätt och yrkade att hovrätten skulle upphäva tingsrättens förordnande.
Åklagaren motsatte sig ändring av tingsrättens beslut.
Hovrätten beslutade den 29 maj 2015 att tingsrättens beslut tills vidare inte fick verkställas.
Hovrätten (hovrättsråden Singh, referent, och Harris Spaak samt tf. hovrättsassessorn Nelson) anförde i beslut den 12 juni 2015 följande.
Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att bl.a. söka efter föremål som kan tas i beslag (28 kap. 1 § första stycket RB). Hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan - med vissa undantag som inte är aktuella här - dock företas bara om det finns synnerlig anledning att det vid rannsakningen ska anträffas föremål som kan tas i bl.a. beslag (andra stycket).
I 28 kap. 3 a § RB kommer den s.k. proportionalitetsprincipen till uttryck, dvs. att en husrannsakan endast får beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.
Regler om journalisters källskydd finns i bl.a. tryckfrihetsförordningen. Enligt 1 kap. 1 § tredje stycket TF står det var och en fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. journalister och tidningsredaktioner för offentliggörande i tryckta skrifter m.m. En meddelare har rätt att vara anonym (3 kap. 1 § TF). Den som har tagit emot en uppgift för publicering har, med vissa undantag, tystnadsplikt beträffande meddelarens identitet (3 kap. 3 § TF).
Bestämmelser om beslag och beslagsförbud m.m.
Av 27 kap. 1 § första stycket RB följer bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag.
I 27 kap. 2 § RB föreskrivs dock att en skriftlig handling inte får tas i beslag, om dess innehåll kan antas vara sådant som någon som avses i 36 kap. 5 § RB inte får vittna om, och handlingen innehas av honom eller av den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. Av 36 kap. 5 § sjätte stycket RB framgår att beslagsförbudet innefattar material som omfattas av källskyddet i bl.a. tryckfrihetsförordningen.
Enligt ordalydelsen i 27 kap. 2 § RB omfattar dock regeln om beslagsförbud endast skriftliga handlingar. Det har därför ansetts att bestämmelsen inte är direkt tillämplig på elektroniskt lagrad information och saken har diskuterats i olika sammanhang, se t.ex. promemorian ”Brott och brottsutredning i IT-miljö” (Ds 2005:6), JK:s beslut 2007-12-19 i dnr 6373-07-31, JO:s beslut JO 2009/10 s. 80 och JO 2012/13 s. 169. I betänkandet ”Förundersökning - objektivitet, beslag, dokumentation m.m.” SOU 2011:45 s. 352 f. har också vissa förslag på författningsändringar lämnats. Se även betänkandet ”Europarådets konvention om it-relaterad brottslighet” SOU 2013:39 s. 145 f.
Om ett visst föremål inte får tas i beslag, t.ex. på grund av regeln om beslagsförbud i 27 kap. 2 § RB, får inte heller en husrannsakan för att söka efter föremålet genomföras (se t.ex. Martin, Straffprocessuella tvångsmedel, 3:e uppl. s. 565). Den första frågan är således om de aktuella bilderna omfattas av beslagsförbud.
Aftonbladet har uppgett att bilderna överfördes digitalt till tidningen i en bildfil genom en s.k. app. I appen har meddelaren lämnat kontaktuppgifter och de följer med informationen på bilden. Enligt Aftonbladet innehåller bildfilen således information som omfattas av tystnadsplikten i 3 kap. 3 § TF, det s.k. källskyddet. Därigenom skulle ett beslagsförbud gälla och följaktligen får inte heller en husrannsakan på redaktionen äga rum. Åklagaren har å sin sida gjort gällande bl.a. att information som är att hänföra till källskyddet kan avlägsnas och att tingsrättens beslut inte heller ger polisen rätt att ta del av uppgifter rörande vem som fotograferat eller lämnat bilderna till Aftonbladet.
Som framgått är regeln om beslagsförbud inte direkt tillämplig på elektroniskt lagrad information. Men utgångspunkten för hovrättens prövning är ändå att det finns skäl att behandla sådan information på samma sätt som om den hade återfunnits i en skriftlig handling (se Fitger m.fl., Rättegångsbalken, Zeteo, kommentaren till 27 kap. 2 § RB). Andra frågor som uppkommer i sammanhanget är om den information som omfattas av källskyddet, t.ex. kontaktuppgifter till den som skickat in bildfilen, är avskiljbar från bilderna som sådana och vad åklagarens begäran de facto tar sikte på.
JO Axberger har uttalat att kravet på skydd för anonyma uppgiftslämnare inte kan sträckas så långt att varje annars lagenlig undersökning av elektroniskt lagrad information är förbjuden så snart informationen kan antas inkludera journalistiskt arbetsmaterial. Undersökningar som inte tar sikte på uppgifter som omfattas av källskydd, och som genomförs så att risken minimeras för att sådana uppgifter oavsiktligen kommer fram är, enligt hans mening, inte oförenliga med gällande grundlagsbestämmelser (JO 2012/13 s. 169). Hovrätten instämmer i denna bedömning.
Med detta sagt kan hovrätten konstatera att åklagarens begäran inte tar sikte på några uppgifter som omfattas av källskyddet utan den avser endast bilderna som sådana för att polisen sedan med hjälp av dessa ska kunna identifiera två misstänkta gärningsmän till rånbrottet - ett mycket allvarligt brott utfört med skjutvapen. Åklagaren har också uppgett bl.a. att polisen inte får söka efter något annat än aktuella bilder samt att verkställigheten av husrannsakan ska vara transparent och att representanter för Aftonbladets redaktion ska ha full insyn i de åtgärder som polisen vidtar vid verkställigheten. Ett sådant förfaringssätt är också i linje med de åklagaretiska principer som synes gälla i liknande fall (se mer om detta i ovan gjorda hänvisningar). Enligt hovrättens uppfattning bör därför en undersökning av aktuell bildfil kunna genomföras på ett sätt som minimerar risken för att uppgifter som omfattas av källskyddet kommer fram. För det fall det finns vissa källskyddade uppgifter på själva bilderna torde dessa således kunna avlägsnas eller maskeras.
