Domstolens dom (femte avdelningen) av den 7 april 2011 – Kommissionen mot Finland (mål C‑405/09) ”Fördragsbrott – Unionens egna medel – Förfaranden för uppbörd av import- eller exporttull – Försening vid fastställandet av de egna medel som dessa tullar avser” Unionens egna medel – Medlemsstaternas fastställande och tillhandahållande – Kreditering på kommissionens konto – Försenad kreditering – Fördragsbrott – Skyldighet att betala dröjsmålsränta (Rådets förordningar nr 1552/89, artiklarna 2, 6 och 9–11, nr 2913/92, artikel 220, och nr 1150/2000, artiklarna 2, 6 och 9–11) (se punkterna 35–39, 41 och 49–51 samt domslutet) Saken Fördragsbrott – Åsidosättande av artiklarna 2, 6 och 9–11 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 av den 29 maj 1989 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel (EGT L 155, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 4, s. 41) och i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel (EGT L 130, s. 1) och av artikel 220 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) – Underlåtenhet att, vid uppbörd i efterhand, iaktta de frister som gäller för bokföring och fastställande av gemenskapens egna medel. Domslut 1) Republiken Finland har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser enligt artiklarna 2, 6 och 9–11 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 av den 29 maj 1989 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel i dess lydelse enligt rådets förordning (Euratom, EG) nr 1355/96 av den 8 juli 1996 och i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel samt enligt artikel 220 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen genom att tillämpa en administrativ praxis innebärande att unionens egna medel inte fastställs förrän en frist på 14 dagar har löpt ut under vilken en gäldenär kan inkomma med synpunkter och genom att, vid uppbörd i efterhand, inte iaktta gällande frister för bokföring av de egna medlen vilket får till följd att inbetalningen av dessa medel sker för sent. 2) Republiken Finland ska ersätta rättegångskostnaderna. 3) Förbundsrepubliken Tyskland ska bära sina egna rättegångskostnader.