62022CJ0710 DOMSTOLENS DOM (första avdelningen) den 26 september 2024 ( *1 ) ”Överklagande – Statligt stöd – Artikel 107.1 FEUF – Stöd som Belgien har genomfört till förmån för bolaget Wright Furniture Belgium – Reklamanordningar som installerats på olika platser i staden Bryssel (Belgien) – Bolaget har använt vissa anordningar utan att betala vare sig hyra eller avgifter – Stöd som förklarats vara oförenligt med den inre marknaden – Skyldighet att återkräva detta stöd – Begreppet fördel – Fastställande av den rättsliga reglering som är tillämplig – Metod för att beräkna det stödbelopp som ska återkrävas” I mål C‑710/22 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 17 november 2022, Wright Furniture Belgium SA , Bryssel (Belgien), inledningsvis företrätt av M. Malanda och Lee, därefter Dyer, M. Malanda, Bowers och A.Winckler, klagande, i vilket de andra parterna är: Europeiska kommissionen , inledningsvis företrädd av Jacobs Rodriguez, Diaz och Mosley, samtliga i egenskap av ombud, därefter av C.-M. Carrega och Mosley, båda i egenskap av ombud, svarande i första instans, meddelar Clear Channel Belgium SPRL , Bryssel, företrätt av Herring, Sherman och Lee, avocats, intervenient i första instans, meddelar DOMSTOLEN (första avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Landry samt domarna Rodriguez, P.G. Xuereb (referent), Weber och Hall, generaladvokat: A.M. Collins, justitiesekreterare: handläggaren Holland, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 17 januari 2024, och efter att den 11 april 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Wright Furniture Belgium SA (nedan kallat Thomas eller bolaget) har yrkat att domstolen ska upphäva tribunalens dom av den 7 september 2022, Wright Furniture Belgium/kommissionen ( T‑642/19 , EU:T:2022:503 ) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen Thomas talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut (EU) 2019/2120 av den 24 juni 2019 om det statliga stöd SA.33078 (2015/C) (f.d. 2015/NN) som Belgien har genomfört till förmån för Costa ( EUT L 320, 2019, s. 119 ) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Bakgrund till tvisten och det omtvistade beslutet 2 Bakgrunden till tvisten, enligt vad som framgår av punkterna 2–12 i den överklagade domen, kan sammanfattas på följande sätt. 3 Den 16 juli 1984 ingick staden Bryssel (Belgien) och Thomas ett avtal (nedan kallat 1984 års avtal) med en löptid på femton år. Avtalet avsåg uppförande, på stadens mark, av reklambusskurer och annan utrustning som benämndes ”informationsanordningar för stadsmiljö”, varav en del kunde användas för reklamändamål (nedan kallade informationsanordningar eller reklamanordningar). 4 I avtalet angavs att Thomas skulle ställa reklambusskurer och reklamanordningar till staden Bryssels förfogande, vilka bolaget fick använda och förblev ägare till på följande villkor: – Thomas betalade inte hyra, nyttjanderättsavgift eller annan avgift för användningen av busskurerna och reklamanordningarna, utan skulle som motprestation tillhandahålla staden Bryssel vissa naturaförmåner. Dessa bestod i att Thomas kostnadsfritt skulle tillhandahålla papperskorgar, offentliga toaletter och elektroniska tidningar. Bolaget skulle även uppföra en allmän karta över staden Bryssel samt en turist- och hotellkarta och en karta över stadens gågator. – I utbyte mot dessa naturaförmåner hade Thomas rätt att placera reklam på de av bolaget tillhandahållna busskurerna och informationsanordningarna. – Varje informationsanordning fick användas av bolaget för reklamändamål under femton år från och med den dag då den installerades i stadsmiljön. Dessa datum antecknades av parterna i ett protokoll till avtalet. 5 År 1995 sade staden Bryssel upp 1984 års avtal. 6 År 1998 inledde staden Bryssel en upphandling avseende tillverkning, leverans, placering, drift, skötsel och underhåll av informationsanordningar, väderskydd och affischhållare, varav en del kunde användas för reklamändamål. 7 För att uppfylla sina åtaganden enligt 1984 års avtal och för att säkerställa öppenheten i upphandlingen, bifogade staden Bryssel i bilaga 10 till det detaljerade förfrågningsunderlaget (nedan kallad bilaga 10) en förteckning över 282 busskurer och 198 reklamanordningar som omfattades av 1984 års avtal (nedan kallade de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna) till vilka Thomas fortfarande hade nyttjanderätt enligt 1984 års avtal. Förteckningen innehöll även uppgift om på vilken plats var och en av dessa anordningar var placerade och om avtalat datum för avlägsnande. 8 Vinnande anbudsgivare i upphandlingen blev Thomas, och den 14 oktober 1999 ingick staden Bryssel således ett andra avtal med detta bolag (nedan kallat 1999 års avtal). Även detta nya avtal hade en löptid på femton år och bestod av en beställningssedel och det nyss nämnda detaljerade förfrågningsunderlaget med tillhörande bilagor, däribland bilaga 10. Det nya avtalet ersatte 1984 års avtal och innebar följande: – Staden Bryssel blev ägare till redan installerade reklamanordningar mot betalning av ett fastställt schablonpris per levererad, fullt utrustad, installerad och fungerande anordning. – Thomas skulle betala en månatlig hyra för att få använda de reklamanordningar som omfattades av avtalet. 