Mål C‑64/04 Europeiska gemenskapernas kommission mot Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ”Fördragsbrott – Fiskelicenser – Förordning (EG) nr 3690/93 – Fartygen Norton och Ocean Quest – Definitivt överförande av fartygen till Argentina” Förslag till avgörande av generaladvokat Davenport föredraget den 13 juli 2006 Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 29 mars 2007 Sammanfattning av domen 1. Fiske – Gemensam strukturpolitik – Gemenskapssystem för fiskelicenser (Rådets förordningar nr 3690/93, artikel 5, och nr 3699/93, artikel 8) 2. Fiske – Gemensam strukturpolitik – Gemenskapssystem för fiskelicenser (Rådets förordningar nr 3690/93, artikel 5, och nr 3699/93, artikel 8) 1. Uttrycket ”slutgiltigt upphört med fiske” vad gäller ett fiskefartygs verksamhet definieras varken i artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 3690/93 om ett gemenskapssystem för fastställande av bestämmelser om vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenser eller i förordningen i dess helhet. Uttrycket definieras däremot i förordning nr 3699/93 om kriterier och förfaranden för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning och avsättning av dess produkter, och närmare bestämt i artikel 8.2. Enligt denna artikel kan åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet omfatta skrotning, definitivt överförande till ett tredjeland, förutsatt att detta inte kan antas bryta mot internationella bestämmelser eller påverka bevarandet och förvaltningen av de marina tillgångarna. Även om förordningarna har olika syften finns det likväl inget som tyder på att denna definition är begränsad till förordning nr 3699/93 och att den inte kan tillämpas inom ramen för annan sekundärrätt på fiskeområdet. Förordning nr 3699/93, i vilken detta uttryck definieras, antogs för övrigt efter förordning nr 3690/93. Lagstiftaren valde således, med full kännedom om omständigheterna, att använda samma uttryck som redan fanns i förordning nr 3690/93. Det finns således inget som hindrar att denna definition tillämpas inom ramen för genomförandet av artikel 5 i förordning nr 3690/93 om slutgiltigt eller tillfälligt indragande av fiskelicenser. (se punkterna 29 och 31–33) 2. Lydelsen i artikel 5 i förordning nr 3690/93 om ett gemenskapssystem för fastställande av bestämmelser om vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenser medför inte i sig ett hinder för att den fiskekapacitet som frigörs i det nationella fiskefartygsregistret när ett fartyg definitivt överförs till tredjeland inte skulle kunna utnyttjas för att utfärda nya fiskelicenser. I artikeln anges endast att flaggmedlemsstaten skall dra in fiskelicensen för sådana fartyg som slutgiltigt har upphört med fiske. Artikel 8 i förordning nr 3699/93 om kriterier och förfaranden för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning och avsättning av dess produkter innehåller för övrigt bland annat uppgifter om vad som kan förstås med åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet. Vidare åläggs medlemsstaterna enligt denna bestämmelse att se till att de fartyg som stryks utestängs från framtida fiske i gemenskapens farvatten. Det följer emellertid inte av innehållet i denna artikel att den fiskekapacitet som frigörs i det nationella fiskefartygsregistret när ett fartyg definitivt överförs till tredjeland inte skulle kunna utnyttjas för att utfärda nya fiskelicenser. (se punkterna 43–44) DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen) den 29 mars 2007 ( * ) ”Fördragsbrott – Fiskelicenser – Förordning (EG) nr 3690/93 – Fartygen Norton och Ocean Quest – Definitivt överförande av fartygen till Argentina” I mål C‑64/04, angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 226 EG, som väckts den 13 februari 2004, Europeiska gemenskapernas kommission , företrädd av Grant och Gomez, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, sökande, mot Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland , företrätt av M. Garcia, i egenskap av ombud, svarande, meddelar DOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden A. Rosas samt domarna Davies, Gardner, Mitchell (referent) och Miller, generaladvokat: Davenport, justitiesekreterare: Hunter, efter det skriftliga förfarandet, och efter att den 13 juli 2006 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 3690/93 av den 20 december 1993 om ett gemenskapssystem för fastställande av bestämmelser om vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenser (EGT L 341, s. 93; svensk specialutgåva, område 4, volym 5, s. 195), genom att inte dra in fiskelicenserna för fartygen Norton och Ocean Quest efter det definitiva överförandet av fartygen till Argentina. Tillämpliga bestämmelser 2 Avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Argentina om förbindelser inom havsfiskesektorn godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 3447/93 av den 28 september 1993 (EGT L 318, s. 1; svensk specialutgåva, område 4, volym 5, s. 146) (nedan kallat fiskeavtalet). I nionde skälet i fiskeavtalet anges att parterna till avtalet ”… är övertygade om att denna nya samarbetsform inom fiskesektorn kommer att innebära en regelbunden tillgång till nya fiskemöjligheter, gynna förnyelse och omställning av den argentinska flottan och omstrukturering av gemenskapens flotta samt långsiktigt främja det ändamålsenliga utnyttjandet av resurserna”. 3 I artikel 5.1 och 5.3 i fiskeavtalet föreskrivs följande: ”1. Parterna skall skapa gynnsamma förutsättningar för etablering i Argentina av företag vars kapital kommer från en eller flera medlemsstater i gemenskapen samt bildandet inom fiskesektorn av gemensamma företag och samriskföretag mellan argentinska fartygsinnehavare och EG‑fartygsinnehavare i syfte att gemensamt utnyttja och, där det är lämpligt, gemensamt bereda argentinska fiskeresurser på de villkor som fastställs i protokoll 1 samt bilagorna 1 och 2. … 3. Gemenskapen skall som ett led i sin politik för omstrukturering av sin flotta underlätta för de företag som har etablerats eller skall etableras i Argentina att överta gemenskapsfartyg. För det ändamålet och som ett led i sin politik för en teknisk förnyelse av sin fiskenäring skall Argentina underlätta överlåtelse av giltiga fiskelicenser och utfärda lämpliga nya licenser i enlighet med detta avtal.” 4 I artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk (EGT L 389, s. 1; svensk specialutgåva, område 4, volym 4, s. 154), föreskrevs följande: ”1. Rådet skall i enlighet med förfarandet i artikel 43 i fördraget före den 31 december 1993 införa ett gemenskapssystem som skall börja tillämpas senast den 1 januari 1995 och därvid utfärda bestämmelser om vilka uppgifter som minst måste ingå i de fiskelicenser som medlemsstaterna utfärdar och administrerar. Från den tidpunkt då gemenskapssystemet träder i kraft skall medlemsstaterna tillämpa nationella system för fiskelicenser. Om inte annat har beslutats skall alla fiskefartyg inom gemenskapen ha en fiskelicens som är knuten till fartyget. Ovan nämnda bestämmelser skall gälla utan att det påverkar tillämpningen av eventuella särskilda system som är i kraft på gemenskapsnivå eller av system som följer av nuvarande och framtida internationella avtal. 2. Licenssystemet skall omfatta alla gemenskapens fiskefartyg i gemenskapens fiskevatten eller i tredjelands vatten eller på öppna havet. Gemenskapens krav på vilka uppgifter som minst måste ingå i licenserna skall även gälla fiskefartyg från tredjeland som fiskar i gemenskapens fiskevatten i enlighet med internationella avtal.” 