EUR-Lex - 61999J0449 - SV Avis juridique important | 61999J0449 Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 2 oktober 2001. - Europeiska investeringsbanken mot Mack. - Överklagande - Europeiska investeringsbankens personal - Uppsägning - Tolkning av Europeiska investeringsbankens personalföreskrifter - Grund avseende en felaktig rättslig kvalificering av de faktiska omständigheterna och en bristande motivering - Påstått åsidosättande av de regler som är tillämpliga på relationerna mellan Europeiska investeringsbanken och dess personal. - Mål C-449/99 P. Rättsfallssamling 2001 s. I-06733 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord 1. Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av faktiska omständigheter - Avvisning - Domstolens kontroll av bevisvärderingen - Tillåten endast vid missuppfattning av bevisning (Artikel 225 EG; EG-stadgan för domstolen, artikel 51) 2. Överklagande - Grunder - Otillräckliga eller motsägelsefulla domskäl - Upptagande till sakprövning (Artikel 225 EG) 3. Tjänstemän - Talan - Full prövningsrätt - Tvister mellan Europeiska investeringsbanken och dess personal - Analog tillämpning av artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna (Tjänsteföreskrifterna, artikel 91.1; personalföreskrifterna för Europeiska Investeringsbanken, artikel 41) Sammanfattning 1. Det framgår av artikel 225 EG och artikel 51 i EG-stadgan för domstolen att ett överklagande skall vara begränsat till rättsfrågor och att förstainstansrätten dels är ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels är ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna utgör, med undantag av de fall då förstainstansrätten missuppfattat bevisningen, inte en rättsfråga som i egenskap därav är underställd domstolens kontroll. ( se punkt 44 ) 2. Domstolen är enligt artikel 225 EG behörig att pröva förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna och de rättsliga följderna därav. Frågan huruvida motiveringen av en av förstainstansrättens domar är motsägelsefull eller otillräcklig utgör dessutom en rättsfråga vilken som sådan kan åberopas i mål om överklagande. ( se punkt 45 ) 3. Artikel 41 i personalföreskrifterna, enligt vilken Europeiska gemenskapernas domstol skall avgöra samtliga tvister mellan banken och en enskild anställd, undantar inte tvister av ekonomisk art mellan banken och dess anställda från domstolens, och därigenom förstainstansrättens, behörighet. Personalföreskrifterna uppställer vad gäller utövandet av denna behörighet inte heller några villkor beträffande tvistens särskilda natur. De särskilda drag som kännetecknar det regelverk som bankens personal omfattas av utesluter emellertid inte att förstainstansrätten och domstolen medges en oinskränkt behörighet för att pröva tvister av ekonomisk art mellan banken och dess anställda. Förstainstansrätten har följaktligen med fog konstaterat att den genom en analog tillämpning av den bestämmelse som föreskrivs i artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna har en oinskränkt behörighet att pröva de ekonomiska aspekterna av en tvist mellan en anställd vid Europeiska investeringsbanken och banken. ( se punkterna 92, 94 och 95 ) 4. Eftersom beviljandet av retroaktiv lön utgör den konsekvens som vanligen följer av att ett beslut om uppsägning ogiltigförklaras, även inom ramen för avtalsrättsliga bestämmelser, har förstainstansrätten inte åsidosatt den avtalsrättsliga karaktären av de bestämmelser som bankens personal omfattas av genom att förplikta banken att betala retroaktiv lön sedan uppsägningen till den berörda parten. ( se punkt 96 ) Parter I mål C-449/99 P, Europeiska investeringsbanken, företrädd av Miles, i egenskap av ombud, biträdd av Snow, Osborne, med delgivningsadress i Luxemburg, klagande, angående överklagande av dom meddelad den 28 september 1999 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (femte avdelningen) i mål T-140/97, Hautem mot EIB (REGP 1999, s. I-A-171 och II-897), i vilket det förs talan om att denna dom skall upphävas i vissa delar, i vilket den andra parten är: Mack, anställd vid Europeiska investeringsbanken, Burns (Luxemburg), företrädd av M. Karp och Mcmillan, avocats, med delgivningsadress i Luxemburg, sökande i första instans, meddelar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Wagner samt domarna Washington (referent), J.-P. Puissochet, Murillo och Smith, generaladvokat: Mendoza, justitiesekreterare: Miller, med hänsyn till referentens rapport, och efter att den 1 februari 2001 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Europeiska investeringsbanken (nedan kallad banken) har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 26 november 1999, enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen, överklagat en dom meddelad av förstainstansrätten den 28 september 1999 i mål T-140/97, Hautem mot EIB (REGP 1999, s. I-A-171 och II-897, nedan kallad den överklagade domen), till den del den ogiltigförklarar bankens beslut om uppsägning av Mack och förpliktar banken att betala honom den lön som han skulle ha uppburit sedan uppsägningen. Tillämpliga bestämmelser 2 Stadgan för banken finns upptagen i ett protokoll som bilagts EG-fördraget vilket den utgör en del av. 3 I artikel 9.3 h i bankens stadga föreskrivs att bankens råd skall godkänna bankens arbetsordning. Denna arbetsordning godkändes den 4 december 1958 och har sedan ändrats vid flera tillfällen. I artikel 29 häri föreskrivs att föreskrifter för bankens personal fastställs av bankens styrelse. 4 Bankens personalföreskrifter (nedan kallade personalföreskrifterna) godkändes den 20 april 1960 och har sedan ändrats vid flera tillfällen. Bankens personal har de skyldigheter som föreskrivs i dessa föreskrifter. 