62017CJ0670 DOMSTOLENS DOM (första avdelningen) den 27 februari 2019 ( *1 ) ”Överklagande – Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) – Utvecklingssektionen – Nedsättning av finansiellt stöd – Förordning (EG) nr 1260/1999 – Operativt program – Finansiella korrigeringar – Artikel 39 – Rättslig grund – Övergångsbestämmelser” I mål C‑670/17 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 28 november 2017, Republiken Grekland , företrädd av Johnson, Juarez och Willis, samtliga i egenskap av ombud, klagande, i vilket den andra parten är: Europeiska kommissionen , företrädd av Ross och Diaz, båda i egenskap av ombud, svarande i första instans meddelar DOMSTOLEN (första avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Harrison samt domarna C. Toader, Morales, Cook och M. Safjan (referent), generaladvokat: M. Bobek, justitiesekreterare: A. Woods, efter det skriftliga förfarandet, och efter att den 8 november 2018 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Republiken Grekland har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 19 september 2017, Grekland/kommissionen ( T-327/15 , ej publicerad, EU:T:2017:631 ) (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken tribunalen ogillade Republiken Greklands talan om ogiltigförklaring av kommissionens genomförandebeslut C(2015) 1936 final av den 25 mars 2015 om en finansiell korrigering av stödet från EUGFJ, utvecklingssektionen, avseende det operativa programmet CCI 2000GR061PO021 (Grekland – Målsättning 1 – Återuppbyggnad av landsbygden) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Tillämpliga bestämmelser Förordning (EG) nr 1260/1999 2 I artikel 39 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna ( EGT L 161, 1999, s. 1 ), som har rubriken ”Finansiella korrigeringar”, anges följande: ”1. Medlemsstaterna skall ha det huvudsakliga ansvaret för att utreda oegentligheter genom att agera vid alla uppenbara betydande ändringar som påverkar sättet och villkoren för utformning eller övervakning av stöd och genomföra de nödvändiga finansiella korrigeringarna. Medlemsstaten skall genomföra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga i samband med den enskilda eller systematiska oegentligheten. Detta skall bestå i att bidraget från gemenskapen helt eller delvis dras in. De gemenskapsmedel som på detta sätt frigörs får medlemsstaten på nytt använda till det berörda stödet enligt de närmare bestämmelser som skall fastställas med stöd av artikel 53.2. 2. Om kommissionen, efter att ha slutfört de verifieringar som är nödvändiga, finner a) att en medlemsstat inte har uppfyllt de förpliktelser som åligger den enligt punkt 1, b) att en insats eller ett projekt helt eller delvis inte motiverar hela eller delar av bidraget från fonderna, c) att det förekommer allvarliga brister i förvaltnings- eller kontrollsystemen som kan leda till systembetingade oegentligheter, skall kommissionen tillfälligt hålla inne de berörda löpande betalningarna och med angivande av skälen begära att medlemsstaten lämnar sina synpunkter och i tillämpliga fall gör eventuella korrigeringar inom en fastställd tidsfrist. Om medlemsstaten invänder mot kommissionens anmärkningar inbjuds den till en överläggning hos kommissionen, där båda parter i ett samarbete grundat på partnerskapet anstränger sig för att nå en uppgörelse om anmärkningarna och de slutsatser som därav kan dras. 3. Om ingen överenskommelse uppnåtts och medlemsstaten inte har genomfört korrigeringarna vid utgången av den tidsfrist som kommissionen fastställt, och med hänsyn till eventuella synpunkter som medlemsstaten lämnat, kan kommissionen inom tre månader besluta att a) reducera det förskottsbelopp som avses i artikel 32.2, eller b) göra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga genom att helt eller delvis dra in fondernas bidrag till den berörda stödformen. Kommissionen skall när den med iakttagande av proportionalitetsprincipen beslutar om med vilket belopp korrigeringen skall göras ta hänsyn till oegentlighetens eller ändringens art och omfattning och till de finansiella effekterna av bristerna i medlemsstaternas förvaltnings- eller kontrollsystem. Om det inte fattas något beslut om att handla i enlighet med punkterna a och b skall de löpande utbetalningarna omedelbart återupptas. 4. Belopp som har tagits emot orättmätigt och som skall återkrävas skall betalas tillbaka till kommissionen, jämte uppburen dröjsmålsränta. 