62015TJ0381(02) TRIBUNALENS DOM (nionde avdelningen i utökad sammansättning) den 4 september 2024 ( *1 ) ”Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Unionens finansiella bestämmelser – Genomförandet av unionens budget genom en internationell organisations indirekta förvaltning – Beslut om att inte erkänna en juridisk person som en internationell organisation – Tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som ger enskilda rättssubjekt rättigheter – Omsorgsplikten – Materiell skada – Förlust av möjligheten att ingå avtal om indirekt förvaltning med kommissionen i egenskap av internationell organisation och att erhålla täckning för administrativa avgifter i detta avseende – Orsakssamband – Krav på ett direkt och säkert orsakssamband – Den konstaterade rättsstridigheten har inte någon inverkan på den ställning som internationell organisation som är nödvändig för ersättningen – En händelse som inträffat efter den rättsstridiga rättsakten och som unionsdomstolen kan beakta – Retroaktivt beslut i vilket det konstateras att den ställning som internationell organisation som var nödvändig för ersättning under den aktuella perioden inte förelåg” I mål T‑381/15 RENV II, International Management Group (IMG) , Bryssel (Belgien), företrädd av advokaterna Simmons och J.-Y. de Clayton, sökande, mot Europeiska kommissionen , företrädd av Jones Cruz och Bryant, båda i egenskap av ombud, svarande, meddelar TRIBUNALEN (nionde avdelningen i utökad sammansättning) sammansatt av ordföranden Dennis (referent) samt domarna Rios, R. Frendo, M. Sampol Pucurull och Wang, justitiesekreterare: handläggaren Gonzalez, med beaktande av domen av den 22 september 2022, IMG/kommissionen ( C‑619/20 P och C‑620/20 P , EU:C:2022:722 ), efter den skriftliga delen av förfarandet, efter förhandlingen den 22 november 2023, följande Dom 1 Sökanden, International Management Group (IMG), har med stöd av artikel 268 FEUF yrkat skadestånd för den ekonomiska skada sökanden lidit till följd av Europeiska kommissionens beslut av den 8 maj 2015 att inte längre ingå något nytt delegationsavtal med sökanden avseende indirekt förvaltning enligt Europeiska unionens finansiella bestämmelser till förmån för internationella organisationer förrän sökandens rättsliga ställning slutligt hade klargjorts (nedan kallat beslutet av den 8 maj 2015). Bakgrund Det administrativa förfarandet 2 Sökanden, International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina (IMG-IBH), som numera har sitt säte i Belgrad (Serbien), inrättades den 25 november 1994 i syfte att ge stater och internationella organisationer som deltar i återuppbyggnaden av Bosnien och Hercegovina en särskild enhet för detta ändamål. Sedan dess har den gradvis utvidgat sin verksamhet till områdena återuppbyggnad och utveckling. 3 Den 7 november 2013 antog kommissionen genomförandebeslut C(2013) 7682 final om det årliga åtgärdsprogrammet 2013 till förmån för Myanmar/Burma, som ska finansieras genom Europeiska unionens allmänna budget på grundval av artikel 84 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 ( EUT L 298, 2012, s. 1 ). I detta beslut föreskrevs bland annat ett program för utveckling av handeln, vars beräknade kostnad, som uppskattades till 10 miljoner euro, skulle finansieras av unionen och vars genomförande skulle skötas gemensamt med sökanden. 4 Den 17 februari 2014 underrättade Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Bates) kommissionen om att den hade inlett en utredning angående sökandens ställning. 5 Den 15 december 2014 mottog kommissionen en rapport som upprättats av Bates efter avslutad undersökning, som innehöll en rad rekommendationer. I denna rapport fann Bates att sökanden inte utgjorde en internationell organisation i den mening som avses i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget ( EGT L 248, 2002, s. 1 ) och i förordning nr 966/2012. Bates rekommenderade dessutom kommissionen att vidta sanktionsåtgärder mot sökanden och att återkräva de belopp som hade utbetalats till sökanden i detta avseende. 6 Den 16 december 2014 beslutade kommissionen att anförtro genomförandet, genom indirekt förvaltning, av det program för utveckling av handeln som föreskrivs i genomförandebeslut C(2013) 7682 final, som avses i punkt 3 ovan, till en annan organisation än sökanden (nedan kallat beslutet av den 16 december 2014). 