EUR-Lex - 62000J0146 - SV Avis juridique important | 62000J0146 Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 6 december 2001. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Telekommunikationer - Finansiering av 'samhällsomfattande tjänster' - Bidrag från nya operatörer. - Mål C-146/00. Rättsfallssamling 2001 s. I-09767 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord 1. Konkurrens - Offentliga företag och företag vilka medlemsstaterna tillerkänner särskilda eller exklusiva rättigheter - Teletjänstsektorn - Direktiv 90/388 och 96/19 - Samhällsomfattande tjänster på taltelefoniområdet - Historisk teleoperatör med näst intill totalt monopol - Nationellt system enligt vilket nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster delas med andra organ - Nödvändighet - Föreligger inte (Kommissionens direktiv 90/388, artikel 4 c och 96/19, artikel 1 punkt 6) 2. Tillnärmning av lagstiftning - Teletjänstsektorn - Direktiv 97/33 - Samhällsomfattande tjänster på taltelefoniområdet - Nationellt system enligt vilket nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster delas - Kriterier för att fastställa referensvärden för uträkning av de bidrag som operatörerna avkrävs - Öppenhetsprincipen (Parlamentets och rådets direktiv 97/33, artikel 5.1) 3. Tillnärmning av lagstiftning - Teletjänstsektorn - Direktiv 97/33 - Samhällsomfattande tjänster på taltelefoniområdet - Nationellt system enligt vilket nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster delas - Kriterier för att besluta om delkostnader (Parlamentets och rådets direktiv 97/33, artikel 5.3, bilaga III) Sammanfattning 1. Artikel 4 c i direktiv 90/388, införd genom direktiv 96/19, gällande nationella system enligt vilka nettokostnaden för samhällsomfattande tjänster för fast taltelefoni delas, medger inte att medlemsstaterna inrättar sådana system utom när det är "nödvändigt" för att dela nettokostnaderna, för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster som ålagts teleoperatörerna, med andra organ. Denna förutsättning uppfylls inte då den historiska teleoperatören fortfarande har ett näst intill totalt monopol inom området för fast taltelefoni där skyldigheten att tillhandahålla en samhällsomfattande tjänst är tillämplig och då den berörda medlemsstaten endast ger allmänna kommentarer beträffande vikten av att marknaden för mobiltelefoni öppnas utan att precisera på vilket sätt detta öppnande påverkar nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. ( se punkterna 25-30 ) 2. I artikel 5.1 i direktiv 97/33 föreskrivs att de medlemsstater som inrättar ett system för fördelning av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall ta vederbörlig hänsyn till principen om öppenhet. Det är därför viktigt att de referensvärden som beaktas för att fastställa de bidrag som nya operatörer avkrävs är fasta med beaktande av jämförbara uppgifter som således är öppna för insyn, för att göra det möjligt för dessa operatörer att beräkna sina troliga kostnader och intäkter. ( se punkterna 48-50 ) 3. I artikel 5.3 i direktiv 97/33 föreskrivs att nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall beräknas enligt bilaga III i nämnda direktiv. Det är därför endast de kostnader som är en direkt följd av tillhandahållandet av dessa tjänster som kan beaktas vid denna beräkning. Inrättandet av lika konkurrensvillkor för olika telekommunikationsoperatörer förutsätter en objektiv och öppen kostnadsstruktur. Enligt direktiv 97/33 är det således förbjudet att fastställa nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster på ett schablonmässigt och inexakt sätt, utan att göra en särskild beräkning. ( se punkt 60 ) Parter I mål C-146/00, Europeiska gemenskapernas kommission, inledningsvis företrädd av B. Doherty och Wilson, sedan av Schmidt och Wilson, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, sökande, mot Republiken Frankrike, inledningsvis företrädd av Garcia, Krueger och S. Pailler, sedan av Phillips, Krueger och S. Pailler, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, svarande, angående en talan om fastställande av att Republiken Frankrike, genom att inte följa bestämmelserna i artikel 4c i kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (EGT L 192, s. 10; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 221), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 (EGT L 74, s. 13) och genom att inte följa bestämmelserna i artikel 5.1, 5.3, 5.4 och 5.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP) (EGT L 199, s. 32), har åsidosatt sina skyldigheter enligt EG-fördraget och nämnda direktiv, meddelar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden F. Macken samt domarna Ferguson, Jenkins (referent), J.-P. Puissochet och J.N. Cunha Goodwin, generaladvokat: Morgan, justitiesekreterare: Pace, med hänsyn till referentens rapport, och efter att den 7 juni 2001 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 17 april 2000, i enlighet med artikel 226 EG väckt talan om fastställande av att Republiken Frankrike, genom att inte följa bestämmelserna i artikel 4c i kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (EGT L 192, s. 10; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 221), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 (EGT L 74, s. 13), (nedan kallat direktiv 90/388 i ändrad lydelse) och genom att inte följa bestämmelserna i artikel 5.1, 5.3, 5.4 och 5.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP) (EGT L 199, s. 32), har åsidosatt sina skyldigheter enligt EG-fördraget och nämnda direktiv. Gemenskapsrätten 2 Skyldigheten att tillhandahålla en fast allmänt tillgänglig taltelefonitjänst följer av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/62/EG av den 13 december 1995 om tillhandahållande av öppna nät (ONP) för taltelefoni (EGT L 321, s. 6), ersatt av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö (EGT L 101, s. 24). En samhällsomfattande tjänst definieras i artikel 2.2 f i direktiv 98/10 som ett definierat minimiutbud av tjänster av väl definierad kvalitet som är tillgängliga för alla användare oavsett var de befinner sig och till ett överkomligt pris med hänsyn till de speciella nationella förhållandena. 3 I artiklarna 5-8 i direktiv 98/10 räknas de tjänster upp som en samhällsomfattande tjänst i varje fall skall omfatta. Det rör sig framför allt om anslutning till det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet, abonnentförteckningar, telefonautomater. 