5 I artikel 11 i förordning nr 3760/92 föreskrevs följande: ”Enligt bestämmelserna i avdelning I skall rådet i enlighet med förfarandet i artikel 43 i fördraget senast den 1 januari 1994 första gången fastställa fleråriga mål och närmare bestämmelser för en omstrukturering av gemenskapens fiskerisektor i syfte att skapa en varaktig balans mellan fiskeresurserna och utnyttjandet av dem. Vid denna omstrukturering skall från fall till fall också hänsyn tas till eventuella ekonomiska och sociala konsekvenser och de särskilda förhållandena inom fiskeregionerna.” 6 Enligt tredje skälet i förordning nr 3690/93 bör ”gemenskapssystemet … föreskriva vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenserna för varje fartyg som för en medlemsstats flagg”. 7 I artikel 1 i nämnda förordning föreskrivs följande: ”1. Ett gemenskapssystem för fiskelicenser skall inrättas som fastställer vilka uppgifter som minst skall ingå i de fiskelicenser som anges i artikel 5 i förordning (EEG) nr 3760/92. 2. Alla fiskefartyg i gemenskapen skall ha en fiskelicens knuten till fartyget. 3. Licensen skall förvaras ombord på fartyget. 4. Fiskefartyg får inte fånga, förvara ombord, lasta om eller landa fisk om fiskelicens inte har utfärdats eller om fiskelicensen har dragits in eller upphävts tillfälligt.” 8 I artikel 3 i förordning nr 3690/93 föreskrivs följande: ”Flaggmedlemsstaten skall utfärda och administrera fiskelicenser för de fiskefartyg som för dess flagg, varvid hänsyn skall tas till bestämmelserna i artikel 11 i förordning (EEG) nr 3760/92.” 9 I artikel 5 i förordning nr 3690/93 föreskrivs följande: ”Flaggmedlemsstaten skall slutgiltigt eller tillfälligt dra in fiskelicensen för sådana fartyg som tillfälligt lagts upp och dra in fiskelicensen för sådana fartyg som slutgiltigt upphört med fiske.” 10 I artikel 8.1 och 8.2 i rådets förordning (EG) nr 3699/93 av den 21 december 1993 om kriterier och förfaranden för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning och avsättning av dess produkter (EGT L 346, s. 1; svensk specialutgåva, område 4, volym 5, s. 198), föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att anpassa fiskeansträngningen så att minst målen i de fleråriga utvecklingsprogram som anges i artikel 5 uppnås. Medlemsstaterna skall om det är nödvändigt vidta åtgärder för att helt stoppa eller begränsa fartygens fiskeverksamhet. Åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet kan omfatta – skrotning, – definitivt överförande till ett tredjeland, förutsatt att detta inte kan antas bryta mot internationella bestämmelser eller påverka bevarandet och förvaltningen av de marina tillgångarna, – fartygets definitiva övergång till annan verksamhet än fiske i gemenskapens farvatten. … Medlemsstaterna skall se till att de fartyg som berörs av dessa åtgärder stryks ur fiskefartygsregistren och ur gemenskapens fiskefartygsregister. De skall också se till att de fartyg som stryks är permanent utestängda från framtida fiske i gemenskapens farvatten.” 11 I artikel 9.1 i förordning nr 3699/93 föreskrevs följande: ”Medlemsstaterna får vidta åtgärder för att stödja en omläggning av fisket genom att uppmuntra bildandet av tidsbegränsade samarbetsprojekt eller gemensamma företag.” 12 Förordning nr 3699/93 har upphävts genom artikel 20 första stycket i rådets förordning (EG) nr 2468/98 av den 3 november 1998 om kriterier och förfaranden för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning av avsättning av dess produkter (EGT L 312, s. 19). Lydelsen av artiklarna 8.1 och 8.2 samt 9.1 i den sistnämnda förordningen är identisk med lydelsen av motsvarande bestämmelser i förordning nr 3699/93. Bakgrund och det administrativa förfarandet 13 Fartygen Cleopatra och Ocean Quest, som förde Förenade kungarikets flagg och var registrerade i denna medlemsstat, har överförts till Argentina. Detta ägde rum i samband med bildandet av ett gemensamt företag som förenade skeppsredare från gemenskapen och Argentina. Fartygen ströks ur Förenade kungarikets fiskefartygsregister i november 1996 respektive i juli 1997 och skrevs in i det argentinska fiskefartygsregistret. 14 Kommissionen konstaterade att fiskelicenserna för fartygen Norton och Ocean Quest hade använts för andra fartyg. 15 I en skrivelse av den 19 april 2001 underrättade kommissionen Förenade kungariket om att återanvändning av fiskelicenser strider mot den skyldighet att dra in licenserna för fartyg som slutgiltigt upphört med fiske som åligger de behöriga nationella myndigheterna enligt artikel 5 i förordning nr 3690/93. I skrivelsen anmodades medlemsstaten dessutom att, i enlighet med artikel 226 första stycket EG, inkomma med synpunkter på det påtalade fördragsbrottet. 16 Eftersom kommissionen inte erhöll något svar riktades den 16 januari 2003 ett motiverat yttrande till Förenade kungariket. I nämnda yttrande upprepade kommissionen de argument som den hade framfört i den första skrivelsen och uppmanade medlemsstaten att, inom två månader från att den erhållit det motiverade yttrandet, uppfylla sina skyldigheter. 17 I sitt svar av den 20 mars 2003 på det motiverade yttrandet anförde Förenade kungariket flera argument. Det gjorde för det första gällande att myndigheterna i Förenade kungariket ansåg att den enda skyldighet som ålåg dem var att stryka fartygen Norton och Ocean Quest från det nationella fiskefartygsregistret men inte att dra in de fiskelicenser som var knutna till fartygen. Vidare gjorde Förenade kungariket gällande att kommissionen hade bekräftat kravet på att fiskelicenserna skulle dras in först efter det att innehavarna av nämnda fartyg hade ingått bindande avtal om överföring av fartygen till tredje man. Förenade kungariket ansåg slutligen att myndigheternas ståndpunkt var begriplig och uppgav att förfaranden inletts för att i framtiden hindra liknande överföringar av fiskelicenser. 18 Eftersom kommissionen inte ansåg att dessa förklaringar var tillfredsställande, beslutade den att väcka förevarande talan. Talan Parternas argument 19 Kommissionens talan grundar sig på artikel 5 i förordning nr 3690/93, enligt vilken flaggmedlemsstaten skall dra in fiskelicensen för sådana fartyg som slutgiltigt har upphört med fiske. 20 Kommissionen har gjort gällande att denna skyldighet att dra in fiskelicenser skall tolkas så, att den fiskekapacitet som frigörs genom ett sådant indragande inte kan användas för att utfärda nya licenser till andra fartyg. Detta skulle nämligen strida mot artikel 8.1 första stycket i förordning nr 2468/98, enligt vilken medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att anpassa fiskeansträngningen, så att minst målen i de fleråriga utvecklingsprogrammen uppnås. Om gemenskapen tillåter att licenser för fartyg som definitivt överförts till tredjeland återanvänds på detta sätt skulle inte målet att minska fiskeflottan kunna uppnås. Bedömningen blir densamma även om det definitiva överförandet sker i samband med bildandet av ett gemensamt företag. 21 Förenade kungariket har konstaterat att fiskelicenserna inte nämns i artikel 8 i förordning nr 2468/98. Dessutom antogs den förordningen först efter de omständigheter som gav upphov till förevarande tvist och den kan således inte påverka de skyldigheter som åvilade Förenade kungariket vid tidpunkten för dessa omständigheter. 22 Förenade kungariket har vidare gjort gällande att skyldigheten att dra in fiskelicenser i enlighet med artikel 5 i förordning nr 3690/93 enbart börjar gälla från den tidpunkt då kommissionen har beslutat godkänna att de berörda fartygen överförs till ett gemensamt företag och detta beslut har delgetts den aktuella medlemsstaten. I förevarande fall hade emellertid innehavarna av fartygen Norton och Ocean Quest sålt de licenser som var knutna till fartygen innan kommissionens beslut att godkänna projektet att överföra fartygen till ett gemensamt företag hade delgetts nämnda medlemsstat. Eftersom innehavarna inte längre innehade nämnda licenser, åsidosatte Förenade kungariket således inte den skyldighet som följer av nämnda artikel 5. 23 Det verkliga ”fel” som begåtts i detta fall består i att innehavarna av fartygen Norton och Ocean Quest erhöll medel såväl från försäljningen av de licenser som var knutna till dessa fartyg som från gemenskapen, trots att en sådan försäljning borde ha utgjort hinder för möjligheten att erhålla stöd i samband med bildandet av ett gemensamt företag. Trots att kommissionen underrättades om att licenserna fortfarande var giltiga, beslutade den att betala ut gemenskapsstödet till nämnda fartygsinnehavare. Detta medförde att de sistnämnda omfattades av en presumtion om ”god tro”, vilken emellertid inte gällde för Förenade kungariket. 24 Överförandet av ett fartyg inom ramen för fiskeavtalet liknar en åtgärd som leder till att fartyget slutgiltigt upphört med fiske i den mening som avses i artikel 5 i förordning nr 3690/93. Förenade kungariket har emellertid inrättat ett förfarande som består i att ”frysa” licensen för ett fartyg så snart som en begäran om bildandet av ett gemensamt företag mottagits av de behöriga myndigheterna. Licensen återfår sin giltighet endast under förutsättning att begäran om bildande av ett gemensamt företag återkallas eller att överförandet av ett fartyg till ett sådant företag inte erhåller kommissionens godkännande. Förenade kungariket har följaktligen hävdat att det säkerställt att något ytterligare fall av återanvändning av licenser inte kommer att förekomma i framtiden. Domstolens bedömning 25 Inledningsvis konstaterar domstolen att det i förevarande fall inte råder något tvivel om att fartygen Norton och Ocean Quest har skrivits in i det argentinska fiskefartygsregistret, vilket innebär att de definitivt har överförts till Argentina. 26 Den anmärkning som kommissionen anför i yrkandena i ansökan, såsom dessa återges i punkt 1 i förevarande dom, syftar till att domstolen skall fastställa att Förenade kungariket har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5 i förordning nr 3690/93 genom att inte dra in fiskelicenserna för nämnda fartyg efter det definitiva överförandet av fartygen till Argentina. 27 Domstolen erinrar om att enligt artikel 5 i förordning nr 3690/93 skall fiskelicenserna dras in för fartyg som slutgiltigt har upphört med fiske. 28 Innan domstolen prövar huruvida det finns fog för kommissionens anmärkning måste den således besvara de grundläggande frågorna angående vad det exakt innebär att ett fartyg slutgiltigt upphör med fiske och huruvida en transaktion som innebär att ett sådant fartyg definitivt överförs till Argentina i samband med att ett gemensamt företag bildas kan jämställas med att fartyget slutgiltigt upphör med fiske i den mening som avses i artikel 5 i förordning nr 3690/93. Huruvida fartygen slutgiltigt upphört med fiske 29 Vad avser uttrycket ”slutgiltigt upphört med fiske” är det klarlagt att varken artikel 5 i förordning nr 3690/93 eller förordningen i dess helhet innehåller några upplysningar med avseende på hur detta uttryck skall definieras. Uttrycket definieras däremot i förordning nr 3699/93, närmare bestämt i artikel 8.2. Enligt denna artikel kan åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet omfatta skrotning, definitivt överförande till ett tredjeland, förutsatt att detta inte kan antas bryta mot internationella bestämmelser eller påverka bevarandet och förvaltningen av de marina tillgångarna, och fartygets definitiva övergång till annan verksamhet än fiske i gemenskapens farvatten. 30 Förordningarna nr 3690/93 och nr 3699/93 skiljer sig avsevärt åt vad gäller såväl föremål som syfte. I förordning nr 3690/93 fastställs, vilket särskilt framgår av tredje skälet, vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenserna, medan kriterierna och förfarandena för gemenskapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn definieras i förordning nr 3699/93. 31 Även om förordningarna har olika syften finns det likväl inget som tyder på att definitionen av uttrycket ”slutgiltigt upphört med fiske” är begränsad till förordning nr 3699/93 och att den inte kan tillämpas inom ramen för annan sekundärrätt på fiskeområdet. 32 Förordning nr 3699/93, i vilken uttrycket slutgiltigt upphört med fiske definieras, antogs för övrigt efter förordning nr 3690/93. Lagstiftaren valde således, såsom framgår av de olika språkversionerna av denna förordning nr 3699/93, särskilt de tyska, spanska, franska och italienska versionerna, med full kännedom om omständigheterna att använda samma uttryck som redan fanns i förordning nr 3690/93. 33 Det finns således inget som hindrar att definitionen av nämnda uttryck, trots att det härrör från förordning nr 3699/93, tillämpas inom ramen för genomförandet av artikel 5 i förordning nr 3690/93 om slutgiltigt eller tillfälligt indragande av fiskelicenser. 34 Bland de åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet som räknas upp i artikel 8.2 i förordning nr 3699/93 förekommer bland annat ”definitivt överförande till ett tredjeland”. I förevarande fall har fartygen Norton och Ocean Quest överförts till ”ett tredjeland”, nämligen Republiken Argentina. 35 Härvid uppkommer således frågan huruvida det definitiva överförandet av sådana fartyg till Argentina i samband med bildandet av ett gemensamt företag kan likställas med ett slutligt upphörande med fiske i den mening som avses i artikel 5 i förordning nr 3690/93. 36 Det finns inget i lydelsen av artikel 8.2 som hindrar att uttrycket ”åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet” tillämpas på ett definitivt överförande av fartyg med stöd av ett internationellt avtal som har ingåtts mellan gemenskapen och ett tredjeland. Tvärtom innehåller andra strecksatsen i nämnda bestämmelse en uttrycklig hänvisning till iakttagandet av internationella bestämmelser, och följaktligen internationella avtal. 37 Det finns inte heller något i fiskeavtalet som hindrar att överföranden av fiskefartyg, vilka sker med stöd av nämnda avtal, betecknas som ”åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet”, i den mening som avses i gemenskapsrätten. 38 Av detta följer att ett definitivt överförande av ett fiskefartyg till tredjeland, vilket sker med stöd av ett internationellt avtal, utgör en åtgärd för att helt stoppa fartygets fiskeverksamhet i den mening som avses i artikel 8.2 i förordning nr 3699/93. Följaktligen skall det definitiva överförandet av fartygen Norton och Ocean Quest till Argentina anses utgöra en ”åtgärd … för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet” såsom sådana åtgärder definierats i gemenskapsrätten. Indragningen av fiskelicenserna och utfärdandet av nya fiskelicenser 39 Domstolen måste således i förevarande fall ta ställning till huruvida de behöriga myndigheterna i Förenade kungariket drog in fiskelicenserna för fartygen Norton och Ocean Quest, vilka båda definitivt överfördes till Argentina. 40 Förenade kungariket har hävdat att de rättigheter som tillkom de tidigare innehavarna av fartygen Norton och Ocean Quest med stöd av fiskelicenserna har sålts till tredje man, och att dessa överförde dem på andra fartyg. Härav följer att licenserna för ovannämnda fartyg faktiskt har dragits in. 41 Kommissionen har inte bestritt att fiskelicenserna för fartygen Norton och Ocean Quest har dragits in. Kommissionen konstaterar emellertid att den fiskekapacitet som frigjordes genom överförandet av dessa fartyg återanvändes för andra fartyg. 