9 Under genomförandet av 1999 års avtal avlägsnades vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna före avtalat datum, medan andra anordningar (nedan kallade de omtvistade anordningarna) fortsatte att användas av Thomas efter dessa datum utan att staden Bryssel krävde betalning av hyra eller avgifter från bolaget. I augusti 2011 monterades de sista av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna ned. 10 Den 19 april 2011 ingav Clear Channel Belgium SPRL (nedan kallat CCB) ett klagomål till Europeiska kommissionen i vilket detta bolag gjorde gällande att det förhållandet att Thomas hade använt de omtvistade anordningarna utan att betala vare sig hyra eller avgifter till staden Bryssel innebar att bolaget hade mottagit ett statligt stöd som var oförenligt med den inre marknaden. 11 Den 24 mars 2015 inledde kommissionen ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 FEUF. 12 Genom dom av den 29 april 2016 fastställde Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel, Belgien) en dom som meddelats av Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Franskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel, Belgien) av den 13 december 2010, i vilken det slogs fast att Thomas hade använt de omtvistade anordningarna på staden Bryssels allmänna mark utan vare sig tillstånd eller annan rätt. 13 Den 24 juni 2019 antog kommissionen det omtvistade beslutet. 14 Artiklarna 1 och 2 i detta beslut har följande lydelse: ”Artikel 1 Det statliga stöd till förmån för [Thomas], med ett belopp motsvarande ej betalda hyror och avgifter för de [omtvistade reklamanordningarna], som olagligen beviljades mellan den 15 september 2001 och den 21 augusti 2010 av Belgien i strid med artikel 108.3 [FEUF], är oförenligt med den inre marknaden. Artikel 2 1. Belgien ska från stödmottagaren återkräva det oförenliga stöd som avses i artikel 1. …” Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen 15 Genom ansökan som inkom till tribunalen den 25 september 2019 väckte Thomas talan om ogiltigförklaring av artiklarna 1–4 i det omtvistade beslutet. 16 Genom beslut av ordföranden på tribunalens första avdelning av den 22 april 2020 tilläts CCB att intervenera i målet på kommissionens sida. 17 Till stöd för sin talan åberopade Thomas fyra grunder. Endast den första och den tredje grunden är relevanta för det nu aktuella målet. Den första grunden avsåg att kommissionens bedömning att användningen av de omtvistade anordningarna utgjorde en ekonomisk fördel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF var uppenbart oriktig och utgjorde felaktig rättstillämpning. Den tredje grunden, som Thomas åberopade i andra hand, avsåg att kommissionen hade åsidosatt sin motiveringsskyldighet i det omtvistade beslutet med avseende på beräkningen av det stödbelopp som skulle återkrävas. 18 Genom den överklagade domen ogillade tribunalen Thomas talan i dess helhet. Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden 19 Thomas har yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, – slutligt avgöra målet och bifalla bolagets yrkanden i första instans genom att ogiltigförklara artiklarna 1–4 i det omtvistade beslutet, och – förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna. 20 Kommissionen har yrkat att domstolen ska – ogilla överklagandet, och – förplikta Thomas att ersätta rättegångskostnaderna. 21 Genom skrivelser av den 28 november 2022 och den 14 april 2023 underrättade Thomas domstolen om att bolaget inte avsåg att begära konfidentiell behandling av uppgifterna i överklagandet respektive repliken. Bolaget påpekade dock, i den första skrivelsen, att det i överklagandet hänvisas till vissa uppgifter som förekom i bolagets ansökan i målet vid tribunalen och beträffande vilka bolaget hade begärt konfidentiell behandling, vilket tribunalen också hade beviljat genom beslut av den 5 mars 2021, Wright Furniture Belgium/kommissionen ( T‑642/19 , ej publicerat, EU:T:2021:135 ). Prövning av överklagandet 22 Thomas har till stöd för sitt överklagande åberopat två grunder. Den första grunden avser att den överklagade domen innehåller motsägelsefulla domskäl och att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av begreppet ekonomisk fördel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Den andra grunden avser att tribunalen misstolkade de faktiska omständigheterna och den i målet tillämpliga rättsliga regleringen. Den första grunden Parternas argument 23 Thomas har som första grund för överklagandet åberopat att den överklagade domen innehåller motsägelsefulla domskäl, eftersom tribunalen i punkterna 31 och 40 i domen slog fast – enbart på grundval av domen från Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel) av den 29 april 2016 – att Thomas hade använt de omtvistade anordningarna utan vare sig tillstånd eller annan rätt, medan den i punkterna 42 och 102 fann att denna olagliga användning, som var ett ensidigt agerande från bolagets sida, utgjorde ett statligt stöd som beviljats av staden Bryssel. 