Fråga om förutsättningarna för och beviskravet vid tillämpning av bestämmelserna om efterprovision i 68 § 2 st lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande.
E.B. Textilwerk (i fortsättningen kallat B.) är ett österrikiskt företag som tillverkar bl a hemtextilier. I april 1975 träffades mellan B. och K.E:sen Aktiebolag (i fortsättningen kallat E:sen) ett avtal varigenom E:sen erhöll agenturen i Sverige beträffande av B. tillverkade hemtextilier. I brev d 27 maj 1977 till E:sen sade B. upp avtalet till upphörande d 31 aug 1977.
Efter stämning å B. yrkade E:sen vid Stockholms TR förpliktande för B. att på grund av agenturavtalet till E:sen utge efterprovision enligt 68 § 2 st kommissionslagen med 58 700 kr jämte ränta. TR:n förpliktade B. genom tredskodom d 8 aug 1978 bl a att till E:sen utge nämnda belopp jämte ränta därå enligt 6 § räntelagen från d 1 sept 1977 till dess betalning skedde. B. ansökte om återvinning mot tredskodomen utom såvitt avsåg ett belopp om 47 234:97 österrikiska shilling (ÖS) eller motsvarande belopp i svenskt mynt enligt d 1 sept 1977 gällande kurs. Genom verkställande av tredskodomen uppbar E:sen bl a sistnämnda belopp samt ränta därå i enlighet med vad som tillerkänts E:sen genom tredskodomen.
Till den del B. sökt återvinning mot tredskodomen meddelade TR:n (rådmännen Anderson och Colon samt tingsfiskalen Wirdesten d 11 okt 1979 dom, vari anfördes bl a: Yrkanden m m. E:sen har i målet yrkat förpliktande för B. att till E:sen utge ÖS 141 705 eller motsvarande belopp i svenskt mynt efter den på betalningsdagen gällande kursen jämte ränta därå efter en räntefot som motsvarar det av riksbanken fastställda, vid varje tid gällande diskontot med tillägg av fyra procentenheter från d 1 sept 1977, till dess betalning sker. Det yrkade kapitalbeloppet utgör skillnaden mellan det E:sen genom tredskodomen tillerkända kapitalbeloppet, vilket omräknat i ÖS utgör 188 939:90, och det av E:sen genom verkställandet av tredskodomen uppburna kapitalbeloppet. Till utveckling av sin talan har E:sen anfört: E:sen är ett agenturföretag som vid ifrågavarande tid till lika delar ägdes av Oneal, dennes hustru och L.F.. Utöver agenturen för B. hade E:sen agenturen för 6-7 andra företag. Provisionsersättningen såvitt avsåg agenturen för B. utgjorde sex procent av försäljningssumman. Innan E:sen erhöll agenturen, som gällde med ensamrätt för Sverige, hade viss försäljning av B:s hemtextilier skett i Sverige genom en tidigare innehavare av agenturen, T.O. Aktiebolag. Detta bolags verksamhet avsåg emellertid huvudsakligen försäljning av beklädnadstyger och försäljningen av B:s hemtextilier var därför av mindre omfattning. T.O. AB ombesörjde försäljning under år 1974 till 7 kunder till ett fakturerat belopp av Smith och under jan-maj 1975 till 3 kunder till ett fakturerat belopp av ÖS 136 881. Försäljningen av B:s textilier i Sverige genom T.O. AB var således av obetydlig omfattning och det fanns följaktligen inte någon upparbetad kundkrets när E:sen övertog agenturen. Sedan E:sen övertagit denna uppnådde han under tiden maj-dec 1975 en försäljning till ett belopp av ÖS 339 500. E:sens försäljning uppgick därefter under 1976 till ÖS 2 080 000 och under 1977 till ÖS 3 070 000. Då agenturavtalet i sept 1977 upphörde att gälla, hade E:sen sammanlagt 17 kunder. L.F., som under den tid agenturen innehafts av E:sen tillsammans med Oneal ombesörjt försäljningen av B:s textilier, övertog agenturen efter E:sen och tog anställning hos annat företag. Under det första året som L.F. innehade agenturen (1 sept 1977-31 aug 1978) skedde - om man bortser från viss försäljning till T.O. AB - försäljning till 14 olika kunder till ett sammanlagt belopp av ÖS 3 432 000. Samtliga dessa kunder utom en kund, L. i Borås, hos vilken L.F. var anställd, hade varit E:sens kunder. Försäljningen till sistnämnda kund uppgick under angiven tid till endast ÖS 945. L.F:s största kund under ifrågavarande år var A:s Textil i Kinna. Detta företag gjorde då inköp till belopp överstigande ÖS 1,3 milj, varav närmare ÖS 700 000 under nov 1977. Till A:s Textil skedde inte någon försäljning under år 1975, och nämnda försäljningsbelopp beträffande detta företag under 1977 och 1978 är helt resultatet av ett omfattande arbete från E:sens sida under första halvåret 1977. Även övrig försäljning till E:sens tidigare kunder under L.F:s första uppdragsår måste antagas ha samband med av E:sen utfört försäljningsarbete. Med hänsyn till vad sålunda anförts måste det antagas att en väsentlig del av den försäljning som skett efter utgången av E:sens uppdragstid kommit till stånd genom E:sens medverkan under uppdragstiden. Denna del bör skäligen uppskattas motsvara E:sens försäljning under sista året av E:sens uppdragstid. Beloppet ÖS 188 939:90 utgör den å sistnämnda försäljning belöpande provisionen.