4 Genom artikel 1 punkt 6 i direktiv 96/19 införs i direktiv 90/388 vissa bestämmelser angående inrättandet av samhällsomfattande tjänster och särskilt en ny artikel 4a med följande lydelse: "Utan att det påverkar Europaparlamentets och rådets harmonisering inom ramen för ONP, skall varje nationell ordning som är nödvändig för att dela nettokostnaderna för åtagandet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, som ålagts teleorganisationerna, med andra organisationer, oavsett om det består av ett system med tilläggsavgifter eller av en fond för att finansiera samhällsomfattande tjänster a) endast avse företag som tillhandahåller allmänt tillgängliga telenät, b) fördela de respektive bördorna på varje företag enligt objektiva och icke-diskriminerande kriterier samt i enlighet med proportionalitetsprincipien. Medlemsstater[na] skall meddela kommissionen varje sådan ordning så att den kan kontrollera ordningens förenlighet med fördraget. Medlemsstaterna skall ge sina teleorganisationer tillstånd att omfördela taxestrukturen med beaktande av särskilda marknadsförhållanden och behovet att säkerställa att samhällsomfattande tjänster tillhandahålls till rimligt pris, och i synnerhet skall medlemsstaterna tillåta en anpassning av befintliga taxor som inte följer kostnadsstrukturen och som ökar kostnadsbördan för åtagandet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, i syfte att uppnå en taxestruktur som baseras på verkliga kostnader. I de fall en sådan omfördelning inte kan genomföras fullständigt före den 1 januari 1998, skall de berörda medlemsstaterna avge en rapport till kommissionen om det framtida gradvisa avskaffandet av de återstående obalanserna i taxestrukturen. Denna skall innehålla en detaljerad tidsplan för genomförande. ..." 5 I artikel 2 i direktiv 96/19 föreskrivs att medlemsstaterna senast nio månader efter det att detta direktiv trätt i kraft skall förse kommissionen med all sådan information som gör det möjligt för kommissionen att bekräfta att bestämmelserna i artikel 1.1-1.8 i nämnda direktiv följts. Direktivet offentliggjordes den 22 mars 1996 och trädde i kraft den 11 april 1996. Den tidsperiod om nio månader som föreskrivs i artikel 2 löpte således ut den 11 januari 1997. 6 Dessa bestämmelser angående samhällsomfattande tjänster har kompletterats genom artikel 5 i direktiv 97/33 som har följande lydelse: "1. Om en medlemsstat i enlighet med bestämmelserna i denna artikel finner att åtagandet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster utgör en oskäligt stor börda för en organisation, skall den fastställa ett system för att dela nettokostnaden för åtagandet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster med andra organisationer som driver allmänt tillgängliga telenät och/eller tillhandahåller allmänt tillgängliga taltelefonitjänster. Medlemsstaterna skall ta vederbörlig hänsyn till principerna om öppenhet, icke-diskriminering och proportionalitet när de fastställer de bidrag som skall lämnas. Endast sådana allmänt tillgängliga telenät och allmänt tillgängliga teletjänster som anges i bilaga I del 1 får finansieras på detta sätt. 2. Bidrag till att täcka eventuella kostnader för åtaganden att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster får grundas på ett system som fastställs särskilt för detta ändamål och som administreras av ett från mottagarna fristående organ, och/eller kan betalas i form av en tilläggsavgift till samtrafikavgiften. 3. För att fastställa hur stor den eventuella börda är som orsakas av tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna skall sådana organisationer som är skyldiga att tillhandahålla dessa tjänster på begäran av den nationella regleringsmyndigheten beräkna nettokostnaden för sådana åtaganden i enlighet med förfarandet i bilaga III. Beräkningen av nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall revideras av den nationella regleringsmyndigheten eller ett annat behörigt organ som är fristående från teleorganisationen och som har godkänts av den nationella regleringsmyndigheten. Resultatet av kostnadsberäkningen och slutsatserna från revisionen skall vara tillgänglig för allmänheten i enlighet med artikel 14.2. 4. Om det är motiverat på grundval av nettokostnadsberäkningen enligt punkt 3, och med hänsyn till de eventuella marknadsfördelarna för en organisation som erbjuder samhällsomfattande tjänster, skall de nationella regleringsmyndigheterna avgöra om det är berättigat att införa ett system för att fördela nettokostnaden för åtaganden att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 5. Där ett sådant system för att dela nettokostnaderna för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster som anges i punkt 4 har införts, skall de nationella regleringsmyndigheterna säkerställa att principen för kostnadsdelning och de närmare villkoren för systemet är tillgängliga för allmänheten i enlighet med artikel 14.2. Nationella regleringsmyndigheter skall säkerställa att en årsrapport offentliggörs som anger den beräknade kostnaden för åtagandena att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster och som specificerar bidragen från alla berörda parter. 6. ..." 7 I bilaga III till direktiv 97/33 anges det sätt som kostnaderna för den samhällsomfattande tjänsten för taltelefoni beräknas enligt. I denna bilaga föreskrivs följande: "... Kostnaden för samhällsomfattande tjänster skall beräknas som skillnaden mellan nettokostnaden för en organisation att bedriva verksamhet med samhällsomfattande tjänster och kostnaden att bedriva verksamheten utan samhällsomfattande tjänster. ... Beräkningen skall bygga på kostnader som kan hänföras till följande: i) Delar av de angivna tjänsterna som endast kan tillhandahållas med förlust eller som endast kan tillhandahållas på ekonomiska villkor som faller utanför normala kommersiella villkor. Denna kategori får inbegripa tjänstekomponenter som tillgång till larm- och räddningstjänster, tillhandahållande av vissa allmänt tillgängliga telefonautomater, tillhandahållande av vissa tjänster eller utrustning för handikappade m. m. ii) Vissa slutanvändare eller grupper av slutanvändare, som med beaktande av kostnaden för att tillhandahålla det angivna nätet och den angivna tjänsten, den intäkt som uppkommer samt den geografiska utjämning av priserna som kan åläggas av en medlemsstat, endast kan betjänas med förlust eller på ekonomiska villkor som faller utanför normala kommersiella villkor. Denna kategori inbegriper de slutanvändare eller grupper av slutanvändare som inte skulle erhålla tjänsten från en kommersiell operatör som inte var skyldig att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. ... Intäkter skall beaktas vid beräkning av nettokostnaden. Beräkningen bör baseras på framtida kostnader och intäkter." 