62022TJ0462 TRIBUNALENS DOM (femte avdelningen) den 6 november 2024 ( *1 ) ”Statligt stöd – Zona Rose Madeira – Stödordning som genomförts av Portugal – Beslut i vilket stödordningen konstateras vara oförenlig med beslut C(2007) 3037 final och beslut C(2013) 4043 final samt den inre marknaden och de stöd som utbetalats med tillämpning av den ska återkrävas – Motiveringsskyldighet – Begreppet ’befintligt stöd’ i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning (EU) 2015/1589 – Undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira föreligger inte – Principen om god förvaltning – Principen om lojalt samarbete – Berättigade förväntningar – Rättssäkerhet” I mål T‑462/22, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda , Funchal (Portugal), BCP África, SGPS, Lda , Funchal, företrädda av advokaterna Ortiz, Evans Ferreira, Reeves e Davis, Page och A. Queiroz Williams, sökande, mot Europeiska kommissionen , företrädd av Wood och Gallagher de Gallegos, båda i egenskap av ombud, svarande, meddelar TRIBUNALEN (femte avdelningen) sammansatt av ordföranden Sanders samt domarna Lara de Nanclares (referent) och M. Stancu, justitiesekreterare: handläggaren Anderson, med beaktande av det skriftliga förfarandet, särskilt – beslutet av den 17 januari 2023 att inte vilandeförklara målet till dess att domstolen slutligt avgjort det mål som senare gav upphov till domen av den 4 juli 2024, Portugal/kommissionen (Zona Rose Madeira) (C‑736/22 P, ej publicerad, EU:C:2024:579), – åtgärden för processledning av den 18 juli 2023, genom vilken tribunalen begärde att kommissionen skulle inkomma med tillkännagivanden och sin skriftväxling med de portugisiska myndigheterna inom ramen för de administrativa förfarandena i ärendena N 421/2006 och SA.34160 (2011/N), – kommissionens svar som inkom till tribunalens kansli den 28 augusti 2023, i vilka kommissionen uppgav att den inte kunde lämna ut handlingarna på grund av den allmänna presumtion om sekretess som de omfattades av i ett förfarande om statligt stöd, – beslutet av den 26 september 2023, genom vilket tribunalen begärde att handlingarna i fråga skulle företes som en åtgärd för bevisupptagning i enlighet med artikel 91 b och artikel 92.3 i tribunalens rättegångsregler, – beslutet av den 8 november 2023, i vilket tribunalen fastställde relevansen av och avsaknaden av sekretess för de handlingar som ingetts med tillämpning av beslutet av den 26 september 2023, med hänsyn till att handlingarna var äldre än fem år och att det saknades särskilt känsliga uppgifter. efter förhandlingen den 20 februari 2024, följande Dom 1 Sökandena Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda och BCP África, SGPS, Lda har väckt talan med stöd av artikel 263 FEUF och yrkat ogiltigförklaring av artiklarna 1 och 4.1 i kommissionens beslut (EU) 2022/1414 av den 4 december 2020 om stödordning SA.21259 (2018/C) (f.d. 2018/NN) som Portugal har genomfört för Zona Rose Madeira (ZFM) – Ordning III ( EUT L 217, 2022, s. 49 ) (nedan kallat det angripna beslutet), i den mån som de är tillämpliga på sociedades gestoras de participações sociais (SGPS, finansiella institut). Bakgrund 2 Stödordningen för frizonen Madeira (Portugal) (nedan kallad ZFM) har formen av olika skatteförmåner som beviljas inom ramen för Centro Internacional de Negócios da Madeira (internationellt affärscentrum för Madeira), Registo Internacional de Navios da Madeira (det internationella fartygsregistret på Madeira) och Munoz (den industriella frizonen). 3 Stödordningen godkändes ursprungligen genom Europeiska kommissionens beslut av den 27 maj 1987 i ärende N 204/86 (SG (87) D/6736) såsom ett regionalstöd som är förenligt med den inre marknaden. Förlängningen av stödordningen godkändes därefter genom kommissionens beslut av den 27 januari 1992 i ärende E 13/91 (SG (92) D/1118) och vid ett senare tillfälle genom kommissionens beslut av den 3 februari 1995 i ärende E 19/94 (SG (95) D/1287). 4 Den stödordning som följde på den stödordningen (nedan kallad stödordning II) godkändes genom ett beslut av kommissionen av den 11 december 2002 i ärende N 222A/01. 5 Med stöd av riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2007–2013 ( EUT C 54, 2006, s. 13 ) godkändes en tredje stödordning (nedan kallad stödordning III) genom kommissionens beslut av den 27 juni 2007 i ärende N 421/2006 (nedan kallat 2007 års beslut) för perioden 1 januari 2007–31 december 2013. Kommissionen godkände denna stödordning såsom driftstöd som är förenligt med den inre marknaden för att främja regional utveckling och diversifiering av Owen ekonomiska struktur, i egenskap av yttersta randområde i den mening som avses i artikel 349 FEUF. 6 Stödordning III utgörs av en nedsättning av inkomstskatten för juridiska personer på vinster från faktisk verksamhet som fysiskt bedrivs på Madeira (3 procent för 2007–2009, 4 procent för 2010–2012 och 5 procent för 2013–2020), befrielse från kommunala och lokala skatter samt undantag från skatt på överlåtelser av fastigheter för inrättande av affärsverksamhet i ZFM, upp till maximala stödbelopp baserade på maxtaken för beskattningsunderlaget som fastställts för stödmottagarnas årliga beskattningsunderlag. Dessa tak fastställs utifrån det antal arbetstillfällen som mottagaren bibehåller under varje räkenskapsår. Under vissa omständigheter kan bolag som är registrerade i den industriella frihandelszonen i ZFM beviljas en ytterligare 50-procentig nedsättning av inkomstskatten för juridiska personer. 7 Endast verksamheter som fanns upptagna i en förteckning som fanns med i 2007 års beslut kunde omfattas av stödordning III. Dessutom uteslöts alla finansiella förmedlingstjänster och försäkringstjänster och stödtjänster till finansiella tjänster och försäkring samt all verksamhet av typen ”koncerninterna tjänster” (samordnings-, finans- och distributionscentraler), såsom ”tjänster som huvudsakligen tillhandahålls till företag” från tillämpningsområdet för stödordning III. 8 En ändrad version av stödordning III godkändes genom kommissionens beslut av den 2 juli 2013 i ärende SA.34160 (2011/N) (nedan kallat 2013 års beslut) för perioden 1 januari–31 december 2013. Denna version innehöll samma villkor som stödordning III, men höjde taket för det beskattningsunderlag på vilket nedsättningen av inkomstskatten för juridiska personer tillämpades med 36,7 procent. 9 Därefter godkändes förlängningen av stödordning III i dess ändrade lydelse till och med den 30 juni 2014 genom kommissionens beslut av den 26 november 2013 i ärende SA.37668 (2013/N). Förlängningen av nämnda stödordning till slutet av år 2014 godkändes genom kommissionens beslut av den 8 maj 2014 i ärende SA.38586 (2014/N). 10 Den 12 mars 2015 inledde kommissionen, med stöd av artikel 108.1 FEUF och artikel 17.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [108 FEUF] ( EGT L 83, 1999, s. 1 ), en tillsyn över stödordning III för åren 2012 och 2013. 11 Genom skrivelse av den 6 juli 2018 underrättade kommissionen Republiken Portugal om sitt beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 FEUF avseende stödordning III ( EUT C 101, 2019, s. 7 ). 