B. har bestritt E:sens talan samt anfört: Rätten till efterprovision enligt 2 st i 68 § kommissionslagen förutsätter att agenten order för order styrker att han medverkat till försäljningen. Av E:sen lämnade uppgifter angående försäljningens omfattning och antalet kunder under ifrågavarande år är riktiga, dock att T.O. AB under 1974 hade 9 kunder, varav en var A:s Textil , till vilket bolag försäljningen nämnda år uppgick till ÖS 488 389. Varken av E:sens uppgifter eller övrig utredning framgår emellertid att någon under L.F:s uppdragstid tecknad order kommit till stånd genom E:sens medverkan. E:sen är därför endast berättigad till efterprovision enligt 3 st i 68 § kommissionslagen. Det belopp beträffande vilket B. underlåtit att söka återvinning motsvarar tre månaders provision beräknad efter genomsnittet av månadsprovisionerna under sista året av E:sens uppdragstid. B. vitsordar att Parker provision under hela sista året av uppdragsförhållandet uppgått till ÖS 188 939:90 och har inte något att erinra mot ränteyrkandet.
Domskäl. På begäran av E:sen har Oneal hörts under sanningsförsäkran och direktören Gardner som vittne. Därjämte har E:sen förebragt skriftlig bevisning.
S har bl a uppgivit: Han har under en lång följd av år innehaft agenturer avseende hemtextilier och han har varit ledamot av styrelsen för Sveriges handelsagenters förbund. - Innan en agent inom hemtextilbranschen kan förvärva en ny kund måste i allmänhet först en mindre provorder levereras. Därefter följer förhandlingar med kunden för tillgodoseende av dennes särskilda önskemål. Innan kunden tecknat den verkliga ordern, erlagt betalning för denna och agenten efter avräkning med huvudmannen uppburit sin provision, kan det därför ha förflutit ett till ett och ett halvt år från det att agenten började bearbeta kunden. En agent måste räkna med ett stort underskott under första året av agenturförhållandet. Under det andra året kan han få täckning för sina kostnader under första och andra året. Först under tredje året kan han räkna med ett verkligt netto.
