I ett ärende om förordnande av bodelningsförrättare efter att ett samboförhållande har upphört ska det inte göras någon prövning av om egendomsförhållandena är sådana att en bodelning behövs.
Allen ansökte i Falu tingsrätt om förordnande av en bouppteckningsförrättare att förrätta bouppteckning och bodelning enligt sambolagen mellan henne och M.B.
M.B. bestred ansökningen under påstående att det inte fanns någon samboegendom som kunde vara föremål för bodelning.
Tingsrätten (lagmannen Vargas) meddelade den 25 januari 2019 följande beslut.
Av 3 § sambolagen (2003:376) följer att sambors gemensamma bostad och bohag utgör samboegendom, om egendomen förvärvats för gemensam användning och inte annat följer av 4 eller 9 § samma lag.
Av utredningen i ärendet framgår följande. Allen och M.B. sammanbodde tidigare på fastigheten Borlänge Gylle 6:98, vilken parterna äger till hälften vardera efter det att Allen överlåtit hälften av fastigheten till M.B. Frågan är således om fastigheten i och med detta kan anses vara förvärvad för parternas gemensamma användning och därför vara föremål för bodelning enligt 8 § sambolagen. Enligt NJA 1997 s. 223 så innebär inte ett förvärv av fastighet genom gåva att den gåvomottagande sambon har förvärvat sin andel av fastigheten för gemensam användning med den givande sambon. Med anledning av detta och då parternas gemensamma bohag fördelats genom sämjedelning, finns inte grund att förordna bodelningsförrättare, varför M.G:s ansökan lämnas utan bifall.
Allen överklagade i Svea hovrätt och yrkade bifall till sin begäran att bodelningsförrättare skulle förordnas. Till stöd för sin talan anförde hon i huvudsak följande. Den hälftendel av fastigheten som M.B. förvärvade genom gåva utgör samboegendom. Parterna bodde ihop vid tiden för överlåtelsen och skälet till överlåtelsen var att M.B. skulle vara medansvarig för inteckningslån på fastigheten. Omständigheterna skiljer sig från det rättsfall som tingsrätten har hänfört sig till.
M.B. bestred ändring och anförde i huvudsak att, då syftet med hans förvärv inte var att kunna begagna fastigheten gemensamt, utgjorde fastigheten inte samboegendom. Parterna kunde vid gåvotillfället redan begagna fastigheten gemensamt.
Hovrätten (hovrättsråden Sanchez och Lee, referent) anförde i beslut den 23 juli 2019 följande.
Enligt 3 § sambolagen (2003:376) utgör, med vissa nu inte aktuella undantag, sambors gemensamma bostad och bohag samboegendom, om egendomen förvärvats för gemensam användning. Om det finns samboegendom och parterna inte kan enas om en bodelning ska bodelningsförrättare förordnas om någon av samborna begär det.
Av förarbetena till 3 § sambolagen framgår att om ett förvärv av egendom har skett efter den tidpunkt då sammanlevnaden inletts och egendomen därefter har använts som gemensam permanentbostad, bör egendomen betraktas som samboegendom (prop. 1986/87:1 s. 104). M.B. har under parternas pågående samboförhållande förvärvat hälften av den fastighet som parterna sammanbodde på och även fortsättningsvis kom att sammanbo på. Även om skälet till förvärvet huvudsakligen varit att M.B. skulle ta del i betalningsansvaret för lånen, har förvärvet avsett en bostad som parterna därefter använt gemensamt. Något skäl till varför
egendomen trots det inte skulle utgöra samboegendom har inte framkommit. Egendomen måste därför anses utgöra samboegendom. Vid sådant förhållande ska bodelningsförrättare förordnas.
Det får ankomma på tingsrätten att utse en lämplig bodelningsförrättare.
Med ändring av tingsrättens beslut förordnar hovrätten att det ska förordnas en bodelningsförrättare med uppgift att upprätta bodelning mellan Allen och M.B. Det ankommer på tingsrätten att utse en lämplig bodelningsförrättare.
