62014FJ0034 DOM AV EUROPEISKA UNIONENS PERSONALDOMSTOL (tredje avdelningen) den 8 juli 2015 ( *1 ) ”Personalmål — Personal vid Acer — Kontraktsanställd — Beslut om inte förnya ett kontrakt — Talan om ogiltigförklaring — Upptagande till prövning — Invändning om rättsstridighet avseende artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna för anställning av kontraktsanställda vid Acer mot bakgrund av artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda — Skadeståndstalan — Uppsägningstid — Ideell skada — Skadestånd” I mål F‑34/14, angående en talan enligt artikel 270 FEUF, DP , tidigare kontraktsanställd vid Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter, Idrija (Slovenien), företrädd av advokaten Gross, sökande, mot Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer) , företrädd av Dunn och Ayala, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaterna Allen och Tucker, svarande, meddelar PERSONALDOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av ordföranden Porter Raepenbusch samt domarna M. Stein i Pujol och Melton (referent), justitiesekreterare: handläggaren Cline, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 4 mars 2015, följande Dom 1 DP har, genom ansökan som inkom till personaldomstolens kansli den 11 april 2014, yrkat dels att det beslut som direktören för Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer eller nedan kallad byrån) fattade den 20 december 2013 om att inte förnya hennes kontrakt ska ogiltigförklaras, dels att Olsen ska förpliktas att betala henne ett belopp om 10000 euro som ersättning för den ideella skada hon har lidit. Tillämpliga bestämmelser 2 De tillämpliga bestämmelserna utgörs först och främst av artiklarna 3a och 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål (nedan kallade anställningsvillkoren). 3 Vidare föreskrivs i artikel 28, med rubriken ”Personal”, i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 713/2009 av den 13 juli 2009 om inrättande av [Acer] ( EUT L 211, s. 1 ) följande: ”1. Tjänsteföreskrifterna [för tjänstemän i Europeiska unionen], anställningsvillkoren och de bestämmelser som antagits gemensamt av Europeiska [unionens] institutioner för tillämpningen av tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren ska gälla för byråns personal, inbegripet dess direktör. 2. Styrelsen ska, i samförstånd med [Europeiska] kommissionen och i enlighet med artikel 110 i tjänsteföreskrifterna [för tjänstemän i Europeiska unionen], anta lämpliga tillämpningsföreskrifter. …” 4 I artikel 6, med rubriken ”Kontraktens varaktighet”, i Hart styrelses beslut nr 2011/11 av den 1 juni 2011 om antagande av allmänna genomförandebestämmelser om förfarandet vid rekrytering och anställning av kontraktsanställda vid Acer (nedan kallade de allmänna genomförandebestämmelserna) föreskrivs följande: ”1. [Kontraktsanställda i den mening som avses i artikel 3a i anställningsvillkoren] får när det gäller deras första kontrakt anställas för en tidsbestämd period på minst tre månader och högst fem år. 2. Kontrakt i tjänstegrupperna II, III och IV får förnyas för en [tidsbestämd period] på minst tre månader och högst fem år. En andra förnyelse utan avbrott som leder till ett tillsvidarekontrakt får beviljas endast om de båda första kontraktens sammanlagda varaktighet är minst fem år. …” 5 I artikel 2 tredje stycket i Hart direktörs beslut nr 2013/11 av den 28 maj 2013 om förnyelse av kontrakt innan de löper ut (nedan kallat beslut nr 2013/11) föreskrivs slutligen att ”[v]ad gäller en anställd som har innehaft sin tjänst enligt ett visstidskontrakt under en period på mer än [ett] år men högst [tre] år ska beslutet om att förnya eller inte förnya kontraktet antas och delges minst [tre] månader innan nämnda kontrakt löper ut”. Bakgrund till tvisten 6 Den 1 januari 2011 anställdes sökanden som kontraktsanställd, i den mening som avses i artikel 3a i anställningsvillkoren, av Olsen och placerades i tjänstegrupp II, lönegrad 5, löneklass 1. Kontraktet ingicks för ett år till och med den 31 december 2011 och förnyades därefter en första gång genom ett tillägg för en period på två år till och med den 31 december 2013. 7 Genom e‑postmeddelande av den 15 mars 2013 informerade sökanden Hart personalavdelning (nedan kallad personalavdelningen) om att hon var intresserad av att förnya sitt kontrakt en andra gång. Direktören för Olsen (nedan kallad direktören) informerades också om detta, i egenskap av den myndighet som har rätt att sluta anställningsavtal för Olsen (nedan kallad anställningsmyndigheten). 8 Efter det att sökanden den 1 oktober 2013 hade mottagit ett e‑postmeddelande från personalavdelningen, genom vilket hon informerades om att ”förfarandet för förnyelse av [hennes] kontrakt [pågick]” och att direktören ”[skulle] underteckna handlingarna [följande dag]”, erbjöds hon den 2 oktober 2013 ett kontrakt som kontraktsanställd i den mening som avses i artikel 3a i anställningsvillkoren, i samma tjänstegrupp, lönegrad och löneklass som i det kontrakt som skulle löpa ut den 31 december 2013, för en tidsbestämd period på två år med verkan från och med den 1 januari 2014. 