Enligt TR:ns uppfattning förutsättes inte för tillämpligheten av 2 st i 68 § kommissionslagen att agenten för varje enskild order styrker att han medverkat till att avtal kommit till stånd. Prövningen av frågan om rätt till efterprovision enligt 2 st skall emellertid ske med utgångspunkt från den faktiska försäljning som äger rum under den senare agentens uppdragstid, och rätten till efterprovision förutsätter ett samband mellan denna försäljning och den tidigare agentens arbete. Att bevisa sådant samband möter stora svårigheter och det bör därför inte ställas alltför höga krav på denna bevisning. Vid prövning av frågan huruvida viss del av den försäljning till ett belopp om ÖS 3 432 000 som ostridigt skett under L.F:s första uppdragsår kan anses ha kommit till stånd genom E:sens medverkan gör TR:n följande bedömning. Den försäljning som ombesörjdes genom T.O. AB var - särskilt under år 1975 - av mindre omfattning och hänförde sig till ett ringa antal kunder, varför det inte fanns någon upparbetad kundkrets i egentlig mening, då E:sen erhöll agenturen. Av utredningen, särskilt S:s vittnesmål, framgår att i ett agenturförhållande av ifrågavarande slag - försäljning av hemtextilier i grossistledet - upparbetandet av en kundkrets tar avsevärd tid, att en agent som erhåller en agentur utan upparbetad kundkrets kan få utföra ett omfattande och kostnadskrävande arbete utan att kunna påräkna någon nettoförtjänst av detta under det första uppdragsåret, men att å andra sidan de kunder han förvärvar i allmänhet fortsätter att göra inköp utan att agenten behöver göra några större arbetsinsatser. L.F:s försäljning under första uppdragsåret hänförde sig - bortsett från försäljningen till L. - till samma kundkrets som E:sen haft, och L.F., som deltagit i försäljningsarbetet under den tid agenturen innehades av E:sen, måste ha varit förtrogen med denna kundkrets då han övertog agenturen. Vad angår försäljningen till A:s Textil finner TR:n av K.E:s under sanningsförsäkran lämnade uppgifter och av E:sen åberopad korrespondens framgå att denna försäljning huvudsakligen var resultatet av E:sens arbete. E:sens försäljning under första uppdragsåret (maj 75-maj 76) uppgick - om man räknar med att försäljningen under hela 1976 fördelade sig jämnt under året - till omkring 1 milj ÖS. Skillnaden mellan denna försäljning och den försäljning om ÖS 3 432 000 som L.F. ombesörjde under sitt första uppdragsår utgör närmare 2,5 milj ÖS. Med beaktande av vad ovan upptagits - särskilt E:sens insatser för att upparbeta agenturen - finner TR:n att av nämnda försäljning genom L.F. åtminstone försäljning till ett belopp av 2 milj ÖS får antagas vara en följd av det försäljningsarbete E:sen utfört. Vid denna prövning är E:sen berättigad till efterprovision med ÖS 120 (6 procent av 2 milj ÖS) eller med ÖS 72 765:03 utöver vad han uppburit genom verkställandet av tredskodomen. - Mot ränteyrkandet har B. inte haft någon erinran.
Domslut. Med undanröjande av tredskodomen d 8 aug 1978 såvitt däremot återvinning sökts förpliktar TR:n B. att till E:sen utgiva Thompson 765:03 eller motsvarande belopp i svenskt mynt efter den på betalningsdagen gällande kursen jämte ränta därå från d 1 sept 1977 efter en räntefot som motsvarar det av riksbanken fastställda, vid varje tid gällande diskontot med tillägg av fyra procentenheter, till dess betalning sker.
B. fullföljde talan i Svea HovR och yrkade att E:sens vid TR:n i målet förda talan måtte ogillas eller, i andra hand, att E:sens talan måtte bifallas endast till ett belopp å högst ÖS 7 893:03.
E:sen bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Rivera, hovrättsrådet Sundberg- Weitman, referent, samt adj led lagmannen Wood och Haas) anförde i dom d 17 juni 1981: Grunderna för parternas yrkanden i HovR:n. B. har i HovR:n anfört i huvudsak följande. E:sen har icke för någon enda order, med undantag för A:s Textil AB, angivit att E:sen medverkat till orderns tillkomst före uppdragstidens slut. B. bestrider, att stadgandet i 68 § 2 st kommissionslagen kan tolkas så att den gamla agenten är berättigad till efterprovision enligt en skälighetsbedömning grundad på den nya agentens försäljningsresultat. - B. marknadsför i Sverige modebetonade hemtextilier. För varje år saluförs två kollektioner vilka förevisas kunderna vid två olika tillfällen per år. Ett av dessa tillfällen är sept månad. Det förekommer ytterligt sällan, att en kund återkommer från en säsong till en annan och köper ur gammal kollektion. En förutsättning för att nya order skall kunna upptas är att agenten