Tf. hovrättsassessorn Martinez var skiljaktig och anförde följande.
Den fråga som hovrätten har att pröva är om M.B:s förvärv av en andel i fastigheten Borlänge Gylle 6:98, som dessförinnan ägdes av Allen ensam och inte utgjorde samboegendom, medför att den överlåtna andelen ska anses utgöra sådan egendom och därmed ingå i bodelningen.
En bostad utgör samboegendom bl.a. under förutsättning att den förvärvats för gemensam användning (3 § sambolagen). HD har i avgörandet NJA 1997 s. 227 prövat om denna förutsättning var uppfylld i ett fall där den ena av de blivande samborna hade till den andra, innan de flyttat ihop, gett bort en andel av en fastighet som givaren dessförinnan hade ägt ensam. HD konstaterade att syftet med regeln ifråga var att möjliggöra en hälftendelning av det gemensamt uppbyggda hemmet och att det inte var tänkt att samborna skulle kunna komma överens om att låta ytterligare egendom omfattas av bodelning. Mot denna bakgrund och med beaktande av att överlåtelsen hade karaktären av en förmögenhetsöverföring mellan parterna slog HD fast att överlåtelsen inte kunde anses utgöra ett förvärv av en bostad för gemensam användning. Varken den nuvarande sambolagens tillkomst eller andra skäl talar för att de principer som lagts fast i avgörandet inte skulle vara fortsatt gällande idag (jfr prop. 2002/03:80 s. 31).
Situationen i detta fall är i alla relevanta avseenden densamma som i HD:s avgörande, bortsett från att M.B. förvärvade andelen efter att parterna hade flyttat ihop. Frågan är om denna omständighet medför att en annan bedömning ska göras. Vid denna prövning ska noteras att avgörande för HD:s bedömning var att överlåtelsen hade karaktären av en förmögenhetsöverföring mellan parterna. Att överlåtelsen i nu aktuellt fall skedde efter att Allen och M.B. flyttat ihop innebär inte att det finns skäl att betrakta överlåtelsen som annat än en förmögenhetsöverföring; tidpunkten för överlåtelsen talar tvärtom för att denna inte var en faktisk, ekonomisk eller rättslig förutsättning för parternas samboende och att dess syfte således var att reglera parternas ekonomiska mellanhavanden. Allen har själv uppgett att syftet med åtgärden var att M.B. skulle bli medansvarig för lånen hänförliga till fastigheten. Till det kommer att det som HD uttalat om syftet med regleringen och förbudet för samborna att låta ytterligare egendom omfattas av bodelning har samma giltighet oavsett om överlåtelsen sker före eller efter det att parterna flyttat ihop. Det saknas således skäl att behandla den nu aktuella situationen annorlunda än den som var föremål för HD:s prövning. Det innebär att M.B:s andel av fastigheten inte utgör samboegendom och inte ska omfattas av bodelning. Eftersom det saknas annan egendom som ska ingå i bodelningen ska någon bodelningsförrättare inte förordnas. Tingsrättens beslut ska därför inte ändras.
Med hänvisning till hovrättens beslut förordnade tingsrätten en bodelningsförrättare.
M.B. överklagade hovrättens beslut och yrkade att HD skulle avslå ansökan om bodelningsförrättare.
Allen motsatte sig ändring av hovrättens beslut.
HD avgjorde målet efter föredragning.
Föredraganden, justitiesekreteraren Parker, föreslog i betänkande följande beslut.
1–3. Motsvarar i huvudsak punkterna 1–4 i HD:s beslut.
Vid prövningen av M.B:s bestridande av ansökan om bodelningsförrättare aktualiseras frågan om en överlåtelse under ett samboförhållande, av en del av en fastighet som ägs av den ena sambon, medför att denna del av fastigheten blir samboegendom, även om inte fastigheten ursprungligen förvärvats med syftet att den ska användas gemensamt.