5. Denna artikel skall tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av artikel 32.” Förordning (EG) nr 1290/2005 3 Artikel 40 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken ( EUT L 209, 2005, s. 1 ) har rubriken ”Utgifter från [Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ)]”, och där föreskrivs följande: ”1. Åtagandemedel avsedda för finansiering av åtgärder för landsbygdsutveckling från utvecklingssektionen vid EUGFJ enligt beslut fattat av kommissionen mellan den 1 januari 2000 och den 31 december 2006, för vilka de handlingar som behövs för att avsluta insatserna inte har lämnats över till kommissionen vid utgången av den tidsfrist som gäller för inlämnande av slutrapporten, skall av kommissionen återtas senast den 31 december 2010, och de belopp som felaktigt har uppburits skall återbetalas av medlemsstaterna. De handlingar som behövs för att avsluta insatserna är utgiftsdeklarationen för slutbetalning, slutrapporten över genomförandet och den deklaration som föreskrivs i artikel 38.1 f i [förordning nr 1260/1999]. 2. Belopp som avser insatser eller program som är föremål för rättsliga förfaranden eller administrativa överklaganden som enligt nationell lagstiftning har suspensiv verkan, skall inte beaktas vid beräkningen av det belopp som skall återtas enligt punkt 1.” Förordning (EG) nr 1083/2006 4 Artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999 ( EUT L 210, 2006, s. 25 ) har rubriken ”Syfte”. I första stycket i denna artikel föreskrivs följande: ”I denna förordning fastställs de allmänna reglerna för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Europeiska socialfonden (ESF) (nedan kallade ”strukturfonderna”) och för Sammanhållningsfonden, utan att det påverkar tillämpningen av de särskilda bestämmelser som fastställs i [Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1080/2006 av den 5 juli 2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1783/1999 ( EUT L 210, 2006, s. 1 ), Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1081/2006 av den 5 juli 2006 om Europeiska socialfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1784/1999 ( EUT L 210, 2006, s. 12 ) och rådets förordning (EG) nr 1084/2006 av den 11 juli 2006 om inrättande av Sammanhållningsfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1164/94 ( EUT L 210, 2006, s. 79 )].” 5 Artikel 105 i förordning nr 1083/2006, med rubriken ”Övergångsbestämmelser”, har följande lydelse: ”1. Denna förordning skall inte påverka vare sig fullföljande eller ändring, inklusive helt eller delvis upphävande, av stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller av ett projekt som medfinansieras av Sammanhållningsfonden och som kommissionen har godkänt på grundval av [rådets förordning (EEG) nr 2052/88 av den 24 juni 1988 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet samt om samordning av deras verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter ( EGT L 185, 1988, s. 9 ), rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet och om samordningen av deras verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamhet ( EGT L 374, 1988, s. 1 ), rådets förordning (EG) nr 1164/94 av den 16 maj 1994 om inrättandet av en sammanhållningsfond ( EGT L 130, 1994, s. 1 ) och förordning nr 1260/1999] eller varje annan lagstiftning som gäller för det stödet den 31 december 2006 och som följaktligen skall fortsätta att gälla för det stödet eller dessa projekt tills de har avslutats. 2. När kommissionen fattar beslut om operativa program skall den ta hänsyn till allt stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller alla projekt som medfinansieras av Sammanhållningsfonden och som rådet eller kommissionen redan har godkänt innan denna förordning träder i kraft och som har ekonomiska återverkningar under den period som omfattas av dessa operativa program. 3. Med avvikelse från artiklarna 31.2, 32.4 och 37.1 i [förordning nr 1260/1999] skall delbelopp som anslagits till stöd som medfinansieras av Eruf eller ESF och som kommissionen har godkänt mellan den 1 januari 2000 och den 31 december 2006, för vilka attesterade utgiftsdeklarationer om utgifter som faktiskt har betalats, slutrapporten om genomförandet och den deklaration som avses i artikel 38.1 f i den förordningen inte har sänts till kommissionen inom 15 månader efter slutdatumet för utgiftens stödberättigande enligt beslutet om beviljande av bidrag från fonderna, automatiskt återtas av kommissionen senast sex månader efter den tidsfristen, varvid felaktigt utbetalade belopp skall återbetalas. Belopp som avser insatser eller program som har skjutits upp till följd av rättsliga förfaranden eller administrativa överklaganden med uppskjutande [suspensiv] verkan skall inte beaktas vid beräkningen av det belopp som automatiskt skall återtas.” 