Aftonbladet har vidare anfört bl.a. att begreppet ”IT-enhet/IT-enheter” är oklart och att allt från en enskild fil till hårddiskar och servrar där filen lagrats kan åsyftas, vilket måste anses vara oproportionerligt med hänsyn till intresset av att skydda publicistiskt material som omfattas av t.ex. tryckfrihetsrätten. Hovrätten noterar visserligen att åklagarens begäran - av i och för sig förståeliga skäl - inte är begränsad till en viss IT-enhet. Men enligt hovrätten finns det inte något som hindrar Aftonbladet från att minimera risken att polisen går igenom i sammanhanget ovidkommande enheter genom att vid verkställigheten tillhandahålla den aktuella IT-enheten. Som åklagaren påtalat är en annan möjlighet att Aftonbladet på egen hand tar fram bilderna och överlämnar dessa till polisen. I ett sådant fall kan möjligen behovet av en husrannsakan bortfalla (se Martin, a.a. s. 579).
Sammantaget konstaterar hovrätten att de grundläggande förutsättningarna för husrannsakan är uppfyllda och att åtgärden inte heller syftar till att beslagta ett föremål som omfattas av regeln om beslagsförbud. Något hinder mot husrannsakan på den grunden finns således inte. Enligt hovrätten är det också klart att det föreligger synnerlig anledning att vidta åtgärden eftersom det finns omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att man kommer att påträffa det sökta föremålet (se Fitger m.fl., a.a., kommentaren till 28 kap. 1 § RB). Slutligen uppkommer frågan om åtgärden är förenlig med proportionalitetsprincipen i 28 kap. 3 a § RB. Vid en husrannsakan på en tidningsredaktion ska nämligen bl.a. risken för tredjemansskada vägas in (se Martin, a.a. s. 579 f.). Å andra sidan ska beaktas att bilderna kan ha betydelse i en utredning om allvarlig brottslighet, möjligen kan två misstänkta gärningsmän identifieras. Med beaktande av de uttalanden som gjorts i det föregående anser hovrätten vid en samlad bedömning, i likhet med tingsrätten, att begärd husrannsakan får anses proportionerlig. Aftonbladets överklagande ska därför avslås.
Vid denna utgång ska hovrättens tidigare beslut om inhibition inte längre gälla.
Hovrätten avslår överklagandet.
Hovrättens beslut om inhibition den 29 maj 2015 ska inte längre gälla.
Aftonbladet Hierta Aktiebolag överklagade och yrkade att beslutet om husrannsakan skulle upphävas.
Riksåklagaren motsatte sig ändring.
HD förordnade den 16 juni 2015 att verkställighet tills vidare inte fick ske.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Vasquez, föreslog i betänkande att HD skulle meddela följande beslut.
Punkterna 1-4 motsvarar i huvudsak punkterna 1-4 i HD:s beslut.
I punkterna 5 och 6 redogörs för relevanta bestämmelser i 2 kap. RF.
I punkterna 7-9 redogörs för relevanta bestämmelser i tryckfrihetsförordningen.
HD har vid ett par tillfällen angett och understrukit att skyddet för uppgiftslämnarens anonymitet har betydelse för tillgången till information och därmed är en förutsättning för att tryckfriheten ska fylla sin funktion i ett fritt och demokratiskt samhälle. Om anonymiteten inte skyddas, kan omgivningens reaktioner avhålla personer från att dra fram betydelsefulla omständigheter i ljuset. En person som lämnar ett meddelande för publicering och som vill vara anonym ska kunna vara trygg i förvissningen om att identiteten inte röjs av den som har tagit emot uppgifterna. Reglerna ska ses också i det vidare perspektivet att lättnader i tystnadsplikten och därmed i skyddet för meddelarens anonymitet kan få negativa återverkningar på informationsspridningen och samhällsdebatten i stort (jfr NJA 2012 s. 342 och HD:s dom den 27 mars 2015 i mål B 3594-15 (NJA 2015 s. 166). Liknande synsätt har präglat Europadomstolens praxis i mål om kränkningar mot artikel 10 i Europakonventionen.
Punkterna 11-13 motsvarar i huvudsak punkterna 5-11 i HD:s beslut.
Av 36 kap. 5 § sjätte stycket RB framgår att beslagsförbudet innefattar material som omfattas av källskyddet i yttrandefrihetslagarna. Det är främst risken för att uppgiftslämnarens identitet röjs som ligger bakom reglerna. Om en handling innehåller anonymitetsskyddade uppgifter som har direkt betydelse i en brottsutredning, kan åklagaren, i stället för att begära rättens förordnande om beslag, försöka få rättens tillstånd till att få fram uppgiften vid förhör inför domstol, se Martin, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan s. 408 f., jfr NJA 2003 s. 107 som avsåg editionsföreläggande under förundersökning.
Beslagsförbudsregeln omfattar enligt ordalydelsen i 27 kap. 2 § RB endast skriftliga handlingar. Som såväl Aftonbladet som riksåklagaren har anfört har flera utredningar berört frågan om beslagsreglerna, däribland beslagsförbudets tillämplighet på elektroniskt lagrad information. Det har framförts att eftersom det endast är föremål och skriftliga handlingar som i enlighet med 27 kap. 1 § RB kan bli föremål för beslag kan inte beslagsförbudsregeln i 27 kap. 2 § anses vara direkt tillämplig på handlingar i elektronisk form, se t.ex. JO 2009/10 s. 80. I kommentaren till bestämmelsen uttalas att det finns starka skäl att behandla elektroniskt lagrad information på samma sätt som man skulle ha behandlat informationen ifall den hade återfunnits i en skriftlig handling, se Brown m.fl., Rättegångsbalken, (April 2015, Zeteo), kommentaren till 27 kap. 2 § RB. HD har i ett mål om utlämnande av ett televisionsbolags filmupptagning beräffande motsvarande bestämmelse om syn anfört att övervägande skäl talade för att genom analogisk lagtolkning låta den bestämmelsen även omfatta filmupptagningen och fann att det av 9 § radioansvarighetslagen (numera 2 kap. 3 § YGL) och grunderna för bestämmelsen om syn (edition) fick anses följa att hinder i princip mötte mot att filmmaterialet utlämnades, om därigenom identiteten hos personer som framträtt i det aktuella programavsnittet skulle röjas, se NJA 1981 s. 791.
