62014CJ0043 DOMSTOLENS DOM (andra avdelningen) den 26 februari 2015 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande — Skydd av ozonskiktet — System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom Europeiska unionen — Metod för fördelning av utsläppsrätter — Gratis tilldelning av utsläppsrätter — Tillämpning av gåvoskatt på en sådan tilldelning” I mål C‑43/14, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen, Republiken Tjeckien) genom beslut av den 18 december 2013, som inkom till domstolen den 27 januari 2014, i målet ŠKO–Energo s. r. o. mot Odvolací finanční ředitelství, meddelar DOMSTOLEN (andra avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden R. Silva de Ramirez samt domarna Bean, domstolens vice ordförande och tillförordnad domare på andra avdelningen, J.-C. Bonichot (referent), Smith och Bowman Vilaça, generaladvokat: Welch, justitiesekreterare: handläggaren Sherman, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 19 november 2014, med beaktande av de yttranden som avgetts av: — ŠKO–Energo s. r. o., genom T. Zatloukal, rådgivare, — Odvolací finanční ředitelství, genom Allen och E. Nedorostková, båda i egenskap av ombud, — Tjeckiens regering, genom M. Smolek och Campbell, båda i egenskap av ombud, — Europeiska kommissionen, genom Spence, P. Morris, samtliga i egenskap av ombud, och efter att den 11 december 2014 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG ( EUT L 275, s. 32 ). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan ŠKO‑Energo s. r. o. (nedan kallat ŠKO–Energo) och Odvolací finanční ředitelství (finansdirektoratet), angående betalning av skatt på tilldelning av utsläppsrätter för växthusgaser under åren 2011 och 2012. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt 3 Enligt skäl 5 i direktiv 2003/87 är dess syfte att bidra till ett effektivt fullgörande av Europeiska gemenskapens och dess medlemsstaters åtaganden att minska de antropogena utsläppen av växthusgaser i enlighet med rådets beslut 2002/358/EG av den 25 april 2002 om godkännande, på Europeiska gemenskapens vägnar, av Kyotoprotokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, och gemensamt fullgörande av åtaganden inom ramen för detta ( EGT L 130, s. 1 ), genom en effektiv europeisk marknad för utsläppsrätter för växthusgaser med minsta möjliga försvagning av ekonomisk utveckling och sysselsättning. 4 Skäl 7 i direktiv 2003/87 har följande lydelse: ”Det krävs gemenskapsbestämmelser om medlemsstaternas fördelning av utsläppsrätter för att bevara den inre marknadens integritet och undvika snedvridning av konkurrensen.” 5 I artikel 1 i direktiv 2003/87, med rubriken ”Syfte”, föreskrivs följande: ”Genom detta direktiv införs ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen …, vilket syftar till att på ett kostnadseffektivt och ekonomiskt effektivt sätt minska utsläppen av växthusgaser.” 6 I artikel 10 i direktiv 2003/87, med rubriken ”Fördelningsmetod”, föreskrivs följande: ”För den treårsperiod som börjar den 1 januari 2005 skall medlemsstaterna fördela minst 95 % av utsläppsrätterna gratis. För den femårsperiod som börjar den 1 januari 2008 skall medlemsstaterna fördela minst 90 % av utsläppsrätterna gratis.” Tjeckisk rätt 7 I lag nr 357/1992 om arvs- och gåvoskatt, i dess lydelse enligt lag nr 402/2010 (nedan kallad lag nr 357/1992), föreskrivs att gratis förvärv av utsläppsrätter för växthusgaser ska påföras gåvoskatt. 8 Artikel 6.8 i lag nr 357/1992 föreskriver följande: ”Gåvoskatt ska tas ut på utsläppsrätter för växthusgaser som åren 2011 och 2012 förvärvats gratis för elproduktion i en anläggning som den 1 januari 2005 eller senare producerade el för försäljning till tredje part, och i vilken en elproducent inte bedriver någon annan verksamhet som omfattas av handeln med utsläppsrätter för växthusgaser än förbränning av bränsle.” 9 Artikel 7a i denna lag, med rubriken ”Beskattningsunderlaget vid gratis förvärv av utsläppsrätter”, har följande lydelse: ”1) Vid gratis förvärv av utsläppsrätter ska beskattningsunderlaget vara det genomsnittliga marknadsvärdet på utsläppsrätter för växthusgaser per den 28 februari under det relevanta kalenderåret multiplicerat med det antal utsläppsrätter för elproduktion som förvärvats gratis under det relevanta kalenderåret. 