6 I artikel 107 i förordning nr 1083/2006, med rubriken ”Upphävande”, föreskrivs följande: ”Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 105.1 i denna förordning skall [förordning nr 1260/1999] upphöra att gälla den 1 januari 2007. Hänvisningar till den upphävda förordningen skall anses som hänvisningar till den här förordningen.” Förordning (EU) nr 1303/2013 7 Artikel 152 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av förordning nr 1083/2006 ( EUT L 347, 2013, s. 320 ) har rubriken ”Övergångsbestämmelser”, och där föreskrivs följande: ”1. Denna förordning ska inte påverka det fortsatta genomförandet eller ändringar, inklusive helt eller delvis upphörande av stöd som har godkänts av kommissionen på grundval av [förordning nr 1083/2006] eller någon annan lagstiftning som är tillämplig på detta stöd den 31 december 2013 och som följaktligen därefter ska tillämpas på detta stöd eller på de berörda insatserna till dess att de avslutas. Med avseende på tillämpningen av denna punkt ska stöd omfatta operativa program och större projekt. 2. Ansökningar om stöd som gjorts eller godkänts enligt [förordning nr 1083/2006] ska förbli giltiga. 3. En medlemsstat som använder sig av den möjlighet som föreskrivs i artikel 123.3 får ansöka hos kommissionen om att den förvaltande myndigheten ska utföra den attesterande myndighetens uppgifter genom undantag från artikel 59.1 b i [förordning nr 1083/2006] för motsvarande operativa program som genomförs på grundval av [förordning nr 1083/2006]. Ansökan ska åtföljas av en bedömning som gjorts av revisionsmyndigheten. Om kommissionen på grundval av uppgifter som revisionsmyndigheten ställt till förfogande och sina egna revisioner konstaterar att dessa operativa programs förvaltnings- och kontrollsystem fungerar effektivt och att funktionen inte kommer att försämras av att den förvaltande myndigheten utför den attesterande myndighetens uppgifter, ska den underrätta medlemsstaten om sitt godkännande inom två månader från och med dagen för mottagande av ansökan.” Bakgrunden till tvisten och det omtvistade beslutet 8 Bakgrunden till tvisten, som beskrivs i punkterna 1–15 i den överklagade domen, kan med avseende på förevarande mål sammanfattas enligt följande. 9 Genom skrivelse av den 31 mars 2011 till Europeiska kommissionen överlämnade de grekiska myndigheterna i enlighet med artikel 38.1 f i förordning nr 1260/1999 en deklaration om avslutande av det operativa programmet CCI 2000GR061PO021 (Grekland – Målsättning 1 – Återuppbyggnad av landsbygden) (nedan kallat det operativa programmet) för perioden 2000–2006. Nämnda deklaration avsåg att Republiken Grekland skulle få finansiering från Europeiska unionen och åtföljdes bland annat av en slutrapport om genomförandet enligt artikel 37 i förordning nr 1260/1999 avseende det operativa programmet. 10 Genom skrivelse av den 2 augusti 2011 uppmanade kommissionen de grekiska myndigheterna att inom tio dagar inkomma med ytterligare uppgifter angående deklarationen om avslutande av det operativa programmet. Kommissionen underrättade även de grekiska myndigheterna om att den, efter att ha gjort en bedömning av innehållet i deklarationen, kunde komma att inleda ett förfarande enligt artikel 39 i förordning nr 1260/1999. De grekiska myndigheterna inkom med de begärda uppgifterna genom en skrivelse av den 5 augusti 2011. 11 Genom skrivelse av den 24 maj 2012 underrättade kommissionen de grekiska myndigheterna om att slutrapporten om genomförandet av det operativa programmet hade godkänts. 12 Den 3 januari 2013 uppmanade kommissionen de grekiska myndigheterna att inom två månader ange huruvida de godtog att en finansiell korrigering på totalt 94465089,65 euro tillämpades. Denna korrigering motsvarade skillnaden mellan storleken på utbetalningarna från EUGFJ och storleken på bidraget från EUGFJ beträffande det operativa programmet. Kommissionen angav vidare att om en överenskommelse inte hade nåtts inom två månader, skulle den fortsätta sin granskning av huruvida de grekiska myndigheternas utgifter var stödberättigade och kunna komma att införa finansiella korrigeringar vars storlek, beräknad på grundval av samtliga uppgifter som lämnats av de grekiska myndigheterna, kunde komma att – utan hänsyn till korrigeringar som redan beslutas av nämnda myndigheter – uppgå till 211582686,65 euro. 13 Genom en skrivelse av den 5 mars 2013 underrättade de grekiska myndigheterna kommissionen om att de inte ansåg att nyss nämnda belopp var korrekt. Till stöd för denna ståndpunkt anförde myndigheterna att de redan hade vidtagit kontrollåtgärder och lämpliga korrigerande åtgärder, vilket innebar att eventuella ytterligare finansiella korrigeringar skulle leda till en dubbel korrigering. De grekiska myndigheterna påpekade också att det totala beloppet för de finansiella korrigeringar som de hade tillämpat på hela det operativa programmet uppgick till 143206588,48 euro, vilket motsvarade en finansiering från unionen på 108308798,38 euro. 14 Genom skrivelse av den 8 mars 2013 upprepade de grekiska myndigheterna att de hade vidtagit lämpliga korrigerande åtgärder på alla områden där oegentligheter hade konstaterats. 