Under senare år har olika synsätt om beslagsförbudets räckvidd framförts som i exempelvis promemorian, Ds 2005:6, ”Brott och brottsutredning i IT-miljö” JO:s beslut 2009/10 s. 80 och 2012/13 s. 169. I betänkandet ”Förundersökning - objektivitet, beslag, dokumentation m.m.”, SOU 2011:45 s. 352 f. har också vissa förslag på författningsändringar lämnats. Se även, förutom nämnda promemoria, Ds 2005:6, betänkandet ”Europarådets konvention om it-relaterad brottslighet” SOU 2013:39.
Justitiekanslern föreslog i ett beslut i december 2007 att lagreglering skulle övervägas i tre avseenden. Ett klarläggande om beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB är tillämpligt även på elektroniska handlingar (i annat fall påpekades behovet av en lagbestämmelse). Vidare föreslogs författningsreglering för förutsättningarna för genomsökning av dator tillhörande den skyddade kretsen samt för rätten att kopiera beslagtaget material, se JK:s beslut 2007-12-19, Diarienummer 6372-07-31. Det aktuella ärendet som avsåg ett beslag av dator som påstods innehålla material som omfattades av källskyddet hade prövats i sak av allmän domstol. Tingsrätten hade funnit att beslagsförbudsbestämmelsen i 27 kap. 2 § RB inte kunde anses omfatta all den information som finns i en dator, men att ändamålet med förbudsregeln borde tillmätas vikt vid den proportionalitetsbedömning som alltid ska göras när en myndighet överväger att vidta olika tvångsmedel. Vid tingsrättens proportionalitetsbedömning beaktades att åklagaren förklarat att journalisten och dennes advokat skulle beredas tillfälle att närvara vid undersökningen av datorn samt att undersökningen skulle vara riktad och begränsad. Sökning skulle enligt åklagaren bara ske på ett visst namn och granskade dokument skulle först öppnas för en snabb kontroll av huruvida det fanns anledning att anta att dokumentet i fråga omfattades av källskydd. Om så var fallet skulle dokumentet omgående släckas ned. Tingsrätten ansåg vid en samlad bedömning, där domstolen också tog hänsyn till att journalisten var misstänkt för allvarlig brottslighet, att skälen för åtgärden uppvägde det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar för journalisten eller något annat motstående intresse. Tingsrätten fastställde därför beslaget. Hovrätten gjorde samma bedömning och HD meddelade inte prövningstillstånd (se JO 2012/13 s. 169).
Förundersökningsutredningen som fick i uppdrag att överväga under vilka rättsliga förutsättningar en dator eller annat medium där uppgifter eller handlingar som omfattas av beslagsförbud ska få genomsökas, har i sitt betänkande ”Förundersökning - objektivitet, beslag, dokumentation m.m.”, SOU 2011:45, föreslagit ett nytt andra stycke i 27 kap. 2 § RB med innebörden att om en digital informationsbärare tas i beslag och denna kan antas innehålla uppgifter för vilka beslagsförbud gäller ska den hos vilken beslaget gjorts beredas tillfälle att närvara vid genomsökningen av informationsbäraren. Om det vid en sådan genomsökning visar sig att innehållet omfattas av beslagsförbud skulle det enligt förslaget inte vara tillåtet att ta ytterligare del av det innehållet. Förslaget har inte lett till någon lagändring.
Som HD tidigare anfört har grundlagsskyddet för uppgiftslämnarens anonymitet betydelse för tillgången till information och är en förutsättning för att tryckfriheten ska fylla sin funktion i ett fritt och demokratiskt samhälle. En person som lämnar ett meddelande för publicering och som vill vara anonym ska kunna vara trygg i förvissningen om att identiteten inte röjs av den som har tagit emot uppgifterna. Mot bakgrund härav är det också angeläget att tillåtligheten och omfånget av tvångsåtgärder, riktade mot medieföretag, prövas av domstol, särskilt om åtgärden medför att källskyddet därigenom kan komma att äventyras.
Yttrandefrihetsgrundlagarnas källskydd kompletteras av rättegångsbalkens bestämmelse om förbud mot att beslagta skriftliga handlingar som kan antas innehålla uppgifter beträffande vilka den som beslaget riktas mot har tystnadsplikt enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Den huvudsakliga frågeställningen i mål om tvångsåtgärder mot medieföretag är oftast - som i detta fall - om beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB hindrar det aktuella beslaget. Skulle så anses vara fallet saknas det också möjlighet att förordna om husrannsakan enligt 28 kap. RB. Nu aktuella mål kännetecknas således av att prövningen av åklagarens, i detta fall, ansökan om husrannsakan, i första hand och till största del, sker i enlighet med bestämmelserna i 27 kap. RB. Det finns därför anledning för domstolen att beakta bestämmelserna om handläggningen även i det kapitlet, särskilt om de skulle skilja sig från bestämmelserna om handläggningen av ansökan om husrannsakan, som exempelvis kravet på förhandling om fara inte är i dröjsmål (jfr 27 kap. 5 § tredje stycket RB).
Beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB omfattar enligt sin lydelse endast skriftliga handlingar. Som framgått ovan har uppfattningarna skiftat om bestämmelsen även gäller för elektronisk information (punkterna 15-18). Bred enighet får emellertid anses råda om att skyddet för elektroniskt lagrad information bör vara lika starkt som skyddet för skriftlig handling. Det förslag som förundersökningsutredningen lade fram i sitt betänkande, SOU 2011:45, har inte lett till någon lagstiftning. Något direkt lagstöd för att även elektroniskt lagrad information omfattas av beslagsförbud finns således inte. HD har i ett rättsfall som avsåg filmupptagning ansett att övervägande skäl talade för att genom analogisk lagtolkning låta en motsvarande bestämmelse om syn omfatta även filmupptagning (NJA 1981 s.791). Det förhåller sig emellertid annorlunda med information som lagrats på datafiler då denna kan vara såväl omfattande som av skiftande slag. Det finns därför anledning att, utan direkt författningsstöd, iaktta viss försiktighet vid bedömningen beträffande tillämpligheten av 27 kap. 2 § RB på elektronisk information. Även om en analogisk tillämpning inte bör ske får ändå av grunderna för 27 kap. 2 § RB anses följa att det finns stor risk för att hinder kan möta mot att de i målet ifrågavarande bildfilerna får tas i beslag om därigenom källans identitet skulle röjas. Ett sådant ställningstagande har ett mycket högt ingångsvärde på Aftonbladets invändningar vid den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt 27 kap. 1 § andra stycket respektive 28 kap. 3 a § RB för det slutliga ställningstagandet om möjligheten att företa husrannsakan hos Aftonbladets redaktion för att beslagta den IT-enhet/IT-enheter som kan vara aktuella i målet.
Aftonbladet har invänt att de begärda bildfilerna omfattas av källskyddet och har vidare anfört att tingsrättens beslut som det har avfattats kan uppfattas som att det ger utredarna en obegränsad tillgång till uppgifter om omaskerade gärningsmän som finns elektroniskt lagrade hos Aftonbladet. Riksåklagaren å sin sida har förklarat att begäran inte tar sikte på några uppgifter som omfattas av källskyddet utan att den endast avser de aktuella bilderna som sådana. Enligt de rekommendationer som utarbetats hos åklagarmyndigheten kommer undersökningen enligt åklagaren att genomföras på sådant sätt att det minimerar risken för att uppgifter som omfattas av källskyddet kommer fram. Aftonbladets farhågor har visst fog för sig och måste beaktas. Så som tingsrättens beslut är avfattat är det mycket brett. Det får också anses otillfredsställande att beslutet inte avspeglar de begränsningar som åklagarmyndighetens rekommendationer påstås innebära för att minimera risken att källskyddat material tas i beslag vid husrannsakningen.
Som anförs i JO:s beslut JO 2012/13 s. 169 tenderar tvångsåtgärder hos medier och journalister att ifrågasättas starkt, särskilt med hänvisning till anonymitetsintresset. Beslagsfrågan får vid handläggningen i dessa mål ett initialt fokus. Så har även tingsrätten behandlat frågan i förevarande mål. För att kunna göra den proportionalitetsavvägning som krävs i dessa mål (se ovan punkten 21) och för att kunna meddela ett beslut vars nödvändiga avgränsningar - för det fall att åtgärden i övrigt anses proportionerlig - i görligaste mån garanterar anonymitetsintresset, finns alltid en möjlighet att kalla till förhandling, jfr 27 kap. 5 § tredje stycket RB.
Mål som innefattar tvångsåtgärder mot media och journalister kräver, mot bakgrund av främst yttrandefrihetsgrundlagarnas principer om källskydd och tystnadsplikten, stor försiktighet vid handläggningen, särskilt som de begärda åtgärderna ofta brådskar. Även om beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB inte bör tillämpas analogt på datalagrad information är skyddsintresset minst lika starkt. Det medför att invändningar om anonymitetsintresse väger mycket tungt vid bedömningen av om åtgärden kan anses vara proportionerlig även vid beaktande av brottsutredningsintresset. Eftersom sådana invändningar kan förväntas vid en ansökan om tvångsåtgärd i dessa mål bör också medieföretaget ges möjlighet att redan från början framföra dessa för rätten, lämpligast vid en förhandling.
Vid proportionalitetsavvägningen bör också övervägas möjligheterna att avgränsa ett eventuellt beslut om åtgärd så att riskerna för att identiteten hos meddelare avslöjas minimeras så mycket som möjligt. Ett beslut om beslag eller husrannsakan för att efterforska och beslagta information bör också avspegla nödvändiga åtgärder för att undvika åtkomst av information som inte bör lämnas ut, som exempelvis närvaro av biträde eller annan vid förrättningen och handhavande av information som inte är föremål för åtgärden. Av tingsrättens beslut, som inte hovrätten ändrat, framgår inte att nu redovisade avvägningar gjorts.
HD saknar tillräckligt med underlag att i detta mål göra de avvägningar som behövs för proportionalitetsbedömningen och för de nödvändiga avgränsningar som därvid skulle krävas för ett beslut. Det får i stället ankomma på tingsrätten att göra dessa. Underrätternas beslut ska således undanröjas och målet visas åter till tingsrätten för fortsatt handläggning.
HD undanröjer hovrättens och tingsrättens beslut och visar målet åter till tingsrätten för fortsatt behandling.
HD (justitieråden Miles, Ramos, Sims, Lewis och Sexton, referent) meddelade den 18 augusti 2015 följande beslut.
Den 24 maj 2015 rånades en guldbutik i Kista Galleria av beväpnade män. Flera skott avlossades och varor till ett okänt värde tillgreps. Polisen misstänker att närmare tio personer kan ha varit inblandade i rånet. Två personer har frihetsberövats på sannolika skäl misstänkta för grovt rån.
Vid tiden för rånet iakttogs att två män på en moped spred ut fotanglar på en möjlig flyktväg. Bilder som kan föreställa männen har förts över digitalt till Aftonbladet i publiceringssyfte av en person som vill vara anonym. Vid publiceringen var ansiktena maskerade.
