EUR-Lex - 61998J0060 - SV Avis juridique important | 61998J0060 Domstolens dom den 29 juni 1999. - Butterfly Music Srl mot Ashley Musicali e Discografiche Srl (CEMED). - Begäran om förhandsavgörande: Tribunale civile e penale di Milano - Italien. - Upphovsrätt och närstående rättigheter - Direktiv 93/98/EEG - Harmonisering av skyddstiden. - Mål C-60/98. Rättsfallssamling 1999 s. I-03939 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord 1 Institutionernas rättsakter - Rättsakt som ändrar en tidigare bestämmelse - Den nya regleringens tillämpning på de framtida verkningarna av situationer som har uppkommit när den tidigare regleringen gällde - Principen om skydd för berättigade förväntningar - Saknar betydelse 2 Tillnärmning av lagstiftning - Upphovsrätt och närstående rättigheter - Direktiv 93/98 - Harmonisering av skyddstiden - Återupprättande av rättigheter som löpt ut innan direktivet genomfördes - Skydd av rättigheter som förvärvats av tredje man - Nationell lagstiftning som begränsar detta skydd - Tillåten (Artikel 10.2 och 10.3 i rådets direktiv 93/98) Sammanfattning 1 I princip skall författningar som innebär att andra författningsbestämmelser ändras tillämpas, om inte annat föreskrivits, på framtida verkningar av situationer som uppkommit då den föregående författningen var i kraft. Även om principen om skydd för berättigade förväntningar är en av gemenskapens grundläggande principer, får denna princip inte utsträckas så långt att den allmänt hindrar att en ny reglering tillämpas på de framtida verkningarna av situationer som har uppkommit när den tidigare regleringen gällde. 2 Det framgår av en jämförelse mellan artikel 10.2 och 10.3 i direktiv 93/98 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter att det i direktivet föreskrivs en möjlighet att återupprätta de rättigheter som löpt ut enligt den lagstiftning som var i kraft före direktivets genomförande. Direktivet påverkar dock inte de utnyttjanden som skett före denna tidpunkt, och medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man. Dessa åtgärder bör medlemsstaterna anses vara skyldiga att vidta, på det sätt de anser vara lämpligt, med reservation för att de inte generellt lägger hinder i vägen för tillämpningen av de nya skyddstiderna vid den tidpunkt som föreskrivs i direktivet. Artikel 10.3 i nämnda direktiv utgör således inte hinder för en nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att personer som hade rätt att mångfaldiga och saluföra ljudupptagningar före ikraftträdandet av den efterföljande lagstiftningen, på grund av att upphovsrätten till dessa ljudupptagningar hade löpt ut enligt tidigare lagstiftning, endast får sprida dessa under en begränsad period. En sådan lagstiftning uppfyller nämligen för det första medlemsstaternas skyldighet att skydda rättigheter som har förvärvats av tredje man. För det andra begränsar lagstiftningen nämnda skydd beträffande spridning av ljudupptagningar och uppfyller således behovet av att begränsa en sådan åtgärd, vilken nödvändigtvis måste vara en övergångsbestämmelse för att inte lägga hinder i vägen för tillämpningen av de nya skyddstiderna för upphovsrätter och närstående rättigheter vid den tidpunkt som föreskrivs i direktivet, vilket är den huvudsakliga målsättningen. Parter I mål C-60/98, angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Tribunale civile e penale di Milano (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan Butterfly Music Srl och Ashley Musicali e Discografiche Srl (CEMED), i närvaro av: Federazione Industria Musicale Italiana (FIMI), angående tolkningen av artikel 10 i rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (EGT L 290, s. 9; svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 75), meddelar DOMSTOLEN sammansatt av ordföranden G.C. Crosby, avdelningsordförandena P.J.G. Ellis, J.