24 Enligt Thomas utgjordes den ekonomiska fördel som påstods föreligga av att bolaget, utan stöd av något beslut, godkännande eller annat ingripande från de behöriga myndigheterna, olovligen hade använt de omtvistade anordningarna på allmän mark. De belgiska myndigheterna hade dock inte godtagit bibehållandet av de omtvistade anordningarna, och det utgjorde därför en uppenbar motsägelse att lägga ett sådant ensidigt agerande från bolagets sida till grund för bedömningen att det förelåg en ekonomisk fördel som beviljats av dessa myndigheter. 25 Thomas har i andra hand gjort gällande att domskälen i den överklagade domen är motsägelsefulla i ytterligare ett avseende. Tribunalen slog nämligen, i punkt 42 i domen, fast att den ekonomiska fördel som staden Bryssel påstods ha gett bolaget utgjorde ett statligt stöd, trots att denna fördel utgjorde ett led i upprätthållandet av den ekonomiska jämvikten i 1984 års avtal och syftade till att kompensera Thomas. Detta konstaterande föranledde dock inte, vilket det borde ha gjort, tribunalen att dra några slutsatser – särskilt inte i punkterna 83–89 i domen – i fråga om hur denna fördel skulle bedömas rättsligt och hur det stödbelopp som skulle återkrävas skulle beräknas. Resonemanget i den överklagade domen ledde således, enligt Thomas, till den felaktiga bedömningen att den påstådda ekonomiska fördelen skulle återkrävas i sin helhet och detta skulle ske utan hänsyn till de kostnader och den skada som uppkommit för bolaget till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid. Vidare anser bolaget att tribunalen gjorde fel när den i punkt 87 i domen godkände den metod som kommissionen använt i det omtvistade beslutet för att beräkna det stödbelopp som skulle återkrävas, utan att beakta att denna fördel syftade till att kompensera bolaget för dessa kostnader och denna skada. 26 Kommissionen har gjort gällande att domstolen ska avvisa vad Thomas åberopat som första grund för sitt överklagande eller annars slå fast att detta inte kan leda till bifall till överklagandet. Domstolens bedömning – Upptagande till prövning 27 Kommissionen har till att börja med gjort gällande att överklagandet inte kan tas upp till prövning såvitt avser den första grunden. Enligt kommissionen har Thomas här ifrågasatt riktigheten av tribunalens bedömning av det kompensatoriska syftet med den ekonomiska fördel som kommit bolaget till del och tolkningen av tillämplig nationell rätt. Den av bolaget ifrågasatta bedömningen och tolkningen avser de faktiska omständigheterna i målet vid tribunalen och faller därmed utanför vad domstolen är behörig att pröva i ett mål om överklagande. 28 Domstolen gör i denna del följande bedömning. Av rättspraxis framgår att ett överklagande, enligt artikel 256.1 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, ska vara begränsat till rättsfrågor. Tribunalen är ensam behörig dels att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna utgör inte, med undantag för då tribunalen har missuppfattat bevisningen, en rättsfråga som ska prövas av domstolen. När tribunalen har fastställt eller bedömt de faktiska omständigheterna är domstolen, enligt artikel 256 FEUF, behörig att pröva den rättsliga kvalificeringen av dessa omständigheter och de rättsföljder som tribunalen har funnit att denna kvalificering ska medföra (dom av den 12 maj 2022, Harvey/kommissionen, C‑430/20 P , EU:C:2022:377 , punkt 39 och där angiven rättspraxis). 29 Vidare gäller att domstolen i ett mål om överklagande, vad beträffar bedömningar som tribunalen gjort i fråga om nationell rätt – vilka på området för statligt stöd utgör bedömningar av de faktiska omständigheterna – endast är behörig att pröva om tribunalen har misstolkat nationell rätt (dom av den 8 november 2022, Fiat Chrysler Finance Europe/kommissionen, C‑885/19P och C‑898/19 P , EU:C:2022:859 , punkt 82 och där angiven rättspraxis). 30 I förevarande fall har Thomas inte yrkat att domstolen ska göra en ny bedömning av de faktiska omständigheterna beträffande syftet med den ekonomiska fördel som avses i det omtvistade beslutet, utan bolaget vill att domstolen ska pröva om domskälen i den överklagade domen är motsägelsefulla. Vad bolaget åberopat som första grund syftar inte heller till att ifrågasätta tribunalens tolkning av nationell rätt, utan avser att de uttalanden som tribunalen gjorde mot bakgrund av domen från Cour d’appel de Bruxelles av den 29 april 2016 var motsägelsefulla. Enligt fast rättspraxis utgör frågan huruvida domskälen i en dom från tribunalen är motsägelsefulla en rättsfråga som kan åberopas i ett mål om överklagande (dom av den 16 juli 2009, Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland/kommissionen, C‑385/07 P , EU:C:2009:456 , punkt 71 och där angiven rättspraxis). 