2) Det genomsnittliga marknadsvärdet på en utsläppsrätt för växthusgaser per den 28 februari under det relevanta kalenderåret ska fastställas av Miljöministeriet på ett sätt som möjliggör åtkomst på distans.” 10 Artikel 14a i nämnda lag, med rubriken ”Gåvoskattesatsen vid gratis förvärv av utsläppsrätter”, föreskriver följande: ”Gåvoskatten vid gratis förvärv av utsläppsrätter ska vara 32 procent.” 11 Artikel 20.1 och 20.15 i lag nr 357/1992 har följande lydelse: ”1) Från arvsskatt och gåvoskatt ska följande undantas: egendom som förvärvats utan vederlag av a) Republiken Tjeckien eller annan medlemsstat i Europeiska unionen, Norge eller Island (nedan kallade en annan europeisk stat), och egendom som överlåts utan vederlag av Republiken Tjeckien, med undantag för gratis förvärv av utsläppsrätter och egendom som förvärvats från en annan europeisk stat, ... ... 15) Från gåvoskatt ska följande undantas: utsläppsrätter som förvärvats gratis och som till sitt antal motsvarar förhållandet mellan den el som genererats från kombinerad el- och värmeproduktion, och all el som producerats år 2005 och 2006.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 12 Under åren 2011 och 2012 förvärvade ŠKO–Energo gratis utsläppsrätter för växthusgaser för elproduktion. Finanční úřad (skattekontoret) påförde företaget 20473152 CZK i gåvoskatt på dessa utsläppsrätter. 13 ŠKO–Energo bestred, utan framgång, påförandet av denna skatt hos Finanční ředitelství, och överklagade därefter till Parks soud v Praze, vid vilken domstol företaget bland annat gjorde gällande att denna skatt inte var förenlig med artikel 10 i direktiv 2003/87. 14 Krajský soud v Praze biföll överklagandet. 15 Nejvyšší správní soud, till vilken målet överklagats, hyste tvivel om huruvida nämnda skatt var förenlig med unionsrätten, och särskilt med artikel 10 i direktiv 2003/87, enligt vilken minst 90 procent av utsläppsrätterna ska fördelas gratis under perioden 2008–2012. 16 Mot denna bakgrund beslutade Nejvyšší správní soud att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”Ska artikel 10 i direktiv 2003/87 tolkas så, att den utgör hinder för tillämpningen av nationella bestämmelser enligt vilka gåvoskatt ska tas ut på utsläppsrätter som tilldelats gratis under den relevanta perioden?” Prövning av tolkningsfrågan 17 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 10 i direktiv 2003/87, i den mån som den innebär att medlemsstaterna ska fördela minst 90 procent av utsläppsrätterna för växthusgaser gratis för perioden 2008–2012, ska tolkas på så sätt att den utgör hinder mot tillämpningen av en sådan gåvoskatt som den som är aktuell i det nationella målet. 18 Såsom framgår av ordalydelsen i artikel 10 i direktiv 2003/87 skulle medlemsstaterna, under den i det nationella målet aktuella perioden fördela minst 90 procent av utsläppsrätterna gratis. Den artikeln utgör hinder för att ta ut avgifter för tilldelningen av själva utsläppsrätterna (dom Iberdrola m.fl., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 och C‑640/11, EU:C:2013:660 , punkt 27). 19 Domstolen har dock slagit fast att varken artikel 10 i direktiv 2003/87 eller någon annan bestämmelse i det direktivet berör användningen av dessa utsläppsrätter, och de begränsar inte heller uttryckligen rätten för medlemsstaterna att anta åtgärder som är ägnade att påverka de ekonomiska effekterna av användningen av sådana utsläppsrätter (dom Iberdrola m.fl., EU:C:2013:660 , punkt 28). 20 Följaktligen får medlemsstaterna i princip anta ekonomisk-politiska åtgärder, såsom en kontroll av prissättningen på marknaden för vissa nödvändiga varor eller resurser, och på så sätt bestämma hur värdet av de utsläppsrätter för växthusgaser som tilldelats gratis övervältras på konsumenterna (dom Iberdrola m.fl., EU:C:2013:660 , punkt 29). 21 Antagandet av sådana åtgärder får emellertid vare sig innebära att principen om gratis tilldelning av utsläppsrätter för växthusgaser blir verkningslös eller att målen med direktiv 2003/87 undergrävs (Iberdrola m.fl., EU:C:2013:660 , punkt 30). 