Åklagare och polis vill ha tillgång till bilderna omaskerade. Tingsrätten förordnade på åklagarens begäran att husrannsakan fick företas på Aftonbladets redaktion för att eftersöka och beslagta ”den IT-enhet/IT-enheter som innehåller omaskerade bilder av misstänkta gärningsmän”. Hovrätten har inte ändrat beslutet.
Aftonbladet har överklagat hovrättens beslut och huvudsakligen anfört följande. De eftersökta bilderna finns på en till Aftonbladet överförd ”bildfil”. Den överförda informationen innehåller utöver själva bilderna s.k. metadata, dvs. uppgifter som skulle kunna avslöja vem som har tagit eller översänt bilderna och som därför omfattas av anonymitetsskyddet i tryckfrihetsförordningen. Tingsrättens beslut om husrannsakan strider följaktligen mot beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB. Åtgärden är i vart fall inte proportionerlig enligt 27 kap. 1 § tredje stycket respektive 28 kap. 3 a §. Den sökta åtgärden avser samtliga IT-enheter på Aftonbladets redaktion och ger obegränsad tillgång till alla uppgifter som finns elektroniskt lagrade, däribland stora mängder information som rör meddelanden och upplysningar till tidningen.
Regler om husrannsakan finns i 28 kap. RB. Regler om beslag finns i 27 kap. samma balk. Reglerna har ett funktionellt samband på så sätt att en husrannsakan ofta är nödvändig för att möjliggöra ett beslag. Rättsligt sett föreligger det sambandet att husrannsakan i beslagssyfte förutsätter att det sökta föremålet kan tas i beslag. I förevarande fall betyder det att ett bifall till ansökan om husrannsakan förutsätter att beslag får göras av den elektroniska informationsbärare (IT-enhet) som den till Aftonbladet översända informationen kan antas finnas på.
Enligt 27 kap. 1 § första stycket RB får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag. I andra stycket klargörs att det som sägs i kapitlet om föremål gäller också för skriftlig handling, i den mån inte något annat är föreskrivet.
Beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB innebär att en skriftlig handling inte får tas i beslag om den kan antas innehålla uppgifter som en befattningshavare eller någon annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om (frågeförbudet; information som omfattas av frågeförbudet sägs i det följande vara skyddad) och handlingen innehas av honom eller av den som tystnadsplikten gäller till förmån för.
Enligt 36 kap. 5 § sjätte stycket RB får den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § TF höras som vittne om förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i den paragrafen. Till säkerställande av den i 1 kap. 1 § tredje stycket TF knäsatta meddelarfriheten innefattar tystnadsplikten att uppgift om vem som har meddelat uppgifter eller underrättelser för offentliggörande i tryckt skrift inte får röjas (anonymitetsskyddet; motsvarande reglering finns i yttrandefrihetsgrundlagen). Uppgifter i en skriftlig handling som äventyrar anonymitetsskyddet utgör alltså hinder mot beslag.
Om förutsättningar för beslag enligt 27 kap. 1 § första stycket RB är för handen och hinder inte föreligger enligt beslagsförbudet i 2 §, ska enligt 1 § tredje stycket en proportionalitetsbedömning göras. Enligt den bestämmelsen får beslag beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som beslaget innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.
Enligt 28 kap. 1 § första stycket RB får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet, om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Enligt andra stycket gäller att husrannsakan hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får företas bara i vissa fall, bl.a. om det finns synnerlig anledning att det vid rannsakningen ska anträffas föremål som kan tas i beslag eller att annan utredning om brottet kan vinnas.
Liksom vid beslag förutsätts vid husrannsakan enligt 28 kap. 3 a § RB att en proportionalitetsbedömning görs. Endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse får således husrannsakan beslutas.
Syftet med ansökningen om husrannsakan är som nämnts att åtkomma fotografier och med hjälp av dessa söka identifiera två personer som kan ha medverkat i allvarlig brottslighet. Om det hade rört sig om fotografier framställda på papper utan annan information än själva bilden, så skulle dels beslagsförutsättningarna i 27 kap. 1 § RB ha varit uppfyllda, dels hinder enligt beslagsförbudet i 2 § inte ha förelegat (att förbudet i och för sig är tillämpligt också på fotografi, se p. 25).
De aktuella fotografierna är emellertid lagrade på en i målet okänd elektronisk informationsbärare som finns hos Aftonbladet. Målet aktualiserar hur beslags- och husrannsakningsreglerna i 27 och 28 kap. RB ska tillämpas i fall av det slaget. Det ska i sammanhanget påpekas att frågan om anpassning av reglerna för uttrycklig tillämpning även på elektroniska handlingar har övervägts i flera omgångar (se bl.a. SOU 2011:45). Någon lagstiftning har dock ännu inte kommit till stånd.
Beslagsreglerna i 27 kap. RB tar alltså sikte på föremål, och reglerna gäller också för skriftlig handling. En elektronisk informationsbärare - t.ex. en dator eller en mobiltelefon - är ett föremål i den mening som avses i 27 kap. 1 §. Den eller de hos Aftonbladet befintliga informationsbärare på vilka de eftersökta fotografierna skulle kunna finnas är alltså sådana föremål som i och för sig kan tas i beslag.
För ett beslag krävs dock att i 27 kap. RB angivna övriga förutsättningar är för handen. Kravet i 1 § på att beslagsföremålet skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott innebär inte bara att bilderna ska antas kunna ha bevisbetydelse, utan också att det ska finnas anledning att anta att ett beslag av en eller flera av de elektroniska informationsbärare som kan finnas hos Aftonbladet ger tillgång till de eftersökta bilderna. Det väcker frågan om vad som gäller för genomsökning av en elektronisk informationsbärare.
En elektronisk informationsbärare kan innehålla många och olika informationsenheter (i det följande förutsätts att det rör sig om filer) med bl.a. bilder och dokument. En genomsökning av bäraren kan därför komma att omfatta utvärdering av ett betydande antal filer med stora mängder inte eftersökt information (sidoinformation). Sådan information kan innehålla skyddade uppgifter. HD återkommer till betydelsen av det (p. 28 och 29).