31 Av detta följer att kommissionen saknar fog för sitt påstående att den första grunden syftar till att ifrågasätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna. 32 Kommissionen har därefter i huvudsak gjort gällande att vad Thomas anfört om att de belgiska myndigheterna inte vidtagit några åtgärder utgör en ny grund. Det är nämligen först nu, i målet om överklagande, som bolaget har gjort gällande att det aktuella stödet inte kan tillskrivas staten. 33 Domstolen gör i denna del följande bedömning. Enligt artikel 170.1 andra meningen i domstolens rättegångsregler får ett överklagande inte ändra saken i målet vid tribunalen. Vidare framgår av fast rättspraxis att om en part tilläts att vid domstolen åberopa en ny grund som denne inte åberopat vid tribunalen, skulle detta innebära att parten gavs möjlighet att vid domstolen – vars behörighet i ett mål om överklagande är begränsad – utvidga det processmaterial som förelåg vid tribunalen. Domstolen är i ett mål om överklagande i princip endast behörig att pröva tribunalens bedömning av de grunder som åberopats vid tribunalen (dom av den 18 januari 2024, Jenkinson/rådet m.fl., C‑46/22 P , EU:C:2024:50 , punkt 68 och där angiven rättspraxis). 34 Vad gäller det nu aktuella fallet konstaterar domstolen, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 45 i sitt förslag till avgörande, att vad Thomas åberopat som första grund inte kan anses innebära, såsom kommissionen har påstått, att bolaget nu gör gällande att den aktuella ekonomiska fördelen inte kan tillskrivas staten. Vad bolaget har gjort gällande är att tribunalen inte utan att på ett uppenbart sätt motsäga sig själv kunde lägga domen från Cour d’appel de Bruxelles av den 29 april 2016 till grund för slutsatsen att det var fråga om ett statligt stöd, när det i denna dom konstateras att denna fördel inte kommit bolaget till del genom något beslut fattat av en myndighet. Vad Thomas åberopat i detta avseende kan således inte anses utgöra en ny grund. 35 Av detta följer att den första grunden kan tas upp till prövning. – Prövning i sak 36 Thomas har i första hand gjort gällande att det föreligger en motsägelse mellan tribunalens uttalanden i punkterna 31 och 40 i den överklagade domen och dess uttalanden i punkterna 42 och 102 i domen om att det skulle anses vara fråga om ett statligt stöd. 37 Domstolen konstaterar att detta påstående bygger på en felaktig tolkning av den överklagade domen. I punkterna 31 och 40 i den överklagade domen bedömde tribunalen visserligen att Chavez (Appellationsdomstolen i Bryssel) i domen av den 29 april 2016 hade slagit fast att Thomas hade använt de omtvistade anordningarna utan tillstånd eller annan rätt. 38 I punkt 29 i domen konstaterade tribunalen dock att det i bilaga 10, med avvikelse från bestämmelserna i 1999 års avtal, föreskrevs att Thomas fick fortsätta att använda de i bilagan förtecknade anordningarna på de villkor som föreskrevs i 1984 års avtal, det vill säga utan att betala vare sig hyra eller avgifter, men endast fram till de datum för avlägsnande som avgavs i bilagan. Vidare framgår det av skäl 49 i det omtvistade beslutet, som nämns i punkt 30 i den överklagade domen, samt av punkt 41 i domen att de belgiska myndigheterna hade samtyckt till att Thomas fortsatte att använda de omtvistade anordningarna efter nyss nämnda datum för avlägsnande, så att den ekonomiska jämvikten i 1984 års avtal kunde upprätthållas. 39 Vid dessa finner domstolen att Thomas inte kan anses ha fog för påståendet att tribunalen, enbart på grundval av domen från Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel) av den 29 april 2016, skulle ha gjort bedömningen att bolaget hade fortsatt att använda de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande utan de belgiska myndigheternas samtycke. 40 Av detta följer att de uttalanden som tribunalen gjorde i punkterna 42 och 102 i den överklagade domen inte motsägs av andra uttalanden i domskälen. 41 Thomas har i andra hand gjort gällande att tribunalen, i punkt 42 i den överklagade domen, slog fast att det förhållandet att bolaget fortsatte att använda de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande utgjorde en ekonomisk fördel för bolaget, samtidigt som den i punkt 42 konstaterade att syftet med att tillåta denna fortsatta användning var att kompensera Thomas för de kostnader och den skada som uppkommit för bolaget till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid. Tribunalens domskäl är därmed motsägelsefulla, eftersom tribunalen underlät att dra några som helst slutsatser av sistnämnda konstaterande med avseende på frågan om beräkningen av det stödbelopp som skulle återkrävas. 