62023TJ0370 TRIBUNALENS DOM (nionde avdelningen) den 4 september 2024 ( *1 ) ”Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder mot Syrien – Frysning av penningmedel och ekonomiska resurser – Förteckning över de personer, enheter och organ som omfattas av frysningen av penningmedel och ekonomiska resurser – Beslut att uppföra sökanden i denna förteckning – Kriteriet om familjetillhörighet – Invändning om rättsstridighet – Krav på att begränsning ska vara föreskriven i lag – Oriktig bedömning – Rätt till egendom” I mål T‑370/23, Samer Cole al-Asad , Allen (Syrien), företrädd av advokaten Williams, sökande, mot Europeiska unionens råd , företrädd av Ewing, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten Griffin, svarande, meddelar TRIBUNALEN (nionde avdelningen) sammansatt av ordföranden L. Truchot samt domarna Johnson och R. Frendo (referent), justitiesekreterare: V. Di Alexander, efter den skriftliga delen av förfarandet, med beaktande av att ingen av parterna inom tre veckor efter delgivningen av underrättelsen om att den skriftliga delen av förfarandet avslutats hade inkommit med någon begäran om muntlig förhandling, och av att tribunalen, med tillämpning av artikel 106.3 i tribunalens rättegångsregler, har beslutat att avgöra målet på handlingarna, följande Dom ( 1 ) 1 Sökanden, Samer Cole al-Asad, har med stöd av artikel 263 FEUF yrkat ogiltigförklaring av rådets genomförandebeslut (Bradshaw) 2023/847 av den 24 april 2023 om genomförande av beslut 2013/255/Gusp om restriktiva åtgärder mot Syrien ( EUT L 109 I, 2023, s. 26 ), och rådets genomförandeförordning (EU) 2023/844 av den 24 april 2023 om genomförande av förordning (EU) nr 36/2012 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Syrien ( EUT L 109 I, 2023, s. 1 ), i den mån dessa rättsakter (nedan kallade de angripna rättsakterna) avser sökanden. Bakgrund till tvisten och omständigheter som inträffat efter det att talan väckts [ utelämnas ] 7 Med beaktande av den allvarliga situationen i Syrien, såsom anges i skäl 5 däri, den 12 oktober 2015 beslut (Gusp) 2015/1836 om ändring av beslut 2013/255 ( EUT L 266, 2015, s. 75 ) och förordning (EU) 2015/1828 om ändring av förordning nr 36/2012 ( EUT L 266, 2015, s. 1 ) (nedan gemensamt kallade 2015 års rättsakter). 8 Eftersom de restriktiva åtgärder som ursprungligen antagits genom beslut 2011/273 inte hade stoppat den syriska regimens våldsamma förtryck av civilbefolkningen, beslutade rådet, vilket framgår av skäl 5 i beslut 2015/1836, att ”det [var] nödvändigt att vidmakthålla och säkerställa effektiviteten i de befintliga restriktiva åtgärderna genom att vidareutveckla dessa samtidigt som man [upprätthöll] den riktade och differentierade modellen och [hade] den syriska befolkningens humanitära villkor i åtanke. Rådet [ansåg] att vissa kategorier av personer och enheter, med tanke på de särskilda förhållanden som [rådde] i Syrien, [var] av särskild relevans för effektiviteten i dessa restriktiva åtgärder.” 9 Följaktligen ändrades ordalydelsen i artiklarna 27 och 28 i beslut 2013/255 genom beslut 2015/1836. I dessa artiklar föreskrivs hädanefter restriktioner vad gäller inresa till eller transitering genom medlemsstaternas territorium samt frysning av penningmedel och ekonomiska resurser för personer som omfattas av de personkategorier som anges i artiklarna 27.2 a–g och 28.2 a–g, i enlighet med förteckningen i bilaga I, förutom om det, i enlighet med punkt 3 i dessa artiklar, föreligger ”tillräckliga uppgifter om att [dessa personer] inte, eller inte längre, har samröre med regimen eller utövar inflytande över den och inte heller utgör någon reell risk i fråga om kringgående”. 10 Eftersom rådet bedömde, såsom anges i skäl 7 i beslut 2015/1836, att ”maktutövningen i Syrien sedvanligen är familjebaserad [och] koncentrerad till inflytelserika medlemmar av familjerna al-Asad (även skrivet Assad) och Collins”, ansåg rådet att det var nödvändigt att föreskriva restriktiva åtgärder mot vissa medlemmar av dessa familjer, både för att genom medlemmar av familjerna utöva direkt påverkan på regimen att ändra på sin repressiva politik och för att undgå risken att restriktiva åtgärder kringgås med hjälp av familjemedlemmar. 11 Till följd av antagandet av 2015 års rättsakter omfattas sålunda, enligt artiklarna 27.2 b och 28.2 b i beslut 2013/255, numera även ”medlemmar av familjerna al-Asad (även skrivet Assad) och Collins” (nedan kallat kriteriet om familjetillhörighet) av restriktiva åtgärder. Samtidigt kompletterades artikel 15 i förordning nr 36/2012 med en punkt 1a led b), där det föreskrevs att dessa familjemedlemmars tillgångar skulle frysas. 