7 Slutligen antog kommissionen beslutet av den 8 maj 2015, i vilket den beslutade att den, fram till dess att det förelåg absolut säkerhet beträffande sökandens ställning som internationell organisation, inte längre skulle ingå något nytt delegeringsavtal med sökanden enligt det förfarande för indirekt förvaltning som föreskrivs i förordning nr 966/2012. Bakgrund i förfarandet vid EU-domstolen 8 Genom en första ansökan som inkom till tribunalens kansli den 21 januari 2015 och registrerades under målnummer T‑29/15, och därefter genom en andra ansökan som inkom den 14 juli 2015 och registrerades under målnummer T‑381/15, väckte sökanden först talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 16 december 2014 och sedan om ogiltigförklaring av beslutet av den 8 maj 2015 och om ersättning för den skada som beslutet orsakat. 9 Genom dom av den 2 februari 2017, International Management Group/kommissionen ( T‑29/15 , ej publicerad, EU:T:2017:56 ), och dom av den 2 februari 2017, IMG/kommissionen ( T‑381/15 , ej publicerad, EU:T:2017:57 ), ogillade tribunalen sökandens talan mot beslutet av den 16 december 2014 och beslutet den 8 maj 2015. 10 Genom två överklaganden, ingivna den 11 april 2017 och registrerade under nummer C‑183/17 P och C‑184/17 P, yrkade sökanden att de två domar som avses i punkt 9 ovan skulle upphävas. 11 Genom dom av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), upphävde domstolen, för det första, de två domar som avses i punkt 9 ovan. För det andra ogiltigförklarade den besluten av den 16 december 2014 och av den 8 maj 2015. För det tredje återförvisade den mål T‑381/15 till tribunalen för att denna skulle pröva sökandens yrkande om ersättning för den skada som påstås ha orsakats av beslutet av den 8 maj 2015. 12 Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 10 januari 2020 begärde klaganden att domstolen skulle tolka punkterna 1–3 i domslutet i domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ). I ett beslut av den 9 juni 2020, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P-INT , EU:C:2020:507 ), avvisade domstolen denna begäran om tolkning, eftersom det var uppenbart att den inte kunde tas upp till sakprövning. Administrativa följder av domstolens dom av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen (C‑183/17 P och C‑184/17 P) 13 Genom skrivelse av den 6 maj 2019 uppmanade kommissionen, inom ramen för verkställigheten av domen av den 31 januari 2019 i mål C‑183/17 P och C‑184/17 P , International Management Group/kommissionen ( EU:C:2019:78 ), sökanden att inkomma med vissa handlingar för att visa att sökanden faktiskt uppfyllde kraven för att få arbeta med kommissionen enligt metoden för indirekt förvaltning. 14 Genom en skrivelse av den 25 juni 2019 bad sökanden i huvudsak kommissionen att upphöra med att ifrågasätta dess status som internationell organisation. 15 Genom en skrivelse av den 18 juli 2019 (nedan kallad skrivelsen av den 18 juli 2019) hävdade kommissionen att genomförandet av domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), inte krävde ”ett automatiskt erkännande av [sökanden] som en internationell organisation, utan en omprövning av dess rättsliga ställning mot bakgrund av tillgänglig information och tillämpliga budgetregler”. Kommissionen upprepade således sin begäran till sökanden om företeende av de handlingar som avsågs i skrivelsen av den 6 maj 2019, vilken nämns i punkt 13 ovan, och preciserade att den, för det fall den avslog begäran, skulle rikta sig direkt till de stater som sökanden hade betraktat som sina medlemmar. 16 Den 26 november 2019 frågade kommissionen Belgien, Danmark, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Nederländerna, Österrike, Portugal, Finland, Sverige, Förenade kungariket, Kanada, Norge, Ryssland, Schweiz och Turkiet huruvida de ansåg att sökanden var en internationell organisation, huruvida de var medlemmar i denna organisation och huruvida de hade undertecknat ett internationellt eller mellanstatligt avtal om att sökanden skulle vara en internationell organisation. Om så var fallet begärde kommissionen att dessa stater skulle tillställa kommissionen en bestyrkt kopia av detta avtal och bevis för att de som hade undertecknat det hade vederbörlig fullmakt att underteckna avtalet, eller en kopia av ratifikationsinstrumentet för detta avtal. 