Preliminär utgåva DOMSTOLENS DOM (tionde avdelningen) den 17 oktober 2024 ( * ) ” Begäran om förhandsavgörande – Inre marknaden – Elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner – Förordning (EU) nr 910/2014 – Artikel 25 – Elektroniska underskrifter – Rättslig verkan och bevisverkan i ett rättsligt förfarande – Nationell lagstiftning som tillåter att rättegångshandlingar som undertecknats elektroniskt inges till domstol på elektronisk väg – Nödvändigt för dessa domstolar att ha ett lämpligt it-system ” I mål C‑302/23, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Sąd Rejonowy Katowice – Wschód w Katowicach (Distriktsdomstolen i Katowice – Katowice Öst, Polen) genom beslut av den 28 april 2023, som inkom till domstolen den 10 maj 2023, i målet Roberts mot Brown, meddelar DOMSTOLEN (tionde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Cox, samt domarna Davies (referent), tillika ordförande på fjärde avdelningen, och Z. Csehi, generaladvokat: Crane, justitiesekreterare: A. Jones, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – M. Vasquez, som företräder sig själv, – Polens regering, genom Ruiz, i egenskap av ombud, – Tjeckiens regering, genom Jones, M. Smolek och Holt, samtliga i egenskap av ombud, – Frankrikes regering, genom Jackson, Clark och Williams, samtliga i egenskap av ombud, – Italiens regering, genom Lewis, i egenskap av ombud, biträdd av Kelley och Johnson, avvocati dello Stato, – Europeiska kommissionen, genom L. Jones, Rush och U. Małecka, samtliga i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 2.1, 2.3, 25.1 och 25.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av den 23 juli 2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv 1999/93/EG (EUT L 257, 2014, s. 73). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan Roberts och Brown angående en ansökan om verkställighetsförklaring i syfte att fullfölja tvångsverkställigheten av en fastighet som tillhör C.J. och dennes maka gemensamt. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt 3 I skälen 2, 12, 13, 18, 21, 22 och 49 i förordning nr 910/2014 anges följande: ”(2) Syftet med denna förordning är att öka förtroendet för elektroniska transaktioner på den inre marknaden genom att tillhandahålla en gemensam grund för ett säkert elektroniskt samspel mellan medborgare, företag och offentliga myndigheter, och därigenom öka effektiviteten hos offentliga och privata nättjänster, elektronisk affärsverksamhet och e-handel i [Europeiska] unionen. … (12) Ett av målen för denna förordning är att undanröja befintliga hinder för den gränsöverskridande användningen av medel för elektronisk identifiering som används i medlemsstaterna för autentisering för åtminstone offentliga tjänster. Denna förordning syftar inte till att ingripa i fråga om elektroniska identitetshanteringssystem och tillhörande infrastrukturer som inrättats i medlemsstaterna. Syftet med denna förordning är att se till att säker elektronisk identifiering och autentisering för åtkomst till gränsöverskridande nättjänster som erbjuds av medlemsstaterna är möjlig. (13) Medlemsstaterna bör även fortsättningsvis ha rätt att för elektronisk identifiering använda eller införa medel för åtkomst till nättjänster. De bör även ha möjlighet att själva bestämma om de vill engagera den privata sektorn i tillhandahållandet av dessa medel. Medlemsstaterna bör inte vara skyldiga att anmäla sina system för elektronisk identifiering till [Europeiska] kommissionen. Det ankommer på medlemsstaterna att välja om de till kommissionen vill anmäla alla, några eller inga av de elektroniska identifieringssystem som används på nationell nivå för att få åtkomst till åtminstone offentliga nättjänster eller särskilda nättjänster. … (18) I denna förordning bör det föreskrivas skadeståndsansvar för den anmälande medlemsstaten, den part som utfärdar medlet för elektronisk identifiering och den part som handhar autentiseringsförfarandet vid underlåtenhet att uppfylla relevanta skyldigheter enligt denna förordning. Denna förordning bör dock tillämpas i enlighet med nationella bestämmelser om skadeståndsansvar. Den ska därför inte påverka tillämpningen av dessa nationella bestämmelser om t.ex. definition av skada eller relevanta tillämpliga förfaranderegler, inbegripet regler om bevisbörda. … (21) … Denna förordning bör inte heller gälla frågor som avser ingående eller giltighet av avtal eller andra rättsliga förpliktelser om nationell rätt eller