12 Detta förfarande inleddes med anledning av att kommissionen hyste tvivel i fråga om dels tillämpningen av befrielsen från skatt på inkomster från faktisk verksamhet som fysiskt bedrivs i den autonoma regionen Madeira, dels sambandet mellan stödbeloppet och skapandet eller bibehållandet av faktiska arbetstillfällen på Madeira. 13 Efter nämnda förfarande antog kommissionen det angripna beslutet, vars artikeldel har följande lydelse: ”Artikel 1 Stödordningen ’Zona Rose Madeira (ZFM) – Ordning III’, i den mån den genomfördes av Portugal i strid med [2007 och 2013 års beslut], genomfördes olagligt av Portugal i strid med artikel 108.3 [FEUF] och är oförenlig med den inre marknaden. Artikel 2 Ett individuellt stöd som beviljas inom ramen för den ordning som avses i artikel 1 utgör inte stöd om det vid tidpunkten för beviljandet uppfyller villkoren i en förordning som antagits i enlighet med artikel 2 i förordning (EU) 2015/1588 och som är tillämplig vid tidpunkten för beviljandet av stödet. Artikel 3 Ett individuellt stöd som beviljas inom ramen för den ordning som avses i artikel 1 och som vid tidpunkten för beviljandet uppfyller de villkor som fastställs i de beslut som avses i artikel 1 eller som fastställs i en förordning som antagits i enlighet med artikel 1 i förordning (EU) 2015/1588 är förenligt med den inre marknaden upp till den högsta stödnivå som är tillämplig för den typen av stöd. Artikel 4 1. Portugal ska återkräva det oförenliga stöd som beviljats inom ramen för den stödordning som avses i artikel 1 från stödmottagarna. … 4. Portugal ska upphäva den oförenliga stödordningen i den omfattning som avses i artikel 1 och ställa in alla utestående stödutbetalningar med verkan från och med den dag då detta beslut delges. Artikel 5 1. Återkrav av det stöd som beviljats inom ramen för den ordning som avses i artikel 1 ska genomföras omedelbart och effektivt. 2. Portugal ska se till att detta beslut genomförs inom åtta månader från och med den dag då detta beslut delges. …” 14 Sökandena är SGPS med säte i den autonoma regionen Madeira och omfattas således av de tillämpliga bestämmelserna i portugisisk rätt. 15 Enligt artikel 1.1 i Decreto-Lei nr 495/88 (lagdekret nr 495/88) av den 30 december 1988, som innehåller den rättsliga regleringen av SGPS, har dessa som enda verksamhetsföremål att förvalta andelar i andra bolag. 16 Sökandena beviljades licens att bedriva verksamhet i ZFM år 1998 för det företag som föregick Millennium BCP Participações och år 1996 för det företag som föregick BCP África. De upphörde att omfattas av stödordning III den 31 december 2020 och deras licenser för att bedriva verksamhet i ZFM fortsatte att vara giltiga fram till mitten av år 2021. 17 Under tillämpningsperioden för stödordning III hade sökandena inte några anställda. Parternas yrkanden 18 Sökandena har yrkat att tribunalen ska – ogiltigförklara artikel 1 och artikel 4.1 i det angripna beslutet i den mån de är tillämpliga på SGPS, och – förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna. 19 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska – ogilla talan, och – förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna. Rättslig bedömning 20 Sökandena har åberopat tre grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten. Den andra grunden avser felaktig rättstillämpning genom att kommissionen inkluderade SGPS bland samtliga stödmottagare som omfattas av återkravsskyldigheten för det fall villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira åsidosätts. Den tredje grunden avser ett åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen. Den första grunden: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten 21 Sökandena har gjort gällande att de, i egenskap av stödmottagande företag enligt stödordning III, potentiellt berörs av den skyldighet att återkräva stödet som föreskrivs i skälen 213 och 214, i vilka de stödmottagare från vilka stödet ska återkrävas anges, och i artikel 4 i det angripna beslutet. Den omständigheten att det angripna beslutet inte innehåller en särskild hänvisning till de stödmottagare som omfattas av stödordning III vilka är SGPS, utgör emellertid ett åsidosättande av den motiveringsskyldighet som föreskrivs i artikel 296 FEUF. 22 Sökandena har påpekat att det i skäl 36 i det angripna beslutet hänvisas till den skriftväxling som ägde rum mellan kommissionen och de portugisiska myndigheterna inom ramen för det administrativa förfarande som föregick antagandet av det angripna beslutet, i vilken de portugisiska myndigheterna hävdade att SGPS inte behövde uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för att omfattas av stödordning III. Detta undantag fanns nämligen med i det förslag till stödordning som anmäldes till kommissionen den 28 juni 2006 och i dess bilagor (nedan kallad 2006 års anmälan) och, närmare bestämt, i Estatuto dos Benefícios Fiscais (lagen om skattebefrielser) som föreslogs genom det förslag till lagdekret som åtföljde anmälan (nedan kallat det anmälda förslaget till lagdekret). 23 Eftersom kommissionen inte delar de portugisiska myndigheternas uppfattning borde den, i vart fall i korta drag, ha redogjort för de väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter som den grundade sig på när den antog det ifrågasatta beslutet med avseende på SGPS. 24 Kommissionen har bestritt detta resonemang. 25 Det följer av fast rättspraxis att den motivering som krävs enligt artikel 296 andra stycket FEUF ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen ska klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att den behöriga domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning (dom av den 8 mars 2017, Viasat Broadcasting UK/kommissionen, C‑660/15 P , EU:C:2017:178 , punkt 43 och där angiven rättspraxis). Det krävs dock inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av ett beslut uppfyller kraven i artikel 296 FEUF inte ska ske endast utifrån motiveringens lydelse, utan även utifrån det sammanhang i vilket den ingår och samtliga rättsregler på det aktuella området (se dom av den 25 juli 2018, kommissionen/Spanien m.fl., C‑128/16 P , EU:C:2018:591 , punkt 82 och där angiven rättspraxis). 26 I förevarande fall kan det konstateras att kommissionen, i skälen 213 och 214 samt i artiklarna 1–4 i det angripna beslutet, har lämnat nödvändiga, och även tillräckliga, uppgifter till de portugisiska myndigheterna som gör det möjligt för dem att identifiera stödmottagarna i stödordning III, såsom den har genomförts, och att, utan alltför stora svårigheter, fastställa vilka belopp som de ska återbetala (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 september 2022, Portugal/kommissionen (Zona Rose Madeira), T‑95/21 , överklagat till domstolen, EU:T:2022:567 , punkt 231 , och dom av den 21 juni 2023, Região Autónoma da Madeira/kommissionen, T‑131/21 , ej publicerad, överklagad till domstolen, EU:T:2023:348 , punkt 178 ). 