Men även om sidoinformationen inte kan antas innehålla skyddade uppgifter kan den vara integritetskänslig. Med hänsyn till dels den mängd information som kan finnas på en elektronisk informationsbärare, dels sökbarheten av denna information, så inger det allvarliga betänkligheter att tillåta en genomsökning utan att de speciella integritetsrisker som kan vara förenade med det har övervägts (jfr artikel 8 i Europakonventionen). En sådan genomsökning - som kan ses som ett särskilt slags husrannsakan - bör därför tillåtas först efter att dessa risker har beaktats genom en rättslig prövning enligt proportionalitetsregeln i 28 kap. 3 a § RB. Ett beslut som tillåter en genomsökning påverkar emellertid inte kravet att en fil eller en annan informationsenhet som är förenad med kodlås får öppnas endast i den ordning som föreskrivs i 28 kap. 8 §. Efter beslag gäller detsamma enligt 27 kap. 12 §.
En genomsökning av de elektroniska informationsbärare som kan finnas hos Aftonbladet förutsätter alltså att genomsökningen som sådan är förenlig med proportionalitetskravet i 28 kap. 3 a § RB. Hur det förhåller sig med det ska behandlas senare (p. 30 ff.). Först ska behandlas frågan om beslagsförbudets betydelse.
Enligt beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB får en skriftlig handling inte tas i beslag när den innehåller skyddad information. Vad som gäller om ett beslag har skett i strid mot beslagsförbudet är inte lagreglerat. Efter grunderna för bestämmelsen måste det dock antas att beslagsmyndigheten inte får använda den skyddade informationen och har att verka för att denna inte finns bevarad inom myndigheten. Enligt vad som har upplysts i målet av riksåklagaren innebär föreliggande riktlinjer för åklagararbete att dessa principer ska iakttas.
Beslagsförbudet är absolut. Det saknar därför betydelse varför förbudet hindrar beslag. Förbudet gör således inte någon skillnad mellan sådana uppgifter som är skyddade enligt reglerna om meddelarfrihet och t.ex. sådana uppgifter som omfattas av advokat- respektive läkarsekretessen. Inte heller kan förbudet genombrytas efter en intresseavvägning eller annan proportionalitetsbedömning.
Beträffande frågan om beslagsförbudet omfattar också sådana uppgifter som finns lagrade på en elektronisk informationsbärare kan det inledningsvis konstateras att spörsmålet huruvida en lagbestämmelse som enligt ordalagen gäller för skriftliga handlingar är analogiskt tilllämplig på elektroniska handlingar uppkommer i många sammanhang. Ofta motiverar syftet med bestämmelsen en extensiv tolkning (se beträffande edition rättsfallet NJA 1998 s. 829), men andra förhållanden kan tala för en tillämpning enligt ordalagen. När det gäller beslagsförbudet gör HD följande bedömning.
Tvångsmedelsanvändning förutsätter lagstöd (2 kap. 6 och 20 §§ RF). En utgångspunkt måste därför vara att information som omfattas av frågeförbudet inte bör göras åtkomlig genom beslag utan stöd i lag. För att regleringen i 27 kap. 1 och 2 §§ RB ska kunna utgöra ett sådant stöd krävs det att beslagsförbudet, som enligt ordalydelsen omfattar endast skriftlig handling, tolkas motsatsvis. Kravet på lagstöd talar dock mot en sådan tolkning. Närmare till hands ligger en analogisk tillämpning av förbudet. Mot det talar varken det grundlagsfästa kravet på lagstöd för tvångsmedelsanvändning eller allmänna legalitetsskäl, eftersom en sådan tillämpning innebär ett i förhållande till bestämmelsens ordalydelse vidgat och inte inskränkt rättsskydd för den enskilde.
En ändamålsinriktad lagtolkning talar för att beslagsförbudet ska omfatta även andra informationsbärare än skriftliga handlingar. Tanken bakom bestämmelsen är att information som till följd av frågeförbudet inte kan åtkommas genom vittnesförhör ska vara fredad även vid beslag. När beslagsförbudet tillkom på 1940-talet fanns det inte någon anledning att överväga möjligheten av andra typer av informationsbärare än skriftliga handlingar. Det är ett tungt argument för att bestämmelsens tillämpning ska ta sikte på vad för slags information det rör sig om (dvs. information som omfattas av frågeförbudet) och alltså inte exkludera de nya slag av informationsbärare som den tekniska utvecklingen tillhandahåller.
När det gäller informationsformen märks rättsfallet NJA 1981 s. 791, som gällde syn enligt 39 kap. 5 § RB. En bestämmelse om att skriftlig handling i vissa fall inte får lämnas ut när den innehas av någon som har tystnadsplikt såsom vittne tillämpades efter dess grunder på en filmupptagning. En motsvarande bedömning gjordes i rättsfallet NJA 1992 s. 307. Rättsfallen ger stöd för att inte bara text utan även andra informationsformer, såsom ljud och bild, bör omfattas av beslagsförbudets informationsskydd.
Fastän beslagsförbudet enligt dess ordalag tar sikte på skriftlig handling rör det sig alltså om ett informationsskydd (se p. 23). I ljuset av det och vad som i övrigt har anförts i det föregående, så måste beslagsförbudet anses gälla såväl för information av annat slag än skrift som för andra bärare av information än papper (jfr 2 kap. 3 § första stycket TF, där det talas om framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel).
Beslagsförbudet omfattar en skriftlig handling också om det inte är den skyddade informationen i handlingen som eftersöks. På motsvarande sätt bör all information i en eftersökt fil (eller annan informationsenhet vars innehåll åsyftas åtkommet med beslaget) omfattas av beslagsförbudet, om det kan antas att filen innehåller någon information som omfattas av frågeförbudet.