unionsrätten föreskriver vissa formkrav. Den bör inte heller inverka på nationella formkrav avseende offentliga register, i synnerhet inte kommersiella register eller fastighetsregister. (22) För att bidra till deras allmänna gränsöverskridande användning bör det vara möjligt att använda betrodda tjänster som bevis vid rättsliga förfaranden i alla medlemsstater. Rättsverkan av betrodda tjänster ska definieras i nationell rätt, om inte annat föreskrivs i denna förordning. … (49) Denna förordning bör fastställa principen om att en elektronisk underskrift inte bör förvägras rättslig verkan på grund av att den har elektronisk form eller inte uppfyller kraven för en kvalificerad elektronisk underskrift. Den rättsliga verkan av elektroniska underskrifter ska emellertid definieras i nationell rätt, med undantag för kraven i denna förordning på att en kvalificerad elektronisk underskrift ska ha samma rättsliga verkan som en handskriven underskrift.” 4 I artikel 2 i denna förordning, med rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande: ”1. Denna förordning gäller system för elektronisk identifiering som har anmälts av en medlemsstat, och tillhandahållare av betrodda tjänster som är etablerade inom unionen. … 3. Denna förordning påverkar inte nationell rätt eller unionsrätt som avser ingående av avtal och deras giltighet eller andra rättsliga eller förfarandemässiga skyldigheter avseende formkrav.” 5 I artikel 3 i förordningen, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande: ”I denna förordning gäller följande definitioner: … 10. elektronisk underskrift : uppgifter i elektronisk form som är fogade till eller logiskt knutna till andra uppgifter i elektronisk form och som används av undertecknaren för att skriva under. … 12. kvalificerad elektronisk underskrift : en avancerad elektronisk underskrift som skapas med hjälp av en kvalificerad anordning för underskriftframställning och som är baserad på ett kvalificerat certifikat för elektroniska underskrifter. …” 6 I artikel 9 i förordning nr 910/2014, med rubriken ”Anmälan”, anges följande i punkt 1 a: ”Den anmälande medlemsstaten ska till kommissionen anmäla följande uppgifter samt utan onödigt dröjsmål anmäla eventuella senare ändringar av dessa: a) En beskrivning av systemet för elektronisk identifiering, inbegripet dess tillitsnivåer och av utfärdaren eller utfärdarna av medel för elektronisk identifiering inom systemet.” 7 Artikel 25 i förordningen, med rubriken ”Rättslig verkan av elektroniska underskrifter”, har följande lydelse: ”1. En elektronisk underskrift får inte förvägras rättslig verkan eller giltighet som bevis vid rättsliga förfaranden enbart på grund av att underskriften har elektronisk form eller inte uppfyller kraven för kvalificerade elektroniska underskrifter. 2. En kvalificerad elektronisk underskrift ska ha motsvarande rättsliga verkan som en handskriven underskrift. …” Polsk rätt Civilprocesslagen 8 I artikel 125 punkterna 2 1 och 2 1a i Ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (civilprocesslag) av den 17 november 1964 (Dz. U. 1964, nr 43, position 296), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad civilprocesslagen) föreskrivs följande: ”2 1 . Om det föreskrivs i en särskild bestämmelse eller om man har valt att inge handlingarna i målet med hjälp av ett it-system, ska handlingarna i målet endast ges in med hjälp av detta system. Handlingar som inte har getts in med hjälp av it-systemet har inte de rättsverkningar som lagen ger handlingar som ges in till en domstol, vilket domstolen ska meddela den person som lämnar in handlingarna. 2 1a . Valet att inge inlagor med hjälp av ett it-system och att fortsätta att inge dessa inlagor med hjälp av detta system är tillåtet, om detta är tekniskt möjligt för domstolen.” 9 I artikel 126.1 led 6 i samma lag anges följande: ”Varje inlaga ska innehålla: … en underskrift av parten eller dennes rättsliga företrädare eller ombud.” 