I målet aktualiseras också frågan hur ingående domstolens prövning av en invändning om att det föreligger hinder mot att förordna bodelningsförrättare bör vara när en ansökan om bodelningsförrättare handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen).
Sambolagen (2003:376) gäller för sambor, om inte annat avtalats av parterna. Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll. Lagen gäller sambornas gemensamma bostad och bohag. (1 § sambolagen.)
Sambors gemensamma bostad och bohag utgör samboegendom, om egendomen förvärvats för gemensam användning. Sambors gemensamma bostad kan utgöras av olika typer av egendom (fast egendom, byggnad, hyresrätt, bostadsrätt etc.) som är avsedd som sambornas gemensamma hem och innehas huvudsakligen för detta ändamål. (3 och 5 §§sambolagen.)
När ett samboförhållande upphör, av annat skäl än att samborna ingår äktenskap med varandra, ska på begäran av någon av samborna samboegendomen fördelas mellan dem genom bodelning (8 § sambolagen). Syftet med regleringen var att införa en giftorättsliknande regel som skulle möjliggöra en hälftendelning av det gemensamt uppbyggda hemmet vid en upplösning av samlevnaden. Det var inte tänkt att parterna skulle kunna komma överens om att låta ytterligare egendom omfattas av bodelning. Önskade parterna överföra annan egendom mellan sig förutsattes detta ske genom förmögenhetsrättsliga avtal. (Prop. 1986/87:1 s. 106 ff.)
Vad en sambo förvärvat före samlevnaden kan normalt inte anses vara förvärvat för gemensam användning. Endast om förvärvet skett i nära anslutning till att samlevnaden inletts kan det ibland anses att det skett för att egendomen skulle användas gemensamt. Om den bostad där samborna bor däremot har förvärvats av en av dem före samlevnaden – och utan tanke på denna – kan den normalt inte anses förvärvad för gemensam användning, även om egendomen under samlevnaden har använts av samborna som gemensam bostad. (Prop. 1986/87:1 s. 106 ff., s. 257.)
HD har i rättsfallet NJA 1997 s. 227, avseende ett mål om lagfart, prövat frågan om en del av en fastighet som överlåtits till den andra sambon inför ett samboskap utgjorde samboegendom. Dispositionen, varigenom parterna blev samägare till fastigheten, ansågs ha karaktären av en förmögenhetsöverföring mellan parterna och även om de i samband med gåvan avsåg att flytta samman på fastigheten kunde sambons förvärv av en andel av fastigheten inte anses ha inneburit ett förvärv av bostad för gemensam användning.
Om samborna inte kan enas om en bodelning, ska domstolen på ansökan av sambo förordna någon att vara bodelningsförrättare (26 § sambolagen och 17 kap. 1 § ÄktB). Bodelningsförrättaren ska ta ställning till sådana tvistiga frågor mellan samborna som är av betydelse för bodelningen. Är en sambo missnöjd med den bodelning som bodelningsförrättaren har upprättat, får han eller hon klandra den genom att väcka talan vid domstol (26 § sambolagen och 17 kap. 6 § andra stycket och 8 § andra stycket ÄktB).
För att en domstol ska bifalla en ansökan om förordnande av bodelningsförrättare förutsätts att samborna är oense om bodelningen (jfr 26 § sambolagen och 17 kap. 1 § ÄktB). I regel kan en ansökan i sig tas till intäkt för att samborna inte kan enas. Någon prövning av om bodelningen med anledning av sambornas egendomsförhållanden behövs ska inte göras i ärendet; det ankommer på bodelningsförrättaren att göra detta (se NJA 1997 s. 166, NJA 2013 s. 100 och Dorsey och Callahan, Äktenskap Samboende Partnerskap, 6 uppl. 2018, s. 176). När det gäller vissa allmänna förutsättningar för bodelning har domstolen dock att pröva en invändning redan vid ansökan. Så kan vara fallet t.ex. vid påståenden om redan befintligt bodelningsavtal (se NJA 2013 s. 100) eller att begäran om bodelning framställts för sent (se NJA 1993 s. 302 I och II samt NJA 2009 s. 437).