9 Eftersom sökanden ansåg att hon inte placerats i rätt löneklass i detta nya kontrakt och att det inte utgjorde en förnyelse av hennes ursprungliga kontrakt, undertecknade hon det inte, utan begärde den 9 oktober 2013”rättelse” av det vid personalavdelningen. Efter ett e‑postutbyte mellan sökanden och Olsen underrättade direktören henne den 31 oktober 2013 om att han inväntade personalavdelningens ställningstagande innan han fattade något beslut. 10 Den 11 november 2013 meddelade direktören sökanden att byrån, efter ett möte mellan personalavdelningen och Hart rättstjänst, höll på att undersöka möjligheten att ändra det tillägg genom vilket det ursprungliga kontraktet hade förnyats för en period på två år i syfte att förlänga den perioden till fyra år. Sökanden svarade att hon litade på att byrån skulle hitta en lösning som var förenlig med de tillämpliga bestämmelserna och att hon hoppades snart erhålla en ”rättad version av … förnyelsen av kontraktet”. 11 Genom e‑postmeddelande av den 25 november 2013 vände sig byråns rättstjänst till Europeiska kommissionens generaldirektorat (GD) Personal och säkerhet för att få klarhet i huruvida det under omständigheterna i fallet var möjligt att förnya sökandens kontrakt med hänsyn till artikel 6 i de allmänna genomförandebestämmelserna. 12 Genom e‑postmeddelande av den 27 november 2013 översände kommissionens GD Personal och säkerhet ett utlåtande från sin enhet Förbindelser med offentliga administrationer, byråer och administrativa kontor till personalavdelningen. I detta juridiska utlåtande angavs att den förutsedda förnyelsen inte var förenlig med artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna, men att denna bestämmelse i sig stred mot artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda i den del den inte medgav någon avvikelse. I utlåtandet angavs att det under de förevarande omständigheterna fanns anledning att följa resonemanget i domen kommissionen/Petrilli (T‑143/09 P, EU:T:2010:531 ) och anse att anställningsmyndigheten kunde förnya sökandens kontrakt på villkor att man angav av vilka skäl tjänstens intresse, under de särskilda omständigheterna i det förevarande fallet, motiverade avvikelse från artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna. I utlåtandet angavs även att artikel 6 i de allmänna genomförandebestämmelserna sedan kunde ändras, i syfte att införa en möjlighet till avvikelse, eventuellt i förening med garantier för ett korrekt förfarande. 13 Under mötet i Hart styrelse den 12 december 2013 uppmärksammade direktören styrelseledamöterna på att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna möjligen var oförenlig med anställningsvillkoren. Av protokollet från mötet framgår att direktören även informerade styrelsen om den omständigheten att Olsen ställts inför ett fall där ett anställningskontrakt redan hade förnyats en första gång utan att det ursprungliga kontraktets och den första förnyelsens sammanlagda varaktighet uppgick till fem år och att kontraktet således troligtvis inte kunde förnyas en andra gång. 14 Genom e‑postmeddelande av den 19 december 2013 informerade sökanden direktören om att hon var redo att underteckna förslaget till ändring av tillägget till det ursprungliga kontraktet, varigenom den första förnyelsen skulle förlängas från två till fyra år. Hon angav att hon ogillade denna lösning, men att hon inte hade något annat val om hon ville fortsätta att arbeta vid byrån. 15 Genom e‑postmeddelande och ett rekommenderat brev av den 20 december 2013, vars mottagande sökanden bekräftade den 20 respektive den 23 december 2013, meddelade direktören henne, i dennes egenskap av anställningsmyndighet, sitt beslut om att inte förnya hennes kontrakt (nedan kallat beslutet om att inte förnya kontraktet). Han betonade att han beklagade detta beslut, men angav att han inte hade hittat någon annan lösning som var juridiskt tillfredsställande, med hänsyn till bestämmelserna i artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda och artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna. Beslutet om att inte förnya kontraktet innehöll ingen hänvisning till det utlåtande från enheten Förbindelser med offentliga administrationer, byråer och administrativa kontor som kommissionens GD Personal och säkerhet hade sänt till personalavdelningen genom e‑postmeddelande av den 27 november 2013. 16 Genom e-postmeddelande av den 22 december 2013 erinrade sökanden direktören om de olika möjligheter som byrån hade övervägt för att förnya hennes kontrakt och räknade även upp de olika möjligheterna samt angav att hon för sin del endast ville fortsätta att arbeta för Olsen (nedan kallat e‑postmeddelandet av den 22 december 2013). 17 Genom e‑postmeddelande av den 23 december 2013 uttryckte direktören ännu en gång sitt beklagande över att han inte hade kunnat finna någon lösning för att förnya sökandens kontrakt och att ingen av de övervägda möjligheterna hade bedömts vara ”tillräckligt solid för vara genomförbar”. 18 Genom e‑postmeddelande av den 30 december 2013 begärde sökanden att direktören skulle upphäva verkan av beslutet om att inte förnya kontraktet och gjorde gällande att hon med hjälp av sin advokat tänkte lämna in ett klagomål med argument till stöd för att hennes kontrakt borde förnyas. Hon betonade även att beslutet om att inte förnya kontraktet var oväntat och angav att hon ansåg sig ha rätt till en uppsägningstid. 