10 I artikel 126.5 i denna lag föreskrivs följande: ”En handling som ges in via ett it-system ska vara försedd med antingen en kvalificerad elektronisk underskrift, en betrodd underskrift eller en personlig underskrift.” Lagen om datorisering av verksamheten vid enheter som har ett allmännyttigt uppdrag 11 Artikel 3 i ustawa o informatyzacji działalności podmiotów realizujących Wyatt publiczne (lagen om datorisering av den verksamhet som bedrivs av enheter som har ett allmännyttigt uppdrag) av den 17 februari 2005, i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (Dz. U. 2023, position 57), har följande lydelse i punkterna 13 och 14a: ”I denna lag avses med 13. Datoriserad plattform för tjänster inom offentlig förvaltning: Offentliga organ tillhandahåller tjänster i detta elektroniska system via en enda åtkomstpunkt på internet. … 14a. Betrodd underskrift: en elektronisk underskrift, vars äkthet och integritet säkerställs med hjälp av den elektroniska stämpeln från den minister som ansvarar för informationsteknik …” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 12 Den 28 november 2022 ingav klaganden i det nationella målet en ansökan till Sąd Rejonowy Katowice – Wschód w Katowicach (Distriktsdomstolen i Katowice-Öst i Katowice, Polen), som är den hänskjutande domstolen, om verkställighetsförklaring i syfte att fullfölja tvångsverkställigheten av en fastighet som tillhörde klagandens gäldenär och dennes maka gemensamt. Ansökan, som åtföljdes av en ansökan om rättshjälp, skickades via e‑post till den nationella domstolens e‑postadress. Ansökan undertecknades elektroniskt genom en betrodd underskrift, i den mening som avses i artikel 3.14a i lagen om datorisering av den verksamhet som bedrivs av enheter som har ett allmännyttigt uppdrag. 13 Eftersom den domstolstjänsteman som hade ansvar för att ta emot och bedöma dylika ansökningar hade anmodat klaganden i det nationella målet att rätta till formfelen i ansökan – bland annat genom att inge ett officiellt formulär som var försett med dennes handskrivna underskrift – och att komplettera ansökan med diverse uppgifter, skickade klaganden, den 21 januari 2023, en förklaring som innehöll de begärda uppgifterna till samma e‑postadress. 14 Genom beslut av den 8 februari 2023 avvisade tjänstemannen begäran om rättshjälp på grund av att formella fel inte hade rättats i tid, bland annat att begäran inte hade undertecknats för hand. 15 Den 4 mars 2023 skickade klaganden i det nationella målet, på elektronisk väg, en begäran till den hänskjutande domstolen om att nämnde domstolstjänsteman skulle uteslutas från handläggningen av målet och om att det skulle inledas ett disciplinärt förfarande mot vederbörande. Klaganden gjorde bland annat gällande att det förelåg allvarliga tvivel om tjänstemannens opartiskhet, eftersom denne i strid med unionsrätten vägrat att motta en handling som undertecknats elektroniskt. 16 Den hänskjutande domstolen har angett att de flesta polska domstolar inte har något it-system som gör det möjligt att ge in rättegångshandlingar på elektronisk väg och att de därför vägrar att ta emot handlingar som undertecknats elektroniskt. Det är således endast handlingar som är försedda med en handskriven underskrift som godtas, åtminstone i civilrättsliga förfaranden. 17 Den hänskjutande domstolen anser att den rättsliga verkan av en elektronisk underskrift i princip bestäms av nationell rätt, med undantag för kvalificerade elektroniska signaturer, för vilka det i förordning nr 910/2014 föreskrivs att dessa har samma verkan som en handskriven underskrift. Unionslagstiftarens avsikt har inte heller varit att ålägga medlemsstaterna att anta bestämda lösningar vad gäller användningen av elektroniska signaturer i rättsliga förfaranden. 18 Den hänskjutande domstolen anser därför att den inte är skyldig att godta en handling som är försedd med en elektronisk signatur som sänds via e‑post till dess e‑postadress, eftersom den inte förfogar över något it-system som i enlighet med nationell lagstiftning gör det möjligt att inge rättegångshandlingar som undertecknats elektroniskt. 19 Den hänskjutande domstolen undrar emellertid om det inte finns anledning att beakta de mål som anges i skäl 2 i förordning nr 910/2014, nämligen att öka förtroendet för elektroniska transaktioner på den inre marknaden mellan medborgare, företag och offentliga myndigheter. Enligt den hänskjutande domstolen skulle artikel 25.1 i förordning nr 910/2014 kunna tolkas mot bakgrund av detta syfte på så sätt att det följer av icke-diskrimineringsprincipen att medlemsstaterna är skyldiga att godta en handling som undertecknats elektroniskt. Denna tolkning skulle leda till enhetlighet när det gäller ingivande av inlagor till domstolar i samtliga medlemsstaterna. 20 Den hänskjutande domstolen vill i detta avseende få klarhet i huruvida bestämmelserna om elektronisk underskrift i förordning nr 910/2014 endast är tillämpliga på de medlemsstater som har anmält ett system för elektronisk identifiering till kommissionen i enlighet med artikel 9.1 i denna förordning, vilket Republiken Polen inte har gjort. 