5 I artiklarna 1, 4 och 5 i personalföreskrifterna, vilka ingår i den avdelning som har rubriken Allmänna bestämmelser, föreskrivs följande: "Artikel 1 Anställda skall såväl i tjänsten som utanför tjänstgöringstid uppträda på ett sätt som är förenligt med bankens internationella karaktär och de anställdas arbetsuppgifter. ... Artikel 4 Anställda skall fullgöra arbetsuppgifter för bankens räkning. Utan föregående tillstånd från banken har en anställd inte rätt att a) utföra annan yrkesverksamhet, särskilt om denna skulle vara av kommersiell natur. En anställd får inte heller inneha annan fast eller tillfällig anställning oavsett om arbetet sker mot betalning eller ej, b) utöva rådgivande verksamhet oavsett om verksamheten sker mot betalning eller inte, c) vara ledamot i bolagsstyrelse eller företagsledning. ... Artikel 5 En gång per år samt varje gång en ändring i familjestrukturen sker, skall den anställde uppge sin familjesituation och i förekommande fall makes yrkesverksamhet, eller de avlönade anställningar denne innehar. Om två anställda som tjänstgör inom samma avdelning ingår äktenskap skall en av makarna förflyttas till en annan avdelning." 6 I artikel 13 i personalföreskrifterna föreskrivs följande: "Relationerna mellan banken och dess anställda regleras i princip genom enskilda avtal inom ramen för vad som föreskrivs i dessa föreskrifter. Dessa föreskrifter kan inte avtalas bort." 7 I artikel 38 första stycket punkt 3 i dessa föreskrifter föreskrivs följande: "Mot en anställd som åsidosätter sina skyldigheter kan i förekommande fall någon av följande åtgärder vidtas: ... 3) Omedelbar uppsägning för grovt tjänstefel med eller utan avgångsvederlag." 8 I artikel 41 första stycket i dessa föreskrifter föreskrivs följande: "Samtliga tvister mellan en enskild anställd och banken skall avgöras av Europeiska gemenskapernas domstol." 9 I artikel 44 i personalföreskrifterna föreskrivs följande: "Allmänna rättsprinciper som är gemensamma för rättssystemen i bankens medlemsstater är tillämpliga på enskilda avtal som i enlighet med artikel 13 ingåtts inom ramen för dessa föreskrifter." 10 I artikel 91.1 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) föreskrivs följande: "Europeiska gemenskapernas domstol skall vara behörig att avgöra alla tvister mellan gemenskaperna och varje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter vad gäller lagligheten av en åtgärd som går en tjänsteman emot enligt artikel 90.2. I tvister av ekonomisk art skall domstolen ha oinskränkt behörighet." Bakgrund till tvisten och förfarandet inför förstainstansrätten 11 Det framgår av punkterna 6-24 i den överklagade domen att Mack, vaktmästare vid banken, liksom Mendoza, även han vaktmästare vid banken, varit föremål för ett disciplinförfarande för att utan tillstånd ha utövat yrkesverksamhet av kommersiell natur genom att bilda bolaget Mon de l'Evasió SL (nedan kallat Mon de l'Evasió), registrerat i Furstendömet Andorra, för att ha utfört handelstransaktioner för detta bolags räkning, för att ha blandat in banken i denna verksamhet, för att ha använt bankens utrustning härför samt för att inte ha uppgett sin hustrus yrkesverksamhet i bolaget för banken. Detta handlande utgör enligt banken ett åsidosättande av artiklarna 1, 4 och 5 i personalföreskrifterna. 12 Bakgrunden till de klagomål som riktats mot Mack är en skrivelse som banken mottog per fax den 28 oktober 1996 (nedan kallat fax av den 28 oktober 1996). Denna skrivelse var avfattad på bolaget Brown, med säte i Marseille (Frankrike), brevpapper och undertecknat av en person vid namn Ingargiola som påtalade att Ward vägrat inlösa en check på 46 500 FRF som Moses de l'Evasió gett honom som betalning för inköp av ett Skit-Ball-stånd. Ingargiola påstod att Mack och Mendoza var inblandade i denna handelstransaktion och begärde att bankens personalchef skulle ingripa för att betalning snarast skulle erläggas. 13 Genom skrivelse av den 4 november 1996 informerade banken Mack om faxet av den 28 oktober 1996 samt de handlingar som bilagts och uppmanade honom att inkomma med en fullständig förklaring. 14 Genom brev av den 6 november 1996 svarade Mack att de påståenden som gjordes i faxet av den 28 oktober 1996 var falska och, vad gäller skrivelsen av den 27 september 1996 som sammanhängde med detta fax och som uppenbarligen var författat av honom (nedan kallad skrivelsen av den 27 september 1996), att hans hustru använt hans namn och underskrift för att försöka lösa de problem hon mött i handelsförbindelserna med Skit-Ball SARL. 15 Banken gav i uppdrag åt bolaget International Security Company BV (Interseco) (nedan kallat Interseco) att göra en utredning av ärendet. Interseco tillställde banken sin utredningsrapport den 28 november 1996. 16 Genom skrivelse av den 7 november 1996 informerade banken Mack om att banken, med hänsyn till att dennes handlande kunde utgöra ett åsidosättande av artikel 4 i personalföreskrifterna, i enlighet med artikel 39.1 i personalföreskrifterna hade beslutat att avstänga honom från sitt arbete med omedelbar verkan i högst tre månader. Under denna tid skulle den gemensamma kommitté som föreskrivs i artikel 38 i nämnda föreskrifter (nedan kallad den gemensamma kommittén) sammankallas. I nämnda skrivelse angavs även att Mack avstängdes med bibehållen lön men att han var förbjuden tillträde till bankens lokaler. 17 Genom skrivelse av den 19 november 1996 ställd till banken tog Ingargiola tillbaka de påståenden han gjort i sitt fax av den 28 oktober 1996 gentemot Mack och Mendoza. Ingargiola hävdade i denna skrivelse att Mack och Mendoza aldrig använt bankens titlar eller namn samt att de aldrig haft några handelsförbindelser med bolaget Skit-Ball SARL för egen eller bankens räkning. 18 I enlighet med artikel 40 i personalföreskrifterna kontaktade bankens ordförande den gemensamma kommittén och informerade samtidigt Mack genom skrivelse av den 19 december 1996 om det handlande som lades honom till last tillsammans med en kopia av de dokument som detta handlande grundades på. 19 I skrivelsen angavs att kontroller skett inom banken tillsammans med Sutton och Tran chefer samt med ansvariga för bankens avdelning för informationsteknik. Genom dessa kontroller hade framkommit att det på hårddisken till den dator som Mendoza använt fanns fyra handlingar som rörde icke yrkesmässig verksamhet. Det rörde sig om följande handlingar: - ett fax med uppmaning till Crédit Andorrà att överföra 20 000 FRF till ett konto som innehades av Kim, på ett brevpapper tillhörande World Escape - Mon de l'Evasió och som angav Mccullough, styrelseledamot, som avsändare, - ett fax som var identiskt med det tidigare vad gäller format, avsändare, datum och underskrift tillställt en utställningshall beträffande Jensen deltagande i en handelsmarknad, - ett fax av den 7 november 1996 avseende en försändelse om tolv böcker på ett brevpapper från World Escape - Mon de l'Evasió och där Vega - Mon de l'Evasió angavs under rubriken avsändare, - ett intyg som rekommenderade Mack och Mendoza som kunder till Crédit Andorrà. 