besöker kunden och förevisar den aktuella kollektionen. I vissa fall förekommer även ett direkt samarbete mellan kunden, agenten och huvudmannen på så sätt att kunden kan beställa specialtryckningar på mönster och färger. - Försäljningen till A:s under L.F:s första verksamhetsår inkluderar order på ÖS 1 134 400 av en kvalitet "Brixen", av vilken levererades 40 000 m. Denna beställning tillkom genom att A. på initiativ av B:s störste Jackson kund, Brown, reste ned till B. i Österrike och direkt med honom förhandlade om villkoren. Ett resultat av dessa förhandlingar blev att L.F:s provision bestämdes till 3 procent. Någon annan möjlighet att erhålla beställningen från A:s fanns icke. - Även om TR:ns bedömning skulle godtas, kan E:sen inte vara berättigad till mer än högst ÖS 7 893:03. Enligt TR:ns bedömning var 80 procent av skillnaden mellan värdet å E:sens försäljning under sitt första uppdragsår och värdet av försäljningen under L.F:s första uppdragsår att tillskriva det arbete E:sen utfört. TR:n har felaktigt utgått från att E:sens försäljning under första uppdragsåret utgjorde omkring 1 milj ÖS. I själva verket var den ÖS 1 722 175. Den försäljning L.F. ombesörjde under sitt första uppdragsår utgjorde ÖS 3 437 875. Undantar man "Brixen" av skäl som ovan sagts, blir skillnaden mellan L.F:s resultat första uppdragsåret och E:sens resultat under sitt första uppdragsår ÖS 581 300 (ÖS 3 437 875 minus ÖS 1 722 175 minus ÖS 1 134 400). Enligt TR:ns bedömning var 80 procent av skillnaden att tillskriva arbete som E:sen utfört. Undantas "Brixen", har E:sen med denna beräkning inte rätt till högre efterprovision än ÖS 27 902:40 (0,06 x ÖS 581 300 x 0,8). Inräknas "Brixen", måste hänsyn tas till att provisionen för "Brixen" endast var 3 procent; då kan E:sen i allt fall inte göra anspråk på högre efterprovision än ÖS 55 128 (0,03 x ÖS 1 134 400) + (0,06 x ÖS 581 300) x 0,8). B. har till E:sen utbetalat ÖS 47 234:97 och kan således, även om TR:ns beräkningssätt i princip godtas, inte vara skyldig att ytterligare betala mera än högst ÖS 7 893:03.
E:sen har å sin sida i HovR:n anfört: Den tolkning av 68 § 2 st kommissionslagen, som B. gör sig tilltalesman för, överensstämmer inte med grunderna för stadgandet och är också ytterligt opraktisk. E:sen har inte av B. fått något fullständigt underlag för en konkret beräkning av efterprovision. För en sådan beräkning skulle E:sen behöva kopior av order, orderbekräftelser och fakturor. - E:sen arbetade mycket med att försöka få igång försäljningen till A:s. E:sen föreslog också ett besök av A. hos B.. Detta besök ägde rum d 4 juli 1977 och resulterade bl a i att A:s beställde provstycken av "Brixen" De första provstyckena sändes till A:s med flygpost d 1 sept 1977. En leverans av "Brixen" blev också beställd av A:s vid besöket d 4 juli 1977 och levererades till A:s d 20 okt samma år. A:s ville i allmänhet inte ha egna mönster och färger tryckta. "Brixen" var en ordinarie vara i kollektionen. - Den sifferexercis, som återfinns i B:s vadeinlaga och som tydligen inspirerats av TR:ns domskäl, lämnas därhän. Även om E:sen accepterar det domslut, som TR:n kommit till och även om de principiella resonemangen bakom domslutet kan accepteras, är det anledning att känna tvekan inför TR:ns resonemang. Domskälen innebär den orimliga ståndpunkten att, om E:sen varit tillräckligt duktig i sin försäljning under det första året av agenturförhållandet, skulle någon efterprovision inte ha utgått. Bedömningen bör grundas på den ökning av försäljningen och antalet kunder, som E:sen åstadkommit under uppdragstiden.
Domskäl. HovR:n delar TR:ns mening, att det för tillämpligheten av 68 § 2 st kommissionslagen inte nödvändigtvis förutsätts, att agenten för varje enskild order kan styrka, att han medverkat till att avtal kommit till stånd. Lika med TR:n finner HovR:n vidare, att försäljningsavtal, som ingåtts efter det E:sens uppdrag upphörde, delvis kan anses ha kommit till stånd genom E:sens medverkan under uppdragstiden; därvid beaktar HovR:n bl a, att L.F. var anställd hos E:sen och ombesörjde försäljning av B:s textilier för E:sen, innan han efterträdde E:sen som agent för B:s. HovR:n är också ense med TR:n om att den efterprovision E:sen sålunda är berättigad till enligt 68 § 2 st kommissionslagen, i brist på andra hållpunkter, skäligen kan uppskattas så att E:sens medverkan anses hänföra sig till 80 procent av skillnaden mellan, å ena sidan, E:sens försäljning under sitt första uppdragsår och, å andra sidan, L.F:s försäljning under sitt första uppdragsår.
