62022CJ0219 DOMSTOLENS DOM (fjärde avdelningen) den 5 oktober 2023 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Straffrättsligt samarbete – Rambeslut 2008/675/RIF – Beaktande av fällande domar avkunnade i medlemsstaterna vid ett nytt brottmålsförfarande i en medlemsstat – Artikel 1.1 – Tillämpningsområde – Artikel 3.1, 3.3 och 3.4 – Skyldighet att tillerkänna tidigare fällande domar som har avkunnats i andra medlemsstater en verkan som är likvärdig med den som tillerkänns inhemska fällande domar – Villkor – Fällande dom genom vilken ett villkorligt fängelsestraff utdöms – Nytt brott begås under prövotiden – Upphävande av uppskjutandet av verkställigheten och faktisk verkställighet av fängelsestraffet – Inkräktande på den tidigare fällande domen och beslut om dess verkställighet – Rambeslut 2008/947/RIF – Artikel 14.1 – Erkännande av fällande domar i syfte att övervaka övervakningsåtgärder och i samband med ett eventuellt upphävande av uppskjutandet av verkställigheten” I mål C‑219/22, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Rayonen sad Nesebar (Distriktsdomstolen i Nesebar, Bulgarien) genom beslut av den 25 mars 2022, som inkom till domstolen den 28 mars 2022, i brottmålet mot QS, ytterligare deltagare i rättegången: Rayonna prokuratura Burgas, meddelar DOMSTOLEN (fjärde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Stafford samt domarna Lewis (referent), Lewis, S. Morgan och Ramirez, generaladvokat: Logan, justitiesekreterare: A. Jones, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – QS, genom Banks, advokat, – Europeiska kommissionen, genom S. Castillo och Cordova, båda i egenskap av ombud, och efter att den 20 april 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.3 i rådets rambeslut 2008/675/RIF av den 24 juli 2008 om beaktande av fällande domar avkunnade i Europeiska unionens medlemsstater vid ett nytt brottmålsförfarande i en medlemsstat ( EUT L 220, 2008, s. 32 ). 2 Begäran har framställts i ett förfarande avseende faktisk verkställighet i en medlemsstat av en lagakraftvunnen fällande dom, varigenom ett villkorligt fängelsestraff utdömts, som avkunnats mot en medborgare i en annan medlemsstat av en domstol i den medlemsstaten. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt Rambeslut 2008/675 3 I skälen 2, 5–7 och 14 i rambeslut 2008/675 anges följande: ”(2) I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors antog [Europeiska unionens råd] den 29 november 2000 ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål, i vilket föreskrivs ’antagande av ett eller flera instrument med fastställande av principen att en domare i en medlemsstat bör kunna beakta slutliga brottmålsdomar avkunnade i andra medlemsstater när han gör en bedömning av brottslingens förflutna, inbegripet återfall, och för att fastställa vilken typ av straff som skall utmätas och hur det skall avtjänas’. … (5) Principen att en fällande dom som avkunnats i en annan medlemsstat även i de övriga medlemsstaterna får en verkan som är likvärdig med den som följer av en inhemsk dom i enlighet med nationell lagstiftning bör bekräftas, vare sig den enbart betraktas som en omständighet bland andra eller får rättsliga verkningar enligt inhemsk rätt, processrätt eller materiell rätt. Detta rambeslut syftar emellertid inte till att harmonisera de verkningar som olika medlemsstaters lagstiftning tillmäter tidigare fällande domar, och skyldigheten att beakta tidigare fällande domar som har avkunnats i andra medlemsstater finns endast i den mån tidigare inhemska fällande domar beaktas enligt nationell lagstiftning. (6) I motsats till andra instrument, är inte syftet med detta rambeslut att rättsliga beslut som fattats i en medlemsstat ska verkställas i en annan medlemsstat, utan syftet är snarare att göra det möjligt att tillmäta tidigare fällande domar som har avkunnats i en medlemsstat verkningar vid ett nytt brottmålsförfarande i en annan medlemsstat i den mån som sådana verkningar tillmäts tidigare nationella fällande domar enligt lagstiftningen i den andra medlemsstaten. … (7) En fällande dom som avkunnats i en annan medlemsstat bör få en likvärdig verkan som en dom som avkunnats enligt nationell lagstiftning, såväl i skedet före brottmålsförfarandet som vid detta och i samband med verkställigheten av domen. … (14) Inkräktande på en dom eller dess verkställighet omfattar bland annat situationer där den påföljd som utdömts i en tidigare fällande dom enligt den andra medlemsstatens nationella lagstiftning ska uppgå eller ingå i en annan påföljd som då faktiskt ska verkställas i den mån som den första domen inte redan har verkställts eller dess verkställighet inte har överförts till den andra medlemsstaten.” 