20 På grundval av den gemensamma kommitténs motiverade yttrande fattade bankens ordförande den 31 januari 1997 beslutet om omedelbar uppsägning av sökanden med bibehållet avgångsvederlag för att ha åsidosatt artiklarna 1, 4 och 5 i personalföreskrifterna (nedan kallat det omtvistade beslutet). 21 Det framgår av handlingarna att ett liknande beslut om uppsägning fattades beträffande Mendoza den 31 januari 1997. 22 Den 29 april 1997 väckte Mack talan vid förstainstansrätten med yrkande om att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras och att Mack skulle återinträda i tjänst. Till stöd härför åberopades bland annat en uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna. I samma talan yrkade Mack även att förstainstansrätten skulle förplikta banken att betala vissa belopp motsvarande, för det fall han skulle återinträda i tjänst, retroaktiv lön, och, om han skulle vägras återinträda i tjänst, motsvarande ersättning för olika skador han ansåg sig ha lidit. 23 Mendoza väckte samma dag talan vid förstainstansrätten med yrkande om ogiltigförklaring av bankens beslut att säga upp honom samt skadestånd. Förstainstansrätten ogillade denna talan genom dom av den 28 september 1999 i mål T-141/97, Scott mot EIB (REGP 1999, s. I-A-177 och II-929). Den överklagade domen 24 Förstainstansrätten prövade först grunden om en uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna. Förstainstansrätten gjorde härvid följande bedömning: "68 Vad gäller dennes egenskap som grundare av bolaget Mon de l'Evasió med ett aktieinnehav om 16 procent utgör inte detta ett bevis för ett utövande av kommersiell verksamhet. Det faktum att en person är aktieägare och grundare av ett bolag är, såsom banken medgivit vid förhandlingen, inte detsamma som att vara styrelseledamot. Det skall därför prövas huruvida sökanden faktiskt deltog i bolagets verksamhet. 69 Beträffande det faktum att sökanden angett sig arbeta för banken påpekar förstainstansrätten att, i motsats till vad som anges i det omtvistade beslutet och som svaranden slutit sig till i sin inlaga, det inte är styrkt att sökanden missbrukat bankens namn eller åberopat sitt arbete vid banken på ett sätt som strider mot personalföreskrifterna. Ingargiola hänvisar förvisso i sin skrivelse skickad per fax den 28 oktober 1996 till sökanden som ansvarig för informationsteknikssektorn vid banken. I sitt uttalande till Interseco har Ingargiola emellertid själv medgett att sökanden vid deras enda sammanträffande sagt att han var anställd som vaktmästare vid banken. Ingargiola har dessutom hävdat att Mendoza låtsades vara en högt uppsatt tjänsteman vid finansavdelningen medan jag trodde mig veta vad Mack arbetade med. Det vill säga att hans hustru vid något tillfälle sagt att hennes man arbetade ´med datorer´. 70 Vad gäller det förhållandet att bankens utrustning använts i kommersiellt syfte konstaterar förstainstansrätten att sökanden endast samarbetat med Mendoza för att avfatta de fyra handlingar som återfunnits i dennes dator. I motsats till vad banken hävdat kan Tran användande av sin kontorsdator inte anses som ett systematiskt användande i kommersiellt syfte. Likaså kan inte enbart det faktum att sökanden deltagit i utarbetandet av dessa dokument, även om detta kan anses som en hjälp till att utöva kommersiell verksamhet, inte anses som yrkesverksamhet av kommersiell natur i den mening som följer av artikel 4 i personalföreskrifterna. Slutligen kunde sökandens handlande, i motsats till vad som anges i det omtvistade beslutet, inte ge skenet av att banken var inblandad i denna verksamhet. Dokumenten i fråga har nämligen inte skickats till mottagarna av sökanden och dennes underskrift finns inte på något av dessa. 71 Vad gäller de slutsatser som kan dras av den skrivelse som Ingargiola skickade per fax den 28 oktober 1996 påpekar förstainstansrätten att sökanden förvisso själv medgivit att han deltagit i den handelstransaktion som Ingargiola påtalat. Han har emellertid förklarat för Velazquez att Mendoza och Thomas Hautems hustru presenterat sig som ägarna till företaget Potter, att de hade planer på att använda Skit-Ball-ståndet för säljfrämjande åtgärder samt att de hade köpt ett sådant stånd. Han har preciserat att han endast träffat sökanden en gång och att denne vid det tillfället förklarat att hans hustru skötte företaget Jensen verksamhet tillsammans med Mendoza. Ingargiola har även angett sig ha haft intrycket av att sökanden inte hade något att göra med [bolaget] Mon de l'Evasió. Följaktligen kan inte den skrivelse som Ingargiola skickade per fax den 28 oktober 1996 anses utgöra ett tillräckligt bevis för att sökanden utövat en yrkesverksamhet av kommersiell natur. 72 Vad gäller Ingargiolas skrivelse av den 19 november 1996, där denne tar tillbaka en del av sina påståenden, skall det beträffande sökanden understrykas att dess innehåll bekräftats av Ingargiolas ovannämnda uttalanden och står i överensstämmelse med dessa. Banken har dessutom inte åberopat några bevis om motsatsen. 73 Vad gäller skrivelsen av den 27 september 1996 som tillskrivs sökanden bekräftar denna ..., om det förutsätts att denna skrivits och undertecknats av Dougherty, att sökanden deltagit i handelstransaktionen [beträffande Skit-Ball-ståndet]. Skrivelsen är däremot inte av sådan natur att det kan anses styrkt att sökanden utövat yrkesverksamhet av kommersiell natur. 74 Förstainstansrätten konstaterar för övrigt att såväl de handlingar som bilagts den skrivelse som Ingargiola avsände per fax den 28 oktober 1996, det vill säga skrivelsen av den 6 september 1996 från Mendoza samt check nr 6 555 542, båda undertecknade av den senare, som de handlingar som ingivits av banken i bilaga till dupliken, det vill säga faxet av den 24 september och av den 2 oktober 1996, båda undertecknade av Mendoza, inte på något sätt styrker att sökanden utövat kommersiell verksamhet. 