Vid beräkningen av den efterprovision E:sen på grund av det sagda är berättigad till måste beaktas, att E:sen inte gensagt vad B. påstått dels därom, att E:sens försäljning under sitt första uppdragsår motsvarade ÖS 1 722 175 (och således inte, som TR:n antog, cirka 1 milj ÖS), dels därom, att den för "Brixen" avtalade provisionen endast var 3 %.
Utöver det belopp E:sen uppburit av B. genom verkställandet av tredskodom har E:sen följaktligen anspråk på ytterligare ÖS 7 893:03 i efterprovision.
Domslut. HovR:n ändrar TR:ns dom såtillvida att det huvudbelopp uttryckt i ÖS, som B. har att erlägga till E:sen, bestäms till ÖS 7 893:03.
Såväl E:sen som B. sökte revision.
E:sen yrkade att HD måtte, med ändring av HovR:ns dom, fastställa TR:ns dom.
B. yrkade att HD måtte, med ändring av HovR:ns dom, ogilla E:sens talan i målet.
Part bestred motparts ändringsyrkande.
Målet avgjordes efter huvudförhandling.
HD (JustR:n Scott, Yu, Rodgers, referent, och Lloyd) beslöt följande dom:
Domskäl. Huvudbestämmelserna om handelsagents rätt till provision finns i 68 § lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande (kommissionslagen). I 2 och 3 st regleras rätten till s k efterprovision. Enligt 2 st skall, om försäljningsavtal ingås efter uppdragets slut i annat fall än som avses i 1 st dvs utan att köparens anbud före uppdragets upphörande kommit huvudmannen eller agenten tillhanda, agenten ha rätt till efterprovision "om avtalet kan anses ha kommit till stånd genom hans medverkan under uppdragstiden". Har uppdraget varat minst ett år och har uppsägning skett med mindre än sex månaders uppsägningstid gäller enligt 3 st en schablonregel för det fall att utredning inte förebringas om efterprovisionens storlek. Efterprovision skall då utgå med belopp motsvarande tre månaders provision, beräknad efter genomsnittet av månadsprovisionerna under uppdragets sista år.
Tvisten i målet gäller storleken av den efterprovision E:sen blivit berättigad att utfå av B. med anledning av att E:sen under tiden maj 1975 t o m aug 1977 varit handelsagent för av B. tillverkade hemtextilier. E:sen hävdar att - med tillämpning av 68 § 2 st kommissionslagen - efterprovisionen bör beräknas till ÖS 188 939:90, motsvarande 6 % (= den för agentförhållandet avtalade provisionssatsen) av det belopp om ÖS 3 148 998 som försäljningen genom E:sen inbringade under det sista året. Eftersom E:sen inte överklagat TR:ns dom nöjer sig E:sen emellertid beloppsmässigt med den av TR:n framräknade provisionen ÖS 120 och därmed med det av TR:n utdömda beloppet (120 000 - 47 234:97 =) ÖS 72 765:03. B. gör å sin sida gällande, att E:sen inte förmått styrka något konkret samband mellan sitt arbete som agent och försäljningar som kommit till stånd sedan agenturen övertagits av L.F., och att därför E:sen inte har rätt till någon efterprovision utöver det belopp om ÖS 47 234:97 som B. funnit sig böra betala enligt schablonregeln i 3 st av 68 § kommissionslagen. För den händelse paragrafens 2 st skulle komma att tillämpas anser B. att efterproyisionen inte kan sättas högre än vad HovR:n funnit, eller till ÖS 55 128, och att i så fall det av HovR:n utdömda beloppet (55 128 - 47 234:97 =) ÖS 7 893:03 bör fastställas.
De faktiska omständigheter till grund för bedömningen som parterna var för sig anfört har i allt väsentligt vitsordats eller lämnats obestridda av motparten. Sakuppgifterna i HD är desamma som lämnats i TR:n med de rättelser och kompletteringar som gjorts i HovR:n.