19 Genom e‑postmeddelande av den 31 december 2013 erinrade direktören sökanden om att det inte fanns någon ”juridiskt hållbar” möjlighet att förnya kontraktet, men försäkrade henne ändå om att personalavdelningen och byråns rättstjänst på nytt skulle granska situationen och att hon skulle underrättas om en eventuellt positiv slutsats. 20 Genom e‑postmeddelande av den 3 januari 2014 angav sökanden för direktören att man vid den förnyade granskningen av hennes situation borde iaktta principen om god förvaltningssed, den möjlighet som medges för byråerna i de nya tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, vilka är tillämpliga från och med den 1 januari 2014, att avvika från de allmänna genomförandebestämmelser som antagits av kommissionen, principen om normhierarkin, den tydliga ordalydelsen i artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda och slutligen den bristande överensstämmelsen mellan artikel 6 i de allmänna genomförandebestämmelserna och artikel 85 i anställningsvillkoren (nedan kallat e‑postmeddelandet av den 3 januari 2014). Hon betonade även att hon, trots den omständigheten att hon hade visat sitt intresse för en förnyelse av kontraktet redan nio månader innan det skulle löpa ut, hade haft en uppsägningstid på endast två arbetsdagar efter delgivningen av beslutet om att inte förnya kontraktet. 21 Samma dag, den 3 januari 2014, informerade direktören sökanden om den omständigheten att hennes e‑postmeddelande av samma datum hade överlämnats till personalavdelningen och byråns rättstjänst och att han skulle kontakta henne på nytt så snart som han hade fått svar från dem. 22 Genom e-postmeddelande av den 13 januari 2014 informerade direktören sökanden om att han med hjälp av personalavdelningen och byråns rättstjänst på nytt hade granskat hennes situation mot bakgrund av argumenten i e‑postmeddelandet av den 3 januari 2014, men att dessa ytterligare argument inte innehöll någon rättslig grund som gjorde att han kunde förnya kontraktet (nedan kallat beslutet av den 13 januari 2014). Han angav att artikel 85 i anställningsvillkoren och artikel 6 i de allmänna genomförandebestämmelserna inte var oförenliga, att de allmänna genomförandebestämmelserna innan de antogs hade gåtts igenom av kommissionens rättstjänst, vilken inte hade haft några invändningar eller lämnat några synpunkter i detta hänseende och att tillämpningen av artikel 85 i anställningsvillkoren jämförd med artikel 6 i de allmänna genomförandebestämmelserna knappast lämnade honom något val i det förevarande fallet. Parternas yrkanden 23 Sökanden har yrkat att personaldomstolen ska — ogiltigförklara beslutet om att inte förnya kontraktet, — förplikta Acer att betala henne ett belopp på 10000 euro som ersättning för den ideella skada som hon anser sig ha lidit, och — förplikta Acer att ersätta rättegångskostnaderna. 24 Acer har yrkat att personaldomstolen ska — avvisa talan, — i andra hand ogilla talan såsom ogrundad, och — förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna. Rättslig bedömning Huruvida talan kan tas upp till prövning Parternas argument 25 Acer anser att talan inte har väckts inom den frist som föreskrivs i artikel 91.3 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, i deras lydelse före ikraftträdandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1023/2013 av den 22 oktober 2013 om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen och [anställningsvillkoren] (nedan kallade tjänsteföreskrifterna). E‑postmeddelandet av den 22 december 2013, eller till och med sökandens e‑postmeddelande av den 19 december 2013, borde betraktas som ett klagomål mot beslutet om att inte förnya kontraktet i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Redan följande dag, den 23 december 2013, svarade byrån på detta klagomål genom ett e‑postmeddelande. Sökandens senare e‑postmeddelanden, av den 30 december 2013 och den 3 januari 2014, utgjorde endast en upprepning av det ursprungliga klagomålet. De båda beslut genom vilka dessa besvarades utgjorde således enbart en bekräftelse av beslutet i e‑postmeddelandet av den 23 december 2013. 26 Eftersom fristen för att väcka talan enligt Acer började löpa den 23 december 2013, har talan, som väcktes den 11 april 2014, väckts för sent. 27 Sökanden anser att talan kan tas upp till prövning. Hennes ombud begärde vid förhandlingen att få inkomma med en ny handling i syfte att styrka att talan kan tas upp till prövning. Personaldomstolens bedömning 28 Det ska erinras om att personaldomstolen är ensam behörig att rättsligt kvalificera de skrivelser som sökanden riktat till anställningsmyndigheten innan talan väcktes (se, för ett liknande resonemang, dom Politi/Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen, C‑154/99 P, EU:C:2000:354 , punkt 16). 29 En skrivelse utgör ett klagomål i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, om en tjänsteman, utan att uttryckligen begära att beslutet i fråga ska återkallas, däri klart ger uttryck för sin avsikt att angripa det beslut som går honom eller henne emot (dom Smith/kommissionen, F‑125/11, EU:F:2013:35 , punkt 34 och där angiven rättspraxis). 