62021CJ0510 DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen) den 6 juli 2023 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Lufttransport – Montrealkonventionen – Artikel 17.1 – Lufttrafikföretagets ansvar för en passagerares dödsfall eller skada – Begreppet skadebringande händelse – Kroppsskada som förvärrats av första hjälpen som givits till följd av en skadebringande händelse ombord på ett luftfartyg” I mål C‑510/21, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) genom beslut av den 5 augusti 2021, som inkom till domstolen den 19 augusti 2021, i målet DB mot Austrian Airlines AG, meddelar DOMSTOLEN (tredje avdelningen), sammansatt av avdelningsordföranden Duran, samt domarna M. Safjan, N. Singleton (referent), N. Jääskinen och M. Gavalec, generaladvokat: N. Emiliou, justitiesekreterare: A. Collins, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – DB, genom Singh, Rechtsanwalt, – Austrian Airlines AG, genom A. Danner, Rechtsanwalt, – Tysklands regering, genom Baker, Williams och Lee, samtliga i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom Williams, Wilkinson, Salinas och N. Watson, samtliga i egenskap av ombud, och efter att den 12 januari 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 17.1, 29 och 35 i konventionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter, som ingicks i Montreal den 28 maj 1999, undertecknades av Europeiska gemenskapen den 9 december 1999 och godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2001/539/EG av den 5 april 2001 ( EGT L 194, 2001, s. 38 , nedan kallad Montrealkonventionen). Konventionen trädde i kraft i Europeiska unionen den 28 juni 2004. 2 Begäran har framställts i ett mål mellan DB och Austrian Airlines AG, ett lufttrafikföretag, angående den talan DB väckt med yrkande om ersättning för de skador han orsakats av den första hjälpen han fått ombord på ett luftfartyg under en flygning som utförts av detta lufttrafikföretag. Tillämpliga bestämmelser Internationell rätt 3 I tredje och femte skälen i Montrealkonventionen anges följande: ”[De fördragsslutande staterna] erkänner betydelsen av att skydda konsumenternas intressen i samband med internationella lufttransporter och av att sörja för rättvis ersättning enligt kompensationsprincipen, … [D]et bästa sättet att uppnå en rättvis sammanvägning av alla intressen är att ytterligare harmonisera och kodifiera vissa bestämmelser för internationella lufttransporter genom att anta en ny konvention.” 4 I artikel 17 i Montrealkonventionen, med rubriken ”Passagerares dödsfall eller skada – Skada på bagage”, anges följande i punkt 1: ”Transportören ansvarar för dödsfall eller kroppsskada som tillfogats passagerare under förutsättning att den skadebringande händelsen inträffat ombord på luftfartyget eller vid ombordstigningen eller avstigningen.” 5 Artikel 29 första meningen i denna konvention, med rubriken ”Grund för ersättningskrav”, har följande lydelse: ”I fråga om transporter av passagerare, bagage eller gods får en talan om skadestånd, oavsett hur den grundats – med stöd av konventionen, inomkontraktuellt, utomkontraktuellt eller på annan grund – föras endast på de villkor och inom de gränser som fastställs i denna konvention …” 6 I artikel 35 i konventionen, med rubriken ”Begränsning av talan”, föreskrivs följande i punkt 1: ”Rätten till ersättning är förlorad, om talan inte väckts inom två år från dagen för ankomsten till destinationsorten, beräknad från den dag då luftfartyget skulle ha ankommit eller från den dag då transporten avbröts.” Unionsrätt 7 I artikel 3.1 i rådets förordning (EG) nr 2027/97 av den 9 oktober 1997 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passagerare och deras bagage ( EGT L 285, 1997, s. 1 ), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 889/2002 av den 13 maj 2002 ( EGT L 140, 2002, s, 2 ), föreskrivs att ”ett EG-lufttrafikföretags skadeståndsansvar för passagerare och deras bagage regleras av alla de bestämmelser i Montrealkonventionen som är relevanta för sådant skadeståndsansvar”. Österrikisk rätt 8 Enligt 1489 § i Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (allmänna civillagen), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad ABGB), måste den skadelidande väcka skadeståndstalan mot skadevållaren inom en frist på tre år. Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 9 Den 18 december 2016 reste DB från Tel-Aviv (Israel) till Wien (Österrike) med en flygning som utfördes av Austrian Airlines. Under flygningen föll en kaffekanna med hett kaffe från serveringsvagnen vilket brände DB. Han fick första hjälpen ombord på luftfartyget. 10 Den 31 maj 2019 väckte DB talan mot Austrian Airlines vid Handelsgericht Wien (Handelsdomstolen i Wien, Österrike), med yrkande dels om utbetalning av 10196 euro i skadestånd, dels om fastställelse av lufttrafikföretagets ansvar för all framtida skada som kunde uppstå till följd av att brännskadorna förvärrats på grund av att den första hjälpen som DB fått ombord på luftfartyget varit olämplig. DB gjorde gällande att Austrian Airlines inte bara var ansvarigt för personalens bristande uppmärksamhet, vilken var orsaken till att kaffekannan fallit, utan även för att den första hjälpen han fått ombord på flygplanet var olämplig för att behandla brännskador. Enligt DB kan denna första hjälpen-vård inte anses utgöra en ”skadebringande händelse” i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, och den omfattas därför av nationell rätt. Den i artikel 1489 ABGB föreskrivna fristen på tre år för att väcka talan om ersättning för den skada han orsakats av denna vård har följaktligen inte löpt ut. 11 Austrian Airlines gjorde till sitt försvar gällande att DB:s skada hade behandlats korrekt och, med hänsyn till att Montrealkonventionen ska tillämpas i förevarande fall, att den frist på två år för att väcka talan om ersättning som föreskrivs i artikel 35.1 i Montrealkonventionen hade löpt ut. 12 Handelsgericht Wien (Handelsdomstolen i Wien) ogillade talan genom dom av den 17 juni 2020. Efter överklagande fastställdes den domen, den 28 oktober 2020, av Becker (Regionala överdomstolen i Wien, Österrike), som slog fast att DB:s skador hade uppstått till en följd av en ”skadebringande händelse” i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, även om dessa skador kanske hade kunnat minimeras eller till och med undvikas om DB hade fått lämplig första hjälpen. Nyssnämnda domstol fann således att DB:s skadeståndstalan omfattades av konventionens tillämpningsområde och att tvåårsfristen för att väcka en sådan talan hade löpt ut enligt konventionens artikel 35.1. 13 DB överklagade denna dom till Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike), som också är den hänskjutande domstolen, och gjorde gällande att första hjälpen ombord på ett luftfartyg inte omfattas av begreppet ”skadebringande händelse”, i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, vilket innebär att konventionen inte är tillämplig i förevarande fall. Den preskriptionstid på tre år som föreskrivs i 1489 § ABGB är därför tillämplig på hans skadeståndstalan. 14 Den hänskjutande domstolen anser att det utgör en ”skadebringande händelse” i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, såsom den tolkats i domen av den 19 december 2019, Good ( C‑532/18 , EU:C:2019:1127 ), att en kaffekanna faller från serveringsvagnen under en flygning och orsakar brännskador på en passagerare. Den hänskjutande domstolen söker likväl klarhet i huruvida den första hjälpen som givits ombord, till följd av denna skadebringande händelse, utgör en skada som är separat i förhållande till denna händelse, eller om dessa två incidenter utgör en enda ”skadebringande händelse” i den mening som avses i denna bestämmelse. 