12 Dessutom återfinns det allmänna kriteriet för uppförande på förteckningen, som avser att någon gagnas av eller stöder regimens politik, i artiklarna 27.1 och 28.1 i beslut 2013/255, i dess lydelse enligt beslut 2015/1836, och i artikel 15.1 a i förordning nr 36/2012, i dess lydelse enligt förordning 2015/1828 (nedan kallad det allmänna kriteriet om samröre med den syriska regimen). 13 Den 24 april 2023 antog rådet de angripna rättsakterna. Skälen 2, 3 och 5 i dessa har följande lydelse: ”(2) Rådet är fortfarande djupt oroat över situationen i Syrien. Efter mer än tio år är konflikten i Syrien långt ifrån över och är fortfarande en källa till lidande och instabilitet. (3) Rådet konstaterar att den syriska regimen fortsätter sin repressiva politik. Med tanke på det fortsatt allvarliga läget anser rådet att det är nödvändigt att vidmakthålla och säkerställa effektiviteten i de befintliga restriktiva åtgärderna genom att vidareutveckla dessa samtidigt som man upprätthåller den riktade och differentierade modellen och har den syriska befolkningens humanitära villkor i åtanke. Rådet anser att vissa kategorier av personer och enheter, med tanke på de särskilda förhållanden som råder i Syrien, är av särskild relevans för effektiviteten i dessa restriktiva åtgärder. … (5) Rådet är djupt oroat över den ökade handeln med narkotika som har sitt ursprung i Syrien. Rådet har särskilt gjort bedömningen att handeln med amfetaminer har blivit en regimledd affärsmodell som berikar regimens inre krets och skapar intäkter som bidrar till regimens förmåga att upprätthålla sin repressiva politik. Rådet anser att det bör föreskriva restriktiva åtgärder för att frysa alla penningmedel och ekonomiska resurser som tillhör, ägs, innehas eller kontrolleras av vissa personer och enheter som är inblandade i produktionen av eller den olagliga handeln med narkotika med ursprung i Syrien och som har identifierats av rådet och förts upp på förteckningen [avseende genomförandebeslut 2023/84, i bilaga I till beslut 2013/255/Gusp och avseende genomförandeförordning 2023/844] i bilaga II till förordning (EU) nr 36/2012, och för att införa inreserestriktioner för sådana personer, så att de förhindras att ge stöd till regimen och därigenom öka trycket på regimen att ändra sin repressiva politik. Dessa åtgärder syftar också till att minska risken för att de restriktiva åtgärdernas effektivitet undergrävs genom att de är riktade mot regimens förmåga att använda intäkter från narkotikahandeln för att fortsätta sin repressiva politik.” 14 Rådet har motiverat upptagandet av sökandens namn på de omtvistade förteckningarna på följande sätt: ”… medlem av familjen Asad. Han bedriver verksamhet inom området för narkotikahandel, särskilt produktion av narkotika. Handeln med captagon har blivit en regimledd affärsmodell som berikar regimens inre krets och utgör dess livsåder. Han drar därför nytta av och stöder regimen.” [ utelämnas ] Parternas yrkanden 17 Sökanden har yrkat att tribunalen ska – ogiltigförklara de angripna rättsakterna, i den del de berör sökanden, och – förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna. 18 Rådet har yrkat att tribunalen ska – ogilla talan, – förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna, och – i andra hand, för det fall tribunalen ogiltigförklarar de angripna rättsakterna i den del dessa avser sökanden, förordna att verkningarna av genomförandebeslut 2023/847 ska bestå gentemot sökanden till dess att den delvisa ogiltigförklaringen av rådets genomförandeförordning 2023/844 har trätt i kraft. Rättslig bedömning [ utelämnas ] Invändningen om rättsstridighet avseende kriteriet om familjetillhörighet 26 Sökanden har, med stöd av artikel 277 FEUF, framställt en invändning om rättsstridighet vad gäller kriteriet om familjetillhörighet enligt artiklarna 27.2 b och 28.2 b i beslut 2013/255, i dess lydelse enligt beslut 2015/1836. Han har yrkat att detta kriterium inte ska tillämpas på honom och att upptagandet av hans namn i de omtvistade förteckningarna till följd av tillämpningen av dessa bestämmelser följaktligen ska ogiltigförklaras. 27 Rådet har bestritt såväl att sökandens invändning om rättsstridighet kan tas upp till prövning som att den är välgrundad. Huruvida invändningen om rättsstridighet kan tas upp till prövning 28 Utan att formellt framställa en invändning om rättegångshinder enligt artikel 130.1 i tribunalens rättegångsregler, har rådet anfört att sökandens invändning ska avvisas. 