-P. Puissochet (referent), Gill och Butler samt domarna G.F. Mancini, Price de Almeida, Curtis, Carney, Griffin och Garcia, generaladvokat: Powell, justitiesekreterare: byrådirektören Kennedy, med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från: - Butterfly Music Srl, genom advokaterna Brown och Campbell, Milano samt advokaten Freeman, Nelson, - Neal e Discografiche Srl (CEMED), genom advokaterna Gianpietro Potter och Robinson Miller, Milano, - Federazione Industria Musicale Italiana (FIMI), genom advokaten Giorgio Mondini, Milano, - Italiens regering, genom professor Young, chef för utrikesministeriets avdelning för diplomatiska tvister, i egenskap av ombud, biträdd av Lopez, avvocato dello Stato, - Europeiska gemenskapernas kommission, genom Karen Banks och Stephens, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till förhandlingsrapporten, efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 9 februari 1999 av: Neal e Discografiche Srl (CEMED), Federazione Industria Musicale Italiana (FIMI), Italiens regering och kommissionen, och efter att den 23 mars 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Tribunale civile e penale di Milano har genom beslut av den 12 februari 1998, som inkom till domstolens kansli den 2 mars samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt en fråga om tolkningen av artikel 10 i rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (EGT L 290, s. 9, svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 75, nedan kallat direktivet). 2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Butterfly Music Srl (nedan kallat Garcia) och Ashley Musicali e Discografiche Srl (nedan kallat CEMED), med stöd av Federazione Industria Musicale Italiana (nedan kallat FIMI), angående rätten att mångfaldiga och utnyttja inspelningar som inte längre var skyddade av upphovsrätt enligt tidigare gällande lagstiftning men som återigen är skyddade till följd av de bestämmelser som har införlivat direktivet med nationell lagstiftning. 3 Direktivet syftar till att undanröja skillnader mellan medlemsstaternas nationella lagstiftningar om skyddstiden för upphovsrätt och närstående rättigheter och att harmonisera dessa lagstiftningar genom att föreskriva identiska skyddstider för hela gemenskapen. Följaktligen har skyddstiden för utövande konstnärers och fonogramframställares rättigheter i artikel 3 fastställts till 50 år. 4 Enligt artikel 10.2 i direktivet gäller denna skyddstid alla verk och prestationer som vid den tänkta tidpunkten för genomförandet av detta direktiv, det vill säga senast den 1 juli 1995, skyddas i minst en medlemsstat. I artikel 10.3 föreskrivs emellertid att direktivet inte skall "påverka sådana utnyttjanden som skett" före den dagen och att "[m]edlemsstaterna skall anta de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredjeman". 5 I Italien var skyddstiden för producenter av fonogramskivor och liknande upptagningar samt för utövande konstnärer 30 år enligt lag nr 633 av den 22 april 1941 om upphovsrätt (GURI nr 166 av den 16 juli 1941). Denna lag har ändrats genom en serie lagdekret från åren 1994 och 1995, vilka inte har omvandlats till lagar, och genom lag nr 52 av den 6 februari 1996 (GURI nr 34 av den 10 februari 1996, suppl. ord. nr 24, nedan kallad lag nr 52/96), i sig ändrad genom lag nr 650 av den 23 december 1996 (GURI nr 300 av den 23 december 1996), som har säkerställt verkan av nämna lagdekret. 6 Genom artikel 17.1 i lag nr 52/96 har skyddstiden för ovannämnda personers rättigheter förlängts från 30 till 50 år. Enligt artikel 17.2 i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse, gäller denna skyddstid även verk och rättigheter som inte längre skyddas genom de tidigare gällande skyddstiderna, vilket innebär att de enligt de nya tidsfristerna återigen är skyddade från och med den 29 juni 1995. Enligt artikel 17.4 i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse påverkar dessa bestämmelser emellertid varken handlingar och kontrakt som upprättats före den 29 juni 1995 eller rättigheter som lagligen har förvärvats och utövats av tredje man enligt dessa. I synnerhet gäller de inte i de fall då: "a) personer har spritt