15 Kommissionen gjorde en ny bedömning av storleken på bidraget från EUGFJ beträffande det operativa programmet och uppmanade den 17 juli 2013 de grekiska myndigheterna att inom två månader meddela huruvida de kunde gå med på en finansiell korrigering på 30472624,09 euro, motsvarade skillnaden mellan storleken på utbetalningarna från EUGFJ och storleken på nämnda bidrag. Kommissionen angav vidare att om en överenskommelse inte hade nåtts inom två månader, skulle den fortsätta sin granskning av huruvida de grekiska myndigheternas utgifter var stödberättigade och kunna komma att införa finansiella korrigeringar vars storlek, beräknad på grundval av samtliga uppgifter som lämnats av de grekiska myndigheterna, kunde komma att – utan hänsyn till korrigeringar som redan beslutas av nämnda myndigheter – uppgå till 116487848,75 euro. 16 Genom skrivelse av den 19 september 2013 bestred de grekiska myndigheterna återigen de belopp som angetts av kommissionen. Den 13 och den 14 januari 2014 inkom de dessutom med de ytterligare uppgifter som kommissionen hade begärt den 13 september 2013. 17 En muntlig överläggning hölls den 27 maj 2014 i kommissionens lokaler, och de grekiska myndigheterna inkom med ytterligare uppgifter den 20 juni 2014. 18 Genom skrivelse av den 11 juli 2014 tillställde kommissionen de grekiska myndigheterna protokollet från den muntliga överläggningen den 27 maj 2014 och begärde återigen att de skulle inkomma med ytterligare uppgifter inom två månader. Den 5 september 2014 förlängde kommissionen denna frist. De grekiska myndigheterna inkom med de begärda uppgifterna den 26 september 2014. 19 Genom skrivelse av den 13 februari 2015 underrättade kommissionen de grekiska myndigheterna om sin slutliga ståndpunkt i fråga om de ekonomiska konsekvenserna av de handlingar som dessa myndigheter hade gett in, nämligen att ett belopp på 72105592,41 euro skulle undantas från unionsfinansiering från EUGFJ. 20 Genom det omtvistade beslutet undantog kommissionen ett belopp på 72105592,41 euro, vilket avsåg vissa utgifter som verkställts av Republiken Grekland för EUGFJ:s utvecklingssektion, för perioden 2000–2006. Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen 21 Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 2 juni 2015 väckte Republiken Grekland talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och åberopade till stöd för talan fyra grunder. Den första grunden avsåg att det omtvistade beslutet saknade rättslig grund. Den andra grunden avsåg att kommissionen hade antagit det angripna beslutet i strid med sina tidsmässiga befogenheter ( ratione temporis ) och i strid med väsentliga formföreskrifter, vilket medförde att Republiken Greklands rätt att bli hörd och rätt till försvar hade åsidosatts. Den tredje grunden avsåg åsidosättande av principen om rättssäkerhet och principen om skydd för medlemsstatens berättigade förväntningar. Den fjärde grunden avsåg åsidosättande av principen om ne bis in idem och proportionalitetsprincipen. 22 I den överklagade domen underkände tribunalen dessa grunder och ogillade därför Republiken Greklands talan i dess helhet. 23 Vad särskilt gäller den första grundens första del, som avsåg att det omtvistade beslutet saknade rättslig grund, eftersom artikel 39 i förordning nr 1260/1999 hade upphävts innan beslutet antogs, anförde tribunalen bland annat följande i punkterna 23–34 i den överklagade domen: ”23 I enlighet med artikel 107.1 i förordning nr 1083/2006 upphörde förordning nr 1260/1999 att gälla den 1 januari 2007. Enligt artikel 1.1 i förordning nr 1083/2006 ska den förordningen tillämpas på [Eruf], [ESF] och Sammanhållningsfonden. Det framgår dock av skäl 6 i förordningen att de instrument som ger stöd till landsbygdsutveckling, nämligen [Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Brooks)], som har ersatt utvecklingssektionen vid EUGFJ, och till fiskerisektorn, nämligen Europeiska fiskerifonden (EFF), bör integreras med instrumenten enligt den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken och samordnas med instrumenten enligt sammanhållningspolitiken. Genom förordning nr 1290/2005 (såsom framgår av skäl 1 och artikel 1 däri) inrättades två europeiska jordbruksfonder, varav den ena, Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), finansierar marknadsåtgärder och andra åtgärder och den andra, EJFLU, är avsedd att finansiera program för landsbygdsutveckling. 