15 Enligt den hänskjutande domstolen talar hänvisningen till ett orsakssamband i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, liksom konventionens systematik och syfte, för en tolkning som innebär att den fallna kaffekannan å ena sidan, och den första hjälpen som givits ombord på luftfartyget å den andra, ska anses utgöra en och samma ”skadebringande händelse” i den mening som avses i denna bestämmelse. Om kaffekannan inte hade fallit skulle första hjälpen-vården inte ha givits, och det skulle följaktligen inte ha uppkommit någon kroppsskada och denna kroppskada skulle inte heller ha förvärrats. Den hänskjutande domstolen har preciserat att om man godtar antagandet att det rör sig om enda skadebringande händelse, innebär det att fristen för att väcka talan om skadestånd har löpt ut för DB. 16 Den hänskjutande domstolen utesluter emellertid inte att den fallna kaffekannan och den första hjälpen som givits ombord på luftfartyget till följd av den kroppsskada som det spillda kaffet orsakat kan betraktas som separata skadebringande händelser, och har begärt att EU-domstolen ska uttala sig i detta avseende. 17 Om så är fallet söker den hänskjutande domstolen även klarhet i huruvida det, mot bakgrund av artikel 29 i Montrealkonventionen, är möjligt att väcka en skadeståndstalan med stöd av nationell rätt för att utkräva ersättning för en skada som en passagerare lidit till följd av första hjälpen-vård. Enligt den hänskjutande domstolen kan en sådan talan väckas med stöd av nationell rätt endast om Montrealkonventionen ska tolkas så, att den inte omfattar – såsom enskild skadebringande händelse – kroppsskador som en passagerare lidit ombord på ett luftfartyg utan att en skadebringande händelse har inträffat eller oberoende av en sådan händelse. 18 Mot denna bakgrund beslutade Bauer (Högsta domstolen, Österrike) att förklara målet vilande och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska den första hjälpen som tillhandahålls ombord på ett luftfartyg efter en skadebringande händelse i den mening som avses i artikel 17.1 i [Montrealkonventionen], och som leder till att passageraren tillfogas ytterligare kroppsskada som kan avgränsas från de egentliga följderna av olyckshändelsen, gemensamt med den utlösande händelsen betraktas som en enda skadebringande händelse? 2) För det fall att den första frågan besvaras nekande: Utgör artikel 29 i nämnda konvention hinder mot ett ersättningskrav för skada som orsakats av den första hjälp som tillhandahållits, när detta visserligen görs gällande inom den preskriptionsfrist som föreskrivs i nationell rätt, men efter utgången av den preklusionsfrist som föreskrivs i artikel 35 i konventionen?” Prövning av tolkningsfrågorna Den första frågan 19 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 17.1 i Montrealkonventionen ska tolkas så, att olämplig första hjälpen som en passagerare har erhållit ombord på ett luftfartyg, vilket har resulterat i ett förvärrande av den kroppsskada som vederbörande har åsamkats till följd av en ”skadebringande händelse”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska anses omfattas av den skadebringande händelsen. 20 Domstolen erinrar inledningsvis om att ett EU-lufttrafikföretags skadeståndsansvar gentemot passagerare enligt artikel 3.1 i förordning nr 2027/97, i dess lydelse enligt förordning nr 889/2002, regleras av alla de bestämmelser i Montrealkonventionen som är relevanta för sådant skadeståndsansvar. 21 Enligt artikel 17.1 i Montrealkonventionen ansvarar lufttrafikföretaget för dödsfall eller kroppsskada som tillfogats passagerare under förutsättning att den skadebringande händelsen inträffat ombord på luftfartyget eller vid ombordstigningen eller avstigningen. 22 Begreppet skadebringande händelse förstås normalt sett som en oavsiktlig och oväntad händelse, och det uppställs inte något krav på att skadan beror på att en risk som är nära förbunden med luftfart har förverkligats eller att det finns ett samband mellan den skadebringande händelsen och luftfartygets drift eller rörelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 december 2019, Good, C‑532/18 , EU:C:2019:1127 , punkterna 35 och 41 , och dom av den 2 juni 2022, Austrian Airlines (Jämkning av transportörens skadeståndsansvar), C‑589/20 , EU:C:2022:424 , punkt 20 ). 