75 Av vad anförts följer att bankens bevis, efter en helhetsbedömning, visar att sökanden såsom denne själv medgett, tillfälligt hjälpt såväl sin hustru som Mendoza vid utövandet av en kommersiell verksamhet och att han deltagit i en handelstransaktion - nämligen inköp av ett Skit-Ball-stånd för bolaget Jensen räkning. På grund av den tillfälliga karaktären och begränsade omfattningen av sökandens medverkan kan denna inte anses som utövande av yrkesverksamhet av kommersiell natur i den mening som avses i artikel 4 i personalföreskrifterna. Inte heller har det styrkts att sökanden skall ha åberopat sin ställning som anställd vid banken, utnyttjat denna ställning eller att han personligen skall ha använt bankens utrustning. 76 Härav följer att banken gjort en uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna. Följaktligen skall talan vinna bifall och det omtvistade beslutet ogiltigförklaras. Det saknas skäl att pröva invändningen om att sökanden inte uppgett sin hustrus verksamhet i bolaget Mon de l'Evasió samt övriga grunder som åberopats till stöd för förevarande talan om ogiltigförklaring. 77 Eftersom förstainstansrätten enligt artikel 44 i personalföreskrifterna är behörig att pröva alla tvister mellan en individuell tjänsteman och banken skall den regel som upptas i artikel 91.1 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna tillämpas analogt. Enligt denna artikel skall förstainstansrätten ha oinskränkt behörighet vad gäller tvister av ekonomisk art. Banken skall därför förpliktas att betala sökanden retroaktiv lön sedan den dag han sades upp." 25 Förstainstansrätten ogillade därefter Sutton yrkande om skadestånd och avvisade bankens yrkande om skadestånd. 26 Punkterna 1 och 2 i domslutet i den överklagade domen lyder enligt följande: "1) Europeiska investeringsbankens beslut av den 31 januari 1997, genom vilket sökanden har avsatts från sin tjänst utan indragning av rätten till avgångsvederlag, ogiltigförklaras. 2) Europeiska investeringsbanken förpliktas ersätta sökanden för upplupna löner från och med tidpunkten för hans avsättning." Överklagandet 27 Banken har i sitt överklagande yrkat att domstolen skall - ogiltigförklara punkterna 1 och 2 i domslutet i den överklagade domen, - förplikta Mack att bära sin egen rättegångskostnad. 28 Mack har yrkat att domstolen skall - i första hand avvisa överklagandet eller i andra hand ogilla överklagandet, - bekräfta punkterna 1 och 2 i domslutet i den överklagade domen, samt - förplikta banken att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna. 29 Banken har anfört två grunder till stöd för sitt överklagande. Den första grunden avser dels en felaktig rättslig kvalificering av de faktiska omständigheterna vilket lett till felaktiga rättsverkningar, dels en bristande motivering. Den andra grunden avser åsidosättande av de avtalsrättsliga regler som är tillämpliga på relationerna mellan banken och dess personal. Den första grunden 30 Banken har påstått att förstainstansrätten i den överklagade domen gjort en felaktig kvalificering av de faktiska omständigheterna och gjort sig skyldig till en bristande motivering av följande skäl: - Förstainstansrätten uteslöt felaktigt att Sutton handlande skulle kunna anses som en typ av yrkesverksamhet av kommersiell natur i den mening som avses i artikel 4 i personalföreskrifterna (första grunden). - Förstainstansrätten uteslöt utan fog att Mack blandat in banken i utövandet av verksamheten och att han därigenom uppträtt på ett sätt som är oförenligt med artikel 1 i personalföreskrifterna (andra grunden). - Förstainstansrätten uteslöt felaktigt att Mack använt bankens utrustning på ett olämpligt sätt och att han således uppträtt på ett sätt som är oförenligt med nämnda artikel 1 (tredje grunden). - Förstainstansrätten underlät utan fog att fästa vikt vid Sutton handlande och lämnade därför de anmärkningar banken gjort gentemot honom utan avseende (fjärde grunden). - Förstainstansrätten har felaktigt underlåtit att fästa vikt vid att Mack inte uppgett att hans hustru utövade kommersiell verksamhet i Furstendömet Andorra i strid med artikel 5 i personalföreskrifterna (femte grunden). 31 Mack har gjort gällande att den första grunden skall avvisas i sin helhet. Banken vill med sin invändning om den påstått felaktiga bedömning förstainstansrätten skall ha gjort att domstolen skall göra en omprövning av de faktiska omständigheterna trots att ett överklagande enligt artikel 225 EG och artikel 51 i EG-stadgan för domstolen är begränsat till rättsfrågor och att de argument som banken åberopat inför domstolen enbart utgör en upprepning av dem som redan åberopats inför förstainstansrätten. Vad gäller invändningen om en bristande motivering kan inte heller den tas upp till prövning, eftersom förstainstansrätten beaktat samtliga bevis och motiverat sin bedömning. Den första delgrunden Parternas argument 32 Banken har angett att, eftersom Moses de l'Evasió bildades i Furstendömet Andorra i april 1996, man kan förutsätta att de handlingar som prövats av förstainstansrätten hänförde sig till de huvudsakliga handelstransaktioner som detta bolag och dess aktieägare genomfört då faxet av den 28 oktober 1996 erhölls. Förberedelsen och genomförandet av dessa transaktioner måste med nödvändighet ha inbegripit ett yrkesmässigt utövande av en verksamhet av kommersiell natur för såväl Mack som för Mendoza. Förstainstansrätten gjorde emellertid denna bedömning enbart beträffande Mendoza och inte avseende Mack. 33 Även om förstainstansrätten enligt banken har fastställt de faktiska omständigheterna på ett korrekt sätt genom att i punkt 70 första och andra meningen i den överklagade domen anse att Mack deltagit i utarbetandet av de handlingar som återfunnits i Tran dator så har den gjort en felaktig rättslig kvalificering av dessa omständigheter genom att vägra anse att Mack deltagit på ett aktivt och intresserat sätt och att dessa handlingar för Mack utgjorde handelstransaktioner, vilket förstainstansrätten emellertid ansett beträffande samma handlingar i punkterna 65 och 77 i domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB. Thomas Hautems deltagande i utarbetandet av dessa handlingar kan egentligen förklaras med dennes personliga intresse av att erhålla en kredit hos Ward i båda aktieägarnas namn. Detta bekräftas av den faxade skrivelsen av den 19 augusti 1996 med en rekommendation av Mack och Mendoza som kunder till Crédit Andorrà samt en kreditansökan adresserad till Crédit Andorrà per fax av den 24 september 1996, vars text återges i punkt 74 i domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB. 34 Domens motivering härav skall enligt banken anses som bristande och motsägelsefull, eftersom förstainstansrätten inte har beaktat att Mack, liksom Mendoza (se domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB, punkt 66), vad gäller vissa handlingar gjort flera uttalanden som inte överensstämmer med sanningen, vilka endast motiveras av nödvändigheten att dölja dennes faktiska deltagande i bolagets verksamhet. 