27 Det ska med ens understrykas att återkravsskyldigheten inte avser samtliga enskilda stöd som har utbetalats med tillämpning av stödordning III, utan endast de stöd som har beviljats i strid med 2007 och 2013 års beslut, och detta under förutsättning att stödmottagarna inte uppfyller villkoren i en förordning om stöd av mindre betydelse eller en gruppundantagsförordning, såsom framgår av artiklarna 1–3 i det angripna beslutet. 28 Såsom anges i skälen 213 och 214 i det angripna beslutet ska de portugisiska myndigheterna fastställa huruvida varje stödmottagare enligt stödordning III mellan den 1 januari 2007 och den 31 december 2014 uppfyllde de nödvändiga villkoren för att kunna omfattas av stödordningen, såsom den godkänts i 2007 och 2013 års beslut. 29 Detta innebär för det första att det ska fastställas vilken del av mottagarens inkomster som var kopplade till en ”faktisk verksamhet som fysiskt bedrevs på Madeira”, med undantag för inkomster från verksamhet som bedrevs utanför den autonoma regionen Madeira, även om de utövades av bolag som var etablerade i denna region. För det andra ankommer det på de portugisiska myndigheterna att på grundval av en objektiv metod fastställa antalet arbetstillfällen som varje stödmottagare skapat eller bibehållit på Madeira. 30 Denna metod för beräkning av det stödbelopp som ska återkrävas grundar sig på konstaterandet i skälen 167 och 179 i det angripna beslutet, i vilka kommissionen drog slutsatsen att Republiken Portugals tillämpning av stödordning III i fråga om villkoren om dels ursprunget till de vinster som omfattas av nedsättningen av inkomstskatten för juridiska personer, dels skapandet eller bibehållandet av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, stred mot besluten från år 2007 och år 2013. 31 Vad särskilt gäller villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i regionen, som är det enda som ifrågasätts i det nationella målet, anförde kommission till att börja med, i skäl 169 i det angripna beslutet, att det uttryckligen framgick av 2007 års beslut (se särskilt skäl 64 däri) och av 2013 års beslut (se särskilt skäl 28 däri) att detta villkor var ett villkor för att omfattas av stödordning III och att det ingick i metoden för beräkning av stödbeloppet i ZFM-ordningen som anmäldes av Portugal och godkändes genom dessa båda beslut. 32 I skäl 171 i det angripna beslutet erinrade kommissionen därefter om att antalet arbetstillfällen var ett sätt att mäta hur stödordning III bidrog till den regionala utvecklingen i den autonoma regionen Madeira. Det framgår nämligen av 2007 och 2013 års beslut att kommissionens bedömning av stödordningens proportionalitet gjordes mot bakgrund av detta villkor. 33 I skälen 175 och 176 i det angripna beslutet konstaterade kommissionen dessutom att den metod som de portugisiska myndigheterna använt för att beräkna antalet arbetstillfällen inte gjorde det möjligt för dem att kontrollera den tid som den anställde verkligen lagt ned på anställningen. Utan att föreskriva en bestämd metod för beräkning av antalet arbetstillfällen som varje stödmottagare skapat eller bibehållit i den autonoma regionen Madeira, krävde 2007 och 2013 års beslut likväl att en objektiv metod skulle användas som gjorde det möjligt att kontrollera att de arbetstillfällen som deklarerats av stödmottagarna i stödordning III var verkliga och fortlöpande. 34 Det framgår dessutom av skälen 36 och 62 i det angripna beslutet att kommissionen var medveten om de portugisiska myndigheternas ståndpunkt enligt vilken 2007 års beslut implicit hade godkänt samtliga bestämmelser i det anmälda förslaget till lagdekret, och följaktligen även undantaget för SGPS från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira 35 Det framgår på ett tillräckligt begripligt sätt av ovannämnda skäl i det angripna beslutet att kommissionen underförstått, men med nödvändighet, ansåg att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira var tillämpligt på samtliga företag som var registrerade i ZFM, och således även på SGPS, och att 2007 och 2013 års beslut följaktligen inte tillät något som helst undantag från detta villkor. 36 Denna motivering är tillräcklig för att sökandena ska kunna bedöma huruvida det angripna beslutet är välgrundat och för att tribunalen ska kunna utföra sin prövning. 37 Det framgår nämligen av det angripna beslutet att kommissionen inte ansåg att stöd som utbetalats enligt stödordning III kunde kvalificeras som ”befintligt stöd”, i den mening som avses i artikel 1 b ii) i rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 FEUF ( EUT L 248, 2015, s. 9 ), utan att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira var uppfyllt, eftersom kommissionen inte hade tillåtit något som helst undantag från detta villkor till förmån för SGPS. 38 Eftersom kommissionen ansåg att stödordning III, såsom den godkänts, hade genomförts på villkor som väsentligt skiljde sig från dem som beaktades vid bedömningen av stödordningens förenlighet med den inre marknaden, kvalificerade den stödordning III, såsom den hade genomförts, som ”olagligt stöd” och därmed som ”nytt stöd” i den mening som avses i artikel 1 c i förordning 2015/1589, vilket utbetalats i strid med artikel 108.3 FEUF. 39 Frågan huruvida kommissionen gjorde en korrekt bedömning när den ansåg att den inte hade tillåtit något som helst undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira och, följaktligen, att stödet till SGPS hade utbetalats i strid med 2007 och 2013 års beslut, faller under prövningen av om det angripna beslutet är välgrundat. Denna fråga kommer därför att prövas inom ramen för den andra grunden. 40 Mot bakgrund av det ovan anförda har kommissionen således inte åsidosatt artikel 296 andra stycket FEUF. 41 Av detta följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den första grunden. Den andra grunden: Felaktig rättstillämpning genom att kommissionen inkluderade SGPS bland samtliga stödmottagare som omfattas av återkravsskyldigheten för det fall villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira åsidosätts 42 Sökandena har i första hand hävdat att SGPS inte är underkastade det villkor för att omfattas av stödordning III vilket avser skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Detta innebär att det angripna beslutet är behäftat med felaktig rättstillämpning i den del SGPS ingår bland samtliga stödmottagare som omfattas av skyldigheten att återkräva det stöd som beviljats enligt stödordning III. 43 För det första har sökandena anfört att i likhet med vad Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen, Portugal) slog fast i sin dom av den 13 juli 2021, vilken bifogats bilaga A.10 till ansökan, ska det förslag till lagdekret som anmäldes till kommissionen år 2006 och som därefter godkändes anses undanta SGPS från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 44 Enligt sökandena utgjorde detta undantag således en väsentlig del av den stödåtgärd som kommissionen hade godkänt, vilket överensstämmer med den omständigheten att det med avseende på tillämpligheten av stödordning III på SGPS inte förelåg någon oenighet, något förbehåll eller ens någon självständig analys från kommissionens sida i det angripna beslutet. 