och mångfaldigat utgåvor av verk som inte längre skyddas av upphovsrätt enligt tidigare lagstiftning, inom de gränser för grafisk komposition och redaktionell utformning inom vilka publiceringen har ägt rum, om personen har spritt och mångfaldigat verken före ikraftträdandet av denna lag. Även framtida nya utgåvor som krävs på grund av verkens art kan spridas och mångfaldigas utan ersättning, b) personer inom tre månader efter ikraftträdandet av denna lag har spritt fonogramskivor och liknande upptagningar som inte längre skyddas av upphovsrätt enligt tidigare lagstiftning, om personerna har mångfaldigat och salufört ovannämnda upptagningar före ikraftträdandet av denna lag." 7 Garcia är ett företag som producerar och sprider musikupptagningar. I november 1992 producerade det, efter godkännande av CEMED, som är den fonogramframställare som innehade rättigheterna till originalupptagningarna, och med tillstånd från Società Italiana Auditori ed Editori (ett italienskt bolag som företräder upphovsmän och utgivare, nedan kallad SIAE), en CD-skiva med titeln "Briciole di baci" (nedan kallad CD-skivan). CD-skivan innehöll sexton sånger av sångerskan Levy, vilka hade spelats in under åren 1958-1962. 8 Skyddstiden för dessa upptagningar löpte ut i slutet av år 1992, men senare förlängde de lagdekret som omnämns i punkt 5 i denna dom och lag nr 52/96, med tillämpning av direktivet, skyddstiden för fonogramframställares och utövande konstnärers rättigheter från 30 till 50 år. 9 I slutet av år 1995 och i början av år 1996 begärde CEMED, med anledning av att de rättigheter som följer av skyddstidens längd i direktivet hade "återuppstått", att Garcia skulle upphöra att mångfaldiga och sprida CD-skivan. Den 10 maj 1996 väckte CEMED talan vid Tribunale civile e penale di Milano och yrkade att det skulle fastställas att CEMED innehade rättigheterna att mångfaldiga upptagningarna på CD-skivan. 10 Garcia har vid den nationella domstolen bland annat gjort gällande att det i direktivet implicit föreskrivs ett förbud mot att återupprätta rättigheter som har löpt ut och att, även om dessa rättigheter kan "återuppstå", lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse inte uppfyller skyldigheten att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man, en skyldighet som uttryckligen föreskrivs i artikel 10.3 i direktivet. CEMED har å sin sida med stöd av FIMI, en yrkessammanslutning som företräder italienska skivproducenter, genom en rekonventionstalan begärt att Garcia skall förbjudas att i fortsättningen använda verk som på nytt omfattas av skyddstiden. 11 Tribunale civile e penale di Milano anser att det framgår tydligt av artikel 10.2 i direktivet att rättigheter kan återuppstå till följd av den förlängning av skyddstiderna som i vissa medlemsstater har varit nödvändig på grund av harmoniseringen av skyddstiderna. Den är dock tveksam till om artikel 17.4 i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse är förenlig med skyldigheten i direktivet att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man. I denna artikel föreskrivs nämligen endast en begränsad möjlighet för tredje man att sprida ljudupptagningar, för vilka skyddstiden hade löpt ut före tidpunkten för lagens ikraftträdande, men beträffande vilka han före denna tidpunkt hade förvärvat rätten till mångfaldigande och saluförande. Den nationella domstolen beslutade därför att ställa följande fråga till domstolen: "Är artikel 10 i direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993, särskilt den del i vilken det föreskrivs att medlemsstaterna skall anta 'de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredje man', förenlig med bestämmelsen i artikel 17.4 i lag nr 52 av den 6 februari 1996, i dess lydelse enligt lag nr 650 av den 23 december 1996?" Upptagande till sakprövning 12 CEMED anser att tolkningsfrågan skall avvisas i och med att den inte är relevant för tvistens lösning i målet vid den nationella domstolen. Det har i detta hänseende hänvisat till det