17 Genom en skrivelse av den 19 februari 2021 underrättade kommissionen sökanden om att den övervägde att anta ett beslut om att inte erkänna sökanden som en internationell organisation och uppmanade sökanden att yttra sig. 18 Den 5 och den 30 mars 2021 inkom sökanden med ett skriftligt yttrande med anledning av kommissionens skrivelse av den 19 februari 2021 som nämns i punkt 17 ovan. 19 Den 8 juni 2021 antog kommissionen ett beslut om att, med retroaktiv verkan från och med den 16 december 2014, inte bevilja sökanden ställning som internationell organisation enligt unionens finansiella bestämmelser för genomförandet av unionens medel enligt metoden för indirekt förvaltning (nedan kallat beslutet av den 8 juni 2021). Förfaranden vid domstolen efter domstolens dom av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen (C‑183/17 P och C‑184/17 P) 20 Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 26 september 2019 och registrerades under målnummer T‑645/19, väckte sökanden talan om dels ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019, dels ersättning för den ekonomiska och ideella skada som denna skrivelse påstods ha orsakat. 21 Genom beslut av den 9 september 2020, IMG/kommissionen ( T‑645/19 , ej publicerat, EU:T:2020:388 ), avvisade tribunalen denna talan. 22 Genom dom av den 9 september 2020, IMG/kommissionen ( T‑381/15 RENV , EU:T:2020:406 ) (nedan kallad den första domen), ogillade tribunalen dessutom sökandens yrkande om ersättning för den skada som påstods ha orsakats av beslutet av den 8 maj 2015. 23 Den 19 november 2020 ingav sökanden två överklaganden, registrerade under målnummer C‑619/20 P och C‑620/20 P, med yrkande om upphävande av det beslut som nämns i punkt 21 ovan och av den första domen. 24 Genom dom av den 22 september 2022, IMG/kommissionen ( C‑619/20 P och C‑620/20 P , EU:C:2022:722 ) (nedan kallad domen i målet om överklagande), ogillade domstolen, för det första, överklagandet i mål C‑619/20 P, och upphävde, för det andra, delvis den första domen och återförvisade, för det tredje, mål T‑381/15 RENV till tribunalen för prövning av sökandens yrkande om ersättning för den ekonomiska skada som sökanden påstod sig ha lidit till följd av beslutet av den 8 maj 2015. Sökandens yrkanden efter återförvisningen 25 Sökanden har yrkat att tribunalen ska – förplikta kommissionen att till sökanden utge skadestånd med 4,8 miljoner euro, jämte dröjsmålsränta med den räntesats som Europeiska centralbanken (ECB) tillämpar med tillägg av tre procentenheter, som ersättning för den ekonomiska skada som sökanden påstår sig ha lidit till följd av beslutet av den 8 maj 2015, och – förplikta kommissionen att betala rättegångskostnaderna. 26 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska – ogilla talan, och – förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna. Rättslig bedömning 27 Det ska inledningsvis erinras om att efter det att domstolen har upphävt ett avgörande från tribunalen och målet återförvisats till tribunalen, anhängiggörs målet vid tribunalen genom domstolens dom i enlighet med artikel 215 i tribunalens rättegångsregler. Tribunalen ska pröva samtliga yrkanden som klaganden har framställt, med undantag för de yrkanden som avser de delar av tribunalens ursprungliga avgörande som inte har upphävts av domstolen, samt de domskäl som utgör den nödvändiga grunden för dessa omständigheter, eftersom de har vunnit laga kraft (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 december 2021, Republiken Tjeckien/kommissionen, T‑627/16 RENV , ej publicerad, EU:T:2021:894 , punkt 105 och där angiven rättspraxis). 28 I artikel 61 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol föreskrivs nämligen att tribunalen, om ett mål återförvisas, är bunden av domstolens beslut i rättsfrågor (se dom av den 1 oktober 2020, CC/parlamentet, C‑612/19 P , ej publicerad, EU:C:2020:776 , punkt 24 och där angiven rättspraxis). 29 I förevarande fall har sökanden gjort gällande att domstolen i domen i målet om överklagande konstaterade att det förelåg en tillräckligt klar överträdelse av den omsorgsplikt som åvilade kommissionen när den antog beslutet av den 8 maj 2015 och att det följaktligen ankommer på tribunalen att återuppta prövningen av sökandens skadeståndsyrkande i den del det avser sökandens ekonomiska skada. 30 Sökanden har i detta sammanhang gjort gällande att beslutet av den 8 maj 2015 har medfört en skada för sökanden bestående i en förlust av möjligheten att av kommissionen anförtros budgetgenomförandeuppgifter mellan den 8 maj 2015 och den 8 juni 2021 och följaktligen att uppbära de ”indirekta kostnadskomponenter” som belastar budgetarna för delegeringsavtalen om indirekt förvaltning och hade gjort det möjligt för sökanden att finansiera sina allmänna kostnader. 