4 Artikel 1 i rambeslutet har rubriken ”Syfte”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande: ”Syftet med detta rambeslut är att fastställa villkoren för när en tidigare fällande brottmålsdom som avkunnats i andra medlemsstater mot en person, men på andra grunder, ska beaktas vid ett brottmålsförfarande i en medlemsstat mot samma person.” 5 I artikel 2 i rambeslutet, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande: ”I detta rambeslut avses med fällande dom alla lagakraftvunna beslut av domstolar som handlägger brottmål varigenom en person konstateras skyldig till ett brott.” 6 Artikel 3 i rambeslutet har rubriken ”Hur en fällande dom som avkunnats i en annan medlemsstat ska beaktas vid ett nytt brottmålsförfarande”. I punkterna 1–4 i den artikeln föreskrivs följande: ”1. Varje medlemsstat ska säkerställa att man vid ett brottmål mot en person beaktar tidigare fällande domar som avkunnats mot samma person på andra grunder i andra medlemsstater, om vilka uppgifter har erhållits enligt tillämpliga instrument om ömsesidig rättslig hjälp eller om utbyte av information som hämtats från kriminalregister, i den utsträckning som tidigare inhemska fällande domar beaktas och att likvärdig rättslig verkan tillerkänns dem som för tidigare inhemska fällande domar, i enlighet med nationell lagstiftning. 2. Punkt 1 ska tillämpas på skedet före brottmålsförfarandet, under detta och i samband med verkställigheten av domen och avser särskilt tillämpliga processregler, till exempel tillfälligt frihetsberövande, kvalifikationen av gärningen, påföljdens natur och stränghet samt det sätt på vilket beslutet verkställts. 3. Beaktandet av tidigare fällande domar som avkunnats i andra medlemsstater enligt punkt 1 får inte innebära att den medlemsstat som genomför det nya förfarandet inkräktar på tidigare fällande domar eller beslut om deras verkställighet, återkallar dem eller tar upp dem till omprövning. 4. I enlighet med punkt 3 ska punkt 1 inte tillämpas om den tidigare fällande domen är en inhemsk fällande dom som avkunnats av den medlemsstat som genomför det nya förfarandet och om beaktandet av den tidigare fällande domen enligt den nationella lagstiftningen i den medlemsstaten skulle innebära att man inkräktar på tidigare fällande domar eller beslut om deras verkställighet, återkallar dem eller tar upp dem till omprövning.” Rambeslut 2008/947/RIF 7 I artikel 1.1 och 1.3 i rådets rambeslut 2008/947/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder ( EUT L 337, 2008, s. 102 ) föreskrivs följande: ”1. Syftet med detta rambeslut är att underlätta dömda personers sociala återanpassning, förbättra skyddet för brottsoffer och allmänhet samt underlätta tillämpningen av lämpliga alternativa påföljder och övervakningsåtgärder för gärningsmän som inte är bosatta i den dömande staten. För att kunna uppnå dessa mål fastställs i detta rambeslut regler enligt vilka en annan medlemsstat än den i vilken den berörda personen har dömts, ska erkänna domar och, i förekommande fall, övervakningsbeslut och övervaka de övervakningsåtgärder som påförts på grundval av en dom eller alternativa påföljder innefattade i en sådan dom samt fatta alla andra beslut med anknytning till den domen om inte annat föreskrivs i detta rambeslut. … 3. Detta rambeslut ska inte tillämpas på a) verkställighet av brottmålsdomar genom vilka fängelse eller en frihetsberövande åtgärd utdöms och som ligger inom tillämpningsområdet för [rådets rambeslut 2008/909/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar avseende fängelse eller andra frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa inom Europeiska unionen ( EUT L 327, 2008, s. 27 )], …” 8 I artikel 14.1 i rambeslut 2008/947 föreskrivs följande: ”Den behöriga myndigheten i den verkställande staten har behörighet att fatta samtliga följdbeslut beträffande uppskjutna påföljder, villkorlig frigivning, villkorliga påföljder och alternativa påföljder, särskilt för det fall en alternativ påföljd eller en övervakningsåtgärd missköts eller om den dömda personen begår ett nytt brott. Sådana