Huruvida den till Aftonbladet översända informationen innehåller skyddade uppgifter framstår som oklart. Utredningen i målet antyder att metadata skulle kunna användas för att spåra avsändaren eller i allt fall den enhet som har använts för överföringen eller den enhet med vilken bilderna har tagits (i båda hänseendena skulle det kunna röra sig om t.ex. en mobiltelefon). Även om sådana metadata inte omedelbart visar sig när en bildfil öppnas, måste informationen anses finnas i filen på det sätt som krävs för att den ska omfattas av beslagsförbudet. Med hänsyn till den oklarhet som gäller beträffande föreliggande metadata väljer emellertid HD att först pröva om det finns hinder mot husrannsakan på annan grund. Närmast kommer i betraktande frågan vilken betydelse det kan ha att annan information på informationsbäraren än den på den eftersökta filen (sidoinformation) kan antas vara skyddad.
Om en informationsbärare innehåller skyddad sidoinformation uppkommer frågan om prövningen mot beslagsförbudet ska avse informationsbäraren som sådan eller om den prövningen kan begränsas till en viss eftersökt fil (eller annan eftersökt informationsenhet). I det förra fallet skulle beslagsförbudet slå till så snart det kan antas att informationsbäraren innehåller någon skyddad information, även om det rör sig om sidoinformation och oberoende av om det är känt i vilken fil den eftersökta informationen finns. I det senare fallet skulle det förhållandet att det på informationsbäraren kan antas finnas skyddad sidoinformation inte vara ett absolut hinder mot beslag. I stället blir det då fråga om en proportionalitetsbedömning enligt 28 kap. 3 a § RB (som har konstaterats i p. 17 förutsätter en genomsökning av en elektronisk informationsbärare en prövning enligt den bestämmelsen redan av integritetsskäl).
Att sidoinformation blir känd vid en genomsökning av en elektronisk informationsbärare är i praktiken ofta oundvikligt. Redan namnet på en fil kan ge viss information. Möjligheten att sidoinformation är skyddad bör dock inte utgöra ett absolut hinder mot en genomsökning av en informationsbärare. Beslagsförbudet är visserligen absolut (se p. 20) och träffar all information i den fil där den eftersökta informationen finns (se p. 26). Men i linje med att frågeförbudet är ett eftersökningsförbud, så bör beslagsförbudet inte sträcka sig längre än till den eftersökta informationsenheten (i regel en viss fil). Betydelsen av att någon del av sidoinformationen kan antas vara skyddad (i regel information i andra filer på samma informationsbärare som den eftersökta filen) - liksom att det kan röra sig om integritetskänslig information - ska i stället bedömas enligt proportionalitetsregeln. Det blir alltså fråga om att värdera risken för att sådan skyddad information röjs vid en genomsökning.
Riskbedömningen påverkas först och främst av hur väl den eftersökta informationsenheten kan identifieras på förhand. Om det rör sig om en namngiven fil, så blir det inte nödvändigt med någon egentlig genomsökning av informationsbäraren för att finna den sökta informationen. Att andra filer kan innehålla skyddad (eller integritetskänslig) information bör då i regel inte innebära hinder enligt proportionalitetsregeln. Det måste därvid förutsättas, att om en myndighet anger att syftet med det begärda tvångsmedlet är att bereda sig tillgång till information i en viss namngiven fil (eller annan identifierad informationsenhet), så öppnar myndigheten inte någon annan än den angivna filen och det oberoende av hur beslutet om tvångsmedelsanvändningen är utformat.
När prövningen görs av domstol - vilket regelmässigt bör vara fallet vid mer svårbedömda proportionalitetsavvägningar, såsom vid husrannsakan hos den som har tystnadsplikt - så får vidare de särskilda föreskrifter som domstolen kan meddela betydelse för riskbedömningen. Domstolen bör, utöver att i förekommande fall klargöra att endast viss eller vissa namngivna eller på annat sätt identifierade filer (eller andra informationsenheter) får öppnas respektive inte öppnas, t.ex. kunna förordna att innehavaren av informationsbäraren eller annan som har ett befogat intresse i saken har rätt att närvara vid framtagandet av informationen.
Det saknar betydelse för bedömningen att sökanden inte kan förväntas missbruka sådan kännedom om skyddad information som kan framkomma vid genomsökningen. Visserligen får det förutsättas att en beslagsmyndighet inte öppnar någon annan fil än den som har angetts i beslutet (eller i ansökningen, se p. 30) och visserligen måste utgångspunkten vara att myndigheten inte använder sig av skyddad sidoinformation som den har råkat få kännedom om (jfr p. 19). Men beslagsförbudet avser att förhindra att skyddad information alls kommer till sökandens kännedom, dvs. oavsett hur denne kan antas förhålla sig till informationen. Fastän beslagsförbudet inte är tillämpligt på sidoinformation, så bör också vid proportionalitetsbedömningen gälla att det saknar betydelse att det inte finns någon missbruksrisk.
Det kan finnas anledning att fästa avseende vid det intresse som bär upp informationsskyddet i beslagsförbudet. Den grundlagsfästa meddelarfrihet som ligger bakom det anonymitetsskydd som är aktuellt i målet är en väsentlig förutsättning för yttrandefriheten och en fri press. Om anonymitetsskyddet undergrävs riskeras massmedias möjlighet att ge riktig och väsentlig information till allmänheten. Detta intresse väger således synnerligen tungt, särskilt när husrannsakan riktar sig mot en tidningsredaktion. Det motiverar därför en mycket begränsad risktolerans vid husrannsakan hos en sådan informationsinnehavare.
Att den, mot vilken en ansökan om husrannsakan i syfte att få till stånd beslag av en elektronisk informationsbärare riktas, inte har medverkat till ett praktiskt tillhandahållande av den sökta informationen kan i allmänhet inte tillmätas betydelse vid proportionalitetsbedömningen såvitt gäller skyddade uppgifter. Det följer av att informationsskyddet enligt beslagsförbudet regelmässigt är uppställt i tredje mans intresse (jfr NJA 2010 s. 122 p. 1 beträffande fråge- och beslagsförbuden när det gäller advokater). Det sagda gäller dock inte för uppgifter som är integritetskänsliga endast för informationsinnehavaren.