31 Sökanden har för det första åberopat en ekonomisk förlust som motsvarar de indirekta kostnadskomponenter som sökanden skulle ha erhållit om sökandens verksamhetsvolym med kommissionen hade varit oförändrad efter antagandet av beslutet av den 8 maj 2015. Sökanden har i detta avseende angett att sökandens verksamhetsvolym avseende unionsfinansiering minskade från i genomsnitt 10 miljoner euro per år till i genomsnitt 5 miljoner euro år 2015, till 0,5 miljoner euro år 2016 och år 2017 och därefter till noll från och med år 2018. 32 Vidare anser sökanden att beslutet av den 8 maj 2015 medförde en förlust av möjligheten att öka den verksamhetsvolym som var knuten till unionsfinansieringen i samma takt som under perioden 2010–2014. 33 Sökanden har gjort gällande att förlusten av möjligheten att dra nytta av en större verksamhetsvolym än under perioden 2010–2014, eller åtminstone motsvarande denna period, var mycket allvarlig, vilket framgår av dels ökningen av sökandens verksamhetsvolym i samband med unionsfinansiering med 4,5 miljoner euro mellan åren 2010 och 2014, dels att kommissionen inte ifrågasatte kvaliteten på sökandens tjänster och sökandens ställning som ”förtroendepartner”. 34 Sökanden har således hävdat att de rättsstridigheter i materiellt hänseende som beslutet av den 8 maj 2015 är behäftat med har påverkat sökandens chanser att tilldelas uppgifter avseende budgetgenomförande i egenskap av internationell organisation efter antagandet av detta beslut. 35 Sökanden har vidare gjort gällande att antagandet av beslutet av den 8 juni 2021 inte påverkar det direkta orsakssambandet mellan rättsstridigheterna i beslutet av den 8 maj 2015 och den efterföljande förlusten av möjligheten att erhålla ny unionsfinansiering enligt metoden för indirekt förvaltning. I detta avseende har sökanden åberopat punkt 89 i domen i målet om överklagande. 36 Kommissionen har bestritt sökandens påståenden. 37 Det ska inledningsvis erinras om att unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar förutsätter att flera villkor är uppfyllda, nämligen att det föreligger en tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan åsidosättandet av den skyldighet som åligger den som har vidtagit rättsakten och den skada som de drabbade personerna har lidit (se dom av den 27 april 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro m.fl./kommissionen, C‑549/21 P , ej publicerad, EU:C:2023:340 , punkt 113 och där angiven praxis). 38 Vad för det första gäller villkoret att det ska föreligga en tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter, ska det preciseras att kommissionen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när den utövar sitt ansvar för att genomföra unionsbudgeten genom indirekt förvaltning, vilket gör det möjligt för kommissionen att anförtro internationella organisationer budgetgenomförandeuppgifter i enlighet med artikel 58.1 c. förordning nr 966/2012 och artikel 62 i Europaparlamentets och rådets finansieringsförordning (EU, Euratom) 2018/1046 av den 18 juli 2018 om finansiella regler för unionens allmänna budget, om ändring av förordningarna (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och beslut nr 541/2014/EU samt om upphävande av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 ( EUT L 193, 2018, s. 1 ) (se, för ett liknande resonemang, domen i målet om överklagande, punkt 148). 39 Det ska även påpekas att omsorgsplikten, som är en del av principen om god förvaltning enligt artikel 41 i stadgan och som är allmänt tillämplig på unionsadministrationens agerande i dess kontakter med allmänheten, innebär att administrationen måste handla med omsorg och försiktighet och pröva alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet (se, för ett liknande resonemang, domen i målet om överklagande, punkt 168 och där angiven rättspraxis). 40 I förevarande fall framgår det av punkterna 189–194 i domen i målet om överklagande att domstolen konstaterade att kommissionen hade gjort sig skyldig till en tillräckligt klar överträdelse av sin omsorgsplikt vid antagandet av beslutet av den 8 maj 2015. 41 Närmare bestämt konstaterade domstolen i punkt 192 i domen i målet om överklagande att kommissionen uppenbart hade åsidosatt omsorgsplikten vid den bedömning den hade att göra vad gäller sökandens situation, genom att underlåta att ställa de frågor som hör till kärnan av den prövningen eller dra slutsatser som är uppenbart olämpliga, bristfälliga, orimliga eller ogrundade. 