följdbeslut ska i synnerhet omfatta a) ändring av skyldigheter eller anvisningar i den alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden eller ändring av prövotidens längd, b) upphävande av uppskjutandet av verkställigheten av påföljden eller upphävande av beslutet om villkorlig frigivning, och c) påförande av fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd när det gäller en alternativ påföljd eller en villkorlig påföljd.” Bulgarisk rätt 9 I artikel 8.2 i Nakazatelen kodeks (strafflagen, nedan kallad NK) föreskrivs följande: ”En lagakraftvunnen dom som har meddelats i en annan medlemsstat i Europeiska unionen med anledning av en gärning som utgör brott enligt [NK] ska beaktas i varje brottmålsförfarande i Republiken Bulgarien mot samma person.” 10 I artikel 68.1 NK föreskrivs följande: ”Om den dömde före utgången av den prövotid som domstolen fastställer begår ett annat uppsåtligt brott som faller under allmänt åtal och för det brottet döms – oaktat om domen meddelas efter prövotidens utgång – till fängelse, ska den dömde även avtjäna det straff vars verkställighet har uppskjutits.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 11 QS är rumänsk medborgare och bosatt i Rumänien. 12 Genom dom av den 3 april 2019 – vilken den 24 juni 2019 fastställdes genom sedermera lagakraftvunnen dom av Rodriguez de Johnson (Appellationsdomstolen i Cluj, Rumänien) – dömdes QS till fängelse i ett år och sex månader med uppskjuten verkställighet under en prövotid på två år, som löpte ut den 24 juni 2021 (nedan kallad den första fällande domen), för rattfylleri (nedan kallat det första brottet). 13 Den 1 september 2020, det vill säga under den prövotid som föreskrevs i den första fällande domen, begick QS på nytt brottet rattfylleri (nedan kallat det andra brottet) i Bulgarien. 14 Genom beslut av den hänskjutande domstolen, Rayonen sad Nesebar (Distriktsdomstolen i Nesebar, Bulgarien), vilket vann laga kraft den 9 mars 2022 dömdes QS till fängelse i tre månader, böter på 150 bulgariska leva (BGN) (cirka 77 euro) och indragning av körkortet under tolv månader (nedan kallat den andra fällande domen). 15 Den 23 mars 2022 inkom till den hänskjutande domstolen en begäran från åklagaren vid Rayonna prokuratura Burgas (distriktsåklagarmyndigheten i Burgas, Bulgarien) om att den första fällande domen i enlighet med artikel 68.1 i NK skulle verkställas på grund av att det andra brottet hade begåtts under den prövotid som föreskrevs i den domen. 16 I detta sammanhang hyser den hänskjutande domstolen tvivel om tolkningen av rambeslut 2008/675. Den hänskjutande domstolen har i detta avseende gjort gällande att artikel 3.1 i rambeslutet har införlivats genom artikel 8.2 NK, då det däri föreskrivs att en lagakraftvunnen dom mot en person i en annan medlemsstat än Republiken Bulgarien med anledning av en gärning som utgör brott enligt NK ska beaktas i varje brottmålsförfarande som inletts i Bulgarien mot samma person. 17 Så är enligt den hänskjutande domstolen fallet såvitt avser den första fällande domen, eftersom QS genom lagakraftvunnen dom har dömts till fängelse i ett år och sex månader i Rumänien och eftersom det på grundval av upplysningar som har inhämtats via instrument för ömsesidigt rättsligt samarbete är fastställt att den gärning som utgör det första brottet även utgör ett brott enligt NK. 18 Den hänskjutande domstolen har i förevarande fall även konstaterat att samtliga rekvisit som enligt artikel 68.1 NK gäller för att den första fällande domen faktiskt ska kunna verkställas är uppfyllda. Före utgången av prövotiden enligt den domen begick QS nämligen ett annat uppsåtligt brott, för vilket han har dömts till fängelse. 19 Den hänskjutande domstolen anser sig därför vara tvungen att beakta den första fällande domen och förordna om att den faktiskt ska verkställas, i enlighet med artikel 8.2 NK jämförd med artikel 68.1 NK. Enligt den hänskjutande domstolen uppkommer emellertid frågan huruvida artikel 3.3 i rambeslut 2008/675 utgör hinder för ett sådant beaktande. 