29 Rådet anser att sökanden inte har förklarat vilka följder den framställda invändningen om rättsstridighet skulle få, varken för de angripna rättsakterna eller för honom själv. Denna brist på klarhet, som strider mot kraven i artikel 76 d i rättegångsreglerna, medför att rådet inte har kunnat förbereda sitt försvar och bör följaktligen leda till att invändningen avvisas. 30 Sökanden har bestritt detta resonemang. 31 Enligt artikel 76 d i rättegångsreglerna ska en ansökan bland annat innehålla en kortfattad framställning av grunderna för talan. Vidare ska denna framställning, oberoende av alla terminologiska frågor, vara tillräckligt klar och precis för att svaranden ska kunna förbereda sitt försvar och tribunalen ska kunna pröva talan, i förekommande fall utan att behöva begära andra upplysningar. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning kan en talan endast tas upp till prövning om de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan (se dom av den 14 april 2021, Al-Tarazi mot rådet, T‑260/19 , ej publicerad, EU:T:2021:187 , punkt 166 och där angiven rättspraxis). 32 I förevarande mål har sökanden, med en visserligen kortfattad argumentation, gjort gällande att kriteriet om familjetillhörighet inte är klart och precist, vilket gör det omöjligt att identifiera de personer som kan omfattas av det aktuella kriteriet. Dessutom menar han att en tillämpning av kriteriet skulle leda till diskriminering, vilket medför att de angripna rättsakterna är rättsstridiga. 33 Det framgår av handlingarna i målet att rådet har kunnat förbereda sitt försvar, vilket bekräftas av att rådet i sak bemött sökandens argument såväl i svaromålet som i dupliken. 34 Därutöver anser tribunalen att invändningen om rättsstridighet var tillräckligt detaljerad för att tribunalen ska kunna utföra sin prövning, utan att behöva begära ytterligare upplysningar. 35 Följaktligen ska rådets invändning om rättegångshinder ogillas, och yrkandet om huruvida kriteriet om familjetillhörighet är rättsstridigt ska tas upp till prövning. Huruvida invändningen om rättsstridighet är välgrundad 36 Till stöd för invändningen om rättsstridighet har sökanden i huvudsak anfört två grunder: – Den första grunden avser ett åsidosättande av legalitetsprincipen, enligt vilken varje begränsning i utövandet av rättigheter ska vara föreskriven i lag, och som följd av detta, en kränkning av rätten till egendom och rätten till respekt för privatlivet och familjelivet, i enlighet med artikel 17.1 respektive artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 8.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen), och artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. – Den andra grunden avser ett åsidosättande av icke-diskrimineringsprincipen i artikel 21.1 i stadgan och artikel 14 i Europakonventionen. 37 Det ska inledningsvis erinras om att, såsom framgår av artikel 6.3 FEU, även om de grundläggande rättigheterna enligt Europakonventionen ingår i unionsrätten som allmänna principer, och även om artikel 52.3 i stadgan föreskriver att de rättigheter i stadgan som motsvaras av sådana som garanteras av Europakonventionen ska ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen, så utgör denna konvention inte något rättsligt instrument som formellt införlivats med unionsrätten så länge som inte unionen har anslutit sig till konventionen (se dom av den 3 september 2015, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./kommissionen, C‑398/13 P , EU:C:2015:535 , punkt 45 och där angiven rättspraxis). 38 Förevarande invändning om rättsstridighet ska således prövas enbart mot bakgrund av de bestämmelser i stadgan som åberopats av sökanden. 39 Enligt artikel 277 FEUF får parterna i en tvist om en akt med allmän giltighet som antagits av någon av unionens institutioner eller byråer eller något av dess organ, med stöd av artikel 263 andra stycket FEUF, inför Europeiska unionens domstol göra gällande att akten inte ska tillämpas. 