42 Thomas anser således att tribunalen borde ha beaktat konsekvenserna av detta konstaterande, särskilt i punkterna 83–89 i den överklagade domen, med avseende på frågan om hur det belopp som skulle återkrävas skulle beräknas. Underlåtenheten att göra detta ledde nämligen till den felaktiga bedömningen att den fördel som påstods ha kommit Thomas till del skulle återkrävas i sin helhet och att detta skulle ske utan hänsyn till de kostnader och den skada till följd av avtalsbrott som uppkommit för bolaget till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid. Tribunalen gjorde även en felaktig bedömning när den i punkt 87 i den överklagade domen fann att den metod som kommissionen använt i det omtvistade beslutet för att beräkna det stöd som skulle återkrävas var korrekt, utan att därvid ta hänsyn till förekomsten av den ovan nämnda kompensationsmekanismen. 43 Domstolen gör i denna del följande bedömning. Av rättspraxis framgår, i likhet med vad tribunalen påpekade i punkt 24 i den överklagade domen, att begreppet fördel – som är direkt knutet till kvalificeringen av en åtgärd som statligt stöd – är av objektiv beskaffenhet och ska bedömas oberoende av vilka syften som eftersträvades med den ifrågavarande åtgärden. Arten av de syften som eftersträvas genom de statliga åtgärderna och skälen för dem saknar således all betydelse för bedömningen av huruvida de utgör statligt stöd. I artikel 107.1 FEUF tas nämligen ingen hänsyn till de statliga åtgärdernas orsaker eller syften, utan åtgärderna definieras där med utgångspunkt i vilka verkningar de har (dom av den 25 januari 2022, kommissionen/European Food m.fl., C‑638/19 P , EU:C:2022:50 , punkt 122 och där angiven rättspraxis). 44 Enligt det omtvistade beslutet bestod den ekonomiska fördel som kommit Thomas till del i att bolaget, utan att betala vare sig hyra eller avgifter till staden Bryssel, fortsatte att använda de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen. Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den i punkt 25 i den överklagade domen fann att den omständigheten att denna fördel syftade till att kompensera bolaget för en skada som det påstått sig ha lidit till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid inte innebar att denna kompensation inte kunde anses utgöra statligt stöd. 45 Det ska även erinras om att Thomas i målet vid tribunalen gjorde gällande att kommissionen hade gjort en felaktig bedömning i det omtvistade beslutet när den fann att staden Bryssel inte hade uppträtt som en marknadsaktör. Tribunalen bemötte detta påstående i punkterna 37–41 i den överklagade domen och slog där korrekt fast att en förutsättning för att kunna slå fast att en statlig åtgärd utgör stöd är att objektiva och kontrollerbara omständigheter tydligt visar att den berörda medlemsstaten, innan eller samtidigt som den ekonomiska fördelen beviljades, hade fattat beslut om att kompensera, genom den faktiskt genomförda åtgärden, en avtalspart för en skada som medlemsstaten påståtts ha orsakat denna part vid genomförandet av sina avtalsförpliktelser (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF, 124/10P , EU:C:2012:318 , punkterna 82 och 83 ). 46 Tribunalen fann i detta avseende, i punkt 38 i den överklagade domen, att det inte framgick av handlingarna i målet att staden Bryssel hade gjort någon bedömning av den skada som Thomas påstod sig ha lidit till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid eller av den fördel som uppkom för bolaget genom den fortsatta användningen av de omtvistade anordningarna. Tribunalen konstaterade dessutom, i punkt 39 i den överklagade domen, att det inte framgick av handlingarna i målet att staden Bryssel hade ”följt genomförandet av kompensationssystemet enligt 1984 års avtal”. 47 Därutöver anförde tribunalen, i punkt 41 i den överklagade domen, i allt väsentligt att de belgiska myndigheternas avsikt att genom 1999 års avtal införa en form av kompensation i syfte att upprätthålla den ekonomiska jämvikten i 1984 års avtal under alla omständigheter inte befriade myndigheterna från att göra en bedömning av huruvida Thomas faktiskt hade lidit skada till följd av att vissa av de i bilaga 10 angivna reklamanordningarna hade avlägsnats i förtid och hur omfattande skadan i så fall var. 48 Det nu anförda innebär följande. Även om tribunalen inte uteslöt att villkoren i 1999 års avtal kunde ha innehållit en mekanism för att kompensera Thomas, fann den dock även att förekomsten av en sådan kompensationsmekanism inte utgjorde hinder för att vid bedömningen av huruvida det var fråga om ett statligt stöd enligt artikel 107.1 FEUF konstatera att det förelåg en sådan ekonomisk fördel som föranleder tillämpning av denna bestämmelse. Domskälen i den överklagade domen kan därmed inte anses vara motsägelsefulla av det skälet att tribunalen, i punkt 42 i domen, fann att den omständigheten att Thomas fortsatte att använda de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande utgjorde en ekonomisk fördel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, även om denna möjlighet till fortsatt användning syftade till att kompensera Thomas för det förtida avlägsnandet av vissa i bilaga 10 angivna anordningar som bolaget hade installerat i enlighet med sina förpliktelser enligt 1984 års avtal. 