Kronofogdemyndighet har meddelat beslut om ändring till gäldenärens nackdel i tidigare beslutad införsel utan att enligt 15 kap 12 § UB ha lämnat gäldenären tillfälle att yttra sig. Förfarandet har föranlett undanröjande av kronofogdemyndighetens beslut.
I beslut d 17 april 1985 förordnade kronofrgdemyndigheten i Solna distrikt om införsel i A.F. tillkommande lön för uttagande av böter som ålagts honom. Därvid bestämdes förbehållsbeloppet till 2 635 kr per månad och införselbeloppet till 1 265 kr per månad. Genom beslut d 18 april 1985 ändrade kronofogdemyndigheten införselbeslutet på så sätt att införselbeloppet bestämdes till 500 kr per månad. Den 30 maj 1985 beslöt kronofogdemyndigheten, såsom tillägg till det tidigare meddelade införselbeslutet, att arbetsgivaren skulle innehålla det belopp  varmed skatteavdraget för A.F. skulle minskas enligt lagen (1985:242) om särskild skattereduktion år 1985. I beslutet föreskrevs att det tidigare bestämda införselfria beloppet gällde vid avdrag av det belopp som avsåg skattereduktion.
A.F. anförde besvär i Svea HovR och yrkade, att HovR:n med ändring av kronofogdemyndighetens beslut d 30 maj 1985 skulle bestämma införselbeloppet för juni månad 1985 till 500 kr.
HovR:n (hovrättsråden Navarro och Wright, referent, samt adj led Taylor) lämnade i beslut d 11 juni 1985 besvären utan bifall.
A.F. anförde besvär med yrkande att införselbeloppet för juni månad 1985 måtte bestämmas till 500 kr.
Riksskatteverket bestred ändring.
HovR:n avgav efter förordnande av HD yttrande i frågan huruvida A.F. beretts tillfälle att in komma med erinringar i anledning av kronofogdemyndighetens yttrande till HovR:n.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Curtis, hemställde i betänkande, att HD måtte meddela följande beslut: Skäl. När kronofogdemyndigheten översände A.F:s besvärsinlaga till HovR:n, bifogades enligt 17 kap 2 § utsökningsförordningen (1981:981) yttrande i målet av myndigheten. Till yttrandet fanns fogat bl a kopia av beräkning av förbehållsbelopp. HovR:n har i sitt yttrande till HD anfört, att rätten inte berett Shepard tillfälle att inkomma med erinringar i anledning av kronofogdemyndighetens yttrande.
Innehållet i kronofogdemyndighetens yttrande kan inte anses ha saknat betydelse för målets bedömande. Trots detta har målet avgjorts till A.F:s nackdel utan att han fått tillfälle att inkomma med erinringar i anledning av yttrandet. På grund härav bör HovR:ns beslut undanröjas och målet visas åter till HovR:n för erforderlig behandling.
HD:s avgörande. Med undanröjande av HovR:ns beslut återförvisar HD målet till HovR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Blair, Richardson, referent, Vängby, Graham och Ross) fattade slutligt beslut som, efter redovisning av sakförhållandena, upptog följande:
Skäl. A.F. har till stöd för sitt ändringsyrkande åberopat dels att det saknats anledning ändra beslutet av d 18 april 1985, eftersom detta grundats på avtal mellan kronofogdemyndigheten och A.F., dels att han inte beretts tillfälle att yttra sig innan beslutet av d 30 maj 1985 meddelades.
Vad som d 18 april 1985 föreskrevs om införselbeloppets storlek utgjorde ett av kronofogdemyndigheten meddelat beslut. Kronofogdemyndigheten har varit oförhindrad att ändra detta beslut när anledning därtill förelåg, t ex om A.F:s inkomstförhållanden ändrades.
Det av kronofogdemyndigheten d 30 maj 1985 meddelade beslutet är att anse som en sådan ändring av beslut om införsel som avses i 15 kap 12 § 1 st UB. Enligt andra meningen i samma stycke skall, innan ändring beslutas, den part som ändringen går emot beredas tillfälle att yttra sig, såvida inte det är uppenbart obehövligt eller beslutet inte kan uppskjutas.
Riksskatteverket har gjort gällande att A.F:s hörande varit uppenbart obehövligt. Till stöd härför har verket anfört att Cobb 18 april 1985 lämnat erforderliga uppgifter om sina ekonomiska förhållanden till kronofogdemyndigheten samt att A.F. inte fått ut mindre avjunilönen än av lönen för april och maj månader.
Föreskriften om att den part som en ändring går emot skall få tillfälle att yttra sig innan ändring beslutas tillkom efter förslag i saken av lagrådet (se prop 1980/81:8 s 1130 f och 1156). Lagrådet framhöll bl a att så snart ett ändringsbeslut kan vara till gäldenärens nackdel och beslutet inte på grund av särskilda omständigheter är brådskande, gäldenärens hörande bör vara obligatoriskt; detta gällde enligt lagrådet i princip även i fall då ändringen ter sig som en automatisk följd av sådana ändringar i gäldenärens löneförhållanden som betingas av kollektivavtalsbestämda lönehöjningar. Departementschefen förklarade sig i sak godta lagrådets förslag men ansåg att en bestämmelse i saken även borde gälla borgenärens hörande. Som exempel på fall då det är uppenbart obehövligt att höra parten nämnde departementschefen ändringar som sker med anledning av nya föreskrifter om beräkningen av det exekutionsfria beloppet, vilka meddelas av riksskatteverket (prop s 1219 och 1231). Den i propositionen föreslagna bestämmelsen berördes inte särskilt under ärendets behandling i riksdagen (jfr lagutskottets betänkande 1980/81:23).
Vid bedömande huruvida kronofogdemyndighet i ett fall som det förevarande ägt underlåta att bereda gäldenären tillfälle att yttra sig, innan det mot skattereduktionen svarande beloppet togs i anspråk, ar att beakta bl a att gäldenären kunnat ha anledning att framhålla omständigheter som inte enbart hänförde sig till hans ekonomiska förhållanden i allmänhet utan hade avseende just på nämnda belopp.
De omständigheter som riksskatteverket åberopat har inte utgjort skäl för kronofogdemyndigheten att underlåta att bereda A.F. tillfälle att yttra sig innan beslut meddelades om ianspråktagande av det mot skattereduktionen svarande beloppet. Inte heller i övrigt har förhållandena varit sådana att det kan anses ha varit uppenbart obehövligt att höra A.F. innan beslut meddelades.
På grund härav och då det inte gjorts gällande att beslut i saken inte kunnat uppskjutas i avvaktan på A.F:s hörande bör beslutet undanröjas.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut undanröjer HD kronofogdemyndighetens beslut d 30 maj 1985.