Motsättningen mellan parterna i rättsfrågan, dvs i fråga om förutsättningarna för att efterprovision skall kunna utgå enligt 68 § 2 st, kan sammanfattas så att enligt E:sen provisionen bör kunna fastställas genom en skälighetsuppskattning, grundad på försäljningsutvecklingen och försäljningssiffrorna för den avgående agenten, medan B. anser att försäljningar sedan den agentens uppdrag upphört måste läggas till grund och att för varje enskild sådan försäljning provision skall utgå till den tidigare agenten endast i den mån denne kan konkret styrka sin medverkan.
E:sens ståndpunkt att efterprovision skall kunna bestämmas oberoende av försäljningsutvecklingen efter det att agentens uppdrag upphört är inte förenlig med lagens ordalydelse. Denna ger nämligen vid handen att det är en förutsättning för efterprovision att försäljningsavtal faktiskt har träffats efter uppdragets slut. Om motiven till regleringen i detta hänseende kan här sägas följande. Reglerna om efterprovision och vissa andra ändringar i kommissionslagen kom till år 1974 efter ett gemensamt nordiskt utredningsarbete. De hade till syfte att stärka skyddet för de mellanmän kommissionslagen omfattar, bland dem handelsagenterna. Tanken på en lagstiftning om rätt till ersättning efter det agentens uppdrag upphört hade sin grund i provisionssystemets speciella karaktär. Uppdragstagarens arbete ger med ett sådant system ofta inte ekonomisk kompensation förrän i ett sent skede, eftersom inarbetandet på marknaden av en produkt kan ta lång tid i anspråk. Systemet är därför ägnat att medföra att agenten inte får betalt för det utförda arbetet när uppdraget upphör efter uppsägning. Det övervägdes ingående, om ersättningen borde såsom i kontinentala rättssystem få formen av goodwillersättning, dvs ett avgångsvederlag för den kundkrets agenten förlorar när uppdraget upphör, eller om man i stället borde bygga ut systemet med provision. För den lösning som valdes, dvs alternativet efterprovision, angavs bl a som ett huvudskäl, att en rätt till avgångsvederlag skulle strida mot det system som tillämpas under uppdragsavtalets bestånd och som innebär att uppdragstagaren får ersättning bara i den mån avtal kommit till stånd genom hans verksamhet. (Se prop 1974:29 s 25 f och 52 f, jfr också samma prop s 58 ff.) Vissa uttalanden i de svenska förarbetena rörande en förhandsuppskattning av ersättningen (SOU 1970:69 s 40 och prop 1974:29 s 74) får i betraktande härav antas avse situationen att parterna önskar reglera provisionsfrågan genom en frivillig uppgörelse i ett tidigt skede, när den fortsatta utvecklingen inte är känd.
Med hänsyn till det anförda måste den svenska rättens ståndpunkt anses vara, att efterprovision inte kan - lika litet som provision under ett bestående agenturförhållande - göras rättsligen gällande i fråga om försäljningsavtal som ännu inte kommit till stånd. E:sens angivna ståndpunkt kan således inte godkännas.
Emellertid föreligger i målet utredning om de försäljningar som skedde under de tolv första månaderna sedan E:sens uppdrag upphört och verksamheten övertagits av L.F.. E:sen åberopar i andra hand dessa försäljningar som grund för sitt krav på efterprovision. Han har inte påstått att senare försäljningar skall beaktas.
För att en avgående agent skall ha rätt till efterprovision krävs - förutom att försäljningsavtal har kommit till stånd efter uppdragets slut - att det föreligger ett orsakssamband mellan sådant avtal och arbete som agenten har utfört under uppdragstiden. Det kan uppenbarligen vara svårt för agenten att visa att denna förutsättning är uppfylld. Hänsyn härtill har i bestämmelserna om efterprovision tagits på två sätt. Dels ställs måttliga krav på bevisning om sambandet mellan agentens arbete och ett senare ingånget försäljningsavtal - det är tillräckligt att avtalet "kan anses" ha kommit till stånd genom hans medverkan (jfr prop 1974:29 s 73). Dels tillhandahålls i paragrafens 3 st en presumtionsregel, vilken under vissa förutsättningar kan tillämpas när utredning om efterprovisionens storlek saknas.