42 I punkt 193 i den överklagade domen slog domstolen även fast att beslutet av den 8 maj 2015 var uppenbart rättsligt och sakligt obefogat, eftersom det inte innehöll någon rättslig analys av begreppet ”internationell organisation” i den mening som avses i unionens finansiella bestämmelser och att de omständigheter som åberopats till stöd för den inte räckte för att ifrågasätta sökandens ställning som internationell organisation, såsom domstolen konstaterade i domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ). 43 I enlighet med de principer som anges i punkterna 27 och 28 ovan ska det följaktligen slås fast att kommissionen, genom att anta beslutet av den 8 maj 2015, åsidosatte sin omsorgsplikt och därigenom gjorde sig skyldig till ett tillräckligt allvarligt åsidosättande av unionsrätten för att den ska kunna hållas ansvarig. 44 För det andra ska, enligt fast rättspraxis, varje skada för vilken ersättning begärs inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen enligt artikel 340 andra stycket FEUF vara faktisk och säker. För att unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar ska kunna göras gällande ska skadan dessutom vara en tillräckligt direkt följd av institutionernas rättsliga handlande (se dom av den 30 maj 2017, C‑45/15 P , Safa Nicu Sepahan/rådet, EU:C:2017:402 , punkt 61 och där angiven rättspraxis). 45 Under alla omständigheter ankommer det enligt domstolens fasta praxis på den part som gör gällande att unionen har ett utomobligatoriskt skadeståndsansvar att anföra övertygande bevisning avseende förekomsten och utsträckningen av den skada som parten åberopar och att bevisa att det finns ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan den berörda institutionens handlande och den skada som görs gällande (se dom av den 30 maj 2017, Safa Nicu Sepahan/rådet, C‑45/15 P , EU:C:2017:402 , punkt 62 och där angiven rättspraxis). 46 En faktisk och säker skada kan inte heller beaktas av unionsdomstolarna på ett abstrakt sätt utan måste prövas i förhållande till de exakta faktiska omständigheter som utmärker varje fall som domstolen har att bedöma (se dom av den 18 november 2021, Mahmoudian/rådet, C‑681/19 P , ej publicerad, EU:C:2021:933 , punkt 32 och där angiven praxis). 47 Det ska särskilt konstateras att när kommissionen, på ett rättsstridigt sätt, vägrar att med en internationell organisation ingå nytt avtal om delegering enligt metoden för indirekt förvaltning, är det möjligt att den berörda organisationen därigenom åsamkas skada på grund av den förlorade möjligheten att erhålla delegeringen. 48 Att helt utesluta att möjligheten att ingå ett delegeringsavtal enligt metoden för indirekt förvaltning kan utgöra en skada som kan ge rätt till ersättning kan inte godtas vid åsidosättande av unionsrätten, eftersom ett sådant fullständig uteslutande av denna möjlighet, särskilt vad gäller tvister av ekonomisk eller kommersiell art, skulle innebära att det i praktiken blir omöjligt att få ersättning för skadan (se, analogt, dom av den 5 mars 1996, Brasserie du pêcheur och Factortame, C‑46/93 och C‑48/93 , EU:C:1996:79 , punkt 87 , dom av den 13 juli 2006, Manfredi m.fl., C‑295/04–C‑298/04 , EU:C:2006:461 , punkt 96 och där angiven rättspraxis, och dom av den 17 april 2007, AGM-COS.MET, Simmons , EU:C:2007:213 , punkt 95 ). 49 I förevarande fall ska det erinras om att det i artikel 14.4 i dokumentet med rubriken ”Allmänna villkor för Europeiska unionens bidragsavtal med internationella organisationer” preciseras att en fast procentsats av de direkta bidragsberättigade kostnaderna, som inte får överstiga 7 procent, får begäras för indirekta kostnader av den berörda internationella organisationen för att täcka de allmänna kostnader som genomförandet av ett projekt enligt metoden för indirekt förvaltning innebär, och att ersättning för dessa indirekta kostnader ska betalas ut utan att organisationen behöver inge styrkande redovisningshandlingar. 50 Det följer således av punkterna 47 och 48 ovan att under sådana omständigheter som dem i förevarande mål, där kommissionen rättsstridigt vägrar att ingå ett avtal om delegering enligt metoden för indirekt förvaltning med en internationell organisation, kan den berörda organisationen begära ersättning för en skada inte motsvarande den ekonomiska ersättningen för de indirekta kostnader som genomförandet av ett sådant avtal skulle ha medfört, utan motsvarande förlusten av möjligheten att erhålla en sådan ersättning. 51 Vad närmare bestämt gäller omständigheterna i förevarande mål framgår det av de uppgifter som sökanden har lämnat och som kommissionen inte har bestritt att kommissionen inte längre ingick något delegeringsavtal med sökanden enligt metoden för indirekt förvaltning efter antagandet av beslutet av den 8 maj 2015, vilket innebar att den del av sökandens verksamhetsvolym som avsåg unionsfinansiering ökade från 13,5 miljoner euro år 2014 till 5,3 miljoner euro år 2015 och därefter till noll år 2018. 