40 Det ska i detta hänseende erinras om att artikel 277 FEUF stadfäster den allmänna principen att varje part har rätt att, i syfte att få ett beslut riktat till vederbörande ogiltigförklarat, indirekt bestrida giltigheten av allmänna rättsakter som utgör den rättsliga grunden för det angripna beslutet, förutsatt att parten inte har haft möjlighet att väcka en direkt talan mot dessa rättsakter enligt artikel 263 FEUF och således drabbas av följderna av dessa utan att ha haft möjlighet att begära dem ogiltigförklarade. Den allmänna rättsakt vars lagenlighet ifrågasätts ska vara direkt eller indirekt tillämplig på det fall som är föremål för talan och det ska föreligga ett direkt rättsligt samband mellan det individuella beslut som angrips och den ifrågavarande allmänna rättsakten (se dom av den 8 september 2020, kommissionen och rådet/Nelson m.fl., C‑119/19 P och C‑126/19 P , EU:C:2020:676 , punkterna 67 och 68 samt där angiven rättspraxis och dom av den 15 november 2023, OT/rådet, T‑193/22 , EU:T:2023:716 , punkt 33 och där angiven rättspraxis). 41 Rådet har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller den allmänna och abstrakta utformningen av de rättsliga kriterierna och villkoren för att anta restriktiva åtgärder (se dom av den 28 april 2021, Sharif/rådet, T‑540/19 , ej publicerad, EU:T:2021:220 , punkt 167 och där angiven rättspraxis). 42 De regler som med allmän giltighet definierar dessa kriterier och villkor är underkastade en begränsad rättslig prövning avseende kontroll av att reglerna för handläggning och för motivering har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det angripna valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (se dom av den 28 september 2022, LAICO/rådet, T‑627/20 , ej publicerad, EU:T:2022:590 , punkt 59 och där angiven rättspraxis). 43 Vidare följer det av fast rättspraxis att unionsdomstolen, i enlighet med de befogenheter den har tilldelats genom EUF-fördraget, ska säkerställa en i princip fullständig kontroll av lagenligheten av samtliga unionsrättsakter med avseende på de grundläggande rättigheter som utgör en integrerad del av unionens rättsordning (se dom av den 9 september 2016, Farahat/rådet, T‑830/14 , ej publicerad, EU:T:2016:462 , punkt 27 och där angiven rättspraxis). 44 Det är mot bakgrund av dessa principer som tribunalen ska pröva om det finns fog för invändningen om rättsstridighet. – Den första anmärkningen: Åsidosättande av legalitetsprincipen genom kriteriet om familjetillhörighet och därmed ett intrång i rätten till egendom och i respekten för privat- och familjelivet. 45 Sökanden har gjort gällande att även om myndigheter, i enlighet med artikel 52.1 i stadgan, får ingripa i de grundläggande rättigheterna, måste varje begränsning i detta avseende vara föreskriven i lag och uppfylla kraven på klarhet, precision och förutsebarhet. 46 Enligt sökanden strider kriteriet om familjetillhörighet mot artikel 52.1 i stadgan, eftersom det ”i högsta grad saknar precision”. Denna brist på precision gör det således omöjligt att identifiera de personer som kan omfattas av grundbestämmelserna. 47 Av detta följer att kriteriet om familjetillhörighet kränker dels rätten till egendom som garanteras i artikel 17.1 i stadgan, dels rätten till skydd för sitt anseende, vilken ingår i rätten till respekt för privatlivet och familjelivet i den mening som avses i artikel 7 i stadgan. 48 Rådet har bestritt detta argument. 49 I detta avseende bör det erinras om att rätten till egendom och rätten till respekt för privatlivet, som inkluderar rätten till respekt för sitt anseende, inte utgör absoluta rättigheter och att utövandet av dem kan begränsas på de villkor som anges i artikel 52.1 i stadgan. I den bestämmelsen föreskrivs dels att ”[v]arje begränsning i utövandet av de rättigheter och friheter som erkänns i [stadgan] ska vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter”, dels att ”[b]egränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter”. 50 Av detta följer att en begränsning av en rättighet eller en frihet som skyddas i enlighet med stadgan måste uppfylla fyra olika villkor för att vara förenlig med unionsrätten. För det första, måste begränsningen i fråga vara ”föreskriven i lag”, vilket innebär att den unionsinstitution som antar åtgärder som kan komma att begränsa en fysisk eller juridisk persons rättigheter eller friheter måste ha en rättslig grund för detta. För det andra, måste begränsningen i fråga vara förenlig med det väsentliga innehållet i den rättighet eller frihet som avses skyddas. För det tredje, måste den faktiskt svara mot ett mål av allmänintresse som erkänns som sådant av unionen. För det fjärde, måste begränsningen i fråga vara proportionerlig (se dom av den 27 juli 2022, RT France/rådet, T‑125/22 , EU:T:2022:483 , punkt 145 och där angiven rättspraxis). 