45 Om kommissionen faktiskt ansåg att SGPS var skyldiga att uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för att kunna omfattas av stödordning III, och att de således omfattas av det återkrav som följer av det angripna beslutet, skulle det ha varit nödvändigt att ange detta uttryckligen i nämnda beslut. 46 För det andra anser sökandena, i likhet med vad Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) slog fast i sin dom av den 13 juli 2021, att det med hänsyn till arten av den verksamhet som SGPS bedriver är meningslöst att uppställa ett villkor om skapande eller bibehållande av tjänster i den autonoma regionen Madeira för att SGPS ska omfattas av stödordning III. Tillhandahållandet av sådant arbete skulle nämligen vara helt meningslöst för genomförandet av bolagsändamålet, det vill säga förvaltning av bolagsandelar. 47 För det tredje skulle bidraget till den regionala utvecklingen i den autonoma regionen Madeira inom ramen för stödordning III ha kunnat ta andra former än skapande och bibehållande av arbetstillfällen och mätas till exempel i form av stimulans av den lokala ekonomin tack vare det beviljade stödet och de skatteintäkter som genereras. 48 För det fjärde framgår det av en bokstavstolkning av 2007 års beslut att det i detta uttryckligen anges att den rättsliga grunden för stödordning III är det anmälda förslaget till lagdekret, vilket innehöll ett undantag för SGPS. I de normer som faktiskt antagits genom vilka stödsystem III infördes anges dessutom att denna stödordning har godkänts i enlighet med 2007 års beslut. Det går inte heller att på grundval av omständigheterna i sammanhanget fastställa att 2007 års beslut och de senare ändringarna av stödordning III inte omfattade det undantag som föreskrevs för SGPS. 49 Sökandena har i andra hand gjort gällande att deras verksamhet är upptagen i förteckningen över verksamheter som kan omfattas av stödordning III. 50 Enligt skäl 25 i 2007 års beslut begränsades tillämpningsområdet för stödordning III till ett antal ekonomiska verksamheter, däribland ”verksamheter med anknytning till fast egendom, uthyrning och företagstjänster (avsnitt K, koderna 70–74)”, i den mening som avses i den statistiska näringsgrensindelningen i Europeiska unionen (Nace) som var i kraft då. 51 Vidare utgörs enligt sökandena en av de kategorier som avses i del 74 i den Nace som var tillämplig vid tidpunkten för 2007 års beslut av klass ”74.15. Förvaltning av företag”, vilket motsvarar sökandenas verksamhetsföremål. 52 Kommissionen har bestritt detta resonemang. Föremålet för den andra grunden 53 Genom den andra grunden har sökandena i huvudsak gjort gällande att det stöd som utbetalats till dem enligt stödordning III motsvarar det stöd som kommissionen godkände år 2007 och år 2013. Detta då sökandena i egenskap av SGPS, med tillämpning av ett undantag för SGPS som utgjorde en väsentlig del av stödordning III, såsom den anmäldes, inte omfattades av villkoret om skapande och bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 54 Det ska i detta hänseende erinras om att när en sökande anser att kommissionen felaktigt har ansett att villkoren för utbetalning av individuellt stöd enligt en tidigare godkänd stödordning inte var förenliga med detta förhandsgodkännande, ska denna parts argumentation förstås så, att den riktar kritik mot att kommissionen har vägrat att erkänna nämnda stöd som ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning 2015/1589, det vill säga stödordningar eller individuellt stöd som godkänts av kommissionen eller av Europeiska unionens råd (dom av den 21 september 2022, Portugal/kommissionen (Zona Rose Madeira), T‑95/21 , överklagad till domstolen, EU:T:2022:567 , punkt 100 ). 55 Den andra grunden ska följaktligen förstås så, att den syftar till att bestrida den omständigheten att kommissionen, i skälen 150–180 och 228 samt artikel 1 i det angripna beslutet, inte likställde stödordning III, såsom den genomförts, med ett ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning 2015/1589, vars förenlighet med den inre marknaden borde ha bedömts inom ramen för den fortlöpande granskning av befintliga stödordningar som föreskrivs i artikel 108.1 FEUF, utan kvalificerade stödordningen i skäl 180 i det angripna beslutet som ”olagligt stöd” och därmed som ”nytt stöd” i den mening som avses i artikel 1 c. förordning 2015/1589, i strid med artikel 108.3 FEUF. Prövning i sak av den andra grunden 56 Det ska inledningsvis påpekas att tribunalen, vid bedömningen av huruvida det individuella stöd som utbetalats till SGPS enligt stödordning III, såsom den genomförts, motsvarar det stöd som godkänts genom 2007 och 2013 års beslut, behöver undersöka inte bara själva lydelsen av dessa beslut, utan även innehållet i Republiken Portugals anmälan (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 22 mars 2012, Italien/kommissionen, C‑200/11 P , ej publicerat, EU:C:2012:165 , punkt 27 ). På samma sätt ska en begäran om ytterligare upplysningar, genom vilken kommissionen ber om kompletterande uppgifter om tillämpningsområdet för en stödordning som anmälts av en medlemsstat, liksom de nationella myndigheternas svar på denna begäran anses utgöra en oskiljaktig del av den anmälda stödordningen (dom av den 16 december 2010, Kahla Thüringen Porzellan/kommissionen, C‑537/08 P , EU:C:2010:769 , punkt 45 ). 57 Det ska dessutom erinras om att en medlemsstat som begär att få bevilja stöd med avvikelse från bestämmelserna i EUF-fördraget är skyldig att samarbeta med kommissionen. Denna samarbetsskyldighet innebär att medlemsstaten ska lämna alla uppgifter som denna institution behöver för att kunna kontrollera att villkoren för det begärda undantaget är uppfyllda (se dom av den 15 november 2011, kommissionen och Spanien/Government of Gibraltar och Förenade kungariket, C‑106/09 P och C‑107/09 P , EU:C:2011:732 , punkt 147 och där angiven rättspraxis). Denna skyldighet återspeglas uttryckligen i skäl 6 i förordning nr 659/1999, som var tillämplig vid tidpunkten för antagandet av 2007 och 2013 års beslut, enligt vilken ”medlemsstaterna [enligt artikel 4.3 FEU är] skyldiga att samarbeta med kommissionen och lämna den alla upplysningar som behövs för att göra det möjligt för kommissionen att fullgöra sina skyldigheter enligt [nämnda] förordning”. 58 I en sådan situation som den nu aktuella, i vilken mottagarna av ett tidigare godkänt stöd bestrider att denna stödordning har genomförts enligt villkor som väsentligt skiljer sig från dem som godkänts, beror kvalificeringen av det stöd som har utbetalats till dem som ”befintligt stöd” eller ”nytt stöd” inte enbart på själva lydelsen i godkännandebesluten, utan även på innehållet i den anmälan som den berörda medlemsstaten har gjort och de kompletterande upplysningar som denna lämnar. I detta sammanhang ska även denna medlemsstats beteende vid anmälan av nämnda stödordning beaktas, mot bakgrund av medlemsstatens skyldighet att samarbeta med kommissionen. 