62011CJ0623 DOMSTOLENS DOM (första avdelningen) den 17 januari 2013 ( *1 ) ”Jordbruk — Livsmedelsbistånd — Förordning (EG) nr 111/1999 — Program för leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen — Anbudsgivare i en upphandling avseende transport av nötkött — Tillerkännande av behörighet — Skiljedomsklausul” I mål C-623/11, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF framställd av Conseil d’État (Frankrike) genom beslut av den 18 november 2011, som inkom till domstolen den 5 december 2011, i målet Geodis Calberson GE mot Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), meddelar DOMSTOLEN (första avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Taylor samt domarna Hebert, M. Ilešič, M. Safjan (referent) och Martin, generaladvokat: N. Jääskinen, justitiesekreterare: handläggaren V. Tourrès, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 26 september 2012, med beaktande av de yttranden som avgetts av: — Geodis Calberson GE, genom F. Thouin-Palat, Alvarez och Mccall, avocats, — Établissement national des produits de l’agriculture och de la mer (FranceAgriMer), genom Davis, Ingram, — Frankrikes regering, genom Cunningham, Price och S. Menez, samtliga i egenskap av ombud, — Europeiska kommissionen, genom D. Bianchi och Castillo, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 16 i kommissionens förordning (EG) nr 111/1999 av den 18 januari 1999 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2802/98 om ett program för leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen ( EGT L 14, s. 3 ), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1125/1999 av den 28 maj 1999 ( EGT L 135, s. 41 ) (nedan kallad förordning nr 111(1999). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan Johnson och Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) angående en ansökan om ersättning för skada som detta bolag påstår sig ha lidit på grund av det nationella interventionsorganets dröjsmål med fullgörande av betalning för genomförda leveranser och med frisläppandet av den leveranssäkerhet som nämnda bolag tvingats ställa till förmån för detta organ. Tillämpliga bestämmelser 3 I artikel 1.1 i rådets förordning (EG) nr 2802/98 av den 17 december 1998 om ett program för leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen ( EGT L 349, s. 12 ) föreskrivs följande: ”I enlighet med de villkor som fastställs i denna förordning skall åtgärder genomföras för att gratis förse Ryssland med jordbruksprodukter av det slag som anges i artikel 3 och som är tillgängliga på grund av interventionsåtgärder och som, om det för tillfället inte finns interventionsprodukter tillgängliga, kan anskaffas på gemenskapsmarknaden.” 4 I artikel 2.3 i denna förordning föreskrivs följande: ”Leveranskostnaderna, som omfattar transport till hamn eller gränsstation exklusive lossning och i tillämpliga fall även kostnader för bearbetning inom gemenskapen, skall fastställas genom anbudsförfarande eller i brådskande fall eller vid transportsvårigheter, genom begränsade anbudsförfaranden.” 5 I artikel 4.1 i nämnda förordning föreskrivs följande: ”Kommissionen skall ansvara för genomförandet av dessa åtgärder i enlighet med de villkor som fastställs i den här förordningen. ...” 6 I artikel 2 i förordning nr 111/1999 föreskrivs följande: ”1. Kostnaderna för leverans av produkter från interventionslager och produkter som anskaffats på gemenskapsmarknaden till de i anbudsinfordran fastställda hamnar och gränsövergångar där mottagarlandet skall överta leveranserna skall fastställas genom anbudsförfarande. a) Kostnaderna kan avse leverans av produkter från interventionsorganets lager till lossningshamnen eller med transportmedel till lastningsplatsen på den fastställda bestämmelseorten. ...” 7 I artikel 4.1 i denna förordning föreskrivs följande: ”Anbud skall lämnas skriftligen till det interventionsorgan på den adress som anges i tillkännagivandet av anbudsinfordran senast den dag och det klockslag som där anges. ...” 8 I artikel 6 i förordningen föreskrivs följande: ”1. Det eller de berörda interventionsorganen skall, inom 24 timmar från utgången av tidsfristen för inlämnande av anbud, till kommissionen översända ett meddelande som för varje parti, utöver angivande av förordningen om inledande av ett anbudsförfarande, skall innehålla följande uppgifter: a) Namn och adress till de anbudsgivare, som lämnat giltiga anbud i enlighet med artiklarna 3, 4 och 5. b) De belopp och kvantiteter som vart och ett av de giltiga anbuden avser. Inom den tidsfrist som anges i föregående stycke skall det eller de berörda interventionsorganen för varje parti till kommissionen översända fullständiga kopior på de två bästa anbuden och kopior på säkerheten och det finansiella åtagande som avses i artikel 5.1 h respektive 5.1 i, samt prov på namnteckningar för de personer som har befogenhet att utfärda sådana handlingar. 