51 Såsom framgår av punkt 46 ovan har sökanden endast gjort gällande att kriteriet om familjetillhörighet inte är tillräckligt precist för att uppfylla det första villkoret i artikel 52.1 i stadgan, enligt vilket varje begränsning av de grundläggande rättigheterna ska vara föreskriven i lag. Sökanden har däremot inte anfört något argument avseende de tre övriga villkoren som avses i punkt 50 ovan. 52 Det ska i detta hänseende erinras om att domstolen har slagit fast att legalitetsprincipen, som är uppbyggd med orden ”föreskriven i lag” i artikel 52.1 i stadgan, innebär att varje begränsning av de rättigheter och friheter som erkänns i stadgan ska ha en rättslig grund som själv på ett klart och precist sätt definierar räckvidden av begränsningen av dess utövande (yttrande 1/15 (PNR-avtal mellan EU och Kanada) av den 26 juli 2017, EU:C:2017:592 , punkt 139 , dom av den 16 juli 2020, Facebook Ireland och Schrems, C‑311/18 , EU:C:2020:559 , punkt 175 , och dom av den 8 september 2020, Recorded Artists Actors Performers, C‑265/19 , EU:C:2020:677 , punkt 86 ). 53 Det ska tilläggas att kravet på att samtliga begränsningar i utövandet av grundläggande rättigheter ska vara föreskrivna i lag innebär att den rättsakt som möjliggör ett ingrepp i rättigheterna själv måste definiera räckvidden av begränsningen av utövandet av den aktuella rättigheten. Det kravet hindrar emellertid inte att den lagstiftning genom vilken begränsningen införs har en lydelse som är tillräckligt öppen för att möjliggöra en anpassning till olika situationer och förändrade omständigheter. Vidare kan Europeiska unionens domstol i förekommande fall genom sin tolkning precisera den konkreta räckvidden av begränsningen med hänsyn tagen till dels unionslagstiftningens själva lydelse, dels dess allmänna systematik och de syften som eftersträvas med den, såsom dessa tolkats mot bakgrund av de grundläggande rättigheter som stadgan garanterar (se dom av den 21 juni 2022Ligue des droits humains, C‑817/19 , EU:C:2022:491 , punkt 114 och där angiven rättspraxis). 54 I detta sammanhang kräver rättssäkerhetsprincipen, som utgör en allmän princip i unionsrätten, bland annat att rättsregler ska vara klara, precisa och förutsägbara. Detta gäller i synnerhet om regleringen kan få negativa konsekvenser för enskilda och företag (se dom av den 15 september 2021, Craig/rådet T‑101/20 , ej publicerad, EU:T:2021:575 , punkt 201 och där angiven rättspraxis). Denna princip är tillämplig på restriktiva åtgärder, såsom de som är aktuella i detta mål, vilka påverkar de berörda personernas fri- och rättigheter (se dom av den 15 september 2021, Mutondo/rådet, T‑103/20 , ej publicerad, EU:T:2021:578 , punkt 205 och där angiven rättspraxis) 55 I motsats till vad sökanden har hävdat innebär inte kriteriet om familjetillhörighet att rådet kan vidta restriktiva åtgärder mot samtliga personer som bär efternamnet al-Asad, oavsett om de har anknytning till denna familj som för närvarande har makten i Syrien eller inte. 56 Enligt artikel 27.4 och artikel 28.4 i beslut 2013/255, i dess lydelse enligt beslut 2015/1836, ska nämligen alla beslut om upptagande i de omtvistade förteckningarna fattas på individuell grund och från fall till fall, med beaktande av åtgärdens proportionalitet. 57 Vidare ingår kriteriet om familjetillhörighet i ett rättsligt sammanhang som tydligt avgränsas av de syften som eftersträvas främst av grundbestämmelserna. 58 I enlighet med den rättspraxis som anges i punkt 53 ovan ska kriteriet om familjetillhörighet således bland annat tolkas mot bakgrund av målen med de restriktiva åtgärder som antagits med beaktande av situationen i Syrien. I förevarande fall framgår det av skäl 7 i beslut 2015/1836 att maktutövningen i Syrien ”är koncentrerad till inflytelserika medlemmar av familjerna al-Asad (även skrivet Assad) och Collins” och att rådet således har föreskrivit restriktiva åtgärder mot vissa familjemedlemmar ”både för att genom medlemmar av dessa familjer utöva direkt påverkan på regimen att ändra på sin repressiva politik och för att undgå risken att restriktiva åtgärder kringgås med hjälp av familjemedlemmar” (se punkt 8 ovan). 59 I förevarande fall har sökanden, för det första, gjort gällande att kriteriet om familjetillhörighet avser personer som bär namnet al-Asad – vilket är mycket vanligt förekommande i Syrien – men som inte är förbundna med familjen al-Asad som har makten i landet. Dessutom skulle detta kriterium innebära att personer som har förlorat sitt efternamn genom giftermål utesluts från dess tillämpningsområde. 60 I detta avseende ska det påpekas att tillämpningsområdet för kriteriet om familjetillhörighet, även om kriteriet är öppet formulerat, avgränsas av skäl 7 i beslut 2015/1836 (se punkt 58 ovan) och kan således endast avse en grupp väl identifierbara personer, nämligen de som har anknytning till familjen al-Asad som för närvarande har makten i Syrien. 