59 Härav följer bland annat att sökandena inte kan kritisera kommissionen för att ha gjort en felaktig rättslig kvalificering när den fann att stödordning III hade genomförts på ett sätt som väsentligt skiljer sig från vad som hade godkänts om Republiken Portugal, vid anmälan av stödordning III åren 2006 och 2011, underlät att lämna de uppgifter till kommissionen som var nödvändiga för att den skulle kunna bedöma huruvida ett undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira var förenligt med den inre marknaden. 60 Det är mot bakgrund av dessa överväganden som räckvidden av 2007 och 2013 års beslut ska fastställas. – Räckvidden av 2007 års beslut 61 Sökandenas huvudargument är, för det första, att reformen av lagen om skattebefrielser som följde på 2007 års beslut återgav lydelsen i det förslag till lagdekret som åtföljde 2006 års anmälan som en bilaga och, för det andra, att Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) genom sin dom av den 13 juli 2021 bekräftade att den ändrade lydelsen av lagen om skattebefrielser skulle tolkas så, att den innehöll det undantag som är i fråga. 62 I detta avseende konstaterar tribunalen dels att Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) i sin dom av den 13 juli 2021 fann att lagen om skattebefrielser som var i kraft efter 2007 års beslut, såsom den anmäldes till kommissionen år 2006, innehöll ett undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för SGPS, dels att 2007 års beslut om godkännande av stödordning III, såsom den anmälts, inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till något som helst undantag till förmån för dessa bolag. 63 I detta sammanhang ska det således fastställas huruvida den omständigheten att det i 2007 års beslut saknas en hänvisning till ett undantag som är tillämplig på SGPS innebär att kommissionen, genom att godkänna genomförandet av stödordning III, såsom den anmäldes år 2006, konstaterade att detta undantag var förenligt med den inre marknaden och följaktligen även godkände att det genomfördes till förmån för SGPS. 64 I detta avseende framgår det visserligen av rättspraxis att kommissionen, om den efter den preliminära granskningen enligt artikel 108.3 FEUF finner att den anmälda åtgärden utgör ett ”statligt stöd” i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF som inte föranleder tveksamhet i fråga om dess förenlighet med den inre marknaden, fattar ett beslut om att inte göra invändningar, genom vilket den förklarar att åtgärden är förenlig med den inre marknaden enligt artikel 107.3 FEUF (dom av den 31 januari 2023, kommissionen/Braesch m.fl., C‑284/21 P , EU:C:2023:58 , punkt 64 ). 65 Inom ramen för ett beslut som antas efter en preliminär granskning enligt artikel 4.3 i förordning nr 659/1999 kan kommissionen endast godkänna ett stödprojekt såsom det anmälts och kan inte föreskriva något som innebär ett åläggande eller förbud för den berörda medlemsstaten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 31 januari 2023, kommissionen/Braesch m.fl., C‑284/21 P , EU:C:2023:58 , punkt 72 ). 66 Såsom det erinras om i punkt 56 ovan kan emellertid tolkningen av ett sådant besluts räckvidd inte uteslutande bero på beslutets innehåll, utan ska även göras med hänsyn till innehållet i den berörda medlemsstatens anmälan. 67 De förklaringar som de nationella myndigheterna har lämnat avseende den rättsliga grund som utgör den rättsliga grunden för den anmälda åtgärden utgör således en väsentlig del av det anmälda stödprojektet. Följaktligen avser kommissionens beslut den anmälda åtgärden i egentlig mening och de förklaringar som lämnats av de nationella myndigheterna vilka ska beaktas tillsammans (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 september 2019, FIH Holding och FIH/kommissionen, T‑386/14 RENV , ej publicerad, EU:T:2019:623 , punkt 52 och där angiven rättspraxis). 68 Det ska dessutom erinras om att kommissionen inte har någon skyldighet att, ex officio och genom att göra antaganden, göra en bedömning av vilka handlingar som skulle ha ingetts under det administrativa förfarandet (dom av den 28 mars 2012, Ryanair/kommissionen, T‑123/09 , EU:T:2012:164 , punkt 104 ). 69 Det ska således undersökas huruvida de portugisiska myndigheterna år 2006 på ett giltigt sätt anmälde det undantag som är i fråga och om de därigenom gjorde det möjligt för kommissionen att bedöma undantagets förenlighet med den inre marknaden. 70 Det framgår av hela anmälan från år 2006 och av den efterföljande skriftväxlingen mellan kommissionen och de portugisiska myndigheterna att det undantag som är i fråga endast nämndes i de rättsliga grunder som åtföljde anmälan. 71 Det undantag som är i fråga i 2006 års anmälan nämns nämligen endast två gånger. Undantaget nämns en första gång i artikel 34.5 i lagen om skattebefrielser, som ingick i det redan existerande lagdekretet nr 163/2003 av den 24 juli 2003 (bilaga 1 till 2006 års anmälan), och en andra gång, i samma ordalag, i artikel 34 A.5 i samma lag som föreslogs i det anmälda förslaget till lagdekret (bilaga 2 till 2006 års anmälan). 72 Artikel 34 A.1–5 i lagen om skattebefrielser i det förslag till lagdekret som anmäldes till kommissionen och som utgjorde den rättsliga grunden för stödordning III har följande lydelse: ”(Särskild stödordning för godkända enheter i Zona Rose Madeira från och med den 1 januari 2007) 1. Inkomster för enheter som från och med den 1 januari 2007 till och med den 31 december 2013 hade tillstånd att bedriva industriell och kommersiell verksamhet, sjötransportverksamhet samt att tillhandahålla andra tjänster som inte är undantagna från denna stödordning, och som uppfyller villkoren i artikel 33.1, ska till och med den 31 december 2020 omfattas av inkomstskatt för juridiska personer, enligt följande: a) Från 2007 till 2009, med en procentsats på 3 %. b) Från 2010 till 2012, med en procentsats på 4 %. c) Under 2013 och följande år, med en procentsats på 5 %. … 5. Inkomster för finansiella institut [SGPS] som var godkända från den 1 januari 2007 till den 31 december 2013 ska på de villkor som anges i punkt 1, omfattas av inkomstskatt för juridiska personer, med undantag för inkomster som förvärvats inom portugisiskt territorium, med undantag av frizoner, eller i andra medlemsstater i Europeiska unionen, vilka beskattas enligt de allmänna villkoren.” 73 Detta undantag nämndes däremot varken i 2006 års anmälningsformulär eller i det åtföljande förklarande memorandumet. 74 För det första framgår det inte uttryckligen av ordalydelsen i artikel 34A.5 i lagen om skattebefrielser, såsom den presenterats i det anmälda förslaget till lagdekret, att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen inte är tillämpligt på SGPS. I nämnda punkt anges nämligen endast att inkomster för SGPS som var godkända från den 1 januari 2007 till den 31 december 2013, på de villkor som anges i punkt 1 i samma artikel, ska omfattas av inkomstskatt för juridiska personer, med undantag för inkomster som förvärvats inom portugisiskt territorium som inte utgör frizoner, eller i andra medlemsstater i Europeiska unionen, vilka beskattas enligt de allmänna villkoren. 