21 Mot denna bakgrund beslutade Sąd Rejonowy Katowice – Wschód w Katowicach (Distriktsdomstolen i Katowice-Öst i Katowice) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen: ”Ska artikel 2.1 och 2.3 jämförd med artikel 25.1 och 25.2 jämförd med skälen 12, 13, 18, 21, 22 och 49 till [förordning 910/2014] tolkas så, att en domstol i en medlemsstat är skyldig att godta en inlaga som inges till denna domstol, vilken är undertecknad med en sådan elektronisk underskrift som avses i artikel 3.10 i förordningen, när det i medlemsstatens nationella lagstiftning inte föreskrivs någon möjlighet att inge inlagor till domstolen med hjälp av en elektronisk underskrift på annat sätt än genom ett elektroniskt system?” Prövning av tolkningsfrågan 22 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artiklarna 2.1, 2.3, 25.1 och 25.2 i förordning nr 910/2014 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en rättegångshandling endast kan inges till en domstol på elektronisk väg och undertecknas elektroniskt om den domstolen har ett lämpligt it-system och ingivandet sker med hjälp av detta system. 23 För det första konstaterar domstolen att den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida förordning nr 910/2014 är materiellt tillämplig ( ratione materiae ) i det nationella målet, med hänsyn till att denna förordning endast är tillämplig på de system för elektronisk identifiering som medlemsstaterna har anmält till kommissionen. Det medel för elektronisk identifiering som klaganden i det nationella målet använde sig av för att ge in sina inlagor på elektronisk väg omfattas inte av något system för elektronisk identifiering som har anmälts av Republiken Polen. Denna medlemsstat har, enligt den hänskjutande domstolen, för övrigt inte anmält något sådant system över huvud taget. 24 Det ska i detta hänseende påpekas att kommissionen har angett att denna medlemsstat har anmält ett system för elektronisk identifiering i enlighet med artikel 9 i förordning nr 910/2014. 25 Oavsett om Republiken Polen har anmält något system för elektronisk identifiering till kommissionen eller inte, eller om det system för elektronisk identifiering som han anmälts inte är det system genom vilket klaganden i det nationella målet erhöll det system för elektronisk identifiering som denne använde för att autentisera sig i samband med att rättegångshandlingarna ingavs elektroniskt till den hänskjutande domstolen, ska det under alla omständigheter påpekas att frågan huruvida ett schema har anmälts eller inte saknar betydelse för frågan huruvida bestämmelserna i förordning nr 910/2014 om elektronisk underskrift är tillämpliga i en sådan situation som den som är aktuell i det nationella målet. 26 Såsom anges i artikel 2.1 i förordning nr 910/2014 har denna förordning nämligen ett dubbelt tillämpningsområde. Förordningen gäller dels system för elektronisk identifiering som har anmälts av en medlemsstat, dels samtliga tillhandahållare av betrodda tjänster som är etablerade inom unionen. 27 Elektronisk identifiering för gränsöverskridande autentisering av tjänster som tillhandahålls via internet regleras i kapitel II i förordningen, som innehåller artiklarna 6–12. Betrodda tjänster regleras däremot i kapitel III i förordningen, som består av artiklarna 13–45. 28 Anmälan till kommissionen av system för elektronisk identifiering föreskrivs i artikel 9 i förordning nr 910/2014. Denna anmälan, som i enlighet med skäl 13 i förordningen är frivillig, är en förutsättning för ömsesidigt erkännande av medel för elektronisk identifiering för gränsöverskridande användning. 29 Den utgör däremot inte något villkor för tillämpningen av bestämmelserna i avsnitt 4 i kapitel III i förordningen, avseende elektroniska underskrifter, bland vilka ingår artikel 25 i förordning nr 910/2014, vars tolkning den hänskjutande domstolen har begärt. 30 Härav följer att den omständigheten att en medlemsstat inte har anmält något system för elektronisk identifiering i enlighet med artikel 9 i förordning nr 910/2014 saknar betydelse för frågan huruvida förordningens bestämmelser om elektroniska underskrifter är tillämpliga i den medlemsstaten. 