30 Det ska påpekas att det var först i e‑postmeddelandet av den 3 januari 2014 som sökanden klart gav uttryck för sin avsikt att angripa beslutet om att inte förnya kontraktet, som hon begärde skulle ”granskas på nytt”, och anförde flera detaljerade grunder (se ovan punkt 20). E‑postmeddelandet av den 3 januari 2014 ska således betraktas som ett klagomål i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. 31 Det ska vidare även konstateras att sökanden i sitt e‑postmeddelande av den 3 januari 2014 framställde invändningar som inte fanns med i vare sig e‑postmeddelandet av den 19 december 2013 eller i e‑postmeddelandet av den 22 december 2013, bland annat den bristande överensstämmelsen mellan artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna och artikel 85 i anställningsvillkoren samt åsidosättandet av principen om normhierarkin. Det var först i beslutet av den 13 januari 2014 som direktören, i egenskap av anställningsmyndighet, för första gången svarade på dessa invändningar. Det var således, under alla omständigheter, först på dagen för delgivning av detta beslut, vilket hade antagits som svar på e‑postmeddelandet av den 3 januari 2014, vilket gäller som klagomål, det vill säga den 13 januari 2014, som fristen för att väcka talan började löpa (beträffande upptagande till prövning av flera på varandra följande klagomål, se dom Ghignone m.fl./rådet, T‑44/97, EU:T:2000:258 , punkt 39, dom Maynard/kommissionen, F‑58/07, EU:F:2008:170 , punkt 32 och där angiven rättspraxis, och dom D’Agostino/kommissionen, F‑93/12, EU:F:2013:155 , punkt 30, vilken har överklagats till Europeiska unionens tribunal under målnummer T‑670/13 P). Talan, som väcktes den 11 april 2014, har således inte väckts för sent. 32 Av detta följer att Hart invändning om rättegångshinder med hänvisning till att talan väckts för sent är ogrundad och ska ogillas, utan att det finns anledning att uttala sig om sökandens begäran om att få inkomma med ny bevisning. Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet om att inte förnya kontraktet 33 Sökanden har till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring i första hand anfört en grund som avser att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna är rättsstridig mot bakgrund av artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda, och i andra hand en grund som avser att motiveringen av beslutet om att inte förnya kontraktet är felaktig. 34 Vid förhandlingen angav sökandens ombud emellertid att han frånfaller den grund som åberopats i andra hand. 35 Således ska en enda grund prövas, avseende att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna är rättsstridig mot bakgrund av artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. Parternas argument 36 Sökanden har hävdat att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna, på vilka beslutet om att inte förnya kontraktet grundar sig, strider mot artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. 37 Sökanden har, för det första, hävdat att det genom artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna, enligt vilken anställningsmyndigheten får bevilja en andra förnyelse endast på villkor att de båda första kontraktens sammanlagda varaktighet är minst fem år, har införts ett undandtag från den möjlighet till en andra förnyelse av ett kontrakt som kontraktsanställd som föreskrivs i artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. Artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna får till följd att tillämpningsområdet för artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda begränsas, eftersom det för en andra förnyelse har införts ett villkor som inte föreskrivs i anställningsvillkoren, det vill säga att den berörda personen har arbetat vid byrån under minst fem år. 38 Detta undantag är rättsstridigt, med beaktande av normhierarkin och den omständigheten att bestämmelserna i artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda är klara, fullständiga och precisa och inte ger administrationen något utrymme att skönsmässigt anse att vissa kontrakt inte kan förnyas en andra gång. Artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna innebär att byrån kan förhindra att ett kontrakt förnyas till ett tillsvidarekontrakt genom att godtyckligt erbjuda den anställde ett ursprungligt kontrakt och en första förnyelse vilkas sammanlagda varaktighet är mindre än fem år. 39 Sökanden har för det andra hävdat att för det fall att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna ska tolkas så, att det inte har införts ett undantag från möjligheten att beviljas en andra förnyelse, utan från den bestämmelse enligt vilken kontraktet vid en andra förnyelse ska gälla tills vidare, måste även detta anses strida mot artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. 40 Sökanden har med åberopande av domen Scheefer/parlamentet (F‑105/09, EU:F:2011:41 , punkterna 51 och 53–55) hävdat att bestämmelsen om att kontraktet vid en andra förnyelse ska gälla tills vidare infördes i syfte att skydda anställningstryggheten, vilket är ett grundläggande mål i rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP ( EGT L 175, s. 43 ) och ramavtalet om visstidsarbete, vilket ingicks den 18 mars 1999 och återfinns i bilagan till direktivet. Artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda borde således tolkas så, att den har en bred räckvidd, eftersom dess syfte är att förhindra att administrationen missbrukar sin makt genom att använda sig av flera på varandra följande visstidskontrakt. 