52 Enligt tabellen i bilaga S.1 som lämnats in av sökanden ökade den andel av sökandens verksamhetsvolym som avser unionsfinansiering från 40 procent under 2010 och 2011 till 50 procent under 2014 och minskade till 32 procent år 2015 och är noll sedan år 2018. 53 Det framgår dessutom av samma tabell att även om sökandens nettoresultat redan var negativt under åren 2012 och 2014, ökade detta underskott mellan åren 2015 och 2018, eftersom sökanden inte erhöll någon unionsfinansiering efter att beslutet av den 8 maj 2015 antogs. 54 Det framgår inte heller av handlingarna i målet att sökanden kunde bibehålla sin verksamhetsvolym tack vare en finansiär som har en ekonomisk kapacitet som motsvarar unionens. 55 Det kan således inte bestridas att sökanden, på grund av antagandet av beslutet av den 8 maj 2015 och avsaknaden av avtal mellan kommissionen och sökanden om delegering genom indirekt förvaltning, har sett sin verksamhetsvolym minska väsentligt och att den omständigheten att sökanden inte erhållit de belopp som är avsedda att kompensera för de indirekta kostnader som anges i punkt 49 ovan endast har kunnat förvärra sökandens ekonomiska situation. 56 Enbart minskningen av sökandens omsättning till följd av beslutet av den 8 maj 2015 räcker emellertid inte för att fastställa att det föreligger en ekonomisk skada motsvarande förlusten av möjligheten att tilldelas ett delegeringsavtal enligt metoden för indirekt förvaltning och att denna skada kan anses bero på den rättsstridighet som beslutet är behäftat med. 57 I enlighet med punkterna 44 och 45 ovan ankommer det således på tribunalen att pröva dels huruvida sökandens ekonomiska situation från och med den 8 maj 2015, på ett direkt och säkert sätt, följer av den rättsstridighet som beslutet av den 8 maj 2015 är behäftat med, dels huruvida sökanden har visat att sökanden vid denna tidpunkt, såsom den har gjort gällande, hade en påtaglig möjlighet att genomföra unionsbudgeten enligt metoden för indirekt förvaltning och följaktligen erhålla de belopp som anges i punkt 49 ovan som kompensation för indirekta kostnader. 58 Vad för det första gäller frågan huruvida det finns ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan rättsstridigheten i beslutet av den 8 maj 2015 och den förlorade möjlighet som sökanden har åberopat, erinrar tribunalen om att denna rättsstridighet består i ett åsidosättande av den omsorgsplikt som ålåg kommissionen vid utövandet av dess utrymme för skönsmässig bedömning. 59 Den rättsstridighet som följer av ett åsidosättande av omsorgsplikten när en unionsinstitution antar ett beslut påverkar dock inte nödvändigtvis det berörda beslutets materiella innehåll. 60 Detta är fallet med den rättsstridighet som beslutet av den 8 maj 2015 är behäftat med. 61 Det framgår nämligen av punkterna 92–96 och 104 i domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), att domstolen i den domen slog fast att beslutet av den 8 maj 2015 var rättsstridigt, eftersom de omständigheter som kommissionen hade åberopat till stöd för detta beslut inte var sådana att det kunde ifrågasättas huruvida sökanden var en internationell organisation i den mening som avses i unionens finansiella bestämmelser. 62 Genom att göra detta begränsade sig domstolen till att slå fast att de tvivel som kommissionen, på grundval av en rad omständigheter, hade gett uttryck för beträffande sökandens ställning som internationell organisation, var rättsligt felaktiga. Den prövade däremot över huvud taget inte huruvida sökanden, på grundval av en prövning som inte innehåller någon felaktig rättstillämpning och där hänsyn tas till alla relevanta omständigheter, skulle anses ha en sådan ställning vid antagandet av beslutet av den 8 maj 2015 (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 9 juni 2020, International Management Group/kommissionen, C‑183/17 P-INT , EU:C:2020:507 , punkt 23 ). 63 Det följer således av punkt 113 i domen i målet om överklagande att kommissionen, efter domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), inte var skyldig att retroaktivt erkänna sökanden den ställning som internationell organisation som den påstår sig ha haft, utan kunde uppfylla sin skyldighet att följa domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), genom att vidta processuella åtgärder för att kunna avhjälpa den oegentlighet som domstolen konstaterat och eventuellt anta en ny rättsakt, avsedd att ersätta de beslut som domstolen ogiltigförklarat, efter att ha erhållit den information som den ansåg nödvändig för att ange en rättslig och faktisk grund för denna nya rättsakt. 