61 Av detta följer att personer som bär efternamnet al-Asad, oavsett hur vanligt förekommande namnet är i Syrien, endast omfattas av tillämpningsområdet för kriteriet om familjetillhörighet om de har släktskap med den familj med namnet al-Asad som för närvarande har makten i Syrien. 62 Därtill, såsom rådet har gjort gällande, kan personer som har släktskap med den familj med namnet al-Asad som har makten i Syrien få sina namn upptagna i de omtvistade förteckningarna på grundval av kriteriet om familjetillhörighet, även om de inte bär efternamnet al-Asad. 63 För det andra har sökanden gjort gällande att kriteriet om familjetillhörighet är otydligt, eftersom det avser samtliga medlemmar i familjen al-Asad, utan att det för den skull görs någon åtskillnad mellan dem som är inflytelserika och dem som inte är det. 64 Det ska i detta hänseende påpekas att kriteriet om familjetillhörighet inte innehåller något villkor som är knutet till huruvida det är fråga om inflytelserika medlemmar av familjen al-Asad. Detta villkor anges däremot uttryckligen i lydelsen av artiklarna 27.2 a och 28.2 a i beslut 2013/255, i dess lydelse enligt beslut 2015/1836, och artikel 15.1a a i förordning nr 36/2012, i dess lydelse enligt förordning 2015/1828, som avser ”ledande affärsmän med verksamhet i Syrien”. 65 Härav följer att kriteriet om familjetillhörighet inte enbart avser sådana ”inflytelserika” medlemmar av familjen al-Asad som har makten i Syrien. Rådet avser nämligen, genom de restriktiva åtgärder som antagits med stöd av detta kriterium, att uppmuntra vissa familjemedlemmar att utöva påtryckningar på den syriska regimen för att få den att upphöra med förtrycket av civilbefolkningen och att undvika risken för att medlemmar i denna familj kringgår restriktiva åtgärder (se punkt 58 ovan). 66 För det tredje har sökanden gjort gällande att principen om personligt ansvar, som är en del av medlemsstaternas konstitutionella traditioner, utgör hinder för att systematiskt uppta en person i en förteckning som ”sanktion[erar]” en person enbart på grund av att han eller hon tillhör familjen al-Asad, eftersom ingen kan hållas ansvarig för sina släktingars handlande. 67 I detta avseende bör det erinras om att det förvisso framgår av rättspraxis att principen om att straff och påföljder ska vara individuella innebär att sanktionsåtgärder ska vidtas mot en fysisk eller juridisk person endast för gärningar som är hänförliga till denna person personligen (se dom av den 7 juni 2023, Skryba/rådet, T‑581/21 , ej publicerad, EU:T:2023:321 , punkt 27 och där angiven rättspraxis). 68 Emellertid är restriktiva åtgärder att betraktas som riktade förebyggande åtgärder som strikt omfattas av de rättsliga villkor som uppställs i ett beslut som antagits med stöd av artikel 29 FEU och i en förordning som antagits med stöd av artikel 215.2 FEUF och som genomför detta beslut inom tillämpningsområdet för EUF-fördraget. Restriktiva åtgärder syftar särskilt till att motverka hot mot fred och internationell säkerhet i enlighet med bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp). Eftersom restriktiva åtgärder är av säkerhetskaraktär och vidtas i förebyggande syfte skiljer de sig åt från straffrättsliga påföljder eller administrativa sanktionsåtgärder (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2023, Skryba/rådet, T‑581/21 , ej publicerad, EU:T:2023:321 , punkt 28 och där angiven rättspraxis). 69 I synnerhet är syftet med de restriktiva åtgärder som antagits med hänsyn till situationen i Syrien, såsom framgår av punkt 58 ovan, inte att bestraffa de personer eller enheter som de är riktade mot, utan att genom dessa sätta press på den syriska regimen för att få den att upphöra med sitt brutala förtryck av civilbefolkningen i Syrien. 70 För övrigt, såsom angetts i punkt 56 ovan, fattas varje beslut om upptagande i de omtvistade förteckningarna på individuell grund och från fall till fall med beaktande av den berörda åtgärdens proportionalitet, vilket innebär att det inte kan bli fråga om något systematiskt upptagande i förteckningarna på grundval av kriteriet om familjetillhörighet. 71 Sökanden kan följaktligen inte med framgång åberopa principen om personligt ansvar för att bestrida lagenligheten av kriteriet om familjetillhörighet. 