22 I detta avseende utgör principen om gratis tilldelning i artikel 10 i direktiv 2003/87 inte endast hinder mot ett direkt fastställande av priset för tilldelning av utsläppsrätterna, utan även mot att i efterhand ta ut en avgift för tilldelning av utsläppsrätterna för växthusgaser (dom Iberdrola m.fl., EU:C:2013:660 , punkt 31). 23 I förevarande fall framgår det av de handlingar som lämnats in till domstolen att den i det nationella målet aktuella gåvoskatten tas ut med 32 procent på utsläppsrätter för växthusgaser som förvärvats gratis för el som produceras från förbränning av bränsle, med undantag för kraftvärme. 24 Domstolen konstaterar följaktligen att en sådan bestämmelse som den som är aktuell i det nationella målet, vilken avser enbart tilldelning av utsläppsrätter och inte hur dessa används, och för övrigt inom en bestämd sektor och under en begränsad period som till viss del sammanfaller med den period under vilken unionslagstiftaren, såsom en övergångsåtgärd, bestämt att principen om en nästintill fullständigt gratis tilldelning av utsläppsrätter ska gälla, innebär att det tas ut en avgift på gratis tilldelning av utsläppsrätter för växthusgaser, vilken inte är förenlig med kravet på gratis tilldelning i direktiv 2003/87. 25 Här bör tilläggas att en sådan åtgärd, som i enlighet med vad som framgår av beslutet om hänskjutande hade till syfte att få fram ytterligare intäkter, vilka var avsedda för dem som driver solcellsanläggningar, eftersträvar andra mål än de som eftersträvas med direktiv 2003/87. En sådan bestämmelse kan därför inte heller anses införa strängare skyddsåtgärder, i den mening som avses i artikel 193 FEUF (se, analogt, dom Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‑6/03, EU:C:2005:222 , punkterna 49 och 52, och Azienda Agro‑Zootecnica Franchini och Gillespie, C‑2/10, EU:C:2011:502 , punkt 50). 26 Den tjeckiska regeringen har emellertid anfört att artikel 10 i direktiv 2003/87 inte utgör hinder mot en sådan gåvoskatt som den som är aktuell i det nationella målet, eftersom den i praktiken belastar mindre än 10 procent av det totala värdet av de utsläppsrätter för växthusgaser som den medlemsstaten delar ut. 27 I detta avseende konstaterar domstolen emellertid att den andra meningen i nämnda artikel föreskriver att minst 90 procent av utsläppsrätterna ska fördelas gratis under den berörda perioden, varvid något värde inte anges. 28 Domstolen påpekar också att den tjeckiska regeringens tolkning strider mot det mål som eftersträvas i artikel 10 i direktiv 2003/87, närmare bestämt att under en övergångsperiod mildra den ekonomiska inverkan av Europeiska unionens införande av en marknad för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, genom att förhindra att vissa produktionssektorer som omfattas av direktivet förlorar konkurrenskraft (dom Iberdrola m.fl., EU:C:2013:660 , punkt 39). En sådan målsättning innebär nämligen att den begränsning till 10 procent av det antal utsläppsrätter som får tilldelas mot vederlag ska – med iakttagande av likhetsprincipen – bedömas utifrån de ekonomiska aktörerna i varje berörd sektor och inte i förhållande till det totala antalet utsläppsrätter som medlemsstaten utfärdar. 29 Det är mot bakgrund av dessa överväganden som den hänskjutande domstolen ska avgöra huruvida den gåvoskatt som är i fråga i det nationella målet kan anses vara förenlig med principen i artikel 10 i direktiv 2003/87, att medlemsstaterna får fördela högst 10 procent av utsläppsrätterna mot vederlag. 30 Tolkningsfrågan ska följaktligen besvaras enligt följande. Artikel 10 i direktiv 2003/87 ska tolkas så, att den utgör hinder mot tillämpningen av en sådan gåvoskatt som den som är aktuell i det nationella målet, i den mån som denna skatt inte iakttar den i nämnda bestämmelse föreskrivna begränsningen att högst 10 procent av utsläppsrätterna får fördelas mot vederlag, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva. Rättegångskostnader 31 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande: Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG ska tolkas så, att den utgör hinder mot tillämpningen av en sådan gåvoskatt som den som är aktuell i det nationella målet, i den mån som denna skatt inte iakttar den i nämnda bestämmelse föreskrivna begränsningen att högst 10 procent av utsläppsrätterna får fördelas mot vederlag, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: tjeckiska.