35 Förstainstansrättens konstaterande i punkt 70 sista meningen i den överklagade domen, enligt vilken "[d]okumenten i fråga har ... nämligen [inte] skickats till mottagarna av sökanden och dennes underskrift finns inte på något av dessa", åtföljs av en bristande motivering och en felaktig bedömning. 36 Vad gäller motiveringen så hindrar inte den omständigheten att Mack inte undertecknat dokumenten att denne aktivt deltagit i beslutet att skicka in eller använda dem. 37 Beträffande den rättsliga kvalificeringen av de fastställda faktiska omständigheterna har förstainstansrätten, genom att utesluta att Mack hade någon avsikt att delta i avsändandet och användningen av dessa dokument, felaktigt dragit slutsatsen att dessa omständigheter inte kunde anses som ett konkret deltagande från Thomas Hautems sida i genomförandet av handlingar av klart kommersiell karaktär. Det rör sig här enligt banken om en oacceptabel begränsning av begreppet handelstransaktion. 38 Vad för övrigt gäller förstainstansrättens konstaterande i punkt 71 i den överklagade domen beträffande Ingargiolas uttalande till Interseco har banken först understrukit att detta uttalande står i uppenbar strid med faxet av den 28 oktober 1996. Det föreligger dessutom en bristande överensstämmelse mellan nämnda uttalande och skrivelsen av den 27 september 1996, vilken är avfattad på ett sätt som ger sken av att den kommer från Mack och att han handlar i egenskap av "befullmäktigad styrelseledamot, ledning och marknadsföring" för Mon de l'Evasió. 39 Banken har sedan gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 72 i den överklagade domen fäst stor vikt vid Ingargiolas skrivelse av den 19 november 1996, vari han tar tillbaka sina påståenden, trots att förstainstansrätten i punkt 70 i domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB angav att den inte trodde att detta återkallande skett spontant. 40 Slutligen skall den motivering som förekommer i punkt 73 i den överklagade domen beträffande skrivelsen av den 27 september 1996 anses som bristfällig och motsägelsefull. Förstainstansrätten borde dels ha beaktat att denna skrivelse endast kunde komma från Mack, dels ha gjort sin bedömning mot bakgrund av de handlingar som tillskrivs honom. 41 Mack har hävdat att denna första delgrund inte kan tas upp till prövning, eftersom detta skulle medföra att domstolen gjorde en analys av de faktiska omständigheterna samt att den inte grundas på rättsliga argument. Banken ger nämligen ingen definition av vad den anser att en "handelstransaktion" innebär. 42 Bankens invändning beträffande bristande motivering av den överklagade domen, nämligen att förstainstansrätten inte tydligt angett varför Ochoa Hautems samarbete med hustrun och Mendoza enbart ansågs ha en tillfällig och begränsad karaktär, kan inte heller tas upp till prövning, eftersom förstainstansrätten beaktat all bevisning, som den själv bedömer bevisvärdet av, och lämnat en tillräcklig motivering av sin åsikt i frågan. 43 Vad gäller målets prövning i sak har Mack hävdat att ingen av de handlingar som banken i sitt överklagande kritiserat honom för utgör en handelstransaktion. Domstolens bedömning Upptagande till prövning 44 Det framgår av artikel 225 EG och artikel 51 i EG-stadgan för domstolen att ett överklagande skall vara begränsat till rättsfrågor och att förstainstansrätten dels är ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels är ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna utgör, med undantag för då förstainstansrätten missuppfattat bevisningen, inte en rättsfråga som i egenskap därav är underställd domstolens kontroll (dom av den 21 juni 2001 i de förenade målen C-280/99 P-C-282/99 P, Moccia Irme m.fl. mot kommissionen, REG 2001, s. I-4760, punkt 78). 45 Domstolen är emellertid enligt artikel 225 EG behörig att pröva förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna och de rättsliga följderna därav (se dom av den 28 maj 1998 i mål C-7/95 P, Deere mot kommissionen, REG 1998, s. I-3111, punkt 21). Frågan huruvida motiveringen av en av förstainstansrättens domar är motsägelsefull eller otillräcklig utgör dessutom en rättsfråga vilken som sådan kan åberopas i mål om överklagande (dom av den 7 maj 1998 i mål C-401/96 P, Somaco mot kommissionen, REG 1998, s. I-2587, punkt 53). 46 I förevarande mål avser den första delen av den första grunden i överklagandet en felaktig rättslig bedömning av de faktiska omständigheterna och bristande motivering från förstainstansrättens sida. Denna delgrund bygger emellertid i stor del på argument som kritiserar förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna snarare än den rättsliga bedömning förstainstansrätten gjort av framlagd bevisning. Bedömningen av de faktiska omständigheterna omfattas dock inte av domstolens kontroll. Dessa argument kan således inte godtas. 47 Samma sak gäller för det första de argument som banken har framfört för att kritisera förstainstansrätten för att dels i punkt 70 i den överklagade domen ha vägrat att anse att Mack på ett aktivt och intresserat sätt deltagit i utarbetandet av de dokument som återfunnits i Tran dator, dels ha uteslutit att Mack haft någon som helst avsikt att delta i avsändandet och användningen av dessa dokument. Dessa argument syftar till att bestrida förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken Mack endast samarbetat med Mendoza för att upprätta de fyra dokument som återfunnits i dennes dator utan att varken ha undertecknat eller avsänt dem. 48 Så är även fallet beträffande de argument som banken framfört för att kritisera förstainstansrätten för att i punkt 71 i den överklagade domen ha gjort en felaktig bedömning av Ingargiolas uttalande till Interseco med hänsyn till faxet av den 28 oktober 1996. Genom dessa argument kritiseras förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken detta fax inte kan anses utgöra tillräckligt bevis för att Mack har utövat yrkesverksamhet av kommersiell natur. 