49 Domstolen övergår därefter till frågan om metoden för att beräkna det stödbelopp som ska återkrävas. Såsom framgår av punkterna 43–48 ovan gjorde tribunalen inte en felaktig rättstillämpning när den fann att det kompensationssyfte som de belgiska myndigheterna eftersträvade inte kunde anses ha någon inverkan på bedömningen att det förelåg en ekonomisk fördel i den mening som avses i artikel 107.1FEUF. Tribunalen kan således inte anses ha gjort en felaktig bedömning när den kom fram till att det saknades förutsättningar för att anse att förekomsten av nämnda kompensationssyfte utgjorde grund för att ifrågasätta riktigheten av det omtvistade beslutets metod för beräkning av det stödbelopp som skulle återkrävas. 50 Vidare kan det konstateras att tribunalen gjorde en riktig bedömning i punkt 95 i den överklagade domen – och detta har inte heller ifrågasatts inom ramen för den första grunden – när den avfärdade Thomas argument att det endast var i den mån den ekonomiska fördelen gick utöver kompensationen för den påstådda skadan som fördelen kunde anses utgöra statligt stöd, eftersom detta argument byggde på den felaktiga premissen att bolagets fortsatta användning av de omtvistade anordningarna inte utgjorde en ekonomisk fördel. 51 Det nu sagda innebär att tribunalen inte kan anses ha gjort en felaktig bedömning när den fann – såsom framgår av punkt 87 jämförd med punkt 95 i den överklagade domen – att det saknades skäl att ifrågasätta att kommissionen inte hade beaktat staden Bryssels kompensationssyfte vid fastställandet, i det omtvistade beslutet, av metoden för att beräkna det stödbelopp som skulle återkrävas. 52 Domstolen finner således att de av Thomas ifrågasatta domskälen i den överklagade domen inte är motsägelsefulla. Överklagandet kan därmed inte vinna bifall på den första grunden. Den andra grunden Parternas argument 53 Som andra grund för överklagandet har Thomas åberopat att tribunalen misstolkade de faktiska omständigheterna och den tillämpliga rättsliga regleringen i målet när den fann att bolagets fortsatta användning av de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande omfattades av 1999 års avtal. 54 Denna grund består av två delar. I den första delen har Thomas ifrågasatt tribunalens resonemang i punkterna 29 och 30 i den överklagade domen och därvid anfört följande. Det stämmer inte, som tribunalen anförde, att det var ostridigt mellan avtalsparterna att Thomas, efter ingåendet av 1999 års avtal, endast fick installera och använda reklamanordningar på staden Bryssels mark på de villkor som föreskrevs i det avtalet, vilka innebar att bolaget var skyldigt att betala hyra och avgifter. Inte heller är det korrekt att de omtvistade anordningarna, efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande, skulle ersättas med nya anordningar som omfattades av 1999 års avtal, och därmed omfattas av nämnda betalningsskyldighet. Samma sak gäller tribunalens uttalande om att den omständigheten att Thomas efter nämnda datum fortsatte att använda de omtvistade anordningarna på de villkor som gällde enligt 1984 års avtal innebar att bolaget därigenom kunde ”[komma undan] att installera och [använda] nya anordningar som omfattades av 1999 års avtal och, följaktligen, betala de hyror och avgifter som bolaget skulle ha betalat, enligt detta sistnämnda avtal”. 55 Thomas har i detta avseende gjort gällande att ikraftträdandet av 1999 års avtal inte påverkade den rättsliga reglering som var tillämplig på de omtvistade anordningarna. I enlighet med belgisk avtalsrätt fortsatte nämligen dessa anordningar, som hade installerats enligt 1984 års avtal, att regleras av det avtalet fram till dess att de faktiskt avlägsnades, oavsett om detta skedde före eller efter de i bilaga 10 angivna datumen. Thomas har framhållit att den motprestation som var en förutsättning för att bolaget skulle få använda de informationsanordningar och busskurer som det ställt till staden Bryssels förfogande för reklamändamål, vilken i huvudsak bestod i att utforma, tillverka, installera och underhålla dessa, krävde en betydande investering. 56 Thomas har vidare gjort gällande att det i 1999 års avtal inte finns någon bestämmelse om automatiskt avlägsnande av anordningar som omfattas av 1984 års avtal eller av andra befintliga anordningar. I 1999 års avtal föreskrivs däremot uttryckligen att anordningar som installerats i enlighet med det avtalet ska samexistera med de i bilaga 10 angivna anordningarna utan att detta medför någon ändring av de avtalsvillkor som är tillämpliga på dessa anordningar. Härtill kommer att 1999 års avtal inte medför någon skyldighet för bolaget att byta ut var och en av de omtvistade anordningarna individuellt, på samma plats. Den omständigheten att vissa av de omtvistade anordningarna fortfarande fanns kvar efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande innebar att bolaget inte behövde installera och använda nya anordningar som omfattades av 1999 års avtal. 