24 I artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006, med rubriken ’Övergångsbestämmelser’, anges dock att ’[denna] förordning inte [ska] påverka inte påverka vare sig fullföljande eller ändring, inklusive helt eller delvis upphävande, av stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller av ett projekt som medfinansieras av Sammanhållningsfonden och som kommissionen har godkänt på grundval av [bland annat förordning] nr 1260/1999 eller varje annan lagstiftning som gäller för det stödet den 31 december 2006 och som följaktligen skall fortsätta att gälla för det stödet eller dessa projekt tills de har avslutats’. 25 I artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006 anges vidare att ’[n]är kommissionen fattar beslut om operativa program skall den ta hänsyn till allt stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller alla projekt som medfinansieras av Sammanhållningsfonden och som rådet eller kommissionen redan har godkänt innan denna förordning träder i kraft och som har ekonomiska återverkningar under den period som omfattas av dessa operativa program’. 26 Av detta följer att artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006 har till syfte att fastställa den övergångsordning som ska gälla för de strukturfonder som godkänts på grundval av unionslagstiftning som är i kraft till och med den 31 december 2006, som fortsätter att gälla efter detta datum och som kommer att avslutas vid ett senare datum (dom av den 21 september 2016, kommissionen/Spanien, C‑140/15 P , EU:C:2016:708 , punkt 94 ). 27 Med andra ord upphävdes förordning nr 1260/1999 genom förordning nr 1083/2006, men enligt artikel 105.1 och artikel 107.1 i förordning nr 1083/2006 ska förordning nr 1260/1999 fortsätta att tillämpas på tidigare operativa program (dom av den 22 september 2011, Spanien/kommissionen, T-67/10 , ej publicerad, EU:T:2011:518 , punkt 6 ). 28 Den övergångsordning som föreskrivs i artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006 rör de materiella regler som gäller för tidigare operativa program, vilket framgår av användningen av begreppen ’stöd’ och ’projekt’ i den artikeln, och av innehållet i punkterna 2 och 3. Nämnda övergångsordning rör däremot inte handläggningsregler, i enlighet med principen om att handläggningsregler är omedelbart tillämpliga (dom av den 21 september 2016, kommissionen/Spanien ( C‑140/15 P , EU:C:2016:708 , punkterna 92 och 95 ). … 34 Härav följer att enligt artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 skulle de materiella bestämmelserna i artikel 39 i förordning nr 1260/1999 – det vill säga de som anger vilken roll samt vilka ömsesidiga rättigheter och skyldigheter medlemsstaten respektive kommissionen har i samband med det förfarande som är tillämpligt i händelse av oegentligheter som konstaterats vid den ekonomiska kontrollen av stöd från EUGFJ – fortsätta att gälla.” Parternas yrkanden i målet om överklagande 24 Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, – ogiltigförklara det omtvistade beslutet i enlighet med de yrkanden som framställts i första instans, och – förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i målet vid tribunalen och i målet om överklagande. 25 Kommissionen har yrkat att domstolen ska – ogilla överklagandet, och – förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna. Prövning av överklagandet 26 Till stöd för sitt överklagande har Republiken Grekland åberopat fem grunder. Den första grunden avser felaktig tolkning och tillämpning av övergångsbestämmelserna i förordningarna nr 1083/2006 och 1303/2013, jämförda med bestämmelserna i förordning nr 1290/2005, felaktig rättstillämpning samt otillräcklig och felaktig motivering av den överklagade domen. Den andra grunden avser felaktig tolkning och tillämpning av artikel 39 i förordning nr 1260/1999 samt motstridig och otillräcklig motivering av den överklagade domen. Den tredje grunden avser felaktig tolkning och tillämpning av artiklarna 144 och 145 i förordning nr 1303/2013 samt motstridig och otillräcklig motivering av den överklagade domen. Den fjärde grunden avser felaktig tolkning och tillämpning av rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar. Den femte grunden avser att tribunalen inte i tillräcklig utsträckning motiverade varför Republiken Greklands anmärkningar om att den tillämpade finansiella korrigeringen var oproportionerlig skulle underkännas. Den första grunden Parternas argument 27 Republiken Grekland har gjort gällande att det var fel av tribunalen att slå fast att det var korrekt att ange artikel 39 i förordning nr 1260/1999 som rättslig grund för det omtvistade beslutet. Republiken Grekland har till utveckling av denna grund i huvudsak anfört följande. Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning i punkterna 25–28 och 34 i den överklagade domen, genom att anse att undantaget i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 även omfattade EUGFJ:s utvecklingssektions operativa program. I motsats till vad som anges i den överklagade domen, inrättades övergångsordningen för strukturfonderna, i den mening som avses i artikel 1 första stycket i förordning nr 1083/2006, uteslutande genom artikel 105.1 och inte genom artikel 105.2 i den förordningen. Det var fel av tribunalen att i punkterna 25 och 28 i den överklagade domen hänvisa till artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006 och att i punkterna 26 och 27 i domen tillämpa den bestämmelsen för att av detta komma fram till en specifik slutsats avseende EUGFJ:s utvecklingssektions operativa program. EUGFJ omfattas av förordning nr 1290/2005 och har undantagits från tillämpningsområdet för artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006. Undantaget i artikel 107 i förordning nr 1083/2006 ska tolkas restriktivt och avser enbart bestämmelserna i artikel 105.1 i den förordningen och inte bestämmelserna i artikel 105.2 i samma förordning. I det avseendet innebär punkt 26 i den överklagade domen, där det hänvisas till artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006, en ändring av vad domstolen slog fast i punkt 94 i domen av den 21 september 2016, kommissionen/Spanien ( C‑140/15 P , EU:C:2016:708 ), där det hänvisas till artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006. 28 Eftersom den åtgärd som föreskrivs i artikel 105.3 i förordning nr 1083/2006 – vad beträffar utgifter från EUGFJ:s utvecklingssektion – har införts särskilt i artikel 40 i förordning nr 1290/2005, drog tribunalen felaktigt, i punkt 28 i den överklagade domen, en slutsats på grundval av artikel 105.3 i förordning nr 1083/2006. 29 Unionslagstiftaren reglerade de specifika EUGFJ-frågor som rör jordbrukssektorn i förordning nr 1290/2005 och upphävde därför förordning nr 1260/1999 i dess helhet, såsom framgår av titeln på förordning nr 1083/2006. Tribunalen gjorde således fel när den kom fram till en motsatt slutsats i punkterna 23 och 34 i den överklagade domen. 30 Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grunden. 31 Till utveckling av bestridandet har den anfört följande. Det var korrekt av tribunalen att slå fast att EUGFJ under programperioden 2000–2006 omfattades av strukturfonderna. EUGFJ:s utvecklingssektion är således av samma karaktär och tillhör samma kategori som strukturfonderna. Förordning nr 1083/2006 gäller emellertid endast för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden, medan EJFLU, som ersatte EUGFJ:s utvecklingssektion, har inlemmats i den gemensamma jordbrukspolitikens finansieringssystem. 32 Det var således korrekt av tribunalen att tolka den uttryckliga ordalydelsen i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 på så sätt att den förordningen fortsätter att vara tillämplig på tidigare operativa program enligt artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006, trots att förordning nr 1260/1999 upphävts genom den förordningen. Domstolens bedömning 33 Som första grund för överklagandet har Republiken Grekland åberopat att det var fel av tribunalen att godkänna att artikel 39 i förordning nr 1260/1999 användes som rättslig grund för det omtvistade beslutet. 34 Enligt artikel 107.1 i förordning nr 1083/2006 skulle förordning nr 1260/1999 upphöra att gälla den 1 januari 2007. Vid tidpunkten för antagandet av det omtvistade beslutet kunde detta således endast grundas på artikel 39 i förordning nr 1260/1999 om det fanns särskilda bestämmelser som innebar att nämnda artikel kunde fortsätta att tillämpas. 35 I det avseendet anförde tribunalen i punkt 38 i den överklagade domen att giltigheten av artikel 39 i förordning nr 1260/1999 förlängdes fram till och med den 31 december 2013, enligt förordning nr 1083/2006, med avseende på de operativa programmen för perioden 2000–2006, och att giltigheten av nämnda artikel förlängdes ytterligare en gång från och med den 1 januari 2014 enligt förordning nr 1303/2013, med avseende på samma program. 