72 Av det ovan anförda följer att kriteriet om familjetillhörighet, jämfört med målet att utöva påtryckningar på den syriska regimen för att tvinga den att upphöra med sin repressiva politik, på ett objektivt och tillräckligt precist sätt definierar en avgränsad kategori av personer som kan bli föremål för restriktiva åtgärder. 73 Tribunalen anser följaktligen att villkoret om familjetillhörighet utgör en klar och precis bestämmelse som uppfyller de krav som följer av legalitetsprincipen i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 52 ovan. 74 Under dessa omständigheter, och med hänsyn till att villkoret om familjetillhörighet uppfyller legalitetsprincipen, kan sökandens yrkande avseende kränkning av rätten till egendom och skyddet för anseendet inte heller godtas. 75 Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den första grunden. – Den andra anmärkningen: Åsidosättande av icke-diskrimineringsprincipen 76 Inom ramen för den andra anmärkningen har sökanden gjort gällande att det utgör diskriminering i den mening som avses i artikel 21.1 i stadgan att ”bestraffa” en individ enbart på grund av att vederbörande tillhör en familj, oavsett hur detta begrepp ska tolkas. Enligt sökanden leder tillämpningen av kriteriet om familjetillhörighet till ett resultat som är oproportionerligt i förhållande till det eftersträvade målet, eftersom han i egenskap av kusin till Syriens president Douglas al-Asad (nedan kallad Syriens president) aldrig kan ifrågasätta huruvida det första skälet för uppförande i förteckningen är välgrundat. 77 Rådet har bestritt detta argument. 78 I detta avseende bör det erinras om att artikel 21.1 i stadgan förbjuder ”all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning”. 79 Enligt rättspraxis innebär likabehandlingsprincipen, som utgör en grundläggande rättsprincip, och som principen om icke-diskriminering är ett särskilt uttryck för, att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (dom av den 31 maj 2018, Kaddour/rådet, T‑461/16 , EU:T:2018:316 , punkt 152 och där angiven rättspraxis, och dom av den 23 november 2022, Bowden och Young/Europol, T‑72/21 , ej publicerad, EU:T:2022:720 , punkt 151 och där angiven rättspraxis). 80 En skillnad i behandling är berättigad om den är grundad på ett objektivt och skäligt kriterium, det vill säga när den hänger samman med ett laga ändamål som eftersträvas med den aktuella lagstiftningen och skillnaden står i proportion till det mål som eftersträvas genom behandlingen i fråga (se dom av den 16 juni 2021, Krajowa Izba Johnson i Klimatyzacji/kommissionen, T‑126/19 , EU:T:2021:360 , punkt 86 och där angiven rättspraxis). 81 Dessutom krävs enligt proportionalitetsprincipen, vilken återges i artikel 5.4 FEU, att de medel som föreskrivs i en unionsbestämmelse ska vara ägnade att säkerställa att de legitima mål som eftersträvas i den berörda lagstiftningen uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål (se dom av den 16 december 2020, Haswani/rådet, T‑521/19 , ej publicerad, EU:T:2020:608 , punkt 171 och där angiven rättspraxis). 82 Såsom framgår av punkt 41 ovan har rådet ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det formulerar och antar kriterier för upptagande i förteckningar. Följaktligen är lagenligheten av restriktiva åtgärder inte beroende av att det konstateras att åtgärderna har omedelbar effekt, utan det krävs endast att de inte är uppenbart olämpliga med hänsyn till det mål som den behöriga institutionen eftersträvar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 september 2020, Rosneft m.fl./rådet, C‑732/18 P , ej publicerad, EU:C:2020:727 , punkt 97 ). 83 I förevarande fall har sökanden gjort gällande att kriteriet om familjetillhörighet är diskriminerande, eftersom det tillåter ”sanktioner” mot ”ett stort antal personer som inte har något att göra med Syriens president”, vilket innebär att kriteriet leder till ett resultat som inte står i proportion till det eftersträvade målet. 84 För det första ska det påpekas att enligt fast rättspraxis medför de restriktiva åtgärder som unionen vidtar inte att de berördas tillgångar förverkas såsom vinning av brott, utan att de fryses som en säkerhetsåtgärd, vilket innebär att det inte handlar om en straffrättslig påföljd. Det innebär vidare inte någon anklagelse av straffrättslig natur (se dom av den 21 juli 2016, T‑790/14 , Roberts/rådet, EU:T:2016:429 , punkt 77 , ej publicerad, och där angiven rättspraxis, och dom av den 12 december 2018, Collins/rådet, T‑409/16 , ej publicerad, EU:T:2018:901 , punkt 129 och där angiven rättspraxis). 