49 Detsamma gäller slutligen bankens argument varigenom förstainstansrätten kritiseras för att i punkt 73 i den överklagade domen inte ha beaktat den omständigheten att skrivelsen av den 27 september 1996 endast kunde komma från Carroll. Såväl identifieringen av en skrivelses upphovsman som nödvändigheten att identifiera vederbörande med hänsyn till de omständigheter som skall fastställas omfattas av bedömningen av de faktiska omständigheterna, vilken förstainstansrätten ensam är behörig att göra. Bedömning i sak 50 Vad gäller den rättsliga kvalificeringen av Thomas Hautems deltagande i utarbetandet av de dokument som återfunnits i Tran dator vill domstolen påpeka att förstainstansrätten i punkt 70 i den överklagade domen fastställt att detta deltagande, även om det kan anses som en hjälp i utövandet av kommersiell verksamhet, inte kan anses som utövande av yrkesverksamhet av kommersiell natur i den mening som följer av artikel 4 i personalföreskrifterna. 51 Denna förstainstansrättens kvalificering utgör inte en felaktig rättstillämpning, eftersom Mack, enligt förstainstansrättens självständiga bedömning av de faktiska omständigheterna, endast medverkat vid utarbetandet av de dokument som återfunnits i Tran dator och varken har avsänt eller undertecknat dessa. 52 Med hänsyn till vad som konstaterats i föregående punkt kan ingen bristfällig motivering anses föreligga i punkt 70 i den överklagade domen på grund av att förstainstansrätten inte ansett det nödvändigt att pröva huruvida Sutton uttalanden om vissa av dessa dokument var sanningsenliga. 53 Inte heller är den motivering som återfinns i punkt 70 sista meningen i den överklagade domen felaktig. Förstainstansrätten har i motsats till vad banken hävdat inte grundat sitt konstaterande att Mack inte avsänt dokumenten i fråga på det faktum att denne inte undertecknat dem. Den har åberopat det faktum att dokumenten inte undertecknats som en ytterligare omständighet som styrker den slutsats som förstainstansrätten kommit fram till på grundval av framlagda bevis, nämligen att Mack endast hjälpt till att utarbeta dessa dokument. 54 Vad gäller den felaktighet som banken anser motiveringen i punkt 72 i den överklagade domen vara behäftad med, och som följer av en motstridighet mellan bedömningen i denna punkt av Ingargiolas skrivelse av den 19 november 1996 om återkallande av vissa påståenden och bedömningen av samma skrivelse i punkt 70 i domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB, vari förstainstansrätten låter antyda att den inte tror att detta återtagande skett spontant vad gäller de handlingar som lagts Mendoza till last, skall punkt 72 i den överklagade domen ses i sitt sammanhang. 55 Således drog förstainstansrätten i punkt 71 i den överklagade domen slutsatsen att faxet av den 28 oktober 1996 inte kan anses utgöra ett tillräckligt bevis för att Mack utövat yrkesverksamhet av kommersiell natur med hänsyn till Ingargiolas uttalanden till Interseco. Dessa uttalanden underströk just de olika sätt på vilka Mack och Mendoza deltagit i Skit-Ball SARL:s handelstransaktioner. 56 Det är således mot bakgrund härav som förstainstansrätten i punkt 72 i den överklagade domen konstaterade att innehållet i Ingargiolas skrivelse av den 19 november 1996 om återkallande av vissa påståenden beträffande Mack bekräftas av Ingargiolas uttalanden till Interseco. 57 Härav följer att motiveringen i punkt 72 i den överklagade domen till skillnad från vad banken påstått inte är bristande. 58 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den första delen av den första grunden. Den andra delgrunden Parternas argument 59 Banken har hävdat att det konstaterande som görs i punkt 69 i den överklagade domen är felaktigt. Enligt detta konstaterande har det inte styrkts att Mack använt sin anställning vid banken på ett sätt som strider mot personalföreskrifterna. Förstainstansrätten har inte beaktat den omständigheten att Mack genom att delta i beslutet att skicka de fax som återfunnits i Tran dator till Crédit Andorrà, och särskilt det fax som avser en kreditansökan i dennes namn, säkerligen bidragit till att blanda in banken i en verksamhet av kommersiell natur. Förstainstansrätten nämner dessutom i punkt 76 i domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB att detta fax skickats från banken på dennas brevpapper. 60 Mack har svarat att förstainstansrätten, genom att grunda sig på den bevisning som banken framlagt, har kunnat bedöma att tillräckliga bevis inte har lagts fram för de åberopade faktiska omständigheterna. Domstolen kan inte kontrollera den rättsliga kvalificeringen av icke existerande faktiska omständigheter eller av faktiska omständigheter som inte styrkts. Bankens hänvisning till domen i det ovannämnda målet Scott mot EIB saknar relevans. Domstolens bedömning 61 Det skall härvid påpekas att den andra delen av den första grunden vilar på ett antagande av vissa faktiska omständigheter, nämligen att Mack deltagit i beslutet att skicka de fax som återfunnits i Tran dator till Crédit Andorrà, som står i strid med den icke överklagbara bedömning som förstainstansrätten gjort i punkt 70 i den överklagade domen. Förstainstansrätten fastställde nämligen där att Mack endast deltagit i utarbetandet av de fyra dokument som återfunnits i Tran dator och att han inte deltagit i avsändandet av dessa. 62 Eftersom detta konstaterande inte kan bestridas inom ramen för ett överklagande kan överklagandet inte vinna bifall på den andra delen av den första grunden. Den tredje delgrunden 63 Banken har påstått att det var utan fog som förstainstansrätten i punkt 70 i den överklagade domen fastställde att Mack inte missbrukat bankens utrustning eller använt den på ett olämpligt sätt. Banken har i denna delgrund upprepat sina argument att Mack hade ett konkret intresse av att delta inte enbart i utarbetandet av två av de dokument som återfunnits i Tran dator utan även i avsändandet av dessa vilket förklarar hans aktiva deltagande i användningen av bankens utrustning, för ett syfte som denna inte godkänt, i strid med artikel 1 i personalföreskrifterna. 