8 I artikel 23.1 första stycket i direktiv 97/33 föreskrivs att medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1997 och att de genast skall underrätta kommissionen om detta. Fransk rätt 9 I artikel 22-II i loi n° 96-659 du 26 juillet 1996, de réglementation des télécommunications (lag nr 96/659 av den 26 juli 1996 om reglering av telekommunikation, nedan kallad lagen) föreskrevs att tillhandahållande, av andra än den historiska operatören Olson, av teletjänster mellan fasta punkter via godkända nät med tillämpning av artikel L. 33-1 i code des postes et télécommunications (regelverk om post- och telekommunikationer, nedan kallad post- och teleregleringen), i ändrad lydelse enligt lagen, kunde ske först från och med den 1 januari 1998. 10 En metod för delad finansiering av nettokostnaden för France Télécoms skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster infördes i Frankrike från och med år 1997. Bestämmelserna härför antogs sedan ett dokument med titeln "Champsaur-rapporten" utarbetats år 1996. Denna rapport skrevs av en oberoende expertgrupp på begäran av den franska regeringen. 11 I artikel L. 35-3 punkt II i post- och teleregleringen, i ändrad lydelse enligt lagen, föreskrivs bland annat att "finansieringen av kostnaderna för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall bäras av dem som driver nät som är tillgängliga för allmänheten och av dem som tillhandahåller telefonitjänster till allmänheten" och att "metoderna för utvärdering, kompensation och fördelning av de nettokostnader som sammanhänger med skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall offentliggöras minst ett år innan de börjar tillämpas". 12 I artikel R. 20-31 i post- och teleregleringen, i dess lydelse enligt dekret nr 97-475 av den 13 maj 1997 om finansiering av samhällsomfattande tjänster som antagits med tillämpning av artikel L. 35-3 i post- och teleregleringen (nedan kallat dekretet), föreskrivs att kostnaderna för de samhällsomfattande tjänsterna skall delas upp i tre beståndsdelar: - en beståndsdel kallad C1 som representerar nettokostnaden för den skyldighet att hålla vissa taxor som motsvarar den bristande balans som följer av de aktuella samtalstaxornas struktur, - en beståndsdel kallad C2 som motsvarar den geografiska utjämningsskyldigheten och som syftar till att undvika diskriminering på grund av den geografiska belägenheten, - en beståndsdel kallad C3 avsedd att täcka nettokostnaderna för utbud och skyldigheter såsom till exempel att tillhandahålla särskilda priser till vissa kategorier av abonnenter för att säkerställa att de har tillgång till tjänsten, att betjäna territoriet med telefonautomater samt tillhandahålla en telefonkatalog och tillhörande upplysningstjänster. 13 I artikel 3 i dekretet föreskrivs en schablonmässig uppskattning av samtliga tre beståndsdelar C1, C2 och C3, som skall tillämpas år 1997 innan ett särskilt beräkningssätt för varje beståndsdel har införts. 14 För åren 1998 och 1999 anges i artikel R.20-32 i post- och teleregleringen, vilken införts genom dekretet, att beståndsdelen C1 beräknas enligt följande formel: C= 12 x (Pe - P) x N, där - Pe utgörs av referenspriset för månadsabonnemang, motsvarande 65 FRF exklusive mervärdesskatt, - P motsvarar genomsnittspriset för ett månadsabonnemang under året i fråga omfattande telefonabonnemang, detaljerad fakturering och de tjänster som möjliggör för abonnenten att begränsa sin tillgång till telefonitjänster; P beräknas med beaktande av genomslagskraften för dessa tillhörande tjänster, - N motsvarar det under året i fråga genomsnittliga antalet abonnenter hos den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster med undantag för dem som har särskilda abonnemang eller speciella taxor vilka motsvarar en utjämning av obalansen i dessa taxor. 15 I artikel R. 20-33 punkt III i post- och teleregleringen, vilken införts genom dekretet, föreskrivs att fram till det att en lämplig modell och en lämplig bokföring utarbetats skall nettokostnaderna för abonnenter i lönsamma områden som inte betjänas av en operatör på marknadsvillkor uppskattas till 1 procent av omsättningen för en fast allmänt tillgänglig telefonitjänst hos den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster. 16 I artikel L. 35-3 punkt II tredje stycket i post- och teleregleringen, i ändrad lydelse enligt lagen, föreskrivs att den obalans som vid tiden för antagandet var en följd av den aktuella strukturen på teletaxan, med hänsyn till marknadens normala funktion progressivt skall utjämnas av den offentliga operatören före den 31 december 2000 och, då obalansen utjämnats, det vill säga senast den 31 december 2000, skall den ersättning som motsvaras av beståndsdel C1 inte längre erläggas. Det administrativa förfarandet 17 De franska myndigheterna informerade genom skrivelse av den 4 juni 1997 kommissionen, i enlighet med direktiv 96/19, om lagen som ändrade post- och teleregleringen samt om ett antal tillämpningsföreskrifter, däribland dekretet. 18 Kommissionen har genom skrivelse av den 7 november 1997 ställt ett antal frågor till den franska regeringen särskilt beträffande tidsplanen för att återställa balansen för France Télécoms taxestruktur och beträffande beräkningssättet för obalansen i denna struktur samt finansierings- och beräkningssättet av nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla de samhällsomfattande tjänsterna. De franska myndigheterna svarade på dessa frågor genom skrivelse av den 4 december 1997. 19 Kommissionen kom fram till slutsatsen att vissa aspekter av de åtgärder som Republiken Frankrike vidtagit för att genomföra eller tillämpa artikel 4c i direktiv 90/388 i ändrad lydelse och artikel 5 i direktiv 97/33 tillsammans med bilaga III härtill inte överensstämde med dessa bestämmelser. Kommissionen sände således en formell underrättelse till Republiken Frankrike den 24 juli 1998 med anmodan att yttra sig i ämnet. 