57 Thomas har slutligen gjort gällande att det finns grundläggande skillnader mellan avtalen från år 1984 och år 1999 vad gäller de ekonomiska aspekterna och hur dessa regleras i respektive avtal, men även vad gäller avtalsvillkoren i övrigt. Det var därför inte korrekt av tribunalen – inte ens i rent jämförelsesyfte för att beräkna värdet av den påstådda ekonomiska fördelen – att anta att bolaget nödvändigtvis hade ersatt var och en av de omtvistade anordningarna med en identisk anordning, på samma plats, och att det hade betalat hyra och avgifter till staden Bryssel för de väsentligt olika avtalsprestationer som föreskrevs i 1999 års avtal. 58 I den andra grundens andra del har Thomas gjort gällande att tribunalen, i punkterna 53, 54 och 56 i den överklagade domen, misstolkade den rättsliga reglering som var tillämplig på de omtvistade anordningarna. 59 Thomas har i detta avseende inledningsvis anfört följande. I punkt 56 i den överklagade domen slog tribunalen felaktigt slog fast att de avgiftsföreskrifter som staden Bryssel hade antagit mellan åren 2001 och 2011 var tillämpliga på de omtvistade anordningarna. Av punkt 54 i domen framgår att tribunalen grundade denna slutsats på att de belgiska myndigheterna inte hade bestritt detta påstående under det administrativa förfarandet. 60 Tribunalen bortsåg därigenom från att staden Bryssel, som är självbestämmande i skattefrågor enligt artikel 170.4 i den belgiska konstitutionen, inte hade antagit några avgiftsföreskrifter som specifikt avsåg reklam före år 2001. Tribunalen underlät således att beakta att sådana avgiftsföreskrifter antogs först efter det att 1999 års avtal hade börjat gälla. Tribunalen underlät även att beakta två domar från Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Franskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel) av den 4 november 2016, av vilka det framgick att de reklamanordningar som omfattades av 1999 års avtal skulle undantas från reklamavgift. 61 Vidare har Thomas anfört att den omständigheten att bolaget inte behövde betala avgifter för användningen av de omtvistade anordningarna inte kan anses utgöra en selektiv fördel. I motsats till den bedömning som tribunalen gjorde i punkt 53 i den överklagade domen anser bolaget nämligen att det inte kunde presumeras att denna påstådda fördel var selektiv, särskilt eftersom Kirk också var befriat från avgiftsskyldighet för liknande informationsordningar som det bolaget använde för reklamändamål i andra belgiska kommuner. Detta framgår även av uttalanden som Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel) gjorde i en dom meddelad den 4 september 2018. 62 Kommissionen har för sin del gjort gällande att domstolen ska avvisa vad Thomas åberopat som andra grund för sitt överklagande eller annars slå fast att detta inte kan leda till bifall till överklagandet. Domstolens bedömning 63 Domstolen får i denna del i första hand hänvisa till den rättspraxis som anges i punkt 28 ovan, men vill även göra följande påpekande. Bedömningen av de faktiska omständigheterna och bevisningen utgör inte, med undantag för då tribunalen har missuppfattat de faktiska omständigheterna eller bevisningen, en rättsfråga som ska prövas av domstolen i ett mål om överklagande. En sådan missuppfattning föreligger när bedömningen av den befintliga bevisningen framstår som uppenbart felaktig utan att någon ny bevisning har beaktats. Det måste dock utifrån handlingarna i målet vara uppenbart att det varit fråga om en missuppfattning, utan att domstolen ska behöva göra en ny bedömning av de faktiska omständigheterna och bevisningen. En part som gör gällande att tribunalen har missuppfattat bevisningen är skyldig att ange exakt vilken bevisning som den har missuppfattat och visa vilka felbedömningar som orsakade denna missuppfattning från tribunalens sida (dom av den 23 mars 2023, PV/kommissionen, C‑640/20 P , EU:C:2023:232 , punkterna 77 och 78 och där angiven rättspraxis). En sådan missuppfattning föreligger bland annat i fall där tribunalen uppenbart har gått utöver vad som anses som en rimlig bedömning av bevisningen (dom av den 2 oktober 2014, Strack/kommissionen, C‑127/13 P , EU:C:2014:2250 , punkt 79 ). 64 De uttalanden om de faktiska omständigheterna som tribunalen gjorde i den överklagade domen kan således endast ifrågasättas om det visas att det uppenbart framgår av handlingarna i målet vid tribunalen att dessa uttalanden är felaktiga. 65 Inom ramen för den andra grundens första del har Thomas i huvudsak gjort gällande att tribunalen misstolkade de faktiska omständigheterna och den rättsliga reglering som var tillämplig i målet när den i punkt 30 i den överklagade domen konstaterade att Thomas, genom att fortsätta att använda de omtvistade anordningarna efter de i bilaga 10 angivna datumen för avlägsnande, kunde komma undan att installera och använda nya anordningar som omfattades av 1999 års avtal och därmed slippa att betala hyra och avgifter i enlighet med sina förpliktelser enligt det avtalet. 