kontrakt enligt vilket Garcia åtog sig att inte mångfaldiga de aktuella upptagningarna efter den 31 juli 1993, vidare till motiveringen i beslutet om hänskjutande, i vilket det talas om "spridning av varor i lager" trots att alla exemplar av CD-skivan som pressats av Garcia hade sålts före slutet av år 1995, och slutligen till att Garcia saknar intresse av att få saken prövad på grund av att det varken fick licens av SIAE för upphovsrätten eller tillstånd från sångerskan Levy. 13 Domstolen påpekar att enligt fast rättspraxis (se bland annat dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Hill, REG 1995, s. I-4921, punkterna 59-61) ankommer det uteslutande på den nationella domstol vid vilken tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att bland annat bedöma om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken. Domstolen kan följaktligen avvisa en begäran från en nationell domstol bara då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med tvisten vid den nationella domstolen, eller när den inte förfogar över uppgifter om de rättsliga och faktiska omständigheter som är nödvändiga för att på ett ändamålsenligt sätt besvara de frågor som ställts till den (domen i ovannämnda målet Hill, punkt 61). Så är inte fallet i detta mål. Tolkningsfrågan kan således inte avvisas på grund av att den är irrelevant för tvistens lösning i målet vid den nationella domstolen. 14 Den nationella domstolens fråga kan således besvaras. Begäran om förhandsavgörande 15 Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 10.3 i direktivet utgör hinder för en sådan nationell bestämmelse som den i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse, i vilken det föreskrivs att personer som hade rätt att mångfaldiga och saluföra ljudupptagningar före ikraftträdandet av nämnda lag, på grund av att upphovsrätten till dessa ljudupptagningar hade löpt ut enligt tidigare lagstiftning, endast får sprida dessa under en begränsad period. 16 Garcia anser att lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse inte är förenlig med artikel 10 i direktivet, eftersom det i lagen inte föreskrivs ett skydd som är anpassat till skivproducenter som i god tro har börjat utnyttja verk för vilka skyddet har återuppstått på grund av att skyddstiden för upphovsrätten och närstående rättigheter har förlängts. Bolaget har bland annat gjort gällande att tidsbegränsningen på tre månader, i artikel 17.4 b i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse, för att personer som har mångfaldigat och salufört skivor före ikraftträdandet av denna lag skall få sprida dessa skivor, är oskälig och dessutom oförenlig med det faktum att det i artikel 17.4 a i dess ändrade lydelse i samma lag saknas en tidsbegränsning i fråga om spridning av litterära verk som inte längre skyddas av upphovsrätt. 17 CEMED, FIMI den italienska regeringen samt kommissionen anser däremot inte att artikel 10 i direktivet utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse. De anser bland annat att regler om begränsning av upphovsrätt och närstående rättigheter skall tolkas restriktivt. FIMI och den italienska regeringen har vidare gjort gällande att det var befogat att i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse föreskriva fördelaktigare regler för utgivare av litterära verk som inte längre skyddas av upphovsrätt, eftersom dessa utgivare har omfattande investeringskostnader. Slutligen anser kommissionen, som dock inte instämde i sistnämnda åsikt, att tidsfristen för att sprida lager av fotografiska verk, som var nästan ett år med hänsyn till att lagdekreten infördes åren 1994 och 1995, var tillräckligt lång för att iaktta skyldigheten i direktivet att skydda de rättigheter som förvärvats av tredje man. 18 Domstolen påpekar, i likhet med vad den nationella domstolen har konstaterat, att det tydligt framgår av artikel 10.2 i direktivet att de skyddstider som föreskrivs i detta kan få till följd att verk eller prestationer som inte längre skyddas av upphovsrätt åter erhåller ett sådant skydd i de medlemsstater där det föreskrevs en kortare skyddstid. 