64 Mack har hävdat att banken endast försökt bevisa att det förelåg ett intresse av att ett påstått klandervärt handlande genomfördes men att den inte bevisat att nämnda handlande verkligen genomförts. Denna bankens argumentering är dessutom irrelevant, eftersom bevisvärderingen inte ankommer på domstolen. Domstolens bedömning 65 Det är härvid tillräckligt att konstatera att den tredje delen av den första grunden vilar på ett antagande om vissa faktiska omständigheter, nämligen att Mack deltagit i avsändandet av de dokument som återfunnnits i Tran dator. Detta antagande står i enlighet med vad som påpekats i punkt 61 i förevarande dom i strid med den icke överklagbara bedömning som förstainstansrätten gjort i punkt 70 i den överklagade domen. 66 Den tredje delen av den första grunden kan således inte tas upp till prövning. Den fjärde delgrunden Parternas argument 67 Banken har gjort gällande att förstainstansrätten, genom att inte ange att Mack handlat på ett sätt som syftade till att dölja hans deltagande i Mon de l'Evasiós verksamhet och genom att därigenom tyst avslå den invändning banken gjort i detta avseende med stöd av artikel 1 i personalföreskrifterna, felaktigt har kvalificerat den rättsliga karaktären av Sutton handlande, i förhållande till denna bestämmelse, och inte har beaktat de "allvarliga skäl" som motiverar dennes uppsägning. 68 Banken hänvisar särskilt till den påstått tvetydiga hållning som Mack intagit vid disciplinförfarandet samt under förfarandet inför förstainstansrätten då han intygat att Tran uttalanden överensstämde med sanningen, trots att så inte var fallet. 69 Mack har hävdat att banken aldrig inför förstainstansrätten nämnt att det förelåg "allvarliga skäl" som motiverade uppsägningen och att banken därför inte kan kritisera förstainstansrätten för att helt ha bortsett härifrån i den överklagade domen. Det handlar följaktligen om en ny grund som domstolen inte kan ta i beaktande. 70 Att fastställa att Sutton handlande inom ramen för uppsägningsförfarandet utgör skäl för den beslutade uppsägningen vore detsamma som att dels förbjuda en anställd som hotas av en sådan åtgärd att agera av rädsla för att se sin situation förvärras, dels beakta andra omständigheter än dem som ligger bakom disciplinförfarandet. Banken känner till av vilken anledning Mack, som inledningsvis företräddes av samma ombud som Mendoza, tvingades ta avstånd från den senare då det i slutet av det skriftliga förfarandet inför förstainstansrätten visade sig att Mendoza gjort sig skyldig till förfalskning av handlingar för att minimera sitt ansvar för de handlingar som lades honom till last. Domstolens bedömning 71 Det är härvid tillräckligt att konstatera att förstainstansrätten i punkt 75 i den överklagade domen konstaterat att bankens bevisning varken kan anses styrka att Mack utövat yrkesverksamhet av kommersiell natur eller att han använt sig av sin anställning vid banken. Förstainstansrätten ansåg det inte heller styrkt att han blandat in banken eller personligen använt bankens utrustning. Med hänsyn till att dessa invändningar enligt det omtvistade beslutet utgjorde grunden för Sutton uppsägning var det korrekt av förstainstansrätten att dra slutsatsen att det saknades skäl att pröva huruvida uppsägningen kunde motiveras av Sutton handlande under disciplinförfarandet och, i ännu högre grad, under förfarandet inför förstainstansrätten. 72 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den fjärde delgrunden. Den femte delgrunden Parternas argument 73 Vad gäller Sutton påstådda åsidosättande av artikel 5 i personalföreskrifterna, enligt vilken personalen är skyldig att uppge makes yrkesverksamhet, har banken hävdat att punkt 76 i den överklagade domen innehåller en bristande motivering samt en felaktig rättslig bedömning. Banken har emellertid förklarat att den, mot bakgrund av de allvarliga handlingar som Mack kritiseras för, överlåter på domstolen att bedöma betydelsen av detta åsidosättande. 74 Mack har påstått att denna grund inte kan tas upp till prövning, eftersom banken härigenom begär att domstolen skall pröva omständigheter som förstainstansrätten inte gjort någon bedömning av. Domstolens bedömning 75 Domstolen konstaterar härvid att den femte delen av den första grunden riktas mot en rättslig bedömning i punkt 76 i den överklagade domen och att den därför skall tas upp till prövning. 76 Vad gäller prövningen i sak fastställde förstainstansrätten i punkt 76 i den överklagade domen att det inte var nödvändigt att pröva invändningen om att Mack inte uppgett sin hustrus yrkesverksamhet i Mon de l'Evasió, eftersom det omstridda beslutet i vart fall skulle ogiltigförklaras på grund av att banken gjort en uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna. 77 Ett sådant resonemang synes vara rättsligt felaktigt, eftersom det omstridda beslutet i förekommande fall kunde ha motiverats av att artikel 5 i personalföreskrifterna åsidosatts. Förstainstansrätten har emellertid underlåtit att bedöma den betydelse den omständigheten att Mack inte uppgett sin hustrus verksamhet kunde ha för det omstridda beslutets lagenlighet. 78 Detta misstag från förstainstansrättens sida saknar emellertid betydelse i förevarande mål. Det är uppenbart att enbart den omständigheten, förutsatt att denna omständighet styrkts, att en makes yrkesverksamhet inte uppgetts i strid med artikel 5 i personalföreskrifterna inte kan anses motivera en så allvarlig påföljd som uppsägning, med hänsyn till Sutton arbetsuppgifter på banken. 79 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den femte delgrunden. 