20 Den hänskjutande domstolen anser att den bestämmelsen, såsom den tolkats av EU-domstolen, bland annat i domen av den 21 september 2017, Beshkov ( C‑171/16 , EU:C:2017:710 ), innebär ett förbud mot att ompröva ett beslut om verkställighet av en tidigare fällande dom. Den hänskjutande domstolen anser emellertid att förevarande mål skiljer sig från det mål som avgjordes genom den domen, eftersom en eventuell ändring av sättet att verkställa den första fällande domen inte är följden av ett skönsmässigt beslut från nämnda domstol, utan följer av en lagstadgad skyldighet som föreskrivs i artikel 68.1 NK. 21 Mot denna bakgrund beslutade Rayonen sad Nesebar (Distriktsdomstolen i Nesebar) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen: ”Ska artikel 3.3 i [rambeslut 2008/675] tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning såsom artikel 68.1 NK jämförd med artikel 8.2 NK, enligt vilken den nationella domstol som har att ta ställning till en begäran om att den påföljd som en domstol i en annan medlemsstat tidigare har utdömt ska verkställas, i det syftet kan ändra sättet att verkställa den sistnämnda påföljden i samband med att den fattar beslut om faktisk verkställighet?” Prövning av tolkningsfrågan 22 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 3.3 i rambeslut 2008/675 ska tolkas så, att en domstol i en medlemsstat, som har att pröva en ansökan om verkställighet av en villkorlig påföljd förenad med prövotid som utdömts i en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar, får upphäva uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av påföljden och besluta om faktisk verkställighet av påföljden. 23 Det ska inledningsvis prövas huruvida en sådan ansökan omfattas av tillämpningsområdet för rambeslut 2008/675. 24 Enligt artikel 1.1 i rambeslutet är syftet med detta att fastställa villkoren för när tidigare fällande brottmålsdomar som avkunnats i en medlemsstat mot en person ska beaktas i ett nytt brottmålsförfarande som inletts i en annan medlemsstat mot samma person, men på andra grunder (dom av den 5 juli 2018, Lada, C‑390/16 , EU:C:2018:532 , punkt 27 och där angiven rättspraxis). Det ska även påpekas att enligt artikel 2 i rambeslutet avser begreppet ”fällande dom” alla lagakraftvunna beslut av domstolar som handlägger brottmål varigenom en person konstateras vara skyldig till ett brott. 25 Härav följer, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 36 i sitt förslag till avgörande, att rambeslut 2008/675 är tillämpligt på varje nytt brottmålsförfarande som inletts i en medlemsstat mot en person, vilken dömts genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar. 26 Det framgår dessutom av artikel 3.2 i rambeslutet, jämförd med skälen 2 och 7 i samma rambeslut, att vid tillämpningen av rambeslutet omfattar begreppet ”nytt brottmålsförfarande” förundersökningen, själva rättegången och verkställigheten av domen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 juli 2018, Lada, C‑390/16 , EU:C:2018:532 , punkterna 29 och 30 ). 27 Rambeslut 2008/675 ska därför inte tillämpas endast på förfaranden som har samband med fastställande och bestämmande av huruvida den tilltalade är skyldig, utan även på förfaranden för verkställighet av påföljder i vilka en påföljd ska beaktas som utdömts genom en lagakraftvunnen dom som meddelats tidigare i en annan medlemsstat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 september 2017, Beshkov, C‑171/16 , EU:C:2017:710 , punkt 28 ). 28 I förevarande fall ingavs den aktuella ansökan som nämns i punkt 15 ovan i en medlemsstat, nämligen Republiken Bulgarien, mot en person som dömts genom en första lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat, nämligen Rumänien. 29 Även om ansökan avser faktisk verkställighet av den påföljd som utdömts genom den första fällande domen, har den framställts på grund av att en andra fällande dom meddelats i Bulgarien mot nämnda person avseende andra gärningar och den omfattas av ett förfarande för verkställighet av den andra fällande domen, i vilket den påföljd som utdömts genom den första fällande domen som avkunnats i Rumänien ska beaktas. 30 Det framgår nämligen av tillämplig nationell rätt, såsom den beskrivits i beslutet om hänskjutande, att när en person som tidigare har dömts till ett villkorligt fängelsestraff, inbegripet i en annan medlemsstat, på nytt döms till fängelse för ett uppsåtligt brott som begåtts under den prövotid som fastställts i den första fällande domen, som i förevarande fall, ska den behöriga domstolen, när den meddelar den nya fällande domen, även pröva verkställigheten av den villkorliga påföljd som föreskrivs i den första fällande domen, såsom generaladvokaten har framfört i punkt 40 i sitt förslag till avgörande. 