2. På grundval av de mottagna anbuden får det för varje parti beslutas: — att inte tilldela några leveranskontrakt, eller — att tilldela leveranskontrakt på grundval av det erbjudna priset eller de erbjudna kvantiteterna. 3. Kommissionen skall så snart som möjligt underrätta den anbudsgivare som tilldelats kontrakt och tillsända det eller de interventionsorgan som fått anbuden en kopia av beslutet. 4. De interventionsorgan som mottagit anbud skall så snart som möjligt, via fax eller e-post, underrätta anbudsgivarna om resultatet av deras deltagande i anbudsförfarandet.” 9 I artikel 7.4 i förordning nr 111/1999: ”Leveranssäkerhet skall ställas i enlighet med artikel 8.1 i avdelning III i förordning (EEG) nr 2220/85 till förmån för det interventionsorgan som ansvarar för betalning, i enlighet med artikel 4. Bevis för ställandet av leveranssäkerhet skall bestå av det originaldokument som utfärdas av det finansieringsorgan som ställer säkerheten och dokumentet skall upprättas i enlighet med den förlaga som återfinns i bilaga III.” 10 I artikel 8.3 i förordning nr 111/1999 föreskrivs följande: ”Med undantag för mycket brådskande fall, skall endast kommissionen ha befogenhet att ge instruktioner så att leveransen kan fortsätta om svårigheter skulle uppstå under leveransen, efter det att anbudsgivarna har lastat varorna.” 11 I artikel 10.1 i förordningen föreskrivs följande: ”Begäran om betalning för leveransen skall inlämnas till det interventionsorgan som avses i artikel 4 inom två månader från utgången av den leveransperiod som fastställs i anbudsinfordran. ...” 12 I artikel 12.2 i nämnda förordning föreskrivs följande: ”Leveranssäkerheten skall frisläppas när kontraktsinnehavaren lämnar bevis för att han genomfört leveransen enligt de krav som ställs i den här förordningen och i den förordning genom vilken den särskilda anbudsinfordran inleds. ...” 13 I artikel 16 i samma förordning föreskrivs följande: ”Europeiska gemenskapens domstol är behörig att avgöra varje tvist som följer av uppfyllandet, det bristande uppfyllandet eller tolkningen av villkoren för leveranser som utförs i enlighet med denna förordning.” 14 I artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1799/1999 av den 16 augusti 1999 om leverans av nötkött till Ryssland ( EGT L 217, s. 20 ) föreskrivs följande: ”Ett anbudsförfarande skall öppnas för att bestämma kostnaderna för transport från interventionslager … av nötkött ... [till Ryssland] i enlighet med de leveransbestämmelser som fastställs i artikel 2.1 a i förordning (EG) nr 111/1999. Leveransen skall genomföras i enlighet med föreskrifterna i den förordningen och bestämmelserna i den här förordningen. ...” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 15 Efter det anbudsförfarande som inletts genom förordning nr 1799/1999 tilldelades Geodis Calberson GE ett kontrakt för transport av nötkött från Frankrike till Ryssland. 16 När transporten väl genomförts begärde bolaget i enlighet med artikel 10 i förordning nr 111/1999 betalning från nationella interventionsbyrån, Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), för genomförda leveranser, samt frisläppande på de villkor som uppställs i artikel 12 i nämnda förordning av den leveranssäkerhet som bolaget varit skyldigt att ställa till förmån för det nationella interventionsorganet. 17 Geodis Calberson GE erhöll inte full betalning och väckte därför talan vid Tribunal de grande instance de Paris om ersättning för skada som bolaget påstod sig ha lidit på grund av det nationella interventionsorganets dröjsmål med att uppfylla bolagets anspråk. Tribunal de grande instance de Paris slog fast att den saknade behörighet att pröva målet varför Geodis Calberson GE väckte talan vid Tribunal administratif de Paris. 18 Talan avvisades i dom av den 30 juli 2007 med hänvisning till att det nationella interventionsorganet inte kunde tillvitas något fel på grund av dröjsmål med utförandet av dessa transaktioner eftersom förordning nr 111/1999 saknar bestämmelser om frister för betalning avseende transport och för frisläppande av den finansiella säkerheten. Bolaget överklagade domen till Cour administrative d’appel de Paris. 19 Cour administrative d’appel de Paris fastställde vissa delar av den överklagade domen varpå Marshall Calberson GE överklagade målet till Conseil d’État. 20 Den hänskjutande domstolen har påpekat att EU-domstolen i dom av den 11 februari 1993 i mål C-142/91, Cebag mot kommissionen (REG 1993, s. I-553) slagit fast att de rättigheter och skyldigheter som gäller för dem som avger anbud avseende kostnadsfritt tillhandahållande av Europeiska gemenskapernas livsmedel inte uteslutande bestäms i gemenskapsförordningar, utan följer av de avtal mellan kommissionen och dessa anbudsgivare som föreskrivs i den förordning som gäller för leveranserna. Domstolen konstaterade vidare att de bestämmelser i en förordning av kommissionen som är identiska med bestämmelserna i artikel 16 i förordning nr 111/1999 ska anses utgöra en i leveransavtalet integrerad skiljedomsklausul. 