20 De franska myndigheterna svarade på denna formella underrättelse genom skrivelse av den 4 november 1998. De tillställde även kommissionen den 16 december 1998 ett förslag till dekret beträffande France Télécoms sociala taxor. Eftersom kommissionen inte ansåg dessa åtgärder tillräckliga för att anse att de franska bestämmelserna stod i överensstämmelse med bestämmelserna i direktiven 90/388 i ändrad lydelse och 97/33, tillställde den Republiken Frankrike ett motiverat yttrande den 8 juli 1999 i enlighet med artikel 226 EG. 21 De franska myndigheterna svarade på det motiverade yttrandet genom skrivelse av den 3 december 1999 och vidhöll de argument som tidigare utvecklats i svaret på den formella underrättelsen. Kommissionen beslutade därför att väcka förevarande talan. Den första anmärkningen om genomförandet av en delad finansiering av den samhällsomfattande tjänsten för år 1997 22 I sin första anmärkning har kommissionen hävdat att det saknas rättslig grund för att tvinga Garcia nya konkurrenter att delta i finansieringen av tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna för år 1997. Under detta år hade France Télécom i stort sett monopol vad gäller fast taltelefoni, vilket borde ha varit tillräckligt för att finansiera tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna. Vissa operatörer för mobiltelefoni skall emellertid ha varit tvungna att bidra till finansieringen av de samhällsomfattande tjänsterna för år 1997, utöver de avgifter de fick erlägga för samtrafik med France Télécoms nät. Tillhandahållande av samhällsomfattande tjänster är emellertid avsett för marknaden för fast telefoni och är helt skilt från marknaden för mobiltelefoni. 23 I sin replik har kommissionen preciserat att eftersom de villkor som följer av gemenskapsrätten för att genomföra en delad finansiering för tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster i varje fall inte är uppfyllda, var det inte nödvändigt att ta ställning till huruvida operatörer för mobiltelefoni som sådana kunde avkrävas bidrag. 24 Den franska regeringen har gjort gällande att det huvudsakligen skall avgöras huruvida öppnandet av marknaden för mobiltelefoni har haft verkningar på France Télécoms nettokostnad för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. Den franska regeringen har påstått att så varit fallet sedan år 1997. Bidraget från operatörerna av mobiltelefoni till finansieringen för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster svarade således enligt den franska regeringen från och med detta år mot en ekonomisk nödvändighet. 25 Denna första anmärkning behandlar således frågan huruvida det för år 1997 var "nödvändigt" att införa ett system för delning av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster i enlighet med villkoret i artikel 4c i direktiv 90/388 i ändrad lydelse för att inrätta en sådan mekanism. 26 Domstolen vill härvid först understryka att, såsom framgår av femte skälet i ingressen till direktiv 96/19, syftet med förlängningen till den 1 januari 1998 av de historiska teleoperatörernas monopol att tillhandahålla fast rösttelefoni var att bevara deras ekonomiska balans och att möjliggöra för dem att tillhandahålla en samhällsomfattande tjänst för det fasta telefoninätet. 27 Det skall sedan konstateras att France Télécom under år 1997, med undantag för några experimentlicenser, fortfarande hade monopol inom området för fast taltelefoni där skyldigheten att tillhandahålla en samhällsomfattande tjänst är tillämplig. 28 Det skall slutligen erinras om att kommissionen påpekat att den konkurrens som förelåg år 1997 i Frankrike på telekommunikationsmarknaden, till följd av att marknaden för mobiltelefoni öppnats, inte har medfört en situation som gör det nödvändigt för France Télécom att genomföra ett system med delad finansiering av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, särskilt genom att hänvisa till det faktum att France Télécom vid den tidpunkten hade ett närmast totalt monopol inom området för fast taltelefoni. 29 Som svar på dessa argument från kommissionen har den franska regeringen endast gjort allmänna kommentarer beträffande vikten av att marknaden för mobiltelefoni öppnades utan att precisera på vilket sätt detta öppnande har påverkat nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 30 Sådana allmänna kommentarer är emellertid, med hänsyn till kommissionens argumentation, inte tillräckliga för att det skall framstå som sannolikt att det var "nödvändigt" att inrätta ett system för delning av nettokostnaden för de samhällsomfattande tjänsterna i enlighet med det i artikel 4c i direktiv 90/388 i ändrad lydelse föreskrivna villkoret för att inrätta en sådan mekanism. 31 Mot bakgrund härav konstaterar domstolen att kommissionens första anmärkning, såsom den preciserats i kommissionens replik, är välgrundad. Den andra anmärkningen om anpassning av taxorna 32 I sin andra anmärkning har kommissionen erinrat om följande: - Genom artikel 4c tredje stycket i direktiv 90/388 i ändrad lydelse infördes en bestämmelse med en skyldighet för medlemsstaterna att ge operatören möjlighet att "anpassa sina taxor". Syftet härmed var att korrigera obalansen i taxorna genom vilka vissa priser, bland annat hushållens abonnemang och lokalsamtal, hölls på en konstgjort låg nivå i medlemsstaterna medan det togs ut höga priser för andra tjänster, som till exempel rikssamtal eller internationella samtal. - Enligt samma bestämmelse skall, i de fall en sådan omfördelning inte kan genomföras fullt ut före den 1 januari 1998, de berörda medlemsstaterna avge en rapport till kommissionen om det framtida gradvisa avskaffandet av de återstående obalanserna i taxestrukturen. Denna rapport skall innehålla en detaljerad tidsplan för avskaffandet av dessa obalanser. 33 Eftersom anpassningsförfarandet inte slutförts före den 1 januari 1998 borde Republiken Frankrike enligt kommissionen ha följt de skyldigheter som föreskrivs för denna situation, särskilt borde den ha översänt en detaljerad tidsplan. Denna medlemsstat följde emellertid inte nämnda skyldigheter. Kommissionen har med anledning härav understrukit att det i artikel L.35-3 punkt II tredje stycket i post- och teleregleringen, i ändrad lydelse enligt lagen, enbart föreskrevs en skyldighet att anpassa taxorna senast den 31 december 2000. 34 I sin duplik har den franska regeringen hävdat att intäkterna från telefonabonnemangen inte täckte hela anslutningskostnaden, och att bristerna i detta avseende fortfarande täcks genom France Télécoms taxor för lokalsamtal. Den franska regeringen har medgett att det därför är viktigt att inte någon anpassning har genomförts före den 1 januari 1998, om man använder kommissionens definition, enligt vilken taxorna skall anpassas för varje tjänst. Vad gäller tidsplanen har den franska regeringen framhållit att det var mycket svårt att fastställa en tidsplan som innehöll deletapper. Enligt denna regering svarade fastställandet av en realistisk tidsgräns mot syftet med direktiv 90/388 i ändrad lydelse och gav nya operatörer på marknaden nödvändig insyn. 