64 Domstolen fann särskilt i punkt 156 i domen om överklagande att den visserligen hade ogiltigförklarat beslutet av den 8 maj 2015 på grund av att det inte var motiverat vare sig vad gäller de rättsliga och de faktiska omständigheterna, men att den däremot över huvud taget inte hade prövat frågan i domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 , som inte var aktuell i de tvister den hade att pröva, huruvida det på grundval av en bedömning utan felaktig rättstillämpning och med beaktande av samtliga relevanta rättsliga och faktiska omständigheter, skulle anses att sökanden hade ställning som internationell organisation. 65 Av det ovan anförda följer att konstaterandet att beslutet av den 8 maj 2015 var rättsstridigt inte medförde någon skyldighet för kommissionen att tillerkänna sökanden den ställning som internationell organisation som den gjorde anspråk på, trots att detta erkännande, enligt unionens finansiella bestämmelser och i sökandens fall, utgjorde ett obligatoriskt villkor för att sökanden skulle kunna fullfölja genomförandet av unionsbudgeten genom indirekt förvaltning och, följaktligen, för att tribunalen, inom ramen för förevarande skadeståndstalan, skulle kunna konstatera att det därmed förelåg en förlust av möjligheten att ingå nya förvaltningsavtal enligt denna metod med kommissionen. 66 Följaktligen kan åsidosättandet av omsorgsplikten i beslutet av den 8 maj 2015 inte anses utgöra den direkta och säkra orsaken till den ekonomiska skada som sökanden har åberopat, det vill säga förlusten av möjligheten att efter detta datum, i egenskap av internationell organisation, ingå nya avtal om delegering av förvaltningen av unionens budget enligt metoden för indirekt förvaltning och att erhålla de belopp som nämns i punkt 49 ovan. 67 Vad för det andra gäller frågan huruvida den skada som sökanden har åberopat är faktisk och säker, framgår det av beslutet av den 8 juni 2021, vars lagenlighet tribunalen har bekräftat genom en dom av denna dag, IMG/kommissionen (T‑509/21), genom att ogilla sökandens talan mot detta beslut, att sökanden inte kan göra anspråk på ställning som internationell organisation sedan den 16 december 2014. 68 Eftersom sökanden, i enlighet med beslutet av den 8 juni 2021, vid tidpunkten för antagandet av beslutet av den 8 maj 2015 och därefter, inte uppfyllde det krav på att ha ställning som internationell organisation som föreskrivs i unionens finansiella bestämmelser, hade sökanden inte någon som helst möjlighet att fullfölja genomförandet av unionsbudgeten enligt metoden för indirekt förvaltning och följaktligen erhålla de belopp som nämns i punkt 49 ovan som kompensation för indirekta kostnader. 69 Mot bakgrund av det ovan anförda kan förevarande skadeståndstalan, som grundar sig på premissen att sökanden utgjorde en internationell organisation i den mening som avses i unionens finansiella bestämmelser och därför hade en faktisk möjlighet att fullfölja genomförandet av unionens budget enligt metoden för indirekt förvaltning, inte vinna framgång. 70 För det tredje kan sökandens invändningar inte påverka den slutsats som anges i punkt 69 ovan. 71 Först och främst har sökanden åberopat punkt 89 i domen i målet om överklagande, i vilken domstolen konstaterade att frågan huruvida beslutet av den 8 maj 2015 kunde ha orsakat ideell och ekonomisk skada, för vilken sökanden hade intresse av att begära ersättning, inte kunde påverkas av den omständigheten att kommissionen i beslutet av den 8 juni 2021, som antogs sex år senare och grundade sig på en annan rättslig och faktisk bedömning, kom fram till slutsatsen att sökanden inte kunde betraktas som en internationell organisation. 72 Domstolen prövade därvid kommissionens invändning om rättegångshinder avseende att sökanden inte längre hade något berättigat intresse av att få saken prövad inom ramen för överklagandet av den ursprungliga domen och att föremålet för överklagandet hade förfallit. 73 Domstolen uttalade sig således inte om den separata frågan om inverkan av beslutet av den 8 juni 2021 på frågan huruvida sökandens skadeståndsyrkanden var välgrundade, särskilt inte huruvida det fanns ett direkt och säkert orsakssamband mellan beslutet av den 8 maj 2015 och den ekonomiska skada som sökanden åberopade, eller om denna skada var faktisk och säker, det vill säga en påstådd förlust av den faktiska möjligheten att fortsätta genomförandet av unionsbudgeten genom indirekt förvaltning. 