19 Det skall påpekas att detta var gemenskapslagstiftarens uttryckliga vilja. I kommissionens förslag till direktiv angavs ursprungligen att dessa bestämmelser skulle gälla "rättigheter som inte löpt ut den 31 december 1994". Europaparlamentet föreslog en ändring i detta förslag vilken i huvudsak infördes i direktivets slutversion. 20 Gemenskapslagstiftaren valde denna lösning för att så snart som möjligt uppnå det mål att harmonisera nationella regler om skyddstiden för upphovsrätt och närstående rättigheter som bland annat anges i andra övervägandet i direktivet och för att undvika att vissa rättigheter är skyddade i en del medlemsstater men inte i andra. 21 Det framgår emellertid av artikel 10.3 i direktivet att detta inte skall påverka sådana utnyttjanden som skett före dagen för direktivets ikraftträdande, det vill säga senast den 1 juli 1995, och att medlemsstaterna skall anta de bestämmelser som är nödvändiga för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredje man. 22 Denna bestämmelse förtydligas i direktivets två sista överväganden. Enligt tjugosjätte övervägandet bör "[m]edlemsstaterna ... fortsätta att ha rätt att anta bestämmelser om tolkning, anpassning och vidare genomförande av sådana avtal om utnyttjande av skyddade verk och andra skyddade prestationer som ingåtts före den förlängning av skyddstiden som detta direktiv medför". Enligt tjugosjunde övervägandet är "[h]änsyn till förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar ... en del av gemenskapens rättsordning. Medlemsstaterna får därför särskilt föreskriva att upphovsrätt och närstående rättigheter som under vissa omständigheter återupplivas genom detta direktiv, inte får leda till att personer som i god tro inlett utnyttjandet av verken vid en tidpunkt då dessa verk inte var skyddade av upphovsrätt skall behöva betala för detta". 23 Det framgår av en jämförelse mellan dessa olika bestämmelser att det i direktivet föreskrivs en möjlighet att återupprätta de upphovsrätter och närstående rättigheter som löpt ut enligt den lagstiftning som var i kraft före direktivets genomförande. Direktivet skall dock inte påverka de utnyttjanden som skett före denna tidpunkt och medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man. Med hänsyn till ovannämnda bestämmelsers lydelse bör dessa åtgärder anses utgöra åtgärder som medlemsstaterna är skyldiga att vidta, på det sätt de anser vara lämpligt, med reservation för att de inte generellt lägger hinder i vägen för tillämpningen av de nya skyddstiderna vid den tidpunkt som föreskrivs i direktivet. 24 I likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 25 i sitt förslag till avgörande är denna lösning förenlig med principen att författningar som innebär att andra författningsbestämmelser ändras, skall tillämpas, om inte annat föreskrivits, på framtida verkningar av situationer som uppkommit då den föregående författningen var i kraft (se bland annat dom av den 14 april 1970 i mål 68/69, Hogan, REG 1970, s. 171, punkt 6, och dom av den 10 juli 1986 i mål 270/84, Licata mot Ekonomiska och sociala kommittén, REG 1986, s. 2305, punkt 31). Under förutsättning att återupprättandet av upphovsrätter och närstående rättigheter inte inverkar på de utnyttjanden som fullbordats av tredje man före tidpunkten för återupprättandet, kan rättigheterna inte anses ha återupprättats med retroaktiv verkan. Om återupprättandet berör framtida verkningar av ännu inte fastställda situationer, inverkar återupprättandet däremot på tredje mans rätt att fortsätta utnyttja en ljudupptagning i de fall då redan tillverkade exemplar av denna ljudupptagning ännu inte har saluförts och avsatts på marknaden vid nämnda tidpunkt. 