35 Eftersom det är ostridigt att den anpassning av taxorna som avses i artikel 4c tredje stycket i direktiv 90/388 i ändrad lydelse inte genomförts fullt ut den 1 januari 1998 och att den franska regeringen inte tillställt kommissionen någon rapport om sina planer att gradvis avskaffa taxornas kvarvarande obalans inklusive en tidsplan för genomförandet, konstaterar domstolen att Republiken Frankrike åsidosatt sina i denna bestämmelse uttryckligen föreskrivna skyldigheter. Kravet på en detaljerad tidsplan kan nämligen inte anses uppfyllt enbart genom ett angivande av en sista dag för genomförande, som den som anges i artikel L. 35-3 punkt II tredje stycket i post- och teleregleringen i ändrad lydelse enligt lagen. 36 Domstolen konstaterar därför att kommissionens andra anmärkning är välgrundad. Den tredje anmärkningen om principen och beräkningssättet för beståndsdelen C1 37 Kommissionen har, inom ramen för sin tredje anmärkning, erinrat om att det i bilaga III till direktiv 97/33 bland annat föreskrivs att beräkning av nettokostnaden för den samhällsomfattande tjänsten grundas på de kostnader som kan hänföras till slutanvändaren, vilken endast kan tillhandahållas tjänsten med förlust eller som endast kan tillhandahållas tjänsten på ekonomiska villkor som inte motsvarar normala kommersiella villkor. Således krävs enligt detta direktiv att ett urval görs för att fastställa vilka användare som ingår i beräkningsunderlaget för nettokostnaden av de samhällsomfattande tjänsterna. Enligt kommissionen medger inte nämnda direktiv att samtliga privatabonnenter inkluderas i detta beräkningsunderlag utan åtskillnad. Kommissionen har emellertid såsom en första delanmärkning gjort gällande att Republiken Frankrike, genom att i beräkningsformeln för beståndsdelen C1 inbegripa kostnaden för lönsamma privatabonnenter, har inkluderat kostnader i nettokostnaden för de samhällsomfattande tjänsterna som i detta hänseende inte uppfyller kraven i nämnda direktiv. 38 I detta sammanhang definierar kommissionen "lönsamma abonnenter" som sådana abonnenter vars konsumtionsvolym av taltelefonitjänster uppgår till en tillräcklig nivå för att möjliggöra för operatören, med hänsyn till de fasta kostnader som sammanhänger med deras individuella abonnemang och de olika kostnader som sammanhänger med de telefonsamtal som görs, att göra en vinst på den intäkt som operatören har från telefonabonnemanget och telefonsamtalen. 39 Den franska regeringen har huvudsakligen hävdat att beräkningsformeln för beståndsdelen C1 motiveras av det andra kriterium som anges i bilaga III till direktiv 97/33, det vill säga att kostnaderna för tjänster som inte kan tillhandahållas på normala kommersiella villkor skall inkluderas. Så länge som anpassningen av taxorna inte hade genomförts var det emellertid inte möjligt att identifiera de abonnenter som betjänas på dessa villkor och det var således inte heller möjligt att välja ut de abonnenter som skall ingå i underlaget för att beräkna nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 40 Det är härvid utrett att Republiken Frankrike i beräkningsformeln för beståndsdelen C1 inkluderat kostnaden för samtliga privatabonnenter det vill säga även kostnaden för lönsamma abonnenter. Beträffande denna punkt har den franska regeringen endast framfört allmänna argument om att det var omöjligt att göra åtskillnad mellan abonnenterna i enlighet med kriterierna i bilaga III till direktiv 97/33. Domstolen konstaterar således att Republiken Frankrike i nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster inkluderat kostnader som inte uppfyller de villkor som föreskrivs i denna bilaga. 41 I den andra delen av den tredje anmärkningen har kommissionen påstått att beräkningsformeln för beståndsdelen C1 som anges i artikel R.20-32 i post- och teleregleringen, även om den skulle anses motiverad i princip, inte fördelar de kostnader som hänger samman med finansieringen av de samhällsomfattande tjänsterna mellan företagen enligt objektiva kriterier, vilket krävs enligt artikel 4c i direktiv 90/388 i ändrad lydelse. Beräkningsformeln beaktar dessutom enligt kommissionen inte principen om öppenhet, vilket krävs enligt artikel 5.1 i direktiv 97/33. 42 Kommissionen har härvid erinrat om att formeln i fråga grundas på skillnaden mellan det aktuella genomsnittspriset för abonnemang, P, och ett teoretiskt abonnemangspris som kan anses anpassat, Pe. Det sistnämnda värdet erhålls genom en internationell jämförelse av länder som anses ha slutfört taxeanpassningen. Formeln innehåller emellertid två felaktigheter: å ena sidan är referensvärdet Pe inte klart motiverat, å andra sidan är värdena P och Pe inte jämförbara. 43 Vad gäller den första felaktigheten har kommissionen gjort gällande att det framgår av de uppgifter som den franska regeringen lämnat beträffande referensvärdet Pe att detta, vilket inverkar på beståndsdelarna C1 och C2, inte fastställts på ett öppet sätt. Vad för det första gäller Champsaurrapporten är det taxeintervall som anges i denna rapport mycket brett, eftersom det går från 55 FRF till 75 FRF, det vill säga med en skillnad på 30 procent. Detta beror bland annat på att de så kallade "anpassade" abonnemangspriserna i de olika länder som använts i denna jämförelse omfattar en rad tjänster och således inte är jämförbara. I Champsaurrapporten anges för övrigt att "denna rapport sammanställts trots att resultaten av studien och kontrollerna beträffande samtrafik, de samhällsomfattande tjänsterna och Garcia bokföring inte var kända" och att "den således utgör en informationshandling som skall tolkas mot bakgrund av dessa resultat". 44 Vad härutöver gäller frågan huruvida värdet Pe är förenligt med France Télécoms bokföringsuppgifter har kommissionen påpekat att den inte känner till några eventuella bokföringsarbeten. Om det fanns sådana bokföringsuppgifter som möjliggjorde en beräkning av balansnivån för abonnemang, skulle det vara detta värde som borde användas som referensvärde och inte värdet Pe som följer av internationella oprecisa jämförelser. Kommissionen har även påpekat att de uppgifter som de franska myndigheterna har lämnat beträffande intäkter och genomsnittskostnader för segmentet tillgång till telenätet och lokalsamtal visar att något underskott inte föreligger då alla dessa omständigheter beaktas gemensamt. Det har dock inte preciserats vilken metod som används. De uppgifter som lämnats är därför inte tillräckliga för att visa att värdet Pe är klart motiverat. 