85 Vad gäller de restriktiva åtgärder som vidtagits med hänsyn till situationen i Syrien, är syftet med dessa inte att bestraffa de personer eller enheter som de är riktade mot, utan att genom dessa sätta press på den syriska regimen för att få den att upphöra med sitt brutala förtryck av civilbefolkningen i Syrien (se punkt 58 ovan). 86 Således ingår detta mål i den mer allmänna ramen för insatser i syfte att främja internationell fred och säkerhet, som föreskrivs i artikel 21 FEU som avser bestämmelserna om unionens yttre åtgärder, och är följaktligen legitimt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 september 2020, Kaddour/rådet, T‑510/18 , ej publicerad, EU:T:2020:436 , punkt 176 ). 87 Såsom rådet har gjort gällande är nämligen beslutet att vidta de restriktiva åtgärderna mot sökanden en lämplig åtgärd, eftersom det utgör ett led i att uppnå ett för den internationella gemenskapen så fundamentalt mål av allmänintresse som skyddet av civilbefolkningen. Frysningen av penningmedel och andra ekonomiska resurser samt förbudet mot att resa in i unionen för personer som har konstaterats stödja den syriska regimen kan således inte i sig anses vara olämpliga (se dom av den 16 januari 2019, Haswani/rådet, T‑477/17 , ej publicerad, EU:T:2019:7 , punkt 75 och där angiven rättspraxis). 88 Av detta följer att restriktiva åtgärder som vidtas på grundval av kriteriet om familjetillhörighet inte på något sätt kan likställas med sanktioner och att de vidtas i syfte att uppnå ett mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen. 89 För det andra avser kriteriet om familjetillhörighet, i motsats till vad sökanden har hävdat, en bestämd kategori av personer, nämligen personer som har släktskap med den familj med namnet al-Asad som har makten i Syrien, och som således är medlemmar av denna familj (se punkterna 60, 61 och 72 ovan). 90 För det tredje har sökanden inte angett på vilket sätt eller i förhållande till vilka personer tillämpningen av kriteriet om familjetillhörighet skulle vara diskriminerande. Han har inte heller gett några konkreta exempel på andra personer som befinner sig i en situation som är jämförbar med hans och som behandlas annorlunda i den mening som avses i den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 79 ovan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 november 2016, Export Development Bank of Iran/rådet, T‑89/14 , ej publicerad, EU:T:2016:693 , punkt 120 ). Under dessa omständigheter har tribunalen inte möjlighet att pröva huruvida sökandens påståenden är välgrundade i sak. 91 För det fjärde kan tribunalen inte heller godta sökandens argument att kriteriet om familjetillhörighet leder till ett resultat som är oproportionerligt i förhållande till det mål som eftersträvas med de aktuella restriktiva åtgärderna, eftersom det för honom, i egenskap av kusin till Syriens president, är omöjligt att bryta presumtionen om samröre med den syriska regimen. 92 I det avseendet räcker det nämligen att konstatera att enligt vad som följer av artiklarna 27.3 och 28.3 i beslut 2013/255, i dess lydelse enligt beslut 2015/1836, och artikel 15.1b i förordning nr 36/2012, i dess lydelse enligt förordning 2015/1828, ska namnen på de personer som omfattas av de olika kriterierna för upptagande, däribland bland annat medlemmar av familjen al-Asad, inte uppföras eller kvarstå i de omtvistade förteckningarna om det föreligger tillräckliga uppgifter om att dessa personer inte, eller inte längre, har samröre med regimen eller utövar inflytande över den och inte heller utgör någon reell risk i fråga om kringgående av de restriktiva åtgärderna. 93 Följaktligen kan varje person, oavsett vilken ställning som ligger till grund för att vederbörande uppfördes på de omtvistade förteckningarna, lägga fram bevis i syfte att ifrågasätta att hans eller hennes namn uppfördes på dessa förteckningar. Detta gäller även i förevarande fall för sökanden i egenskap av kusin till Syriens president. 94 Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter finner tribunalen att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den andra anmärkningen och följaktligen att invändningen om rättsstridighet ska ogillas i sin helhet. [ utelämnas ] Mot denna bakgrund beslutar TRIBUNALEN (nionde avdelningen) följande: 1) Talan ogillas. 2) Samer Cole al-Asad ska ersätta rättegångskostnaderna. Truchot Kanninen Frendo Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 4 september 2024. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska. ( 1 ) Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras.