EUR-Lex - 61997J0284 - SV Avis juridique important | 61997J0284 Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 15 oktober 1998. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Fördragsbrott - Direktiv 93/40/EEG - Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen. - Mål C-284/97. Rättsfallssamling 1998 s. I-06091 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord Medlemsstater - Skyldigheter - Genomförande av direktiv - Obestritt fördragsbrott (EG-fördraget, artikel 169) Sammanfattning 7 Gemenskapsrättsakter skall så långt möjligt tolkas mot bakgrund av folkrätten, i synnerhet när dessa rättsakter just syftar till att genomföra ett internationellt avtal som gemenskapen har ingått. 8 Artikel 5 i förordning nr 3093/94 om ämnen som bryter ned ozonskiktet innehåller ett principförbud, som är tillämpligt från och med den 1 juni 1995, mot användning av klorfluorkolväten (HCFC). Eftersom användningen av HCFC för brandbekämpningsändamål inte omfattas av de undantag som detta förbud är försett med, skall bestämmelsen i fråga tolkas på så sätt att den innehåller ett totalförbud mot användning och, följaktligen, saluföring av HCFC för brandbekämpningsändamål. Detta förbud är inte ogiltigt mot bakgrund av artikel 130r i fördraget, eftersom gemenskapslagstiftaren varken har gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning beträffande villkoren för tillämpningen av bestämmelsen eller har åsidosatt proportionalitetsprincipen. Genom att vidta en strängare åtgärd än vad man internationellt har förbundit sig att göra och genom att föreskriva att kommissionen med hänsyn till den tekniska utvecklingen får utvidga, begränsa eller ändra förteckningen över vad som utgör förbjuden användning, har gemenskapslagstiftaren i synnerhet respekterat principen om att en hög skyddsnivå skall säkerställas som föreskrivs i artikel 130r.2, samt beaktat tillgängliga vetenskapliga och tekniska data såsom föreskrivs i artikel 130r.3. Förbudet i fråga är inte heller ogiltigt mot bakgrund av artikel 30 i fördraget, eftersom förbudets målsättning, skyddet för miljön, har karaktären av tvingande hänsyn som kan begränsa tillämpningen av denna bestämmelse. 9 I artikel 130r i fördraget, om gemenskapens miljöpolitik, föreskrivs en rad mål, principer och kriterier som gemenskapslagstiftaren måste respektera vid genomförandet av denna politik. Eftersom det är nödvändigt att göra avvägningar beträffande vissa mål och principer, och på grund av komplexiteten i genomförandet av kriterierna, måste domstolskontrollen emellertid med nödvändighet begränsas till frågan huruvida lagstiftaren genom antagandet av en viss lagstiftning har gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning beträffande villkoren för tillämpningen av artikel 130r i fördraget. 10 Det följer inte av bestämmelserna i avdelning XVI i fördraget, om miljö, att lagstiftaren, varje gång han vidtar åtgärder för att bevara, skydda och förbättra miljön i syfte att behandla ett specifikt miljöproblem, också har en skyldighet enligt artikel 130r.1 i fördraget att samtidigt vidta åtgärder som avser miljön i dess helhet. Härav följer att denna sistnämnda bestämmelse tillåter att åtgärder vidtas som enbart avser vissa angivna aspekter av miljön, så länge dessa åtgärder bidrar till att bevara, skydda och förbättra miljön. 11 Även om det ostridigt är så att gemenskapens miljöpolitik enligt artikel 130r.2 skall syfta till en hög skyddsnivå, behöver inte denna skyddsnivå nödvändigtvis vara den tekniskt sett högsta möjliga för att vara förenlig med denna bestämmelse. Medlemsstaterna tillåts nämligen enligt artikel 130t i fördraget att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. 12 Det krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen. Detta krav är av särskild betydelse på vissa områden, exempelvis konkurrensområdet, som kännetecknas av komplicerade faktiska och rättsliga förhållanden. Parter I mål C-284/97, Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Barber de la Torre, rättstjänsten, och Roberson, nationell tjänsteman med förordnande vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Moore Gómez de la Cruz, Harris, Gomez, Luxemburg, sökande, mot Republiken Frankrike, företrädd av Hernandez, sous-directeur, utrikesministeriets rättsavdelning, och Davis, chargé de mission vid samma avdelning, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: Frankrikes ambassad, 8 B, Sullivan, Luxemburg, svarande, angående en talan om fastställelse av att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 93/40/EEG av den 14 juni 1993 om ändring av direktiv 81/851/EEG och 81/852/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel (EGT L 214, s. 31; svensk specialutgåva, område 13, volym 24, s. 187) och enligt EG-fördraget, genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet, meddelar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden P.J.G. Martin samt domarna Walls, G.F. Galvan, Elliott och Hancock (referent), generaladvokat: A. Saggio, justitiesekreterare: Grant, med hänsyn till referentens rapport, och efter att den 25 juni 1998 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 1 augusti 1997, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 93/40/EEG av den 14 juni 1993 om ändring av direktiv 81/851/EEG och 81/852/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel (EGT L 214, s. 31; svensk specialutgåva, område 13, volym 24, s. 187, nedan kallat direktivet) och enligt EG-fördraget, genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. 2 Enligt artikel 3.1 första stycket i direktivet skulle medlemsstaterna före den 1 januari 1995 vidta nödvändiga åtgärder för att följa detta direktiv, med undantag av artikel 1.7, och omedelbart underrätta kommissionen om detta. 3 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om att direktivet införlivats med fransk rätt eller någon annan upplysning som tydde på att Republiken Frankrike uppfyllt denna skyldighet, sände den en formell underrättelse till denna stat den 2 augusti 1995 och uppmanade den att inkomma med ett yttrande inom två månader. 4 Den 25 oktober 1995 underrättade Republiken Frankrike kommissionen om att man förberedde åtgärder för att införliva direktivet. 5 Kommissionen erhöll emellertid ingen underrättelse om att sådana åtgärder verkligen vidtagits, varför den riktade ett motiverat yttrande till Republiken Frankrike den 26 september 1996 och uppmanade denna stat att inom två månader från delgivningen av det motiverade yttrandet vidta de nödvändiga åtgärderna. 6 Eftersom kommissionen inte erhöll något svar på sitt motiverade yttrande har den väckt förevarande talan. 7 Republiken Frankrike har inte bestritt att direktivet inte har införlivats inom föreskriven tidsfrist. 8 Eftersom direktivet inte har införlivats inom den föreskrivna fristen, skall kommissionens talan anses välgrundad. 9 Det finns således anledning fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 10 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet, skall denna stat ersätta rättegångskostnaderna. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) följande dom: 11 Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 93/40/EEG av den 14 juni 1993 om ändring av direktiv 81/851/EEG och 81/852/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. 12 Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.