45 Vad gäller den andra felaktigheten i beräkningsformeln för beståndsdelen C1 anser kommissionen att, för att fastställa nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, en central uppgift vid beräkningen utgörs av skillnaden mellan värdet P och värdet Pe. För att beräkna denna skillnad krävs att P och Pe grundas på jämförbara värden. Så är emellertid inte fallet i förevarande mål, enligt kommissionen. Dels ingår detaljerad fakturering i beräkningen av värdet Pe trots att denna fakturering vid beräkningen av värdet P är valfri och avgiftsbelagd. Denna skillnad medför en konstgjord höjning av värdet Pe. Dels omfattar värdet Pe de kostnader som sammanhänger med att upprätthålla en förteckning över hemliga telefonnummer som innehåller abonnenter som inte önskar finnas medtagna i telefonkatalogen, medan värdet P inte omfattar de intäkter som följer härav. Även om beräkningen av värdet C1 objektivt sett är motiverad har principen om öppenhet inte respekterats vad gäller beräkningen. 46 Den franska regeringen, som inte har bestridit sin skyldighet att respektera principen om öppenhet, har endast gjort gällande att fastställandet av värdet Pe till 65 FRF följer av en internationell jämförelse mellan länder där den historiska operatörens taxor kan anses anpassade. Denna uppgift faller inom det intervall om 55 FRF till 75 FRF som definierats i Champsaurrapporten. Av beslut nr 99-120 av den 9 februari 1999 från myndigheten för reglering av telekommunikationer följer att ökningen av priset för ett abonnemang till 64,68 FRF har fått till följd att obalansen i taxestrukturen i stort sett utjämnats. För den franska regeringen är värdet Pe således fastställt med tillräcklig öppenhet. 47 I sin replik har kommissionen hävdat att den franska regeringen inte gett någon övertygande förklaring till varför värdet Pe schablonmässigt fastställts till 65 FRF. Denna regering har endast bekräftat att nämnda uppgift följer av internationella jämförelser, utan att därför ha förklarat hur abonnemangen i de olika länderna har harmoniserats. Även om uppgiften förvisso ligger inom det intervall som anges i Champsaurrapporten har kommissionen understrukit att detta intervall är mycket brett och att det i själva rapporten förutsattes att mer precisa beräkningar skulle genomföras på området. 48 Domstolen erinrar om att det i artikel 5.1 i direktiv 97/33 föreskrivs att de medlemsstater som inrättar ett system för fördelning av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall ta vederbörlig hänsyn till principen om öppenhet då de fastställer de bidrag som skall lämnas. 49 Med hänsyn till hur de belopp som anges för referensvärdena påverkar de bidrag som nya operatörer avkrävs är det viktigt att dessa värden fastställs i enlighet med objektiva kriterier, med beaktande av jämförbara uppgifter som således är öppna för insyn, för att göra det möjligt för dessa operatörer att beräkna sina troliga kostnader och intäkter. Varje omständighet som gör denna beräkning svårare avskräcker sådana operatörer från att ta sig in på marknaden. 50 Även om det, såsom kommissionen har medgett, inte är uteslutet att en internationell jämförelse utgör en lämplig metod för att beräkna nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, skall emellertid, med hänsyn till de skillnader som föreligger mellan medlemsstaterna, försiktighet iakttas vad gäller resultatet av en sådan jämförelse, särskilt då vissa tjänster är valfria i vissa jämförelseländer och så inte är fallet i den medlemsstat som är föremål för jämförelsen. En sådan metod kan således inte användas vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster utan att förfinas genom att man först definierar samtliga de tjänster som beaktas i det grundabonnemang som utgör utgångspunkt för beräkningen och genom att, på grundval av denna lista med tjänster, försöka på nytt beräkna motsvarande abonnemangspris i de olika berörda länderna för att definiera ett jämförbart taxeintervall. 51 I förevarande mål grundas, vilket den franska regeringen inte bestridit, beräkningen för beståndsdelen C1 på en jämförelse av olika parametrar (P och Pe) vilka vilar på olika grunder. Värdet P omfattar nämligen inte intäkter från detaljerad fakturering medan grundabonnemanget, i jämförelseländerna för beräkningen av värdet Pe, inkluderar sådan fakturering. Även om intäkterna från förteckningen över hemliga telefonnummer varken finns med i värdet P eller i värdet Pe har den franska regeringen inte angett hur den gått till väga vid beräkningen av värdet Pe, för att korrigera de värden för abonnemang som automatiskt innehåller möjligheten att finnas upptagen på förteckningen över hemliga telefonnummer. Parametrarna P och Pe är därför inte jämförbara. 52 Under dessa omständigheter, och även om det skulle anses att beräkningen av P respektive Pe var för sig grundas på objektiva kriterier, följer det av den omständigheten att det är omöjligt att jämföra deras värden att beräkningen av beståndsdelen C1, vilken grundas på en sådan jämförelse, inte kan anses respektera principen om öppenhet i den mening som följer av artikel 5.1 i direktiv 97/33. 53 Domstolen drar därför slutsatsen att Republiken Frankrike inte har respekterat principen om öppenhet vid beräkningen av kostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 54 Domstolen konstaterar därför att kommissionens tredje anmärkning är välgrundad. Den fjärde anmärkningen om att beloppet för vissa delar av kostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster inte är motiverat 55 Inom ramen för sin fjärde anmärkning har kommissionen erinrat om att det i artikel 5.3 i direktiv 97/33 föreskrivs att för att fastställa hur stor den eventuella börda är som orsakas av tillhandahållandet av de samhällsomfattande tjänsterna skall sådana organisationer som är skyldiga att tillhandahålla dessa tjänster på begäran av den nationella regleringsmyndigheten beräkna nettokostnaden för sådana åtaganden i enlighet med förfarandet i bilaga III. Beräkningen av nettokostnaden för skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall revideras av den nationella regleringsmyndigheten eller ett annat behörigt organ som är fristående från teleorganisationen och som har godkänts av den nationella regleringsmyndigheten. 56 Kommissionen har hävdat att vissa beståndsdelar av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster har fastställts schablonmässigt i de franska bestämmelserna, i strid med den skyldighet att göra en särskild beräkning som följer av artikel 5.3 i direktiv 97/33. Kommissionen har för det första gjort gällande att komponenten beträffande nettokostnaden för icke-lönsamma abonnenter i lönsamma områden i artikel R. 20-33 punkt III i post- och teleregleringen, som införts genom dekretet, för åren 1997 och 1998 fastställts till 1 procent av omsättningen för fast, allmänt tillgänglig taltelefonitjänst av den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster. För det andra har kommissionen påpekat att nettokostnaden för de olika beståndsdelarna av samhällsomfattande tjänster fastställts schablonmässigt för år 1997 i artikel 3 i dekretet. För det tredje har kommissionen hävdat att beloppet för det bidrag som skall betalas till France Télécom som kompensation för kostnaderna för vissa socialt betingade taxor inte har beräknats på ett precist sätt. 57 Den franska regeringen har i sin svarsinlaga, vad gäller nettokostnaden för olönsamma abonnenter i lönsamma områden, påpekat att det framgår av Champsaurrapporten att det vid den tidpunkten inte fanns någon tillförlitlig metod för att beräkna denna kostnad. I rapporten föreslogs ett intervall på vilket den schablonmässiga procentsats som föreskrivs i artikel R. 20-33 punkt III i post- och teleregleringen, och som införts genom dekretet, grundas. Den franska regeringen tvivlar på att det är möjligt att retroaktivt beräkna de berörda kostnaderna. Vad gäller nettokostnaden för år 1997 för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster har den franska regeringen angett att den geografiska beståndsdelen för denna kostnad, vilken uppskattats till 3 procent av omsättningen, är resultatet av en internationell jämförelse. Den franska regeringen påstår sig ha visat prov på pragmatism och anser att en komplicerad beräkning som görs i efterhand för år 1997 endast skulle leda till en marginell förändring. Vad gäller de socialt betingade taxorna har den franska regeringen hänvisat till dekret nr 99-162 av den 8 mars 1999 om tillhandahållande av samhällsomfattande tjänster på telekommunikationsområdet och som ändrar artiklarna R. 20-34 och R. 20-40 i post- och teleregleringen samt artikel R. 251-28 i post- och teleregleringen om social säkerhet (JORF av den 9 mars 1999, s. 3512), varigenom ett nytt system på området infördes. I detta system föreskrivs en socialt betingad rabatt på telefoni för vissa innehavare av sociala minimirättigheter eller för krigsinvalider, som uppgår till 27,60 FRF per månad under år 2000. Denna rabatt finansieras genom en fond för tillhandahållande av samhällsomfattande tjänster till vilken teleoperatörerna bidrar i förhållande till sin omsättning. 58 I sin replik har kommissionen för det första gjort gällande att de schablonmässigt fastställda bidragen beträffande nettokostnaden för icke lönsamma abonnenter i lönsamma områden var mycket högre åren 1997 och 1998 än de var åren 1999 och 2000 då beräkningen gjordes på grundval av en modell. För det andra har kommissionen vad gäller nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster under år 1997 påpekat att även om den franska regeringen har gett vissa förklaringar beträffande de omständigheter som beaktats, har den inte förklarat hur dessa omständigheter lett fram till slutresultatet. För det tredje har kommissionen påpekat att även om systemet för socialt betingade taxor har förbättrats inför framtiden, föreligger dock brister vad gäller åren 1997 och 1998. 59 I sin duplik har den franska regeringen hävdat att även om den metod som användes år 1997 och 1998 för att beräkna nettokostnaden för icke lönsamma abonnenter i lönsamma områden med nödvändighet var vag, var den den enda användbara. Denna metods påverkan på nya operatörer var enligt den franska regeringen i varje fall mycket svag med hänsyn till den marknadsandel som de hade då. Den franska regeringen har för övrigt medgett att det tekniskt sett är möjligt att retroaktivt beräkna nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster för år 1997 med hjälp av den modell som använts senare, men har hävdat att detta tillvägagångssätt endast får ett marginellt resultat och är svårt att tillämpa, eftersom det förutsätter att France Télécom tillhandahåller mycket information. 60 Domstolen erinrar om att det i artikel 5.3 i direktiv 97/33 föreskrivs att nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall beräknas enligt bilaga III i nämnda direktiv. Det är därför endast de kostnader som är en direkt följd av tillhandahållandet av dessa tjänster som kan beaktas vid denna beräkning. Inrättandet av lika konkurrensvillkor för olika telekommunikationsoperatörer förutsätter en objektiv och öppen kostnadsstruktur. Enligt direktiv 97/33 är det således förbjudet att fastställa nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster på ett schablonmässigt och inexakt sätt, utan att göra en särskild beräkning. Den franska regeringen har emellertid inte bestridit att den fastställt nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster eller delar därav på ett schablonmässigt och inexakt sätt i den utsträckning som anges i punkt 56 i förevarande dom. 61 Domstolen konstaterar därför att kommissionens fjärde anmärkning är välgrundad. Den femte anmärkningen om beräkningssättet för nettokostnaden av vissa delar för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster 62 Genom sin femte anmärkning har kommissionen gjort gällande att vissa delar av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster har angetts på ett sätt som ökar denna kostnad på ett konstgjort sätt. 63 Kommissionen har i den första delen av denna anmärkning hävdat att den metod som de franska myndigheterna använt för att fastställa vilka områden som inte var lönsamma inte beaktade ett antal intäkter, såsom intäkter från tjänsten att vara uppförd på förteckningen över hemliga telefonnummer och så kallade "konfort"-tjänster vari ingår prestationer som samtalsomkoppling, ringsignal och nummerpresentation. 64 I sin svarsinlaga har den franska regeringen medgivit att det är nödvändigt att beakta nettointäkterna från "konfort"-tjänsterna i de intäkter som tas i beaktande för att fastställa de områden som inte är lönsamma. Den har medgett att kostnaderna och intäkterna från dessa tjänster inte beaktats förrän från och med budgetåret 1999. Den franska regeringen har däremot hävdat att det inte är möjligt att skilja tjänsten att vara uppförd på förteckningen över hemliga telefonnummer från tjänsten att ge ut telefonkatalogen. Förteckningen över hemliga telefonnummer utgör således, enligt den franska regeringen, inte en särskild omständighet som skall beaktas i denna beräkning. 65 I sin replik har kommissionen gjort gällande att det skall göras en klar åtskillnad mellan å ena sidan verksamhet som går ut på att upprätthålla förteckningen över hemliga telefonnummer och å andra sidan verksamhet som går ut på att ge ut en telefonkatalog i pappersversion eller elektronisk version. Det följer av artikel 6.2 och 6.3 i direktiv 98/10 att varje operatör skall upprätthålla en förteckning över hemliga telefonnummer för sina abonnenter. Att föras upp på förteckningen faktureras den berörda abonnenten och är således fristående från kostnaden och intäkterna avseende utgivandet av en telefonkatalog. 