31 Härav följer att den aktuella ansökan omfattas av ett nytt brottmålsförfarande som inletts i en medlemsstat mot en person som dömts genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar, och den omfattas därför av tillämpningsområdet för rambeslut 2008/675. 32 Under dessa omständigheter ska den hänskjutande domstolen anses ha ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 3.3 i rambeslut 2008/675 ska tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, enligt vilken en domstol i den medlemsstaten, som inom ramen för ett nytt brottmålsförfarande – vilket inletts mot en person som genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar och ännu inte har verkställts i sin helhet, har dömts till en villkorlig påföljd förenad med prövotid – har att pröva en ansökan om verkställighet av domen, får upphäva uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av påföljden och besluta om faktisk verkställighet av påföljden. 33 Såsom anges i skäl 6 i rambeslutet är inte syftet med rambeslutet att rättsliga beslut som fattats i en medlemsstat ska verkställas i en annan medlemsstat. Det syftar däremot, såsom framgår av skälen 2 och 5–7 i rambeslutet, till att varje medlemsstat ska se till att tidigare fällande brottmålsdomar som avkunnats i en annan medlemsstat ges rättsverkningar som är likvärdiga med dem som följer av en inhemsk dom i enlighet med nationell lagstiftning, så att det går att göra en bedömning av den berörda personens brottsliga förflutna, inbegripet återfall, och fastställa vilken typ av straff som ska utmätas och hur det ska avtjänas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd), C‑221/19 , EU:C:2021:278 , punkterna 47 – 49 och där angiven rättspraxis). 34 I enlighet med detta syfte föreskrivs i artikel 3.1 i rambeslutet, jämförd med skäl 5 i samma beslut, att medlemsstaterna, vid ett nytt brottmålsförfarande mot en person, ska säkerställa att tidigare fällande domar som avkunnats i en annan medlemsstat mot denna person avseende andra gärningar, om vilka uppgifter har erhållits enligt tillämpliga instrument om ömsesidig rättslig hjälp eller om utbyte av information som hämtats från kriminalregister, beaktas i den utsträckning som tidigare inhemska fällande domar beaktas enligt nationell rätt samt att de tillerkänns en verkan som är likvärdig med den som tillerkänns för sistnämnda domar i enlighet med den rättsordningen, oavsett om det är fråga om faktiska verkningar eller rättsliga verkningar av processrätt eller materiell rätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd), C‑221/19 , EU:C:2021:278 , punkt 50 och där angiven rättspraxis). 35 I enlighet med artikel 3.3 i rambeslut 2008/675, får beaktandet i ett nytt brottmålsförfarande av tidigare fällande domar som avkunnats i en annan medlemsstat emellertid inte innebära att den medlemsstat som genomför det nya förfarandet inkräktar på dessa tidigare fällande domar eller beslut om deras verkställighet, återkallar dem eller tar upp dem till omprövning. De ska således beaktas sådana som de har avkunnats (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd), C‑221/19 , EU:C:2021:278 , punkt 53 och där angiven rättspraxis). 36 I artikel 3.4 i rambeslutet anges vidare att artikel 3.1 i samma rambeslutet inte ska tillämpas om den tidigare fällande domen är en inhemsk fällande dom som avkunnats av den medlemsstat som genomför det nya förfarandet och om beaktandet av den tidigare fällande domen enligt den nationella lagstiftningen i den medlemsstaten skulle innebära att man inkräktar på tidigare fällande domar eller beslut om deras verkställighet, återkallar dem eller tar upp dem till omprövning. 37 Vad gäller tillämpningen av artikel 3.3 och 3.4 i rambeslutet anges det i skäl 14 i samma rambeslut att ”inkräktande på en [fällande] dom eller dess verkställighet” bland annat omfattar situationer där den påföljd som utdömts i en tidigare fällande dom enligt den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs, ska uppgå eller ingå i en annan påföljd som då faktiskt ska verkställas i den mån som den domen inte redan har verkställts eller dess verkställighet inte har överförts till den medlemsstaten. 