21 Nämnda domstol har också påpekat att tribunalen i sina domar av den 9 oktober 2002 i mål T-134/01, Clay mot kommissionen (REG 2002, s. II-3909) , och av den 10 februari 2004 i de förenade målen T-215/01, T-220/01 och T-222/01, Shelton mot kommissionen (REG 2004, s. II-587) , för det första slog fast att det följer av bestämmelserna i förordningarna nr 2802/98 och 111/1999 att ett rättsförhållande etableras mellan kommissionen och anbudsgivaren och att detta förhållandes existens inte motsägs av den omständigheten att medlemsstaternas interventionsorgan vidtar en del av anskaffningsåtgärderna, bland annat erläggande av betalning till anbudsgivarna. Den slog för det andra fast att detta förhållande, trots avsaknaden av uttrycklig avtalsrättslig kvalificering i de tillämpliga förordningarna, likväl uppfyller kriterierna för ett ömsesidigt avtal samt, för det tredje, att artikel 16 i förordning nr 111/1999 har karaktären av en skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 272 FEUF. 22 Mot denna bakgrund beslutade Conseil d’État att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till domstolen: ”[Ska] bestämmelserna i artikel 16 i [förordning nr 111/1999] tolkas så, att Europeiska unionens domstol är behörig att pröva tvister som avser under vilka villkor interventionsorgan – som har i uppdrag att ta emot anbud i ett upphandlingsförfarande avseende gratis leverans av jordbruksprodukter till Ryssland – ska verkställa betalningen till den anbudsgivare som tilldelats kontraktet och frisläppa den leveranssäkerhet som den anbudsgivare som tilldelats kontraktet ställt till förmån för organet, och särskilt sådana tvister som rör en skadeståndstalan som väckts till följd av att interventionsorganet begått fel vid genomförandet av dessa transaktioner?” Prövning av tolkningsfrågan 23 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 16 i förordning nr 111/1999 ska tolkas så, att den ger domstolen behörighet att pröva samtliga tvister avseende en sådan tilldelning av kontrakt som den i det nationella målet, bland annat tvister avseende ersättning för skada som uppkommit på grund av fel som interventionsorganet begått vid verkställandet av betalning till anbudsgivaren och vid frisläppandet av den leveranssäkerhet som sistnämnda person ställt till förmån för detta organ. 24 För besvarandet av den fråga som ställts ska det inledningsvis erinras om att Europeiska unionens domstol enligt artikel 272 FEUF ska vara behörig att träffa avgöranden med stöd av en skiljedomsklausul i ett offentligrättsligt eller privaträttsligt avtal, som ingåtts av Europeiska unionen eller för dess räkning. 25 Det ska vidare påpekas att det i den aktuella unionslagstiftningen föreskrivs att rättsförhållanden av avtalsrättslig karaktär ingås mellan unionen och en sådan anbudsgivare som sökanden i målet i det nationella målet. 26 Enligt artikel 4 i förordning nr 2802/98 ska kommissionen nämligen ansvara för de åtgärder som vidtas för att förse Ryska federationen med jordbruksprodukter. Enligt bestämmelserna i artikel 6 i förordning nr 111/1999 beslutar kommissionen om tilldelningen av leveranskontrakt till anbudsgivare, medan interventionsorganens roll i detta skede är begränsad till att ta emot och underrätta kommissionen om giltiga anbud från anbudsgivarna. Enligt artikel 8.3 i förordning nr 111/1999 är det dessutom endast kommissionen som har befogenhet att ge instruktioner så att leveransen kan fortsätta. Slutligen gäller enligt artikel 9 i samma förordning att det är kommissionen som ska ombesörja kontroll av leveransen. 27 Av dessa bestämmelser framgår att det föreskrivs att ett rättsförhållande inleds mellan kommissionen, i egenskap av den som infordrar anbud, och anbudsgivaren. 28 Även om kvalificeringen av nämnda rättsförhållande inte uttryckligen framgår av förordningarna nr 2802/98, 111/1999 och 1799/1999, regleras inte kommissionens och anbudsgivarens rättigheter och skyldigheter uttömmande i dessa förordningar, vilket tribunalen på goda grunder påpekat (se domarna i de ovannämnda målen Clay mot kommissionen, punkt 53, och Shelton mot kommissionen, punkt 86), eftersom en väsentlig del av leveransen, nämligen priset, beror på anbuden från anbudsgivarna och kommissionens accept av detsamma. Härav följer att den leverans som föreskrivs i nämnda förordningar genomförs medelst ett avtal som ingås mellan kommissionen och anbudsgivaren (se analogt domen i det ovannämnda målet Neal mot kommissionen, punkterna 12 och 13). 