Anspråk på att under vissa förutsättningar få återköpa försåld bostadsrätt har ansetts underkastat preskription - enligt 1862 års preskriptionsförordning - varvid tidpunkten för överenskommelsen om återköp varit utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden.
S.F. sålde 1958 sin bostadsrättslägenhet nr 23 å Skeppargatan 100 i Stockholm till S.V.P..
Efter ansökan om stämning å S.V.P. vid Klippans TR anförde S.F.: S.V.P. förband sig vid köpet att mot erhållande av 10 000 kr till honom återsälja lägenheten, när hon ej längre behövde den. Sedan det framkommit att S.V.P. numera överlåtit bostadsrättslägenheten på annan och därför ej är i stånd att återsälja lägenheten till S.F. i enlighet med parternas överenskommelse, yrkar S.F. förpliktande för S.V.P. att till honom genast utge 265 000 kr, utgörande bostadsrättslägenhetens värde.
S.V.P. förnekade att något villkor om återförsäljning avtalats samt hävdade att S.F. i varje fall på grund av preskription förlorat sin talan mot henne.
S.F. yrkade att TR:n måtte genom mellandom fastställa huruvida det av honom påstådda villkoret om återköp var preskriberat.
TR:n (lagmannen Krouthén) anförde i mellandom d 4 nov 1981: Beträffande preskriptionsfrågan har S.V.P. anfört: Preskriptionstid beräknas från dagen för fordringens tillkomst. Förfallodagen saknar betydelse för beräkning av preskriptionstiden.
Som stöd för nämnda ståndpunkt har S.V.P. åberopat regeringens proposition 1979/80:119 om preskriptionslag m m, s 12, där det såsom andra stycke under rubriken "2 Gällande rätt" och underrubriken "2.1 Preskriptionsförordningen" anföres: "Preskriptionstiden är enligt 1 § 1 st tio år. Tiden räknas från dagen för fordringens tillkomst. Förfallodagen saknar betydelse för beräkning av preskriptionstiden. Förfaller en fordran senare än tio år efter tillkomsten, blir den ändå preskriberad efter tio år, om inte preskriptionsavbrott sker."
S.V.P. har vidare åberopat rättsfallet NJA 1930 s 27.
S.F. har beträffande frågan om preskription anfört: Genom den träffade överenskommelsen har S.F. förvärvat ett villkorat anspråk på motparten. Anspråket är av sådan karaktär att preskriptionsregler ej är tillämpliga därpå. Först när villkoret, motpartens avträdande från lägenheten, inträffat, blir anspråket underkastat sedvanliga preskriptionsregler.
S.F. har härvid hänvisat till Hull, Obligationsrätt, 1956, s 650 f och s 665 f.
TR:n, som finner sig böra tillmötesgå S.F:s begäran om mellandom beträffande preskriptionsfrågan, uttalar följande.
S.F. har Johnson å det besiktningsutlåtande, som d 10 juni 1958 upprättades med anledning av försäljningen av bostadsrättslägenheten, för hand antecknat: "Flyttar S.V.P. från lägenheten skall den enligt vårt avtal 'Gentlemans agreement' återsäljas till undertecknad för kr 10 000: - samma som vid tillträdet. Stockholm den 10/6 1958. S.F.".
Den utfästelse att vid egen avflyttning återsälja lägenheten till S.F. för 10 000 kr som S.V.P. sålunda må ha lämnat, när hon köpte lägenheten år 1958, anger att köpet under viss förutsättning skall gå åter och kan samtidigt inte anses innefatta fordran som är föremål för preskription enligt KF d 4 mars 1862 om tioårig preskription och om kallelse å okända borgenärer.
Domslut. Rätten lämnar utan bifall S.V.P:s invändning att S.F. på grund av preskription förlorat sin talan mot henne.
S.V.P. fullföljde talan i HovR:n över Skåne och Blekinge och yrkade bifall till sin invändning om preskription.
S.F. bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Johnson, hovrättsrådet Freeman samt adj led Sloan och Medina, referent) anförde i dom d 1 okt 1982:
Domskäl. Den påstådda överenskommelsen omkring d 10 juni 1958 mellan parterna kan inte tolkas på annat sätt än att S.F. tillerkänts rätt att under vissa förutsättningar få köpa tillbaka bostadsrätten. Den fordran som S.F. sålunda kan ha på grund av överenskommelsen är till sitt slag sådan att den är underkastad bestämmelserna om tioårig preskription i 1862 års förordning därom. Den tid inom vilken fordran skall göras gällande räknas enligt förordningen från tidpunkten för dess tillkomst. Då mer än 10 år förflutit innan S.F. gjort fordringen gällande har han således förlorat den rätt han kan ha förvärvat mot S.V.P..
Domslut. Med ändring av TR:ns domslut fastställer HovR:n att den fordran som kan ha uppkommit för S.F. på grund av överenskommelsen omkring d 10 juni 1958 är preskriberad.
S.F. sökte revision och yrkade att HD, med ändring av HovR:ns dom, måtte ogilla S.V.P:s invändning att S.F. på grund av preskription förlorat sin talan mot henne.
S.V.P. bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, Wood, hemställde i betänkande att HD måtte meddela följande dom: HD fastställer HovR:ns dom.
HD (JustR:n Cisneros, Johnson, Sutton, Singh, referent, och Patel) beslöt dom i enlighet med betänkandet.