41 Sökandens ombud gjorde vid förhandlingen slutligen gällande att de allmänna genomförandebestämmelserna antogs utan föregående samråd med byråns personalkommitté och att de inte offentliggjordes på lämpligt sätt. 42 Acer, å sin sida, har yrkat att denna grund ska ogillas, eftersom artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna inte är oförenlig med artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda och eftersom byrån således inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den antog beslutet om att inte förnya kontraktet. 43 Acer har för det första gjort gällande att enligt domen kommissionen/Macchia (T‑368/12 P, EU:T:2014:266 , punkt 60), som är analogt relevant i förevarande fall, kan artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda inte tolkas så, att den syftar till att säkerställa fortsatt anställning för kontraktsanställda. 44 Acer har för det andra gjort gällande att det följer av rättspraxis att en kontraktsanställd som har ett visstidskontrakt i princip inte har någon rätt till förnyelse av kontraktet, utan en förnyelse är endast en möjlighet, för vilken det krävs att förnyelsen är förenlig med tjänstens intresse. Administrationen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller förnyelse av kontrakt. Varaktigheten av arbetsförhållandet mellan en institution och en kontraktsanställd regleras av det kontrakt som ingås mellan parterna. 45 Förutsatt att det inte leder till ett missbruk av visstidskontrakt kan förnyelsen av kontrakt följaktligen vara förenad med vissa villkor. Acer har i de allmänna genomförandebestämmelserna uppställt vissa villkor för förnyelsen av kontrakt, och i dessa bestämmelser anges tydligt vilka kriterier som beslut om förnyelse ska grunda sig på. De allmänna genomförandebestämmelserna ”kompletterar och är förenliga med” artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. 46 Acer har för det tredje hävdat att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna följer den modell som kommissionen föreslog 2011 i syfte dels att harmonisera byråernas bestämmelser, dels att säkerställa en ”symmetri i behandlingen av kontraktsanställda och tillfälligt anställda” i syfte att undvika att kontraktsanställda kan beviljas ett tillsvidarekontrakt snabbare än tillfälligt anställda vid samma byrå. Kommissionen har dessutom ”godkänt” Hart genomförandebestämmelser. 47 Acer har dessutom angett att byrån inte fullständigt kunde iaktta det förfarande som föreskrivs i beslut nr 2013/11, eftersom ”det grundläggande kriteriet[,] det vill säga att den anställde är berättigad till förnyelse”, inte var uppfyllt i förevarande fall. 48 Acer gjorde vid förhandlingen slutligen gällande att de invändningar som sökandens ombud anfört vid förhandlingen, avseende att samråd inte hade hållits med byråns personalkommitté innan de allmänna genomförandebestämmelserna antogs och att de inte offentliggjorts, är nya invändningar som således inte kan tas upp till prövning. Personaldomstolens bedömning 49 Till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet om att inte förnya kontraktet har sökanden anfört att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna är rättsstridig mot bakgrund av artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda. 50 I artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda anges att ”[a]nställningskontrakt för sådana kontraktsanställda som avses i artikel 3a [i anställningsvillkoren] får ingås för en tidsbestämd anställningsperiod på minst tre månader och högst fem år. Kontrakt får förnyas högst en gång för en tidsbestämd period på högst fem år. Anställningsperioden enligt det ursprungliga kontraktet och den första förnyelsen måste sammanlagt vara minst sex månader för tjänstegrupp I och minst nio månader för övriga tjänstegrupper. Om kontraktet därefter förnyas skall det gälla tills vidare. …”. 51 Som Acer med rätta har gjort gällande ska det erinras om att det visserligen föreskrivs en möjlighet till en andra kontraktsförnyelse i artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda, men detta utgör inte en rättighet för den berörda personen och inte heller en garanti för en viss kontinuitet i anställningsförhållandet, utan en möjlighet som det ankommer på anställningsmyndigheten att bedöma. Enligt rättspraxis har institutionerna ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning när de organiserar sin verksamhet med hänsyn till de uppgifter som de har anförtrotts och när de, i syfte att utföra dessa uppgifter, tjänsteplacerar sin personal, dock på villkor att denna tjänsteplacering sker i tjänstens intresse (se, för ett liknande resonemang, dom kommissionen/Petrilli, EU:T:2010:531 , punkt 34 och där angiven rättspraxis, och dom kommissionen/Macchia, EU:T:2014:266 , punkterna 49 och 60). 