29 Det ska även påpekas att enligt bestämmelserna i artikel 1 i förordning nr 1799/1999 ska leveransen genomföras i enlighet med föreskrifterna i förordning nr 111/1999. Klausulen i artikel 16 i sistnämnda förordning utgör alltså en integrerad del av leveransavtalet och ska därför anses utgöra en skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 272 FEUF (se analogt domen i det ovannämnda målet Neal mot kommissionen, punkt 14). 30 Beträffande nämnda skiljedomsklausuls räckvidd är det fast rättspraxis att en skiljedomsklausul i princip gör domstolen behörig att pröva yrkanden som härleds ur det avtal som innehåller skiljedomsklausulen eller som står i ett direkt förhållande till de förpliktelser som följer av avtalet (se dom av den 18 december 1986 i mål 426/85, kommissionen mot Zoubek, REG s. 4057 , punkt 11, av den 20 februari 1997 i mål C-114/94, IDE mot kommissionen, REG 1997, s. I-803 , punkt 82, och av den 3 december 1998 i mål C-337/96, kommissionen mot Irako, REG 1998, s. I-7943 , punkt 49). 31 Betalningen för leveransen och frisläppandet av den finansiella säkerheten utgör avtalsförpliktelser. De formuleras nämligen i artiklarna 10 och 12.2 i förordning nr 111/1999 och har blivit en integrerad del av det omtvistade avtalet enligt artikel 1 i förordning nr 1799/1999, där det anges att leveransen ska genomföras ”i enlighet med föreskrifterna i [förordning nr 111/1999]”. Yrkandet om ersättning för skada på grund av dröjsmål med uppfyllandet av dessa två avtalsförpliktelser ska alltså anses vara härledda ur det omtvistade avtal som innehåller skiljedomsklausulen, eller så ska de anses stå i ett direkt förhållande till de förpliktelser som följer av avtalet. 32 Dessutom innebär kraven på en god rättskipning att antalet domstolar som är behöriga beträffande ett och samma avtal, bland annat utifrån den aktuella avtalsförpliktelsens natur, begränsas och att sådana motstridiga beslut som skulle kunna bli följden därav förhindras (se analogt dom av den 11 juli 2002 i mål C-96/00, Neal, REG 2002, s. I-6367 , punkterna 57 och 58, samt av den 5 februari 2004 i mål C-18/02, Hinton, REG 2004, s. I-1417 , punkt 26). 33 Härav följer att artikel 16 i förordning nr 111/1999 ska förstås så, att den gör domstolen behörig att pröva yrkanden om ersättning för skada på grund av påstått dröjsmål med betalning för transport och frisläppande av den finansiella säkerheten. 34 Det saknar i det avseendet betydelse att det är det nationella interventionsorganet som har att säkerställa att avtalsförpliktelserna avseende betalning för leveransen uppfylls och att den aktuella finansiella säkerheten frisläpps. Den enda grundvalen för dess rätt att intervenera är det omtvistade leveransavtal som binder kommissionen gentemot anbudsgivaren. Eftersom de aktuella yrkandena har sin grund i nämnda avtal ska Europeiska unionens domstol anses vara behörig att pröva dessa, då kravet på en god rättskipning utgör hinder för att flera domstolar är behöriga beträffande ett och samma avtal beroende på vem som underlåtit att uppfylla sina avtalsförpliktelser. 35 Av ovan redovisade överväganden följer att den fråga som ställts ska besvaras enligt följande. Artikel 16 i förordning nr 111/1999 ska tolkas så, att den ger Europeiska unionens domstol behörighet att pröva tvister avseende de villkor i enlighet med vilka det organisationsorgan som har i uppdrag att ta emot anbud i ett upphandlingsförfarande avseende gratis leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen ska verkställa betalningen till anbudsgivaren och frisläppa den leveranssäkerhet som denne har ställt till förmån för detta organ, bland annat talan om ersättning för skada på grund av fel begångna av interventionsorganet vid genomförandet av dessa transaktioner. Rättegångskostnader 36 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande: Artikel 16 i kommissionens förordning (EG) nr 111/1999 av den 18 januari 1999 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2802/98 om ett program för leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1125/1999 av den 28 maj 1999, ska tolkas så, att den ger Europeiska unionens domstol behörighet att pröva tvister avseende de villkor i enlighet med vilka det organisationsorgan som har i uppdrag att ta emot anbud i ett upphandlingsförfarande avseende gratis leverans av jordbruksprodukter till Ryska federationen ska verkställa betalningen till anbudsgivaren och frisläppa den leveranssäkerhet som denne har ställt till förmån för detta organ, bland annat talan om ersättning för skada på grund av fel begångna av interventionsorganet vid genomförandet av dessa transaktioner. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.