66 Domstolen erinrar om att det i bilaga III till direktiv 97/33 preciseras att intäkter skall beaktas vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 67 I artikel 6.2 och 6.3 i direktiv 98/10 föreskrivs vidare att varje operatör skall samarbeta för att utarbeta en telefonkatalog genom att tillhandahålla härför lämpliga uppgifter, det vill säga uppgifter om de av dess abonnenter som inte uttryckt att de motsätter sig att vara med i telefonkatalogen. 68 Härav följer, såsom kommissionen påpekat, en princip enligt vilken varje operatör sköter, vad den själv beträffar, förteckningen över dem av de egna abonnenterna som inte önskar vara uppförda på den allmänna förteckningen och inte meddelar dessa abonnenters namn till den som ansvarar för utgivningen av telefonkatalogen. Varje operatör har således sin egen förteckning över hemliga telefonnummer. Ansvaret för att upprätthålla denna förteckning ingår i operatörens abbonentförvaltning och inte i tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster. Den omständigheten att en ny operatörs abonnenter betalar för att upptas på denna operatörs förteckning över hemliga telefonnummer medför varken en intäkt eller en kostnad för den historiska operatörens utgivningsaktiviteter. 69 Domstolen drar härav slutsatsen att den franska regeringen borde ha beaktat de intäkter som kom från "konfort"-tjänsterna och från tjänsten avseende uppförande på förteckningen över hemliga telefonnummer i beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster vid fastställandet av vilka områden som är lönsamma. 70 Genom den andra delen av den femte anmärkningen har kommissionen gjort gällande att de franska myndigheterna inte respekterat bestämmelserna i bilaga III till direktiv 97/33, eftersom de vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster för år 1998 har beaktat bokföringskostnader som inkluderade historiska kostnader och inte enbart förutsedda kostnader. 71 I sin svarsinlaga har den franska regeringen hävdat att väsentliga ändringar av avskrivningsvärdena har beaktats för utbytes- och sändningsutrustning, på grundval av förnyelsekostnader, med hänsyn till den starkt nedåtgående pristendensen för viss utrustning. Efter denna revidering av avskrivningsvärdena är de kostnader för utrustning som tagits i beaktande förvisso historiska men korrigerade. Det verkar svårt att förutse kostnader utan att som grund använda tidigare budgetår eller beräkningar, vilka i sig utgör lämpliga utgångspunkter. Med tanke på de tillämpningssvårigheter som skulle uppstå om 1999 års metod skulle tillämpas beträffande år 1998, har den franska regeringen a priori inte för avsikt att ändra uppgifterna för år 1998. 72 Domstolen erinrar om att det i bilaga III till direktiv 97/33 föreskrivs att det är de förutsedda kostnaderna och intäkterna som skall beaktas vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. 73 Domstolen konstaterar emellertid att den franska regeringen medgett att den, vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster för år 1998, har beaktat bokföringskostnader som inkluderade historiska kostnader i strid med bestämmelserna i bilaga III till direktiv 97/33. 74 I den tredje delen av den femte grunden har kommissionen hävdat att den metod för att beräkna nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster som de franska myndigheterna har tillämpat, i strid med bestämmelserna i artikel 5.4 i direktiv 97/33, inte beaktar de immateriella vinster som sammanhänger med tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster, med undantag för vad gäller tillhandahållandet av offentliga telefonkiosker på nationellt territorium samt telefonkataloger. 75 I sin svarsinlaga har den franska regeringen medgett att den inte följt artikel 5.4 i direktiv 97/33 genom att inte beakta de immateriella vinster som sammanhänger med tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster. Den franska regeringen har tillagt att det är svårt att i efterhand uppskatta kostnaden för denna del av de samhällsomfattande tjänsterna. 76 Det skall härvid erinras om att det i artikel 5.4 i direktiv 97/33 föreskrivs att medlemsstaterna, vid beräkningen av nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, skall beakta den eventuella fördel som ett organ som tillhandahåller en sådan tjänst kan erhålla på marknaden. 77 Domstolen konstaterar emellertid att den franska regeringen medgett att en sådan fördel inte beaktats i denna beräkning i strid med den skyldighet som följer av artikel 5.4 i direktiv 97/33. 78 Mot bakgrund härav konstaterar domstolen att kommissionens femte anmärkning är välgrundad. Den sjätte anmärkningen om att operatörernas bidrag inte offentliggjorts 79 Genom den sjätte anmärkningen har kommissionen erinrat om att medlemsstaterna enligt artikel 5.5 andra stycket i direktiv 97/33 skall offentliggöra en årsrapport som anger den beräknade kostnaden för åtagandena att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster och som specificerar bidragen från alla berörda parter. I den rapport som de franska myndigheterna gjorde för år 1997 omnämndes emellertid inte de bidrag till nettokostnaden för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster som kom från de berörda operatörerna. 80 I sin svarsinlaga har den franska regeringen medgett att rapporterna för åren 1997 och 1998 inte helt uppfyller de krav som ställs i artikel 5.5 andra stycket i direktiv 97/33. 81 Med hänsyn till att den franska regeringen härvid medgett att rapporten för år 1997 inte helt uppfyller kraven i artikel 5.5 andra stycket i direktiv 97/33, konstaterar domstolen att kommissionens sjätte anmärkning är välgrundad. 82 Av det ovan anförda konstaterar domstolen att Republiken Frankrike genom att inte följa bestämmelserna i artikel 4c i direktiv 90/388 i ändrad lydelse och genom att inte följa bestämmelserna i artikel 5.1 och 5.3-5.5 i direktiv 97/33 har åsidosatt sina skyldigheter enligt nämnda direktiv. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 83 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Frankrike skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet, skall denna stat ersätta rättegångskostnaderna. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) följande dom: 1) Republiken Frankrike har, genom att inte följa bestämmelserna i artikel 4c i kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster, i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996, och genom att inte följa bestämmelserna i artikel 5.1, 5.3, 5.4 och 5.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP), åsidosatt sina skyldigheter enligt nämnda direktiv. 2) Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.