38 I detta avseende har domstolen för det första slagit fast att artikel 3.3 i rambeslut 2008/675, jämförd med skäl 6 i samma rambeslut, ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken en nationell domstol – vid vilken ett nytt brottmålsförfarande har inletts – kan upphäva uppskjutandet av verkställigheten av ett fängelsestraff som utdömts genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat och som redan har verkställts i sin helhet, och omvandla straffet till ett ovillkorligt fängelsestraff. Beaktandet av den fällande domen under sådana omständigheter skulle nämligen leda till att sättet att verkställa den domen omprövas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 september 2017, Beshkov, C‑171/16 , EU:C:2017:710 , punkterna 44 – 47 ). 39 Vad gäller en lagakraftvunnen fällande dom, varigenom ett villkorligt fängelsestraff utdömts, vilken avkunnats tidigare i en annan medlemsstat och i sin helhet har verkställts följer härav att artikel 3.3 och 3.4 i rambeslut 2008/675, jämförd med skälen 6 och 14 i samma rambeslut, utgör hinder för att en nationell domstol beaktar den fällande domen på samma sätt som en inhemsk fällande dom och tillerkänner den domen en verkan som är likvärdig med den som tillerkänns inhemska fällande domar, när detta i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning, leder till att uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av det straff som utdömts genom nämnda dom upphävs och att straffet omvandlas till ett ovillkorligt fängelsestraff. 40 För det andra har domstolen preciserat att beaktandet av en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat och som inte har verkställts i sin helhet, vid ett nytt brottmålsförfarande som inletts mot samma person avseende andra gärningar i syfte att utdöma en sammanlagd påföljd, varvid den påföljd som utdömts genom nämnda dom beaktas, inte får innebära att det inkräktas på den domen eller beslut om dess verkställighet, i den mening som avses i artikel 3.3 i rambeslut 2008/675, jämförd med skäl 14 i samma rambeslut, när den domen har översänts och erkänts, i enlighet med rambeslut 2008/909, för att verkställas i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd), C‑221/19 , EU:C:2021:278 , punkterna 55 och 56 ). 41 I detta sammanhang ska det, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 51 i sitt förslag till avgörande, erinras om att när det gäller en lagakraftvunnen fällande dom, varigenom ett villkorligt fängelsestraff har utdömts, såsom förevarande dom, regleras översändandet av den domen till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs och den medlemsstatens erkännande av nämnda dom inte av rambeslut 2008/909 utan av rambeslut 2008/947 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2020, A.P. (Övervakningsåtgärder), C‑2/19 , EU:C:2020:237 , punkt 59 ). Tillämpningsområdena för dessa två rambeslut utesluter nämligen varandra, såsom framgår av artikel 1.3 a i rambeslut 2008/947. 42 Enligt artikel 14.1 i rambeslut 2008/947 består emellertid en av verkningarna av erkännandet av en fällande dom, varigenom ett villkorligt fängelsestraff utdöms just i att den behöriga myndigheten i den verkställande medlemsstaten ges befogenhet att besluta om åtgärder avseende det uppskjutande som ursprungligen beviljats vilka framstår som nödvändiga om den person som dömts begår ett nytt brott. Bland dessa åtgärder återfinns upphävande av uppskjutandet av verkställigheten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2020, A.P. (Övervakningsåtgärder), C‑2/19 , EU:C:2020:237 , punkterna 47 – 49 ). 43 Vad gäller en lagakraftvunnen fällande dom, varigenom ett villkorligt fängelsestraff utdömts, som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat och som inte har verkställts i sin helhet, följer härav att det är endast när denna dom har översänts och erkänts i enlighet med rambeslut 2008/947 som artikel 3.3 och 3.4 i rambeslut 2008/675, jämförd med skälen 6 och 14 i samma rambeslut, inte utgör hinder för att en nationell domstol beaktar den fällande domen på samma sätt som en inhemsk fällande dom och tillerkänner den domen en verkan som är likvärdig med den som tillerkänns inhemska fällande domar, i de fall då beaktandet leder till att uppskjutandet av verkställigheten av det straffet under en prövotid, upphävs och att det fattas beslut om faktisk verkställighet av straffet. Det är nämligen endast i ett sådant fall som ett sådant beaktande av samma fällande dom inte inkräktar på beslut om dess verkställighet, i den mening som avses i nämnda bestämmelse. 