Fråga om det med hänsyn till proportionalitetsprincipen i 25 kap. 1 § tredje stycket rättegångsbalken finns tillräckliga förutsättningar för fortsatt reseförbud mot bakgrund bl.a. av den tid som reseförbudet gällt.
Stockholms tingsrätt (rådmannen Wright, tingsfiskalen Lam och fyra nämndemän) dömde den 20 juni 2007 P.K., född 1964, för grov oredlighet mot borgenärer, grovt skattebrott, medhjälp till grovt skattebrott och försvårande av skattekontroll till fängelse fem år samt meddelade honom näringsförbud för en tid av tio år. Målet rörde affärer med vinstbolag (skalbolag) som tömts på likvida medel och avskrivningar som gjorts på påstådda förvärv av leasinginventarier i bolagen.
P.K. var ålagd reseförbud, innebärande förbud att lämna landet. I domen förordnade tingsrätten att förbudet skulle gälla till dess domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot P.K.
Både åklagaren och P.K. överklagade tingsrättens dom i Svea hovrätt. Under handläggningen i hovrätten framställde P.K. yrkande om att hovrätten skulle upphäva beslutet om reseförbud.
Hovrätten höll sammanträde för prövning av frågan om reseförbud. Vid sammanträdet uppgav P.K. enligt protokollet bl.a. följande. Under åren 1985 till 2004 arbetade han med olika affärspartners inom Europa. Han har sitt nätverk utanför Sverige. Han brukade tillbringa ca 200 dagar om året utomlands och bodde under åren 2000-2004 i Österrike. Han hade också en bostad i Genève. Han har tillhörigheterna magasinerade i Genève. Om han inte var belagd med reseförbud skulle han tillbringa 65 procent av sin tid utomlands och 35 procent av tiden i Sverige. Han har två minderåriga barn i Sverige. Sommaren 2006 försattes han i personlig konkurs.
Åklagaren uppgav att P.K. var misstänkt för brott i Österrike.
Hovrätten (hovrättsråden Allen och Gonzalez, referent, samt adjungerade ledamoten Young) anförde i beslut den 23 april 2008:
P.K. har haft reseförbud med anledning av utredning och lagföring av den nu aktuella brottsligheten under perioden den 18 januari till den 25 april 2001 och från den 8 december 2004 fram till dags dato. Reseförbudet har varit förenat med anmälningsskyldighet under den angivna perioden år 2001 och mellan den 13 december 2004 och den 30 maj 2005. Det är upplyst i målet att reseförbudet är förenat med villkoret att P.K. ska lämna ifrån sig sitt pass.
Det överklagade målet kommer att prövas i hovrätten vid en förhandling som är planerad att pågå i 31 dagar under tiden februari till maj 2009. Vid tidpunkten för hovrättens dom kommer P.K., om förbudet består till dess, att ha haft reseförbud i drygt fyra och ett halvt år.
P.K. är i tingsrätten dömd för omfattande och allvarlig brottslighet till fängelse i fem år. Genom domen meddelades han näringsförbud i tio år. I samma mål var fyra personer medtilltalade. Såväl åklagaren som P.K. har överklagat domen, varvid åklagaren bl.a. yrkat straffskärpning. Mot bakgrund härav samt med hänsyn till vad som är upplyst om P.K:s personliga förhållanden och anknytning till utlandet, finns det enligt hovrätten risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff.
Reseförbud får emellertid åläggas P.K. endast om skälen för åtgärden överväger det intrång eller men i övrigt som det innebär för honom.
Varken bestämmelserna om reseförbud eller förarbetena till dessa ger någon närmare vägledning för den proportionalitetsbedömning som ska göras vid avvägningen mellan skälen för åtgärden och menet för den misstänkte (25 kap. 1 § tredje stycket RB). Den redovisade praxis som finns är mycket sparsam (se bl.a. RH 1984:26). Artikel 2 i protokoll nr 4 till Europakonventionen, som gäller som lag här i landet, behandlar rätten att röra sig fritt inom en stats territorium (p. 1) och att lämna sitt land (p. 2). Dessa rättigheter får inte underkastas andra begränsningar än sådana som är angivna i lag och som är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, för att upprätthålla den allmänna ordningen eller förhindra brott eller för att skydda hälsa eller moral eller annans fri- och rättigheter (p. 3). Europadomstolen har i sin praxis prövat frågor om reseförbuds förenlighet med den nu nämnda artikeln i olika fall. I avgörandet Thomas och Martin mot Ryssland fann domstolen att reseförbud med 5 år och 10 månader respektive 4 år och 6 månader, vilka två för brott misstänkta personer varit ålagda under utredning och lagföring för brott, inte var så långa att det stod i strid med artikeln.
Vid bedömningen av om skälen för det reseförbud som har meddelats P.K. överväger det intrång eller men i övrigt som det innebär för honom, konstaterar hovrätten att den brottslighet han står åtalad för och har dömts för i tingsrätten är mycket omfattande; bara stämningsansökan upptar 80 sidor. Av gärningsbeskrivningarna till brotten framgår att omständigheterna kring dessa är många och invecklade. Det kan enligt hovrätten hållas för visst att brottslighet av detta slag är svårupptäckt och att utredningen av brotten, som till betydande del har internationell anknytning, är tidskrävande och komplicerad. Det finns vidare, enligt hovrätten, inte något som tyder på att handläggningen av målet i tingsrätten eller i hovrätten på något anmärkningsvärt sätt har fördröjts.
I förevarande fall har P.K. under lång tid varit underkastad reseförbud, som under vissa perioder även varit förenat med anmälningsskyldighet. Han har därigenom varit förhindrad att lämna landet, vilket mot bakgrund av att han tidigare har bott och verkat på olika håll i Europa uppenbarligen innebär en reell begränsning av hans rörelsefrihet.
Vid en samlad bedömning anser dock hovrätten att det finns ett starkt allmänintresse av att brottslighet av det slag det nu är fråga om utreds och lagförs. En oundviklig konsekvens av detta är att den tvångsmedelsanvändning som krävs för att lagföringen ska kunna genomföras kan bli relativt långvarig. Även med beaktande av att huvudförhandlingen i detta mål kommer att hållas först nästa vår och att P.K., om inte något annat beslutas innan dess, vid domens meddelande kommer att ha varit underkastad reseförbud i drygt fyra och ett halvt år, anser hovrätten att skälen för reseförbudet är så starka att förbudet bör bestå.
Hovrätten avslår överklagandet.
P.K. överklagade och yrkade att HD skulle häva reseförbudet.
Riksåklagaren bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev. sekr. Banks, föreslog i betänkande följande beslut:
HD fastställer hovrättens beslut.
HD (justitieråden Hunter,Martinez, Barr, Martinez och Pham, referent) meddelade den 11 september 2008 slutligt beslut i enlighet med betänkandet.
HD:s beslut meddelat: den 11 september 2008.
Mål nr: Ö 3044-08.
Lagrum: 2 kap. 8 och 12 §§ RF, 25 kap. 1 § tredje stycket RB samt artikel 2 i protokoll nr 4 till Europakonventionen.
Rättsfall: Europadomstolens dom Fedorov and Fedorova v. Russia, judgement of 13 October 2005, application no. 31008/02.