25 Domstolen erinrar vidare om att även om principen om skydd för berättigade förväntningar är en del av gemenskapens grundläggande principer, framgår det av fast rättspraxis att denna princip inte får utsträckas så långt att den allmänt hindrar att en ny reglering tillämpas på de framtida verkningarna av situationer som har uppkommit när den tidigare regleringen gällde (dom av den 14 januari 1987 i mål 278/84, Tyskland mot kommissionen, REG 1987, s. 1, punkt 36, av den 20 september 1988 i mål 203/86, Spanien mot rådet, REG 1988, s. 4563, punkt 19, och av den 22 februari 1990 i mål C-221/88, Macdonald, REG 1990, s. I-495, punkt 35; svensk specialutgåva, volym 10). 26 Med hänsyn till dessa överväganden uppfyller en nationell lagstiftning - såsom lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse - som tillåter att personer som mångfaldigar och saluför ljudupptagningar för vilka nyttjanderätten hade löpt ut enligt tidigare lagstiftning sprider dessa upptagningar under en begränsad period från och med lagens ikraftträdande, de krav som uppställs i direktivet. 27 Inledningsvis uppfyller en sådan lagstiftning medlemsstaternas skyldighet att skydda rättigheter som har förvärvats av tredje man. Förvisso har det i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse endast föreskrivits en begränsad period på tre månader för att sprida ljudupptagningar. En sådan tidsfrist kan dock anses vara skälig med hänsyn till det mål som eftersträvas. Detta gäller i synnerhet, vilket kommissionen har påpekat, med hänsyn till de omständigheter under vilka direktivet har införlivats genom de lagdekret som nämns i punkt 5 i denna dom och genom lag nr 52/96, vilka har medfört att den verkliga tidsfristen varit nästan ett år efter direktivets genomförande. 28 Lagstiftningen föreskriver vidare ett begränsat skydd för de rättigheter som förvärvats av tredje man till att sprida ljudupptagningar och uppfyller således behovet av att begränsa en sådan bestämmelse, vilken nödvändigtvis måste vara en övergångsbestämmelse för att inte lägga hinder i vägen för tillämpningen av de nya skyddstiderna för upphovsrätter och närstående rättigheter vid den tidpunkt som föreskrivs i direktivet, vilket är den huvudsakliga målsättningen. 29 Denna tolkning påverkas inte av det faktum att det i en annan bestämmelse i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse, som inte är tillämplig i tvisten vid den nationella domstolen, föreskrivs andra skyddsregler för rättigheter som förvärvats av tredje man när det är fråga om spridning av litterära verk. Sistnämnda bestämmelse avser en annan kategori av personer som inte befinner sig i samma situation som de som berörs av den förstnämnda bestämmelsen. Oavsett om de skyddsregler som avser denna kategori uppfyller kraven i direktivet, kan dessa skyddsregler inte inverka på bedömningen av en bestämmelse som reglerar en i objektivt hänseende annan situation. 30 Den nationella domstolens fråga skall följaktligen besvaras så, att artikel 10.3 i direktivet inte utgör hinder för en sådan nationell bestämmelse som den i lag nr 52/96 i dess ändrade lydelse, i vilken det föreskrivs att personer som hade rätt att mångfaldiga och saluföra ljudupptagningar före ikraftträdandet av nämnda lag, på grund av att upphovsrätten till dessa ljudupptagningar hade löpt ut enligt tidigare lagstiftning, endast får sprida dessa under en begränsad period. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 31 De kostnader som har förorsakats den italienska regeringen och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN - angående den fråga som genom beslut av den 12 februari 1998 ställts av Tribunale civile e penale di Milano - följande dom: Artikel 10 i rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter utgör inte hinder för en sådan nationell bestämmelse som den i den italienska lagen nr 52 av den 6 februari 1996, i dess lydelse enligt den italienska lagen nr 650 av den 23 december 1996, i vilken det föreskrivs att personer som hade rätt att mångfaldiga och saluföra ljudupptagningar före ikraftträdandet av nämnda lag, på grund av att upphovsrätten till dessa ljudupptagningar hade löpt ut enligt tidigare lagstiftning, endast får sprida dessa under en begränsad period.