Domstolens dom (sjunde avdelningen) av den 10 april 2008 – kommissionen mot Nederländerna (mål C‑398/06) ”Fördragsbrott – Uppehållsrätt för medborgare i Europeiska unionens och Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater som inte är ekonomiskt aktiva eller som är pensionerade – Nationell lagstiftning och administrativ praxis med krav på personliga tillgångar som räcker för minst ett års vistelse i värdmedlemsstaten” 1. Talan om fördragsbrott – Domstolens prövning av huruvida talan är välgrundad – Situation som ska beaktas – Situationen vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet (Artikel 226 EG) (se punkt 26) 2. Fri rörlighet för personer – Rätt för medlemsstaternas medborgare att resa in och uppehålla sig – Direktiven 68/360, 90/364 och 90/365 – Villkor för utfärdande av uppehållstillstånd (Rådets direktiv 68/360, artikel 9.1 och 9.3, 90/364 och 90/365) (se punkterna 29 och 31 samt domslutet.) Saken Fördragsbrott – Åsidosättande av gemenskapslagstiftningen angående uppehållsrätt för unionsmedborgare – Nationell lagstiftning och administrativ praxis med krav på tillräckliga personliga tillgångar för att få uppehållstillstånd när det gäller personer som inte är ekonomiskt aktiva eller som är pensionerade. Domslut 1) Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer, rådets direktiv 90/364/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning och rådets direktiv 90/365/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma, genom att bibehålla nationella bestämmelser enligt vilka medborgare i Europeiska unionen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som inte är ekonomiskt aktiva eller som är pensionerade måste visa att de har bestående tillgångar får att kunna få uppehållstillstånd. 2) Konungariket Nederländerna ska ersätta rättegångskostnaderna. 3) Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sin rättegångskostnad.