Mot den risk för att skyddad information röjs och det integritetsintrång i övrigt som en tvångsmedelsanvändning i brottsutredningssyfte kan innebära ska vägas det värde, som den beslagssyftande husrannsakningen kan förväntas få för utredningen. Av betydelse är då om informationen kan erhållas på något annat sätt som innebär lägre risk för att skyddad information röjs och mindre intrång i övrigt.
Det saknas i allmänhet anledning att fästa avseende vid ett blankt påstående från någon berörd om att sidoinformation är skyddad. Principen att det räcker med ett blygsamt mått av bevisning om skyddad information för att hinder mot beslag ska föreligga (NJA 1990 s. 537) måste visserligen tillämpas också när det gäller elektroniskt lagrade uppgifter. Beträffande risken för att det finns skyddad sidoinformation på informationsbäraren bör det emellertid i allmänhet krävas en viss konkretion för att ett påstående om det ska beaktas. Om en viss fil uppges innehålla skyddad sidoinformation och detta i sig framstår som plausibelt bör dock påståendet godtas, förutsatt att det inte finns något som talar emot att det förhåller sig på det uppgivna sättet. Om rätten beslutar om beslag eller husrannsakan, så bör uppgiften då leda till ett förordnande om att den angivna filen inte får öppnas.
Risken för att skyddad sidoinformation ska påträffas vid en husrannsakan är för vissa informationsinnehavare så påtaglig att förhållandet får betraktas som närmast notoriskt, särskilt vid genomsökning av en elektronisk informationsbärare. En tidningsredaktion tillhör den kategorin. Det väcker frågan om möjligheterna att förena informationsskyddsintresset med brottsutredningsintresset, när en obegränsad genomsökning på grund av informationsinnehavarens särskilda förhållanden i praktiken alltid är oförenlig med proportionalitetskravet.
Riksåklagaren har framhållit att Aftonbladet skulle kunna överlämna bilderna i pappersform. En tänkbar ordning skulle kunna vara att rätten, när den informationsbärare på vilken den eftersökta informationen finns kan antas innehålla annan och skyddad information, fick förordna om att innehavaren i en eller annan form ska överlämna den eftersökta och oskyddade informationen och endast denna. En sådan ordning, som i så fall bör samordnas med reglerna om edition (enligt rättsfallet NJA 2003 s. 107 förutsätter edition i brottmål att någon är skäligen misstänkt för brottet), kräver emellertid lagstöd. Sådant stöd saknas.
Regelverket innebär alltså att husrannsakan för att genom beslag åtkomma viss information som finns på en elektronisk informationsbärare hos en tidningsredaktion i allmänhet lär vara utesluten. Endast om det i det enskilda fallet är möjligt att mycket entydigt och snävt begränsa en genomsökning av informationsbäraren, och därmed minimera risken för att skyddad information röjs, kan en sådan rannsakning vara förenlig med proportionalitetsregeln.
HD har kommit fram till huvudsakligen följande.
- Beslagsförbudet i 27 kap. 2 § RB omfattar även annan information än skrift och andra bärare av information än papper.
- Om en eftersökt fil (eller annan eftersökt informationsenhet) på en elektronisk informationsbärare kan antas innehålla information som omfattas av frågeförbudet i 36 kap. 5 § RB (skyddad information) gäller enligt beslagsförbudet ett absolut hinder mot beslag.
- Om annan information än den i en eftersökt fil (eller annan eftersökt informationsenhet) finns på en elektronisk informationsbärare (sidoinformation) och denna kan antas vara skyddad, så är det i sig inte något hinder mot husrannsakan eller beslag. Möjligheten av att sidoinformation som innehåller skyddade uppgifter röjs vid en genomsökning ska emellertid - liksom integritetsaspekter - beaktas vid den proportionalitetsbedömning som ska föregå ett beslut om sådana tvångsmedel.
I det aktuella fallet är det inte klart på vilken informationsbärare den till Aftonbladet översända informationen finns, och inte heller låter sig den eller de filer eller andra informationsenheter som det kan röra sig om identifieras på förhand. Det måste antas att risken är stor för att en genomsökning av den eller de elektroniska informationsbärare som vid en husrannsakan kan påträffas på Aftonbladets redaktion röjer skyddad information, bl.a. vem som har lämnat meddelanden och upplysningar till tidningen med begäran att få vara anonym. Det rör sig om information av särskilt skyddsvärt slag. Fastän brottsutredningsintresset i detta fall väger tungt, så utgör proportionalitetskravet hinder mot en husrannsakan. Huruvida beslagsförbud föreligger på den grunden att den översända informationen kan innehålla metadata som kan avslöja avsändaren saknar vid denna bedömning betydelse.
Mot bakgrund av det anförda ska med ändring av hovrättens beslut ansökan om husrannsakan avslås.
HD finner avslutningsvis anledning att understryka att lagregleringen när det gäller tvångsmedelsanvändning i vad som skulle kunna kallas det virtuella rummet är otidsenlig. Det är angeläget att lagstiftaren råder bot på detta. Möjligheterna till rättsutveckling genom prejudikat är i vissa hänseenden begränsade av legalitetsskäl och dessutom mindre lämplig på områden där god rättsbildning förutsätter ett betydande mått av tekniska eller andra icke-juridiska specialistkunskaper.
Med ändring av hovrättens beslut avslår HD yrkandet om husrannsakan.
HD:s beslut meddelat: den 18 augusti 2015.
Mål nr: Ö 3074-15.
Lagrum: 2 kap. 6 och 20 §§ RF, 1 kap. 1 § och 3 kap. 3 § TF, 27 kap. 1 och 2 §§, 28 kap. 1 och 3 a §§ och 36 kap. 5 § RB.
Rättsfall: NJA 1981 s. 791, NJA 1990 s. 537, NJA 1992 s. 307, NJA 1998 s. 829, NJA 2003 s. 107, NJA 2010 s. 122.