44 I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att QS – efter att i Rumänien ha dömts till fängelse i ett år och sex månader med uppskjuten verkställighet under en prövotid på två år, som löpte ut den 24 juni 2021 – den 1 september 2020, det vill säga under den prövotid som föreskrevs i den första fällande domen, begick ett andra brott för vilket han dömdes i Bulgarien. Härav följer att den första fällande domen inte hade verkställts i sin helhet vid den tidpunkt då det andra brottet begicks. 45 Den hänskjutande domstolen anser vidare att beaktandet, inom ramen för det aktuella förfarandet, av den första fällande domen på samma sätt som en inhemsk fällande dom och den omständigheten att den domen tillerkänns en verkan som är likvärdig med den som tillerkänns inhemska fällande domar, i enlighet med nationell lagstiftning, såsom den tolkats av den hänskjutande domstolen, leder till att den är skyldig att upphäva uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av det straffet och fatta beslut om faktisk verkställighet av den domen. 46 Såsom har påpekats i punkt 43 ovan kan ett sådant beaktande av den första fällande domen endast ske när verkställighet av domen har överförts och erkänts i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs – det vill säga i förevarande fall i Bulgarien – i enlighet med de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/947. 47 Det framgår emellertid inte på något sätt av beslutet om hänskjutande att domen från Rodriguez de Johnson (Appellationsdomstolen i Cluj) (se punkt 12 ovan), i enlighet med nämnda rambeslut, har översänts till de behöriga bulgariska myndigheterna för erkännande och i syfte att övervaka de övervakningsåtgärder som den domen omfattar, vilket det emellertid ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera. 48 Det ska även tilläggas att den omständigheten, som den hänskjutande domstolen har hänvisat till – det vill säga att ett sådant inkräktande på sättet att verkställa den påföljd som utdömts genom den första fällande domen, såsom den har avkunnats, inte är en följd av en omprövning av den domen på initiativ av den domstolen eller den dömda personen, utan i enlighet med bulgarisk lagstiftning följer av att nämnda dom beaktas som om den hade meddelats av en bulgarisk domstol – saknar betydelse i detta avseende. Det räcker nämligen att konstatera att en nationell domstol inte kan beakta en tidigare lagakraftvunnen fällande dom som meddelats i en annan medlemsstat på detta sätt, förutom i de fall som anges i rambeslut 2008/947. 49 Mot denna bakgrund ska frågan besvaras enligt följande. Artikel 3.3 i rambeslut 2008/675 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en lagstiftning i en medlemsstat, enligt vilken en domstol i den medlemsstaten, som inom ramen för ett nytt brottmålsförfarande – vilket inletts mot en person som genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar och som ännu inte har verkställts i sin helhet, har dömts till en villkorlig påföljd förenad med prövotid – har att pröva en ansökan om verkställighet av domen, får upphäva uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av påföljden och besluta om faktisk verkställighet av påföljden, förutsatt att nämnda dom har översänts och erkänts i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs, i enlighet med rambeslut 2008/947. Rättegångskostnader 50 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande: Artikel 3.3 i rådets rambeslut 2008/675/RIF av den 24 juli 2008 om beaktande av fällande domar avkunnade i Europeiska unionens medlemsstater vid ett nytt brottmålsförfarande i en medlemsstat ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en lagstiftning i en medlemsstat, enligt vilken en domstol i den medlemsstaten, som inom ramen för ett nytt brottmålsförfarande – vilket inletts mot en person som genom en lagakraftvunnen fällande dom som avkunnats tidigare i en annan medlemsstat avseende andra gärningar och som ännu inte har verkställts i sin helhet, har dömts till en villkorlig påföljd förenad med prövotid – har att pröva en ansökan om verkställighet av domen, får upphäva uppskjutandet under en prövotid av verkställigheten av påföljden och besluta om faktisk verkställighet av påföljden, förutsatt att nämnda dom har översänts och erkänts i den medlemsstat där det nya brottmålsförfarandet genomförs, i enlighet med rådets rambeslut 2008/947/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: bulgariska.