36 Eftersom förordning nr 1083/2006, i vilken det i artikel 105.1 angavs att tillämpningen av förordning nr 1260/1999 skulle förlängas, i sin tur upphävdes med verkan från och med den 1 januari 2014, byggde nämligen möjligheten att anta det omtvistade beslutet med stöd av artikel 39 i förordning nr 1260/1999 på artikel 152.1 i förordning nr 1303/2013, enligt vilken tillämpningen av förordning nr 1083/2006 endast kunde förlängas om det fanns ”stöd som har godkänts av kommissionen på grundval av [förordning nr 1083/2006] eller någon annan lagstiftning som är tillämplig på detta stöd den 31 december 2013”. 37 Domstolen påpekar dock att det i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 anges att förordning nr 1260/1999 endast ska fortsätta att tillämpas beträffande ”stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller … ett projekt som samfinansieras av Sammanhållningsfonden”. 38 I det avseendet kan det konstateras att EUGFJ:s utvecklingssektion inte tillhör vare sig strukturfonderna, vilka i artikel 1 i förordning nr 1083/2006 definieras som Eruf och ESF, eller Sammanhållningsfonden. 39 Tribunalen fann att artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 kunde tillämpas på operativa program som samfinansierats av EUGFJ:s utvecklingssektion med avseende på perioden 2000–2006. 40 Det framgår emellertid varken av lydelsen i artikel 105.1 eller 105.2 i förordning nr 1083/2006, och inte heller av domen av den 21 september 2016, kommissionen/Spanien ( C‑140/15 P , EU:C:2016:708 ), att artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 kan tillämpas på operativa program som samfinansierats av EUGFJ:s utvecklingssektion med avseende på perioden 2000–2006. 41 För det första delar domstolen generaladvokatens bedömning i punkt 36 i hans förslag till avgörande, enligt vilken tribunalens resonemang i punkterna 25 och 26 i den överklagade domen, som rörde artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006, inte kan anses påverka definitionen av strukturfonderna i artikel 1 i förordning nr 1083/2006 och därmed inte heller avgränsningen av tillämpningsområdet för artikel 105.1 i den förordningen. 42 För det andra avser artikel 105.2 i förordning nr 1083/2006 ”strukturfonderna” och ”Sammanhållningsfonden” utan att detta innebär någon ändring av definitionen av dessa begrepp i förhållande till definitionen i artikel 1 i förordning nr 1083/2006. 43 För det tredje är det ostridigt att domen av den 21 september 2016, kommissionen/Spanien ( C‑140/15 P , EU:C:2016:708 ) enbart avsåg Sammanhållningsfonden, vilken till skillnad från EUGFJ:s utvecklingssektion klart omfattades av tillämpningsområdet för artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006. 44 Domstolen finner således att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den tillämpade artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 på så sätt att den även omfattar operativa program som samfinansierats av EUGFJ:s utvecklingssektion och därmed fann att kommissionen hade rätt att anta det omtvistade beslutet med stöd av artikel 39 i förordning nr 1260/1999, med avseende på perioden 2000–2006. 45 Av detta följer att överklagandet ska bifallas såvitt avser den första grunden och att den överklagade domen ska upphävas utan att de andra grunderna behöver prövas. Prövning av talan vid tribunalen 46 Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande. 47 I förevarande fall är målet färdigt för avgörande. Domstolen ska därmed pröva Republiken Greklands talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. Parternas argument 48 Den första delen av den första grunden som Republiken Grekland åberopade till stöd för sin talan vid tribunalen avsåg i allt väsentligt att artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 inte är tillämplig på finansiering från EUGFJ:s utvecklingssektion med avseende på perioden 2000–2006. Republiken Grekland gjorde således gällande att det omtvistade beslutet inte kunde antas med stöd av artikel 39 i förordning nr 1260/1999 och att det därmed saknade rättslig grund och därför skulle ogiltigförklaras. 49 Kommissionen har häremot i allt väsentligt anfört att det i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 uttryckligen föreskrivs att stöd som godkänts på grundval av förordning nr 1260/1999 – ”inklusive [upphävande av sådant stöd]” – inte påverkas av förordning nr 1083/2006, ”tills [det] har avslutats”. Enligt kommissionen avser således denna bestämmelse allt stöd som beviljats på grundval av förordning nr 1260/1999. 