52 Enligt artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna är emellertid möjligheten att bevilja en andra förnyelse av ett kontrakt så att det gäller tills vidare beroende av det absoluta villkoret att den sammanlagda varaktigheten av det ursprungliga kontraktet och den första förnyelsen uppgår till minst fem år. Om detta villkor inte är uppfyllt är varje möjlighet till förnyelse genom ansökan och till och med på byråns eget initiativ definitivt utesluten. 53 När en institution eller byrå har befogenhet att anta allmänna genomförandebestämmelser som syftar till att komplettera eller genomföra hierarkiskt överordnade eller tvingande bestämmelser i tjänsteföreskrifterna eller i anställningsvillkoren, kan den behöriga myndigheten inte contra legem anta bestämmelser vars tillämpning skulle strida mot syftet med bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna eller skulle beröva dem deras ändamålsenliga verkan, och inte heller underlåta att iaktta allmänna rättsprinciper, såsom principen om god förvaltningssed, principen om likabehandling och principen om skydd för berättigade förväntningar (se, för ett liknande resonemang, dom kommissionen/Petrilli, EU:T:2010:531 , punkt 35 och där angiven rättspraxis). 54 I de allmänna genomförandebestämmelser som antas med stöd av artikel 110 första stycket i tjänsteföreskrifterna får, enligt rättspraxis, kriterier fastställas för att vägleda administrationen i utövandet av dess skönsmässiga befogenheter eller för att precisera innebörden av bestämmelser i tjänsteföreskrifterna som inte är tillräckligt klara. Genom de allmänna genomförandebestämmelserna kan man däremot inte lagligen, genom precisering av en tydlig bestämmelse i tjänsteföreskrifterna, inskränka tjänsteföreskrifternas eller anställningsvillkorens tillämpningsområde, inte heller kan det i dem fastställas regler som innebär undantag från hierarkiskt överordnade bestämmelser, såsom bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna och i anställningsvillkoren eller allmänna rättsprinciper (dom Brems/rådet, T‑75/89, EU:T:1990:88 , punkt 29 och där angiven rättspraxis, och dom Ward/kommissionen, T‑308/04, EU:T:2007:347 , punkt 38 och där angiven rättspraxis). 55 I domen Brems/rådet ( EU:T:1990:88 , punkt 30) konstaterade Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt således att artiklarna 3 och 7 i rådets beslut av den 15 mars 1976 om antagande av allmänna genomförandebestämmelser till artikel 2.4 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna var rättsstridiga, av det skälet att man i artiklarna 3 och 7 försökt precisera orden ”varje person” i artikel 2.4 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna genom att införa en lägsta och en högsta åldersgräns som var tillämpliga på personer som kunde anses som ett underhållsberättigat barn och på detta sätt automatiskt hade uteslutit alla personer som var i åldern mellan de ålagda åldersgränserna från tillämpningsområdet för artikel 2.4 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, varigenom tillsättningsmyndigheten berövades möjligheten att utöva sitt utrymme för skönsmässig bedömning i enskilda fall. 56 Mot bakgrund av samtliga ovanstående överväganden ska det konstateras att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna begränsar räckvidden av artikel 85.1 i anställningsvillkoren för övriga anställda, i den del det har införts ett ytterligare villkor för förnyelse av kontrakt som kontraktsanställd i den mening som avses i artikel 3a i anställningsvillkoren, ett villkor som inte föreskrivs i anställningsvillkoren och som hindrar administrationens utövande av dess behörighet att göra skönsmässiga bedömningar, utan att denna begränsning objektivt kan motiveras av tjänstens intresse. Ett internt beslut med allmän räckvidd som antas av Olsen, såsom de allmänna genomförandebestämmelserna, kan emellertid inte lagligen begränsa räckvidden av en uttrycklig bestämmelse i tjänsteföreskrifterna eller i anställningsvillkoren, om inte Acer uttryckligen har tilldelats befogenhet att anta ett sådant beslut (se, för ett liknande resonemang, dom kommissionen/Petrilli, EU:T:2010:531 , punkterna 31 och 36 och där angiven rättspraxis). 57 De argument som Olsen har anfört avseende de mål som eftersträvas genom antagandet av de allmänna genomförandebestämmelserna kan inte godtas. 58 Det ska för det första konstateras att varken behovet av att harmonisera byråernas och kommissionens praxis vid rekrytering och anställning av kontraktsanställda eller behovet av att säkerställa en ”symmetri” i behandlingen av tillfälligt anställda och kontraktsanställda vad gäller den tjänstetid som krävs för att vara berättigad till ett tillsvidarekontrakt – för det fall att det skulle fastställas att sådana behov föreligger – kan motivera underlåtenhet att iaktta principen om normhierarkin. 59 Det ska för det andra konstateras att inte heller den omständigheten att bestämmelserna i artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna är identiska med bestämmelserna i artikel 6 i kommissionens beslut K(2004) 1313 av den 7 april 2004 om allmänna genomförandebestämmelser avseende förfarandena för rekrytering och anställning av kontraktsanställda vid kommissionen kan motivera att anställningsmyndigheten automatiskt avsäger sig sin befogenhet att göra egna bedömningar inom ramen för förnyelsen av ett kontrakt med en kontraktsanställd. Det ska dessutom påpekas att det i artikel 6 i kommissionens beslut K(2011) 1264 av den 2 mars 2011 om allmänna genomförandebestämmelser till artikel 79.2 i anställningsvillkoren, i vilket anställningsvillkoren för kontraktsanställda som rekryteras av kommissionen i enlighet med artikel 3a och 3c i anställningsvillkoren regleras och vilket antogs före de allmänna genomförandebestämmelserna, inte längre föreskrivs en minsta varaktighet för det ursprungliga kontraktet och den första förnyelsen som villkor för att erhålla en andra förnyelse. 