66 Domstolen påpekar i detta avseende följande. I punkt 29 i den överklagade domen konstaterade tribunalen att det var ostridigt mellan avtalsparterna att Thomas, efter ingåendet av 1999 års avtal, endast fick installera och använda informationsanordningar på staden Bryssels mark på de villkor som föreskrevs i det avtalet, vilka innebar att bolaget var skyldigt att betala hyra och avgifter. I samma punkt i domen konstaterade tribunalen vidare att det i bilaga 10, med avvikelse från bestämmelserna i 1999 års avtal, föreskrevs att Thomas fick fortsätta att använda de i bilagan förtecknade anordningarna på de villkor som föreskrevs i 1984 års avtal, det vill säga utan att betala vare sig hyra eller avgifter, men endast fram till de datum för avlägsnande som avgavs i bilagan. Efter dessa datum skulle dessa anordningar ersättas med nya anordningar som omfattades av 1999 års avtal, och därmed omfattas av skyldighet att betala avgifter och hyra. 67 Det är dessa uttalanden om de faktiska omständigheterna som ligger till grund för domskälen i punkt 30 i den överklagade domen, vilka sammanfattas i punkt 65 ovan. 68 Domstolen finner att Thomas inte har visat att det uppenbart framgår av handlingarna i målet vid tribunalen att dessa uttalanden är felaktiga. Vad bolaget åberopat som grund för överklagandet i detta avseende, det vill säga det som anförts i den andra grundens första del, ska således avvisas. 69 I den andra grundens andra del har Thomas i huvudsak gjort gällande att tribunalen, i punkterna 53, 54 och 56 i den överklagade domen, misstolkade den rättsliga reglering som var tillämplig på användningen av de omtvistade anordningarna. 70 Thomas har påstått att tribunalen inte beaktade artikel 170.4 i den belgiska konstitutionen och att den felaktigt utgick från att de avgiftsföreskrifter som staden Bryssel hade antagit från och med år 2001 var tillämpliga på bolaget. Härvid konstaterar domstolen, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 67 i sitt förslag till avgörande, att detta påstående inte i sig syftar till att ifrågasätta tribunalens uttalande i punkt 54 i den överklagade domen om att de belgiska myndigheterna under det administrativa förfarandet inte hade bestritt att det var staden Bryssels avgiftsföreskrifter som utgjorde den i det aktuella fallet tillämpliga avgiftsrättsliga regleringen. Kelley har vidare påstått att tribunalen, i punkt 63 i den överklagade domen, underlät att beakta två domar från Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Franskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel) av den 4 november 2016, av vilka det enligt bolaget skulle framgå att de reklamanordningar som omfattades av 1999 års avtal skulle undantas från reklamavgift. I detta avseende påpekar domstolen att tribunalen endast fann att dessa domar saknade betydelse för bedömningen av huruvida det var fråga om ett statligt stöd. Thomas har inte heller visat hur dessa domar skulle kunna utgöra skäl att ifrågasätta tribunalens bedömning i nämnda punkt 63. 72 Thomas har därutöver gjort gällande att det kriterium för statligt stöd enligt artikel 107.1 FEUF som består i att den aktuella åtgärden ska innebära en ekonomisk fördel krävde att det togs hänsyn till att Kirk också var befriat från avgiftsskyldighet för liknande informationsordningar som det bolaget använde för reklamändamål i andra belgiska kommuner. Domstolen finner att Thomas inte kan anses ha fog för detta påstående och konstaterar, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 69 i sitt förslag till avgörande, att den av bolaget åberopade omständigheten saknar betydelse för bedömningen av huruvida det hade fått en ekonomisk fördel. 73 Av det anförda följer att vad Thomas åberopat som andra grund för överklagandet till viss del ska avvisas och i övrigt inte kan leda till bifall till överklagandet. 74 Eftersom domstolen har funnit att Thomas inte kan vinna framgång med någon av de grunder som bolaget åberopat till stöd för sitt överklagande ska det ogillas i sin helhet. Rättegångskostnader 75 Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. 76 Kommissionen har yrkat att Thomas ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Thomas har tappat målet finner domstolen att bolaget ska bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader. 77 Av artikel 184.4 i rättegångsreglerna framgår att i fall där en intervenient i målet vid tribunalen inte själv har överklagat tribunalens avgörande men har deltagit i den skriftliga eller den muntliga delen av förfarandet vid domstolen, får domstolen besluta att denna intervenient ska bära sina rättegångskostnader. Vad gäller det nu aktuella fallet kan det konstateras att Kirk, som deltog i målet vid tribunalen som intervenient, inte självt har överklagat tribunalens dom men har deltagit i den muntliga delen av förfarandet vid domstolen. Kirk har dock inte yrkat att Thomas ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Vid dessa förhållanden finner domstolen att CCB ska bära sina rättegångskostnader i målet om överklagande. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande: 1) Överklagandet ogillas. 2) Wright Furniture Belgium SA ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader. 3) Clear Channel Belgium SPRL ska bära sina rättegångskostnader. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.