50 Härtill kommer att i den mån det i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 hänvisas till regelverket enligt förordning 1260/1999, ska den bestämmelsen anses omfatta alla program som har godkänts enligt det regelverket, med bibehållande av deras rättsliga grund och deras rättsliga ram fram till dess att de avslutas. Enligt kommissionen borde således EUGFJ:s utvecklingssektion ha inkluderats i samma grupp som strukturfonderna och Sammanhållningsfonden ”både ur systematisk och teleologisk synvinkel”, så att den behåller sin ursprungliga rättsliga ram. Domstolens bedömning 51 Det ska inledningsvis erinras om att det följer av domstolens fasta praxis att även om en rättslig situation som uppkommit och blivit bestående under en äldre lagstiftnings giltighetstid i princip fortsätter att omfattas av den lagstiftningen, är det tillåtet för lagstiftaren att föreskriva annat, bland annat genom övergångsbestämmelser (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 november 2013, Contreras m.fl., C‑72/12 , EU:C:2013:712 , punkt 22 och där angiven rättspraxis). 52 Övergångsbestämmelser ska emellertid tolkas restriktivt (dom av den 2 september 2010, Campbell, C‑66/09 , EU:C:2010:484 , punkt 33 ). 53 I förevarande fall framgår det av lydelsen i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 att den bestämmelsen bland annat avser upphävande av ett stöd som medfinansieras av strukturfonderna eller av ett projekt som medfinansieras av Sammanhållningsfonden. Som anförts ovan i punkt 38 omfattas inte EUGFJ:s utvecklingssektion av strukturfonderna eller av Sammanhållningsfonden. 54 Enligt domstolens praxis kräver rättssäkerhetsprincipen att de som berörs av en lagstiftning ska kunna få exakt vetskap om vilka skyldigheter de har enligt denna lagstiftning, särskilt när det är fråga om lagstiftning som kan medföra ekonomiska konsekvenser (domstolens dom av den 6 september 2018, Republiken Tjeckien/kommissionen, C‑4/17 P , EU:C:2018:678 , punkt 58 ). 55 Kommissionens argument att begreppet ”strukturfonderna” som används i artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 inte ska definieras mot bakgrund av artikel 1 i den förordningen, utan på grundval av bestämmelserna i förordning nr 1260/1999, vilket får till följd att begreppet även avser EUGFJ:s utvecklingssektion, innebär emellertid att den berörda medlemsstaten åläggs ekonomiska konsekvenser i form av en finansiell korrigering som inte kan utläsas av förordningens ordalydelse. 56 Självständiga begrepp i unionsrätten ska nämligen tolkas mot bakgrund av det sammanhang i vilket den lagstiftning där de används förekommer och av de mål som eftersträvas med denna lagstiftning (dom av den 15 november 2018, Baltic BTA Insurance Company, C‑648/17 , EU:C:2018:917 , punkt 31 ). Härav följer att eftersom det i artikel 105 i förordning nr 1083/2006 inte uttryckligen hänvisas till en vidare definition av begreppet ”strukturfonderna” i förordning nr 1260/1999 än i förordning nr 1083/2006, kan enbart den omständigheten att det i den bestämmelsen – såsom framgår av dess rubrik – föreskrivs ”övergångsbestämmelser” inte, i motsats till vad kommissionen har anfört, anses innebära att de begrepp som används där undantas från definitionen av dem i förordning nr 1083/2006 som de tillhör. 57 Mot bakgrund av det ovan anförda finner domstolen att artikel 105.1 i förordning nr 1083/2006 inte är tillämplig på stöd från EUGFJ:s utvecklingssektion, med avseende på perioden 2000–2006. Härav följer att det omtvistade beslutet inte kunde antas med stöd av artikel 39 i förordning nr 1260/1999 och att det därmed saknar rättslig grund. Det omtvistade beslutet ska således ogiltigförklaras, utan att det är nödvändigt att pröva den andra delen av den första grunden eller de övriga grunder som Republiken Grekland åberopade i målet vid tribunalen. Rättegångskostnader 58 Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken. 59 Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Republiken Grekland har vunnit framgång med sitt överklagande, och dess talan vid tribunalen har bifallits. I enlighet med vad Republiken Grekland har yrkat ska kommissionen därför bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Republiken Grekland både i målet vid tribunalen och i målet om överklagande. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande: 1) Europeiska unionens tribunals dom av den 19 september 2017, Grekland/kommissionen ( T-327/15 , ej publicerad, EU:T:2017:631 ) upphävs. 2) Kommissionens genomförandebeslut C(2015) 1936 final av den 25 mars 2015 om en finansiell korrigering av stödet från EUGFJ, utvecklingssektionen, avseende det operativa programmet CCI 2000GR061PO021 (Grekland – Målsättning 1 – Återuppbyggnad av landsbygden) ogiltigförklaras. 3) Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader samt ersätta de kostnader som uppkommit för Republiken Grekland både med anledning av målet vid tribunalen och med anledning av målet om överklagande. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: grekiska.