Ett bifall till en ansökan om förordnande av bodelningsförrättare vinner endast rättskraft såvitt avser förordnandet; beslutet får alltså inte någon effekt rörande de tvistefrågor som bodelningsförrättaren har behörighet att behandla. Detta innebär att det i förordnandeärendet inte bör göras en mer ingående prövning när samborna är oense om viss egendom ska vara samboegendom eller inte. Till det kommer att ansökningar om bodelningsförrättare handläggs enligt ärendelagen, vilket medför att handläggningen är av en mer summarisk karaktär. Förfarandet är i regel skriftligt, även om sammanträde som huvudregel ska hållas när det begärs av en enskild part (14 §) och också bör hållas när detta kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet (13 §). Vidare är principerna om omedelbarhet och koncentration inte tillämpliga, och det saknas möjlighet för en part att höras under sanningsförsäkran. Handläggningen enligt ärendelagen kan därför sägas lämpa sig mindre väl än en handläggning i tvistemål när frågan är komplicerad och kräver en mera omfattande prövning. (Se justitierådet Hall särskilda tillägg i NJA 1993 s. 302 I och II samt NJA 2008 s. 1053.)
Utöver tidpunkten för överlåtelsen är omständigheterna i detta fall i allt väsentligt jämförbara med omständigheterna i rättsfallet NJA 1997 s. 227. Syftet med M.G:s förvärv av fastigheten var inte att parterna i framtiden skulle använda fastigheten gemensamt utan hon förvärvade fastigheten innan hon träffade M.B. Vid tiden för överlåtelsen bodde M.B. redan i den aktuella fastigheten varför det inte heller kan anses ha varit anledningen till den senare överlåtelsen – parterna använde ju redan bostaden gemensamt. Syftet var istället ekonomiskt – att M.B. skulle bli medansvarig för lånen. Detta talar för att överlåtelsen hade karaktären av en förmögenhetsöverföring mellan parterna. Bostad som förvärvats före samlevnaden, utan tanke på denna, ska inte omfattas av bodelningen, även om egendomen under samlevnaden har använts av samborna som gemensam bostad.
Ändamålet med reglerna i sambolagen är att efterlikna de regler som gäller för äkta makar och alltså medföra en hälftendelning av den gemensamma egendomen. Skulle M.B:s hälftendel av fastigheten utgöra samboegendom skulle resultatet bli att Allen får behålla halva fastigheten själv och därtill få ytterligare en fjärdedel av bostaden, emedan M.B. endast skulle tilldelas en fjärdedel av den fastighet han nu äger hälften av. Vid en sådan tillämpning skulle en part kunna återta en gåva under åberopande av reglerna om samboegendom och erhålla mer än han eller hon hade rätt till före bodelningen. En sådan tillämpning kan inte vara förenlig med lagstiftarens syfte med reglerna om bodelning; att skydda den svagare parten (jfr prop. 1986/87:1 s. 106 ff.).
I förevarande fall är det inte fråga om de allmänna förutsättningarna är uppfyllda för att förordna en bodelningsförrättare, utan det parterna är oense om är om det finns samboegendom att bodela och om en bodelning därför behövs. Domstolen ska vid en prövning av en ansökan om bodelningsförrättare inte gå in och pröva dessa frågor utan det ankommer på bodelningsförrättaren att göra (se NJA 1997 s. 166 och NJA 2013 s. 100). Förutsättningar föreligger därför att såsom hovrätten gjort bifalla ansökan om bodelningsförrättare. Bodelningsförrättaren har sedan att pröva M.B:s invändning mot att bodelning sker. Skulle bodelningsförrättaren godta invändningen innebär det att han eller hon i bodelningshandlingen på angivna skäl konstaterar att förutsättningar för bodelning saknas. Skulle bodelningsförrättaren inte godta invändningen ska han eller hon genomföra en bodelning. I båda fallen kan bodelningsförrättarens beslut klandras vid tingsrätten av den sambo som är missnöjd med beslutet. Vid denna bedömning ska därför överklagandet avslås.