75 För det andra går det av motiveringen till det anmälda förslaget till lagdekret samt av artikel 34A.1, 2 och 5 och artikel 33.1 g i lagen om skattebefrielser som föreslås i nämnda förslag till lagdekret rimligen att sluta sig till att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, såsom villkor för att omfattas av stödordning III, även är tillämpligt på SGPS. 76 Till att börja med anges nämligen i motiveringen till det anmälda förslaget till lagdekret att skapandet eller bibehållandet av arbetstillfällen utgör ett villkor för att omfattas av stödordning III. 77 Vidare ska stödordning III, enligt artikel 34 A.1 i lagen om skattebefrielser som presenteras i det anmälda förslaget till lagdekret, inte endast tillämpas på företag som har tillstånd att bedriva industriell och kommersiell verksamhet samt sjötransportverksamhet, utan även på företag som tillhandahåller ”andra tjänster som inte är undantagna från denna stödordning”. Sökandena tillhandahöll, i egenskap av SGPS, förvaltningstjänster avseende andelar i andra bolag vilka rimligen kunde anses utgöra sådana andra tjänster som inte var undantagna från stödordning III vilka avses i artikel 34 A.1 i lagen om skattebefrielser, såsom den presenterades i det anmälda förslaget till lagdekret. 78 I artikel 34 A.1 i lagen om skattebefrielser som ingår i det anmälda förslaget till lagdekret uppställs krav på att företag som har tillstånd att bedriva industriell och kommersiell verksamhet, sjötransportverksamhet samt att tillhandahålla ”andra tjänster som inte är undantagna från [stödordning III]”, ska uppfylla ”villkoren i artikel 33.1” i samma lag. I artikel 33.1 g i lagen om skattebefrielser hänvisas uttryckligen till de villkor som är tillämpliga på SGPS. 79 I artikel 34 A.2 i lagen om skattebefrielser som presenteras i det anmälda förslaget till lagdekret anges dessutom att de enheter som avses i punkt 1 i samma artikel måste uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för att kunna omfattas av stödordning III. Eftersom det framgår av punkt 78 ovan att sökandenas verksamhet kan anses utgöra ”andra tjänster som inte är undantagna från [stödordning III]” och således omfattas av punkt 1, följer det logiskt sett av punkt 2 att SGPS omfattas av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 80 Slutligen framgår det av systematiken i artikel 34 A.5 i lagen om skattebefrielser som presenterades i det anmälda förslaget till lagdekret att SGPS:s vinster i Portugal utanför frizonerna, eller i andra medlemsstater i unionen, beskattas enligt de allmänna villkoren och således inte kan ingå bland de inkomster som nedsättningen av inkomstskatten för juridiska personer kan tillämpas på. 81 Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar tribunalen att kommissionen, vid den tidpunkt då Republiken Portugal anmälde förslaget till lagdekret, rimligen kunde tolka artikel 34A i lagen om skattebefrielser så att SGPS, i likhet med alla företag som skulle erhålla stöd enligt stödordning III, omfattades av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 82 För det tredje framgår det av 2006 års anmälan att de portugisiska myndigheternas avsikt var att tvinga alla företag som önskade erhålla stöd enligt stödordning III att skapa eller bibehålla arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Detta framgår dels av den omständigheten att de portugisiska myndigheterna i det förklarande memorandum som åtföljde 2006 års anmälan preciserade att skapandet eller bibehållandet av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, sedan stödordning II, var obligatoriskt och utgjorde ett villkor för att omfattas av den stödordning som var tillämplig i ZFM, samt av motiveringarna till det tidigare gällande lagdekretet och till det anmälda förslaget till lagdekret, i vilka det uttryckligen angavs att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira utgjorde ett nödvändigt villkor för att omfattas av stödordningarna II och III, dels av den omständigheten att de portugisiska myndigheterna inte har lämnat någon förklaring till SGPS:s undantagssituation. 83 Av det ovan anförda följer att de portugisiska myndigheterna aldrig uppmärksammade kommissionen på att det anmälda förslaget till lagdekret kunde tillämpas på ett sätt som gjorde det möjligt för SGPS att omfattas av stödordning III utan att behöva uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Genom 2006 års anmälan och senare skriftväxling försåg Republiken Portugal således inte kommissionen med alla uppgifter som den behövde för att först och främst kunna konstatera att SGPS, med tillämpning av det anmälda förslaget till lagdekret, kunde omfattas av ett undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för att omfattas av stödordning III. Kommissionen anmodades således inte, och gavs inte heller möjlighet, att undersöka huruvida ett sådant undantag är förenligt med EUF-fördraget och kunde följaktligen inte heller bilda sig en uppfattning i detta avseende, trots att det undantag som är tillämpligt på SGPS i praktiken ledde till att dessa företag kom i åtnjutande av statligt stöd på villkor som var betydligt förmånligare än dem som föreskrevs i den allmänna stödordning som är tillämplig på andra företag. 84 Denna slutsats påverkas inte av den senare tolkning av den rättsliga grunden för stödordning III som Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) gjorde i dom av den 13 juli 2021. 85 För det första framgår det nämligen av punkt 56 ovan att kommissionen inte bara var skyldig att bedöma den rättsliga grunden betraktad för sig, såsom Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) gjorde, utan hela 2006 års anmälan med bilagor samt den efterföljande skriftväxlingen, eftersom de nationella myndigheternas förklaringar till den rättsliga grund som utgör den rättsliga grunden för den anmälda åtgärden utgör en väsentlig del av stödprojektet såsom det anmälts. 86 För det andra var anledningen till att Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) behövde uttala sig om huruvida det undantag som är i fråga förelåg just den omständigheten att den portugisiska skattemyndigheten år 2011 bedömde att SGPS, för att kunna omfattas av stödordning III, i likhet med varje godkänd enhet som är verksam i ZFM, måste uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira och således inte omfattades av undantaget i fråga. Det framgår dessutom av denna dom att de portugisiska myndigheterna själva år 2017 förnekade att det i 2006 års förslag till lagdekret, som slutligen godkändes av kommissionen, fanns ett undantag till förmån för SGPS, en ståndpunkt som de höll fast vid under förfarandet vid Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen). 