31 För det andra framgår det av beslutet om hänskjutande att den ”betrodda underskrift” som klaganden i det nationella målet har använt inte är en ”kvalificerad elektronisk underskrift” som motsvarar definitionen i artikel 3 led 12 i förordning nr 910/2014, utan en enkel elektronisk underskrift i enlighet med artikel 3 led 10 i samma förordning. Härav följer att artikel 25.2 i förordningen, som avser den rättsliga verkan av en kvalificerad elektronisk underskrift, inte är relevant för svaret på den ställda frågan. 32 Mot bakgrund av dessa inledande preciseringar påpekar domstolen att en elektronisk underskrift, enligt artikel 25 i förordning nr 910/2014, inte får förvägras rättslig verkan eller giltighet som bevis vid rättsliga förfaranden enbart på grund av att underskriften har elektronisk form eller inte uppfyller kraven för kvalificerade elektroniska underskrifter. 33 Domstolen har redan slagit fast att denna bestämmelse inte förbjuder de nationella domstolarna att ogiltigförklara elektroniska underskrifter, utan inför en allmän princip som förbjuder nämnda domstolar att vägra rättsverkan och bevisvärde av elektroniska underskrifter i rättsliga förfaranden enbart på grund av att underskrifterna har elektronisk form eller inte uppfyller kraven i förordning nr 910/2014 för att en elektronisk underskrift ska kunna betraktas som en ”kvalificerad elektronisk underskrift” (dom av den 20 oktober 2022, Ekofrukt, C‑362/21, EU:C:2022:815, punkt 35, och dom av den 29 februari 2024, V.B. Trade, C‑466/22, EU:C:2024:185, punkt 34). 34 Domstolen har också slagit fast att även om förordning nr 910/2014, såsom framgår av artikel 2.3 jämförd med skäl 49 i förordningen, syftar till att säkerställa att en elektronisk underskrift inte förlorar sin rättsverkan enbart av det skälet att den har en sådan form, hindrar inte detta medlemsstaterna att fastställa formella krav (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 oktober 2022, Ekofrukt, C‑362/21, EU:C:2022:815, punkt 39). 35 Av detta följer att sådana processuella formaliteter som de som i nationell rätt fastställer villkoren för ingivande av rättegångshandlingar till domstol inte påverkas av förordning nr 910/2014. 36 I förevarande fall framgår det av de nationella bestämmelser som den hänskjutande domstolen har tillhandahållit att det enligt den i det nationella målet aktuella nationella lagstiftningen är förbjudet att på elektronisk väg till en domstol inge en rättegångshandling som är försedd med en elektronisk underskrift. Grund härför är inte att endast en handskriven underskrift kan anses utgöra en underskrift i den mening som avses i artikel 126.1 led 6 i civilprocesslagen, utan att ingivandet av rättegångshandlingar på elektronisk väg till en domstol, med tillämpning av artikel 125.21 a i civilprocesslagen, endast kan ske med hjälp av ett lämpligt it-system som denna domstol måste förfoga över. 37 Det framgår dessutom av denna lagstiftning att ingivandet av rättegångshandlingar som undertecknats elektroniskt, när den nationella domstolen har tillgång till ett sådant system, ges samma rättsverkningar som enligt polsk lagstiftning generellt gäller för ingivande av rättegångshandlingar till domstol. 38 I en sådan situation som den som är aktuell i det nationella målet, där en rättegångshandling har ingetts till domstolen på elektronisk väg, trots att denna domstol inte har tillgång till ett lämpligt it-system för ingivande av handlingar, förvägras denna handling således inte ”enbart på grund av” att underskriften av nämnda handling har elektronisk form eller inte uppfyller kraven för kvalificerade elektroniska underskrifter. 39 Med beaktande av det ovan anförda ska den hänskjutna frågan besvaras enligt följande: Artiklarna 2.1, 2.3 och 25.1 i förordning nr 910/2014 ska tolkas så, att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en rättegångshandling endast kan inges till en domstol på elektronisk väg och undertecknas elektroniskt om den domstolen har ett lämpligt it-system och ingivandet sker med hjälp av detta system. Rättegångskostnader 40 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tionde avdelningen) följande: Artiklarna 2.1, 2.3 och 25.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av den 23 juli 2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv 1999/93/EG ska tolkas så, att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en rättegångshandling endast kan inges till en domstol på elektronisk väg och undertecknas elektroniskt om den domstolen har ett lämpligt it-system och ingivandet sker med hjälp av detta system. Underskrifter * Rättegångsspråk: polska.