60 Acer har slutligen, i sitt svaromål, även gjort gällande att ”byrån internt övervägde möjligheten att använda sig av en form av undantagsbehandling”, men att ”[u]tvärderingen [av sökanden] för åren 2011 och 2012 inte gav tillräckliga belägg för att hennes prestationer varit extraordinära, vilket skulle ha motiverat undantag från de tillämpliga bestämmelserna”. 61 Detta argument räcker emellertid inte för att tillbakavisa den framställda invändningen om rättsstridighet, eftersom det i artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna inte föreskrivs något undantag från villkoret att den sammanlagda varaktigheten av det ursprungliga kontraktet och den första förnyelsen ska vara minst fem år. 62 Av handlingarna i målet och särskilt av beslutet om att inte förnya kontraktet framgår under alla omständigheter att Olsen vägrade att förnya sökandens kontrakt enbart av det skälet att villkoret i artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna att den sammanlagda varaktigheten av det ursprungliga kontraktet och den första förnyelsen ska vara minst fem år inte var uppfyllt. 63 Även om administrationen, i systemet för rättsmedel enligt artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, när den uttryckligen avslår ett klagomål, kan föranledas att ändra de skäl som ligger till grund för dess antagande av den omtvistade rättsakten, får, enligt fast rättspraxis, en sådan ändring inte äga rum efter det att en talan mot den omtvistade rättsakten har väckts vid personaldomstolen. Administrationen får inte heller under pågående rättegång ersätta en ursprunglig felaktig motivering med en helt ny motivering (dom Coleman/kommissionen, F‑23/10, EU:F:2011:162 , punkt 98). 64 Argumentet avseende sökandens prestationer, som anförts för första gången under pågående rättegång som motivering till beslutet om att inte förnya kontraktet, kan således inte beaktas av personaldomstolen inom ramen för dess prövning av lagenligheten av beslutet om att inte förnya kontraktet. 65 För fullständighetens skull påpekar personaldomstolen att det är uppenbart att denna motivering inte överensstämmer med handlingarna i målet, av vilka det framgår att byrån upprepade gånger uttryckte sin önskan om att upprätthålla anställningsförhållandet med sökanden. 66 Med beaktande av det ovan anförda och särskilt mot bakgrund av den rättspraxis som anges ovan i punkterna 53–56 ska invändningen om rättsstridighet avseende artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna godtas och beslutet om att inte förnya kontraktet ska ogiltigförklaras, utan att det finns anledning att uttala sig om de båda nya invändningar som sökandens ombud framställde vid förhandlingen. Yrkandet om skadestånd Parternas argument 67 Sökanden anser sig ha lidit en betydande ideell skada, som inte kan gottgöras genom att beslutet om att inte förnya kontraktet ogiltigförklaras och som uppkom till följd av att Olsen, i strid med artikel 2 i beslut nr 2013/11, i vilken det föreskrivs att delgivning ska ske minst tre månader innan det pågående kontraktet löper ut, dröjde med antagandet och delgivningen av beslutet om att inte förnya kontraktet. 68 Sökanden har gjort gällande att hon delgavs beslutet om att inte förnya kontraktet först den 20 december 2013, det vill säga några dagar innan hennes kontrakt löpte ut den 31 december 2013, trots att hon sedan oktober upprepade gånger hade försäkrats om att man skulle finna en lösning och att hennes kontrakt skulle förnyas. Den osäkerhet och psykiska press som dröjsmålet ledde till blev så stor att sökanden godtog erbjudandet av den 19 december 2013, trots att hon visste att det var rättsstridigt och inte gynnade hennes intressen på lång sikt. Dröjsmålet vid förnyandet av hennes kontrakt mångdubblade således de negativa effekterna av beslutet om att inte förnya kontraktet. Till följd av delgivningen av beslutet utvecklade sökanden dessutom en akut stressreaktion, som diagnosticerades den 23 december 2013. 69 Sökanden har yrkat att ersättningen för den ideella skada som hon lidit ska fastställas i överensstämmelse med rätt och billighet ( ex æquo et bono ). Enligt sökanden är 10000 euro ett lämpligt belopp. 70 Acer har medgett att beslut nr 2013/11 inte följts i förevarande fall, men anser att yrkandet om skadestånd ska ogillas. För det första har sökanden inte framlagt någon bevisning till stöd för påståendet om hennes hälsotillstånd och det har i vart fall inte fastställts något orsakssamband mellan dröjsmålet vid antagandet av beslutet om att inte förnya kontraktet och försämringen av sökandens hälsotillstånd. 