Den av B. hävdade uppfattningen, att det för tillämpning av ersättningsregeln i 68 § 2 st krävs utredning som för varje försäljningsavtal konkret knyter an till arbetsinsatser från den avgångne agentens sida, har inte stöd i vare sig lagens ordalag eller uttalanden i lagmotiven. I många fall, särskilt när uppdraget har gällt varor som säljs i stora kvantiteter inom en vidsträckt kundkrets, kan det knappast vara praktiskt möjligt att prestera bevisning som direkt rör de enskilda försäljningsavtalen. Ett krav på sådan bevisning skulle bl a av den anledningen leda till att utrymmet för en tillämpning av regeln i 2 st i praktiken blev i hög grad begränsat, vilket skulle strida mot lagstiftningens syfte att ge den avgående agenten ett tillfredsställande skydd. Provisionsfrågan måste i stället, med utgångspunkt i de avtal som träffats, kunna bedömas på grundval av utredning av mera allmänt slag rörande agentens verksamhet under uppdragstiden och försäljningsutvecklingen före och efter uppdragets upphörande. Det är givet att en uppskattning på grundval av en utredning av sådan karaktär måste innehålla ett inte obetydligt mått av skönsmässighet när det gäller att bedöma omfattningen av agentens medverkan till de olika avtalen.
Presumtionsregeln i paragrafens 3 st torde mot bakgrund av det anförda närmast fylla funktionen att i förekommande fall dels kunna vid talan om efterprovision ge agenten en viss ersättning när beviskravet enligt 2 st inte befinns vara uppfyllt, dels kunna tjäna som underlag för en slutreglering mellan parterna när de - som normalt torde vara fallet - önskar träffa en uppgörelse i nära anslutning till uppdragets slut.
I fråga om sin medverkan till försäljningarna under L.F:s första verksamhetsår har E:sen, såvitt gäller A:s Textil AB, liksom tidigare i domstolarna hänfört sig till viss skriftlig bevisning i form av brev till huvudmannen om sina insatser. Som utgångspunkt för beräkning av efterprovisionens storlek när det gäller "Brixenleveranserna till A:s har E:sen godtagit den lägre provisionssats på 3 % som beträffande dessa leveranser gällde för L.F.. Såväl i fråga om denna kund som beträffande försäljningarna i övrigt har E:sen också åberopat en rad allmänna omständigheter som enligt E:sen talar för att försäljningarna till största delen varit ett resultat av E:sens arbete. HD gör i den delen följande bedömning.
De produkter försäljningen gällde, nämligen hemtextilier och företrädesvis gardintyger i metervara, får, trots viss modebetonad förnyelse från en kollektion till nästa, anses ha en påtaglig stabilitet så att etablerade kundförbindelser normalt kan väntas få viss varaktighet. E:sen hade innehaft sin agentur närmare 2 1/2 år och därmed sådan tid att enligt utredningen i målet det grundläggande arbetet brukar vara avslutat och försäljningen börjar "flyta" med mindre arbetsinsatser. Försäljningsutvecklingen har under E:sens tid varit i starkt stigande. Först genom att E:sen övertog agenturen för ifrågavarande varor har de introducerats i någon större omfattning på den svenska marknaden och kunderna har med ett par undantag anskaffats av E:sen. L.F. har drivit sin agentur vid sidan av anställning i annan verksamhet och har inte anskaffat någon ny kund av betydelse under perioden. Innan han övertog agenturen, skötte han hos E:sen en stor del av försäljningsarbetet med de varor agenturen omfattade och hade i samband därmed etablerat personliga relationer inom kundkretsen.
Vad som nu upptagits talar starkt för att de åberopade försäljningarna av L.F. till stor del kommit till stånd på grund av arbetsinsatser som redan utförts inom E:sens agentur. Det måste å andra sidan också beaktas att, som E:sen själv bekräftat, en viss "bearbetning" av kunderna har krävts för den fortsatta försäljningsverksamheten. Det är också klarlagt att det är nödvändigt med visningar och besök i samband med varje ny kollektion.