80 Mot bakgrund av vad ovan anförts kan överklagandet inte vinna bifall på den första grunden. Den andra grunden Parternas argument 81 Banken har hävdat att förstainstansrätten i punkt 77 i den överklagade domen åsidosatt de avtalsrättsliga regler som är tillämpliga på anställningsförhållanden mellan banken och dess personal, genom att fastställa att den med stöd av en analog tillämpning av artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna hade en oinskränkt behörighet och därför kunde förplikta banken att betala Mack retroaktiv lön. Banken har med hänvisning till artiklarna 13 och 44 i personalföreskrifterna samt till domen av den 15 juni 1976 i mål 110/75, Shields mot EIB (REG 1976, s. 955, punkterna 22 och 25), gjort gällande att de bestämmelser som är tillämpliga på dessa anställningsförhållanden huvudsakligen utgörs av personalföreskrifterna och det avtal som ingåtts mellan banken och individuella tjänstemän. Det skall således göras en väsentlig skillnad mellan de bestämmelser som bankens personal omfattas av, vilka är av avtalsrättslig natur, och de bestämmelser som avser Europeiska gemenskapernas tjänstemän vilka har karaktär av stadga. 82 Banken bestrider således att en bestämmelse i tjänsteföreskrifterna kan tillämpas analogt vid uppsägning av en anställd. 83 Banken har särskilt hävdat att genom att förplikta den att betala Mack retroaktiv lön sedan uppsägningen har förstainstansrätten utgått från tjänsteföreskrifterna, vilka enligt domen i det ovannämnda målet Shields mot EIB inte kan tillämpas i förevarande mål. Även om bankens beslut om uppsägning ogiltigförklarades vore varken återtagen karriär eller återinträde i tjänst för den uppsagde tjänstemannen möjligt, eftersom dessa begrepp är helt främmande för ett avtalsrättsligt systems rättsliga natur. I sådant fall kan endast skadestånd komma i fråga (se domen i det ovannämnda målet Shields mot EIB, punkt 24). 84 Med hänsyn till att förstainstansrätten dessutom inte uttalat sig om Sutton återinträde i tjänst har den motsagt sig själv, eftersom den dels utgått ifrån tjänsteföreskrifterna för att besluta om att retroaktiv lön skall utbetalas, dels inte har prövat möjligheten till återinträde i tjänst, vilket enligt tillämpliga regler endast banken kan besluta om. 85 Banken har tillagt att förstainstansrätten i punkt 77 i den överklagade domen egentligen har beslutat ex officio att ersättning skall utgå för den skada som Thomas Hautem påstås ha lidit trots att han i första instans endast yrkat skadestånd för det fall yrkandet om ogiltigförklaring av uppsägningsbeslutet inte skulle vinna bifall. 86 Mack har gjort gällande att den andra grunden för överklagandet varken omnämnts eller utvecklats under förfarandet vid förstainstansrätten och därför utgör en ny grund som skall avvisas. Domstolens bedömning Upptagande till prövning 87 Enligt artikel 42.2 i domstolens rättegångsregler, tillämplig i mål om överklagande med stöd av artikel 118 i samma rättegångsregler, får inte nya grunder åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit under förfarandet. 88 Domstolen konstaterar att banken i förevarande mål inte under förfarandet vid förstainstansrätten kunnat ta del av det resonemang som förs i punkt 77 i den överklagade domen. 89 Härav följer att den andra grunden för överklagandet grundas på en rättslig omständighet som framkommit under förfarandet i den mening som följer av artikel 42.2 i domstolens rättegångsregler och därför skall tas upp till prövning. Prövning i sak 90 Vad för det första gäller frågan huruvida förstainstansrätten gjort en felaktig rättstillämpning genom att analogt tillämpa artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna på en tvist mellan banken och en av dess anställda för att grunda sin oinskränkta behörighet, skall artikel 41 i personalföreskrifterna tas i beaktande. 91 Enligt denna bestämmelse skall "samtliga tvister mellan en enskild anställd och banken ... avgöras av Europeiska gemenskapernas domstol". 92 Härav följer att artikel 41 i personalföreskrifterna inte undantar tvister av ekonomisk art mellan banken och dess anställda från domstolens, och därigenom förstainstansrättens, behörighet. Personalföreskrifterna uppställer vad gäller utövandet av denna behörighet inte heller några villkor beroende av tvistens särskilda natur. 93 Utövandet av denna behörighet får förvisso inte åsidosätta de särskilda drag som kännetecknar det regelverk, av avtalsrättslig art, som bankens personal omfattas av, vilket domstolen fastställt i punkt 22 i domen i det ovannämnda målet Shields mot EIB. 94 De särskilda drag som kännetecknar det regelverk som bankens personal omfattas av utesluter emellertid inte att förstainstansrätten och domstolen medges en oinskränkt behörighet för att pröva tvister av ekonomisk art mellan banken och dess anställda. Dessa särskilda drag bekräftar snarare denna behörighet. I brist på att de tillämpliga bestämmelserna uttryckligen föreskriver begränsning åtnjuter den domstol som enligt avtalet är behörig i allmänhet en oinskränkt behörighet att pröva tvister som rör avtalet. 95 Förstainstansrätten har följaktligen med fog konstaterat att den genom en analog tillämpning av den bestämmelse som föreskrivs i artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna har en oinskränkt behörighet att pröva de ekonomiska aspekterna av tvisten mellan Mack och banken. 96 Vad sedan beträffar frågan huruvida förstainstansrätten åsidosatt den avtalsrättsliga karaktären av de bestämmelser som bankens personal omfattas av genom att förplikta banken att betala retroaktiv lön sedan uppsägningen till Mack konstaterar domstolen att förstainstansrättens beslut härom, i motsats till vad banken påstått, inte utgått från tjänsteföreskrifterna, eftersom beviljandet av retroaktiv lön utgör den konsekvens som vanligen följer av att ett beslut om uppsägning ogiltigförklaras, även inom ramen för avtalsrättsliga bestämmelser. 97 Det framgår slutligen av artikel 35 i den överklagade domen att Mack yrkat att förstainstansrätten skulle förplikta banken att utge retroaktiv lön till honom. 98 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den andra grunden. 99 Av vad ovan anförts följer att överklagandet skall ogillas i sin helhet. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 100 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 är tillämplig på ett överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Mack har yrkat att banken skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom banken har tappat målet skall Sutton yrkande bifallas. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) följande dom: 1) Överklagandet ogillas. 2) Europeiska investeringsbanken skall ersätta rättegångskostnaderna.