Åtalspreskription i fråga om brott mot 14 § skogsvårdslagen (1979:429) utgjorde ej hinder för förverkande enligt 28 § samma lag.
Allmän åklagare yrkade vid Norrköpings TR i stämningsansökan d 7 nov 1989 ansvar å Å.S. för brott mot skogsvårdslagen begånget i januari 1988. Vidare yrkades förverkande av i beslag taget virke till ett värde av 8 500 kr. Stämningsansökningen kunde inte delges Å.S.. I skrift till TR:n d 3 april 1990 angav åklagaren under hänvisning till att det i stämningsansökningen upptagna brottet var preskriberat att endast förverkandeyrkandet kvarstod.
Å.S. yrkade, med anledning av åklagarens skrift, under åberopande av preskription att beslaget av virket måtte hävas.
Åklagarenanförde att beslaget borde bestå eftersom förverkandeyrkandet skulle bli föremål för rättens prövning.
TR:n (rådmannen Gonzalez) yttrade i beslut d 19 april 1990: Frågan om preskription inträtt beträffande förverkandeyrkandet skall prövas vid målets avgörande. Skäl föreligger inte att dessförinnan häva det aktuella beslaget. Yrkandet härom lämnas därför utan bifall.
Å.S. anförde besvär i Göta HovR och yrkade att HovR:n skulle häva beslaget.
HovR:n (hovrättsråden Knox och Salinas, referent) anförde i beslut d 1 juni 1990: Å.S. kan skäligen misstänkas för att ha avverkat skog på sin egendom i strid med skogsvårdslagens bestämmelser. Virke efter avverkning som innebär brott enligt skogsvårdslagen eller värdet därav skall förklaras förverkat om det inte är uppenbart obilligt. Enligt 36 kap 14 § BrB, som är tillämplig även inom specialstraffrätten, får förverkande ske även om påföljd, t ex på grund av preskription, ej kan ådömas såvida stämning delgetts inom fem år från det brottet begicks.
Då den angivna tiden inte utgått kan det skäligen antagas att virket på grund av brott skall förverkas. Beslaget är således lagligen grundat.
HovR:n lämnar på grund av det anförda besvären utan bifall.
Hovrättsrådet Parker var av skiljaktig mening och anförde: Enligt 28 § skogsvårdslagen (1979:429) skall virke efter avverkning som innebär brott enligt lagen förklaras förverkat. I 39 § i den skogsvårdslag (1948:237), som föregick den nu gällande, föreskrevs som förutsättning för förverkande bl a att någon fällts till ansvar för brott mot lagen. Av förarbetena (SOU 1978:6, s 134 och 179, prop 1978/79:110, s 73 nederst) framgår att 28 § i den nya lagen "överensstämmer i sak" med 39 § i den äldre lagen. Förarbetena i övrigt nämner inte något om en avsedd utökning av möjligheten att förverka. Uttrycket "brott enligt denna lag" som förutsättning för förverkande i 28 § skogsvårdslagen avser således endast brott, för vilket någon fälles till ansvar. I förevarande mål är brottet preskriberat. Förverkande enligt 28 § skogsvårdslagen kan ej ske. Om förverkande ej kan ske, måste eventuella beslag hävas. Jag häver beslaget.
Å.S. (ombudjur kand Anderson) anförde besvär och yrkade att beslaget skulle hävas.
Riksåklagaren bestred ändring.
HD meddelade d 7 aug 1990 prövningstillstånd i frågan huruvida det förhållandet att på grund av åtalspreskription påföljd ej kan ådömas Å.S. för det av åklagaren påstådda brottet mot 14 § skogsvårdslagen (1979:429) medförde att beslaget inte var lagligen grundat. Frågan om prövingstillstånd rörande målet i övrigt förklarades vilande.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Oja, föreslog i betänkande följande beslut: Enligt 28 § skogsvårdslagen (1979:429) skall virke efter avverkning som innebär brott enligt lagen förklaras förverkat. Vid lagens tillkomst uttalades (prop 1978/79:110 s 73), att förverkanderegeln i det angivna lagrummet "överensstämmer i sak" med 39 § i tidigare gällande skogsvårdslag (1948:237). I sistnämnda lagrum var föreskrivet att om någon fälldes till ansvar för otillåten skogsavverkning skulle domstolen, där ej särskilda skäl föranledde till annat, förklara det avverkade virket förverkat.
På grund av vad som uttalats vid tillkomsten av den nu gällande förverkanderegeln i 28 § skogsvårdslagen (1979:429) synes det vara en förutsättning för förverkande enligt detta lagrum att den mot vilken förverkandeyrkandet riktas fälls till ansvar för otillåten skogsavverkning.
I målet är ostridigt att eventuellt brott mot skogsvårdslagen är preskriberat i den del beslaget avser och att Å.S. därför inte kan fällas till ansvar i denna del. Det kan därför inte skäligen antas att ifrågavarande virke är förverkat på grund av brott. Vid sådant förhållande kan virket inte heller tas i beslag.
Med ändring av HovR:ns beslut häver HD beslaget.
HD (JustR:n Vängby, Hobbs, Long, referent, Robinson och Davenport) fattade följande slutliga beslut:
Skäl. Vid 1948 års strafflagsrevision infördes en bestämmelse (5 kap 19 a § strafflagen) som innebar att talan om förverkande på grund av brott kunde föras, även om straff var förfallet på grund av åtalspreskription (NJA II 1948 s 236 f samt Lamb m fl, Kommentar till Brottsbalken III, 1967, s 405 f). I samband därmed uttalades att den nya bestämmelsen torde vara analogiskt tillämplig på specialstraffrättens område. Vid den reform av reglerna i BrB om förverkande, som ägde rum år 1968, underströks (prop 1968:79 s 58 f) att utformningen av de specialstraffrättsliga reglerna om förverkande borde ske med de allmänstraffrättsliga reglerna som förebild. Därvid skulle särskilt uppmärksammas att fällande straffdom inte borde göras till förutsättning för förverkande och att äldre föreskrifter av den typen borde rensas ut.
Regeln i 28 § skogsvårdslagen om förverkande är - till skillnad från motsvarande regler (39 §) i 1948 års skogsvårdslag - utformad i överensstämmelse med den inom BrB:s område gällande principen att förverkande kan ske, även om fällande straffdom inte kan komma i fråga (jf 36 kap 14 § BrB). Av förarbetena till gällande skogsvårdslag framgår inte att några särskilda förutsättningar avsetts gälla för förverkande på skogsvårdslagens område. Under angivna omständigheter skall 28 § gällande skogsvårdslag tolkas i överensstämmelse med ordalydelsen så att förverkande, och därmed även beslag, kan ske utan hinder av att åtalspreskription har inträtt.
HD:s avgörande. HD förklarar att det förhållandet att på grund av åtalspreskription påföljd ej kan ådömas Å.S. för det av åklagaren påstådda brottet mot 14 § skogsvårdslagen (1979:429) ej medför att beslaget saknar laglig grund.
HD avslår ansökningen om prövningstillstånd i den del den förklarats vilande.
HovR:ns beslut skall stå fast.