Det kan av den ingivna uppställningen över L.F:s försäljningar fr o m sept 1977 t o m aug 1978 konstateras, att den högsta försäljningssiffran (ÖS 1 234 109) nåtts under det första kvartalet och den lägsta (ÖS 608 396) under periodens sista kvartal. En provision, beräknad efter 3 % på (i brist på närmare utredning) samtliga försäljningar till A:s och efter 6 % på övriga försäljningar, ger i grova drag för de olika kvartalen belopp i ÖS om totalt 55 000, 45 000, 40 000 och 25 000. Såsom angetts i motiven till 68 § 2 st (prop 1974:29 s 74) bör order som kort efter uppdragets slut kommer in från den kundkrets som agenten har arbetat upp, om ej annat visas, kunna anses hänförliga till agentens arbete. Parternas argumentering har i förevarande mål inte inriktats på försäljningarnas fördelning under perioden. Även om siffermaterialet i detta hänseende därför får bedömas med viss försiktighet bör det, jämte den förut angivna utredningen, kunna läggas till grund för en uppskattning av efterprovisionen. Med utgångspunkt i att E:sens insatser kan antas ha fått successivt minskad betydelse för försäljningarna finner HD efterprovisionen böra bestämmas till ÖS 100 000.
E:sen är således berättigad att utfå (100 000 - 47 234:97 =) ÖS 52 765:03.
Domslut. Med ändring av HovR:ns dom förpliktar HD B. att till E:sen utge ÖS 52 765:03 eller motsvarande belopp i svenskt mynt efter den på betalningsdagen gällande kursen jämte ränta enligt de grunder som angetts i TR:ns dom.
JustR Cole var av skiljaktig mening och anförde: Jag instämmer i majoritetens domskäl till och med det stycke som slutar "HD gör i den delen följande bedömning". Fortsättningsvis bör domskälen enligt min mening lyda som följer:
Av utredningen framgår att E:sen under uppdragstiden har skaffat en rad nya kunder och att försäljningen under denna tid ökat kraftigt. E:sen har genom sina insatser upparbetat en marknad för B:s varor och lagt en god grund för fortsatt försäljning. Det kan knappast råda något tvivel om att det försäljningsresultat som uppnåtts under L.F:s första verksamhetsår i avsevärd mån är att tillskriva den marknadsbearbetning som skett under den tid E:sen innehade agenturen. Det måste också antas att L.F. efter sitt övertagande av agenturen har haft väsentlig nytta av de personliga kontakter han knutit under sin tjänstgöring hos E:sen, där han till stor del sysslade med försäljningsarbete för B:s räkning.
Vid prövningen av E:sens ersättningsanspråk måste emellertid beaktas att bestämmelsen i 68 § 2 st är utformad som en provisionsregel. För att en agent skall ha rätt till provision på ett ingånget försäljningsavtal krävs - om inte annat har överenskommits mellan agenten och huvudmannen - att agentens arbete har varit en väsentlig orsak till avtalet. (Se bl a Gadde-Eklund, Lagen om kommission, handelsagentur och handelsresande s 153, Exporträtt III, Segerfors-Fischler, Agentavtalet s 25 ff, Sandvik, Handelsagentur og andre mellommannsforhold i varehandelen s 144 f). Denna förutsättning är inte uppfylld om agenten visserligen har utfört ett viktigt grundläggande arbete men ytterligare försäljningsinsatser av betydelse har varit nödvändiga för att avtalet skulle komma till stånd. Det sagda måste gälla också beträffande efterprovision. Skall frågan om efterprovision bedömas på grundval av utredning som inte knyter an till enskilda försäljningsavtal, blir det utslagsgivande därför inte i vilken mån agentens arbete kan anses ha bidragit till det totala försäljningsresultatet. Vad det gäller att avgöra är i stället hur stor del av de ingångna avtalen som kan anses ha kommit till stånd genom insatser från agentens sida av sådan betydelse som i princip krävs för rätt till provision.
De uppgifter som har lämnats om försäljningen under L.F:s första verksamhetsår ger vid handen att den högsta försäljningssiffran uppnåtts under det första kvartalet. Varken detta förhållande eller vad som i övrigt har framkommit i målet kan emellertid - i brist på närmare utredning om det försäljningsarbete som har utförts av E:sen, särskilt under den sista delen av uppdragstiden - anses ge tillräckligt stöd för slutsatsen att de efter uppdragets slut ingångna försäljningsavtalen till så stor del beror på insatser från E:sens sida att efterprovision skall utgå med högre belopp än vad som följer av presumtionsregeln i 68 § 3 st.
Jag finner på grund av det anförda att E:sens i målet förda talan skall lämnas utan bifall.