42 Det skall noteras att kommissionen har gjort gällande att medlemsstaten enligt artikel 5 i förordning nr 3690/93 inte bara är skyldig att dra in licenserna för fartyg som definitivt har överförts till tredjeland utan också skall avstå från att utnyttja den fiskekapacitet som på så sätt har frigjorts i det nationella registret för att utfärda nya licenser. En sådan användning skulle nämligen strida mot syftena med artikel 8 i förordning nr 2468/98, vilken utgör en del av gemenskapens politik för omstrukturering av gemenskapens flotta. 43 Domstolen kan nämligen konstatera att artikel 5 i förordning nr 3690/93 i sig inte innehåller något förbud mot att utnyttja den fiskekapacitet som har frigjorts genom överförande av fartyg till tredjeland för att utfärda nya licenser. I artikeln anges endast att flaggmedlemsstaten skall dra in fiskelicensen för sådana fartyg som slutgiltigt har upphört med fiske. Av det som har anförts ovan framgår att Förenade kungariket iakttog skyldigheten att dra in fiskelicenserna. 44 Vad avser artikel 5 i förordning nr 3690/93, vilken är den enda bestämmelse som kommissionen har åberopat i sina yrkanden i ansökan, konstaterar domstolen att det inte på något sätt hänvisas till denna artikel i artikel 8 i förordning nr 3699/93. Inte heller i den ändrade lydelsen av denna artikel enligt förordning nr 2468/98 finns någon sådan hänvisning. I vilket fall som helst innehåller sistnämnda bestämmelse uppgifter om vad åtgärder för att helt stoppa fartygens fiskeverksamhet kan omfatta. Vidare åläggs medlemsstaterna enligt denna bestämmelse att se till att de fartyg som stryks utestängs från framtida fiske i gemenskapens farvatten. Det följer emellertid inte av innehållet i denna artikel att den fiskekapacitet som frigörs i det nationella fiskefartygsregistret när ett fartyg definitivt överförs till tredjeland inte skulle kunna utnyttjas för att utfärda nya fiskelicenser. 45 Även om kommissionen i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 226 EG, på grundval av andra gemenskapsrättsliga bestämmelser, hade kunnat väcka talan mot Förenade kungariket med anledning av systemet för utfärdande av nya fiskelicenser, utgör åsidosättandet av dessa bestämmelser, vilket generaladvokaten konstaterade i punkt 45 i förslaget till avgörande, likväl inte föremålet för det fördragsbrott som har gjorts gällande mot medlemsstaten (se dom av den 20 oktober 2005 i mål C‑6/04, kommissionen mot Förenade kungariket, REG 2005, s. I‑9017, punkterna 58–60, av den 15 juni 2006 i mål C‑255/04, kommissionen mot Frankrike, REG 2006, s. I‑5251, punkt 24, och av den 15 februari 2007 i mål C‑34/04, kommissionen mot Nederländerna, REG 2007, s. I‑0000, punkt 53). 46 Av det ovan anförda följer att kommissionens invändning om ett åsidosättande av artikel 5 i förordning nr 3690/93 saknar grund och att denna invändning skall underkännas, utan att det är nödvändigt att pröva det argument som Förenade kungariket anfört i sitt svaromål, nämligen att den omständigheten att överförandet till Argentina av fartygen Norton och Ocean Quest ägt rum innan kommissionen hade fattat beslut om att godkänna överförandet innebar att skyldigheten att dra in fiskelicenserna enligt artikel 5 i förordning nr 3690/93 inte kunde göras gällande. 47 Under dessa omständigheter skall kommissionens talan ogillas. Rättegångskostnader 48 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Förenade kungariket har yrkat att kommissionen skall ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, skall kommissionen ersätta rättegångskostnaderna. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande: 1) Talan ogillas. 2) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta rättegångskostnaderna. Underskrifter * Rättegångsspråk: engelska.