87 För det tredje ska det även noteras att i förfarandet vid Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) uttryckte åklagarmyndighetens företrädare, i sitt yttrande, sitt stöd för att överklagandet av företrädaren för den portugisiska statskassan av den dom som Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Förvaltnings- och skattedomstolen i Funchal, Portugal) hade meddelat i första instans skulle bifallas, och således för en tolkning enligt vilken SGPS inte omfattades av något undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Den omständigheten att Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) i sin dom av den 13 juli 2021 slutligen valde den motsatta lösningen visar att det fram till detta datum inte bara var möjligt att tolka den nationella rättsordningen på olika sätt, utan även att sådana tolkningsskillnader faktiskt förelåg. 88 Slutsatsen i punkt 83 ovan påverkas inte heller av sökandenas argument avseende ett åsidosättande av rätten till en god förvaltning genom att kommissionen inte gjorde en omsorgsfull prövning av 2006 års anmälan. 89 För att främja en god förvaltning vid tillämpningen av EUF-fördragets grundläggande bestämmelser om statligt stöd är kommissionen förvisso skyldig att utföra förfarandet för att granska de ifrågasatta åtgärderna på ett omsorgsfullt och opartiskt sätt för att, då det slutgiltiga beslutet antas, förfoga över de mest kompletta och tillförlitliga uppgifterna för detta ändamål (dom av den 10 november 2022, kommissionen/Valencia Club de Fútbol, Carrillo , EU:C:2022:862 , punkt 78 och där angiven rättspraxis). 90 I förevarande fall ska det emellertid erinras om att undantaget för SGPS från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira varken nämns i 2006 års anmälningsformulär eller i det åtföljande förklarande memorandumet. De portugisiska myndigheterna gav således inte kommissionen möjlighet att veta att ett sådant undantag hade underställts den för dess bedömning. De portugisiska myndigheterna förklarade inte heller på vilket sätt undantaget stod i proportion till det mål som eftersträvades med stödet och var förenligt med den inre marknaden, trots att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen utgjorde ett villkor för att omfattas av stödordning III, bland annat eftersom det användes för att kvantifiera bidraget till målet om regional utveckling samt nivån på och proportionaliteten av de fördelar som gavs. 91 Under dessa omständigheter kan kommissionen inte klandras för att ha åsidosatt principen om god förvaltningssed eller för att ha brustit i sin omsorgsplikt genom att inte inse att en bestämmelse som de portugisiska myndigheterna inte hade lämnat några förklaringar till kunde tolkas som ett undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 92 Av detta följer att om det hade varit de portugisiska myndigheternas avsikt att låta kommissionen bedöma undantaget för SGPS från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen borde principen om lojalt samarbete, som de är skyldiga att iaktta, ha föranlett dem att i större utsträckning uppmärksamma kommissionen på förekomsten av ett sådant undantag, vilket gav upphov till tvivel om huruvida det var förenligt med den inre marknaden och, följaktligen, att lämna förklaringar avseende denna förenlighet. 93 Tribunalen finner således att kommission inte kan anses ha lämnat tillstånd till undantaget från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira i 2007 års beslut, eftersom detta undantag inte anmäldes på ett giltigt sätt. Kommissionen har följaktligen inte begått något fel genom att inte likställa de stöd som utbetalades till SGPS enligt stödordning III, såsom den godkändes år 2007, utan iakttagande av detta villkor, med ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning 2015/1589. – Räckvidden av 2013 års beslut 94 Tribunalen konstaterar inledningsvis att det i skäl 19 i 2013 års beslut, till skillnad från i 2007 års beslut, anges att Republiken Portugal har åtagit sig att ”avskaffa all förmånsbehandling av enheter som [SGPS] när det har bekräftats att deras behandling i ZFM faktiskt innebär en fördel i förhållande till den allmänna portugisiska stödordning som är tillämplig på SGPS”. 95 Det framgår av skriftväxlingen mellan kommissionen och de portugisiska myndigheterna att detta åtagande är en följd av den begäran om ytterligare upplysningar som kommissionen framställde i sin skrivelse av den 29 februari 2012, i vilken kommissionen uppmanade Republiken Portugal att ta ställning till den omständigheten att det framgick av webbplatsen för Owen internationella företagscentrum att SGPS kunde erhålla stöd enligt stödordning III utan att omfattas av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 96 I sin skrivelse av den 30 april 2013 svarade Republiken Portugal bland annat att den gick med på att låta det stöd som utbetalades till SGPS omfattas av det tak som föreskrivs i lagstiftningen i fråga. Dessa tak fastställdes med hänsyn till det antal arbetstillfällen som stödmottagaren bibehöll under varje räkenskapsår (se punkt 6 ovan). 97 Mot bakgrund av detta åtagande från Republiken Portugals sida, som utgör en väsentlig del av den anmälda stödordningen och som ska beaktas vid fastställandet av räckvidden av 2013 års beslut, har kommissionen inte gjort någon felaktig rättslig kvalificering genom att inte likställa det stöd som utbetalades till SGPS enligt stödordning III, såsom den godkändes år 2013, utan iakttagande av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, med ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning 2015/1589. 98 Av detta följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden. Den tredje grunden: Åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen 99 Sökandena har i huvudsak gjort gällande att det angripna beslutet strider mot principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen, eftersom kommissionen underförstått godkände det undantag som är tillämpligt på SGPS i den mån som det ingår i det förslag till lagdekret som utgjorde den rättsliga grunden för stödordning III såsom den anmäldes till kommissionen år 2006 och som återfinns i den slutliga version av denna lag som offentliggjordes i Diário da República (Republiken Portugals officiella tidning). 100 Under dessa omständigheter har kommissionen, genom att inte ge uttryck för några tvivel eller framföra några invändningar i 2007 års beslut med avseende på SGPS som omfattades av stödordning III skapat berättigade förväntningar på att nämnda undantag var förenligt med unionsrätten. 101 Kommissionen har bestritt detta resonemang. Principen om skydd för berättigade förväntningar 102 Vad gäller den allmänna principen om skydd för berättigade förväntningar ska det erinras om att det för att kunna åberopa denna princip krävs att tydliga försäkringar som är ovillkorliga och samstämmiga samt härrör från behöriga och tillförlitliga källor har meddelats den berörde av de behöriga unionsinstitutionerna (se dom av den dom av den 5 mars 2019, Eesti Pagar, C‑349/17 , EU:C:2019:172 , punkt 97 och där angiven rättspraxis). 103 Av detta följer till att börja med att den omständigheten att de portugisiska myndigheterna eventuellt ska ha lämnat försäkringar under alla omständigheter inte har kunnat ge upphov till några berättigade förväntningar hos sökandena, eftersom dessa försäkringar inte hade sitt ursprung i de behöriga unionsinstitutionernas agerande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 mars 2019, Eesti Pagar, C‑349/17 , EU:C:2019:172 , punkt 104 och där angiven rättspraxis). 104 På området för statligt stöd framgår det även av fast praxis att det förhållandet att den kontroll av statliga stöd som kommissionen utövar med stöd av artikel 108 FEUF är av tvingande karaktär dels medför att de stödmottagande företagen i princip inte kan ha några berättigade förväntningar på att stödet är rättsenligt såvida det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i nämnda artikel, dels att en omdömesgill ekonomisk aktör normalt sett ska kunna avgöra om detta förfarande har följts (se dom av den 5 mars 2019, Eesti Pagar, C‑349/17 , EU:C:2019:172 , punkt 98 och där angiven rättspraxis). 105 När unionsdomstolen gör en bedömning av huruvida förväntningar är berättigade, hänvisar den till en ekonomisk aktör som varit skäligen försiktig, klok och omsorgsfull (se dom av den 15 november 2018, Carlson/kommissionen, T‑207/10 , EU:T:2018:786 , punk 69 och där angiven rättspraxis). 106 I förevarande fall har sökandena emellertid inte visat att kommissionen, vad gäller stöd som betalats ut i strid med 2007 och 2013 års beslut, och som därför stred mot artikel 108.3 FEUF, gett dem tydliga försäkringar som är ovillkorliga och samstämmiga, men även förenliga med tillämpliga bestämmelser, vilket kan ge upphov till berättigade förväntningar hos dem, såsom krävs enligt rättspraxis. 107 Vad gäller villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, ska det erinras om att detta villkor utgör ett villkor för att omfattas av stödordning III och en parameter vid beräkningen av stödbeloppet. Dessutom gjordes bedömningen av huruvida stödordning III var proportionerlig i förhållande till de merkostnader som stödordningen skulle kompensera för mot bakgrund av detta villkor. 108 Eftersom 2007 års beslut inte innehöll något undantag som innebar att SGPS inte behövde uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen för att omfattas av stödordning III, kan detta beslut inte anses ha gett tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar om att stödordning III var tillämplig på sådana SGPS som sökandena, utan att de var skyldiga att skapa och bibehålla arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 109 Vad beträffar 2013 års beslut är det tillräckligt att konstatera att det i detta uttryckligen anges att Republiken Portugal har åtagit sig att inte behandla SGPS förmånligare, vilket innebär att sökandena inte kan göra gällande några berättigade förväntningar på att kunna dra fördel av stödordning III utan att behöva iaktta villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. 110 Mot bakgrund av det ovan anförda kan principen om skydd för berättigade förväntningar inte anses ha åsidosatts. Rättssäkerhetsprincipen 111 Vad gäller rättssäkerhetsprincipen, vilken skiljer sig från principen om skydd för berättigade förväntningar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 februari 2023, Spanien m.fl./kommissionen, C‑649/20 P, C‑658/20 P och C‑662/20 P , EU:C:2023:60 , punkt 83 ), ställer denna krav på att unionslagstiftningen ska vara otvetydig och dess tillämpning förutsebar för medborgarna (dom av den 14 oktober 2010, Nuova Agricast och Cofra/kommissionen, C‑67/09 P , EU:C:2010:607 , punkt 77 ). 112 Vad gäller den eventuella bristen på klarhet och förutsebarhet i 2007 års beslut kan sökandena inte vinna framgång med argumentet att den omständigheten att undantaget i fråga finns med i den rättsliga grund som utgjorde en bilaga till 2006 års anmälan räcker för att anse att undantaget ingår i 2007 års beslut. 113 Det ska erinras om att såväl ordalydelsen i detta beslut som lydelsen i 2013 års beslut visar att det sammanhang i vilket de ingår, men även målen med stödordning III, inte lämnar något utrymme för tvivel beträffande tolkningen av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen. 114 I 2007 års beslut fastställde kommissionen inte att undantaget i fråga förelåg, bland annat eftersom det klart framgår av 2006 års anmälan i dess helhet att undantaget i fråga inte hade hänskjutits i vederbörlig ordning till kommissionen för en bedömning, och det går således inte att dra slutsatsen att undantaget har godkänts. Den omständigheten att 2007 års beslut inte särskilt tar upp någon som helst särbehandling av SGPS kan följaktligen inte tolkas som ett underförstått godkännande av undantaget i fråga. 115 Den omständigheten att det i skäl 19 i 2013 års beslut erinras om de portugisiska myndigheternas åtagande att avskaffa all förmånsbehandling av SGPS påverkar inte denna slutsats. Detta konstaterande om åtagandet att avskaffa förmånsbehandling av SGPS avser genomförandet av stödet och förutsätter inte att det fanns ett förhandstillstånd för att bevilja sådan förmånsbehandling. Vad gäller 2007 års beslut, som inte innehåller något sådant åtagande, framgår det nämligen av beslutet i dess helhet att kommissionen hade förstått saken så, att alla företag som önskade dra fördel av stödordning III var skyldiga att skapa eller bibehålla arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira, eftersom denna skyldighet var en nödvändig förutsättning för att omfattas av stödordning III. 116 Eventuella tvivel vad gäller tydligheten av de tillämpliga rättsliga bestämmelserna vad avser undantaget i fråga kan i vilket fall som helst inte ha förorsakats av 2007 års beslut, utan kan snarare tillskrivas de portugisiska myndigheternas agerande vid tillämpningen av de aktuella bestämmelserna i lagen om skattebefrielser, såsom framgår av punkterna 86 och 87 ovan. 117 Rättssäkerhetsprincipen har således inte åsidosatts och talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den tredje grunden. 118 Mot bakgrund av det ovan anförda sammantaget ska talan ogillas i sin helhet. Rättegångskostnader 119 Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. 120 Kommissionen har yrkat att sökandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökandena har tappat målet ska kommissionens yrkande bifallas. Mot denna bakgrund beslutar TRIBUNALEN (femte avdelningen) följande: 1) Talan ogillas. 2) Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda och BCP África, SGPS, Lda ska ersätta rättegångskostnaderna. Svenningsen Martín y Pérez de Thomas Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 6 november 2024. Underskrifter Innehållsförteckning Bakgrund Parternas yrkanden Rättslig bedömning Den första grunden: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten Den andra grunden: Felaktig rättstillämpning genom att kommissionen inkluderade SGPS bland samtliga stödmottagare som omfattas av återkravsskyldigheten för det fall villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira åsidosätts Föremålet för den andra grunden Prövning i sak av den andra grunden – Räckvidden av 2007 års beslut – Räckvidden av 2013 års beslut Den tredje grunden: Åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen Principen om skydd för berättigade förväntningar Rättssäkerhetsprincipen Rättegångskostnader ( *1 ) Rättegångsspråk: portugisiska.