Med hänsyn till utgången i HD finns det inte anledning att vidta någon åtgärd med anledning av att tingsrätten redan förordnat en bodelningsförrättare.
HD avslår överklagandet.
HD (justitieråden Haynes, Martinez, Watson, Sanford, referent, och Wilson) meddelade den 3 september 2020 följande slutliga beslut.
Allen och M.B. var tidigare sambor. När förhållandet inleddes var Allen ensam ägare till en fastighet där hon också bodde. Efter att M.B. flyttat in hos Allen överlät hon halva fastigheten till honom.
Sedan samboförhållandet upphört ansökte Allen vid tingsrätten om att en bodelningsförrättare skulle förordnas. Hon gjorde gällande att M.B:s andel av fastigheten utgjorde samboegendom eftersom hans förvärv av andelen hade skett för gemensam användning. M.B. bestred bifall till ansökan och menade att det inte fanns någon egendom att dela; bohaget hade sämjedelats och fastigheten utgjorde inte samboegendom.
Tingsrätten avslog ansökan med hänvisning till att fastigheten inte hade förvärvats för gemensam användning. Domstolen hänvisade till rättsfallet ”Sambons andelsförvärv” NJA 1997 s. 227. Hovrätten har bedömt att M.B:s andel av fastigheten utgör samboegendom och mot den bakgrunden beslutat att det ska förordnas en bodelningsförrättare. I skälen har hovrätten hänfört sig till 3 § sambolagen (2003:376) och vad som där sägs om att en bostad som förvärvats för gemensam användning utgör samboegendom, liksom till den tidigare sambolagens förarbeten, men inte uttryckligen förhållit sig till 1997 års rättsfall.
Hovrättens beslut har överklagats av M.B. Tingsrätten har, med hänvisning till hovrättens beslut, förordnat en bodelningsförrättare.
Om två makar eller sambor inte kan enas om bodelning, ska domstolen på ansökan av part förordna en bodelningsförrättare. I regel utgör ansökan i sig ett tillräckligt stöd för slutsatsen att parterna inte kan enas. (Se 17 kap. 1 § ÄktB och 26 § sambolagen respektive NJA 2013 s. 100 p. 3.)
Domstolen ska inom ramen för ett ärende om förordnande av bodelningsförrättare pröva bara om vissa grundläggande förutsättningar för bodelning är uppfyllda. Prövningen, som följer förfarandet i lagen (1996:242) om domstolsärenden, har en summarisk karaktär och avgörandet får, om ansökan bifalls, rättskraft endast såvitt avser förordnandet. (Jfr NJA 1993 s. 302 I och II – med justitierådet Rosales tillägg – samt NJA 1993 s. 570, NJA 2008 s. 49, NJA 2009 s. 437 och NJA 2013 s. 100.)
Någon prövning av om egendomsförhållandena är sådana att en bodelning behövs ska inte göras i ärendet. Detta följer, såvitt gäller bodelning i samband med äktenskapsskillnad, av uttrycklig rättspraxis (se NJA 1997 s. 166 och NJA 2013 s. 100 p. 5). Motsvarande bör gälla också vid bodelning efter upplösning av ett samboförhållande.
Allen har ansökt om att bodelningsförrättare ska förordnas. M.B. har invänt att det inte finns någon samboegendom att fördela. Frågan om det finns samboegendom att fördela ska inte prövas i ett ärende om förordnande av en bodelningsförrättare (se p. 7).
Det ska alltså förordnas en bodelningsförrättare och överklagandet följaktligen avslås. Med hänsyn till utgången i HD finns det inte anledning att vidta någon åtgärd med anledning av att tingsrätten redan förordnat en bodelningsförrättare (jfr p. 4).
HD avslår överklagandet.