23 Härvidlag kan det konstateras att det inte alltid är möjligt att hänföra uppkomsten av en skada till en enskild händelse när skadan är en följd av en rad händelser som är beroende av varandra. När flera omständigheter som har ett nära samband med varandra, utan avbrott i rum och i tid, utgör en helhet ska denna helhet således anses utgöra en och samma ”skadebringande händelse” i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen. 24 Så är fallet i en situation, såsom den nu aktuella, där en kaffekanna med hett kaffe har spillts ut och förorsakat en passagerare brännskador, så att personalen ombord har varit tvungen att omedelbart ge första hjälpen. Med hänsyn till den kontinuitet i rum och tid som förenar den utspillda kaffekannan med den första hjälpen som den skadelidande passageraren erhållit, kan det således inte bestridas att det finns ett orsakssamband mellan det utspillda kaffet och de förvärrade kroppsskador som uppstått till följd av den olämpliga första hjälpen som givits. 25 Denna tolkning är förenlig med de mål som eftersträvas med Montrealkonventionen. Enligt tredje skälet i denna konvention har de fördragsslutande staterna, som är medvetna om ”betydelsen av att skydda konsumenternas intressen i samband med internationella lufttransporter och av att sörja för rättvis ersättning enligt kompensationsprincipen”, nämligen beslutat att införa ett system med objektivt ansvar för flygtransportföretagen. Såsom framgår av femte skälet i konventionen ska det emellertid noteras att ett sådant system kräver att det görs en ”rättvis sammanvägning av alla intressen”, särskilt vad gäller flygtransportföretagens intressen jämfört med passagerarnas (dom av den 12 maj 2021, Altenrhein Luftfahrt, C-70/20 , EU:C:2021:379 , punkt 36 ). 26 Genom att låta begreppet skadebringande händelse, i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen, omfatta en rad händelser som utan avbrott i tid och rum är nära förbundna med varandra, möjliggör denna bestämmelse för passagerare att snabbt och enkelt erhålla ersättning, utan att lufttrafikföretagen åläggs en betungande ersättningsskyldighet som är svår att fastställa och beräkna och som skulle kunna skada, eller till och med förlama, deras ekonomiska verksamhet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 december 2019, Good, C‑532/18 , EU:C:2019:1127 , punkt 40 ). 27 Den omständigheten att den berörda transportören har brustit i sin skyldighet att iaktta aktsamhet och omsorg, om den antas vara styrkt, kan inte påverka denna slutsats (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 juni 2022, Austrian Airlines (Jämkning av transportörens skadeståndsansvar), C‑589/20 , EU:C:2022:424 , punkt 22 ). För att en passagerares dödsfall eller kroppsskada ska anses utgöra en ”skadebringande händelse” i den mening som avses i artikel 17.1 i Montrealkonventionen är det nämligen tillräckligt att den har inträffat ombord på luftfartyget eller vid ombordstigningen eller avstigningen. 28 Mot bakgrund av ovanstående överväganden ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 17.1 i Montrealkonventionen ska tolkas så, att olämplig första hjälpen som en passagerare har erhållit ombord på ett luftfartyg, vilket har resulterat i ett förvärrande av den kroppsskada som vederbörande har åsamkats till följd av en ”skadebringande händelse”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska anses omfattas av den skadebringande händelsen. Den andra frågan 29 Eftersom den andra frågan har ställts endast för det fall den första frågan ska besvaras nekande, saknas anledning att pröva den. Rättegångskostnader 30 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande: Artikel 17.1 i konventionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter, som ingicks i Montreal den 28 maj 1999, undertecknades av Europeiska gemenskapen den 9 december 1999 och godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2001/539/EG av den 5 april 2001, ska tolkas så, att olämplig första hjälpen som en passagerare har erhållit ombord på ett luftfartyg, vilket har resulterat i ett förvärrande av den kroppsskada som vederbörande har åsamkats till följd av en ”skadebringande händelse”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska anses omfattas av den skadebringande händelsen. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: tyska.