71 Acer har för det andra gjort gällande att en förnyelse av kontraktet inte är en rättighet och att sökanden sedan det första tillägget till kontraktet gjordes 2011 har varit medveten om att hennes kontrakt inte kunde förnyas en andra gång, eftersom villkoret i artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna inte var uppfyllt. Byrån har uppmärksammat henne på de rättsliga svårigheterna med att förnya hennes kontrakt. 72 För det tredje iakttog Olsen sin omsorgsplikt genom att under perioden från oktober till december 2013 försöka finna en rättsligt godtagbar lösning för att sökanden skulle kunna ha kvar sin tjänst, och visade henne uppmärksamhet och förståelse. 73 Acer anser, i andra hand, att skadeståndet ska minskas med beaktande av den omständigheten att sökanden var arbetslös endast tre månader innan hon fick anställning vid Europeiska unionens råd på en tjänst som var minst likvärdig den som hon hade innehaft vid Olsen. Dessutom hade sökanden haft möjlighet att minska, eller till och med helt undanröja, de negativa följderna av att kontraktsförhållandet med Olsen upphörde, eftersom hon fick flera erbjudanden från andra EU-institutioner under de sista månaderna som hon arbetade vid byrån. Personaldomstolens bedömning 74 Vad gäller en anställd som har innehaft sin tjänst enligt ett visstidskontrakt under en period på mer än ett år men högst tre år ska, enligt artikel 2 tredje stycket i beslut nr 2013/11, beslutet om att förnya eller inte förnya kontraktet antas och delges minst tre månader innan kontraktet löper ut. 75 I förevarande fall framgår att beslutet om att inte förnya kontraktet delgavs sökanden den 20 december 2013, det vill säga endast elva dagar innan hennes kontrakt löpte ut den 31 december 2013, vilket således uppenbart strider mot artikel 2 tredje stycket i beslut nr 2013/11. 76 Även om det är riktigt att beslut nr 2013/11 antogs den 28 maj 2013 kvarstår dock att artikel 6.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna, som anställningsmyndigheten har grundat sig på för att motivera beslutet om att inte förnya kontraktet, varit i kraft sedan den 1 juni 2011. Acer, som hade påmints av sökanden mer än nio månader innan hennes kontrakt löpte ut, hade således tillräckligt med tid för att finna en lösning på hur sökandens kontrakt skulle kunna förlängas, utan att behöva åsidosätta den tidsfrist som föreskrevs för beslutet. 77 Det måste således konstateras att Olsen har gjort sig skyldig till ett fel som kan ge rätt till ersättning. 78 Tvärtemot vad Acer har hävdat har sökanden dessutom visat att hon orsakats en ideell skada på grund av den osäkerhet som kännetecknade hennes arbetssituation under de sista månaderna av hennes kontrakt till följd av att Olsen inte fattade beslut om hennes fortsatta arbetsförhållande med Olsen samt att det finns ett orsakssamband mellan dröjsmålet med att anta beslutet om att inte förnya kontraktet och den ideella skadan. 79 Att sökanden under de sista månaderna som hon arbetade vid byrån letade efter ett nytt arbete samt erhöll och avböjde flera erbjudanden om anställning styrker för övrigt den omständigheten att hennes arbetsprestationer var av en god nivå och visar dessutom ytterligare den osäkra situation som Olsen försatte henne i. 80 Sökanden har slutligen visat att en ogiltigförklaring av beslutet om att inte förnya kontraktet inte är tillräcklig för att ersätta den ideella skada som hon har lidit, särskilt med beaktande av att Olsen åsidosatte artikel 2 tredje stycket i beslut nr 2013/11. 81 Utan att det påverkar de åtgärder som Olsen ska vidta till följd av ogiltigförklaringen av beslutet om att inte förnya kontraktet, ska yrkandet om skadestånd bifallas och Olsen ska förpliktas att till sökanden utge ett skadestånd som i överensstämmelse med rätt och billighet ( ex æquo et bono ) värderas till 7000 euro. Rättegångskostnader 82 Enligt artikel 101 i rättegångsreglerna ska, om inte annat följer av bestämmelserna i kapitel 8 i avdelning II i rättegångsreglerna, tappande part bära sina rättegångskostnader och förpliktas att ersätta den andra partens rättegångskostnader, om detta har yrkats. Enligt artikel 102.1 i rättegångsreglerna får personaldomstolen, om så anses skäligt, besluta att en tappande part ska bära sina rättegångskostnader, men endast delvis, eller inte alls, ersätta den andra partens rättegångskostnader. 83 Av domskälen i denna dom framgår att Olsen är tappande part. Sökanden har dessutom uttryckligen yrkat att Olsen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom omständigheterna i förevarande mål inte motiverar en tillämpning av bestämmelserna i artikel 102.1 i rättegångsreglerna ska Olsen bära sina rättegångskostnader och förpliktas att ersätta sökandens rättegångskostnader. Mot denna bakgrund beslutar PERSONALDOMSTOLEN (tredje avdelningen) följande: 1) Det beslut som direktören för Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter fattade den 20 december 2013 om att inte förnya DP:s kontrakt ogiltigförklaras. 2) Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter ska betala DP ett belopp på 7000 euro. 3) Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter ska bära sina rättegångskostnader och ersätta DP:s rättegångskostnader. Van Raepenbusch Rofes i Pujol Perillo Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 8 juli 2015. W. Hakenberg Justitiesekreterare S. Van Raepenbusch Ordförande ( *1 ) Rättegångsspråk: engelska.