74 Hänvisningen i punkt 89 i domen i målet om överklagande till punkt 39 i domen av den 10 september 2019, HTTS/rådet ( C‑123/18 P , EU:C:2019:694 ), kan inte heller utgöra stöd för sökandens argument, eftersom domstolen genom denna hänvisning endast erinrade om att frågan huruvida en rättsakt eller ett beteende som kan medföra utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen är rättsstridigt ska bedömas av tribunalen i förhållande till de rättsliga och faktiska omständigheter som förelåg vid tidpunkten för rättsakten eller beteendet. 75 I den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 89 i domen i målet om överklagande anges således de omständigheter som unionsdomstolen ska beakta när den bedömer huruvida den aktuella institutionen har gjort sig skyldig till en tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 september 2019, HTTS/rådet, C‑123/18 P , EU:C:2019:694 , punkterna 37 – 39 ) 76 I den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 89 i domen i målet om överklagande fastställs däremot inte de omständigheter som unionsdomstolen ska beakta vid bedömningen av huruvida det föreligger en skada och av orsakssambandet mellan den konstaterade rättsstridigheten och den påstådda skadan. Följaktligen är det enligt denna praxis inte förbjudet för unionsdomstolen att vid denna bedömning beakta faktiska eller rättsliga omständigheter som hänför sig till tiden efter det att rättsakten antogs eller det rättsstridiga handlandet antogs. 77 Tvärtom måste den part som anser sig ha lidit en skada till följd av en institutions handlande, med hänsyn till att skadan, som med nödvändighet uppstått efter den skadegörande händelsen, kan förändras med tiden, kunna åberopa omständigheter som har inträffat efter den skadegörande händelsen till stöd för att nämnda skada föreligger (se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzellas i målet HTTS/rådet, C‑123/18 P , EU:C:2019:173 , punkt 26 ). 78 Enligt principen om parternas likställdhet i processen måste svaranden således även kunna åberopa faktiska eller rättsliga omständigheter som inträffat efter antagandet av den rättsstridiga rättsakten, som påstås vara den avgörande orsaken till skadan, i syfte att minska skadan, eller till och med bestrida varje rätt till ersättning med motiveringen att dessa omständigheter medför att det inte finns något direkt orsakssamband mellan rättsaktens rättsstridighet och den åberopade skadan. 79 En tolkning enligt vilken klagandens rätt till skadestånd skulle utgöra hinder för att tribunalen inom ramen för förevarande talan beaktar den retroaktiva verkan av beslutet av den 8 juni 2021 skulle för övrigt strida mot det skäl som anges i punkt 113 i domen i målet om överklagande och som illustrerar principen att den institution som antagit ett beslut som ogiltigförklarats kan anta ett nytt retroaktivt beslut för att iaktta rättskraften hos domen om ogiltigförklaring. 80 Unionsdomstolens ogiltigförklaring av ett beslut innebär således inte en rätt till ersättning för den ekonomiska skada som den som beslutet riktar sig till har gjort gällande, om den berörda institutionen, efter domen om upphävande, antar ett retroaktivt beslut med samma innehåll och om unionsdomstolen anser att artikeldelen i det nya beslutet är lagenlig (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 juni 2019, Barnett/EESK, Harrison , ej publicerad, EU:C:2019:474 , punkt 78 , och dom av den 14 oktober 2021, KF/EESK, C‑464/20 P , ej publicerad, EU:C:2021:848 , punkterna 38 – 40 ). 81 Sökanden har vidare hävdat att det resonemang som består i att beakta beslutet av den 8 juni 2021 inom ramen för förevarande skadeståndstalan får till följd att sökanden fråntas all rätt till ersättning. 82 Denna invändning saknar emellertid grund, eftersom tribunalen i förevarande mål endast har att pröva ett yrkande om ersättning för ekonomisk skada motsvarande sökandens förlust av möjligheten att ingå nya delegeringsavtal med kommissionen enligt metoden för indirekt förvaltning efter antagandet av beslutet av den 8 maj 2015 och följaktligen att erhålla de belopp som nämns i punkt 49 ovan som kompensation för indirekta kostnader. 83 Antagandet av beslutet av den 8 juni 2021 påverkar således inte sökandens möjlighet att framställa ett yrkande om ersättning för ideell skada till följd av att beslutet av den 8 maj 2015 är rättsstridigt, vilket domstolen för övrigt slutgiltigt har avgjort i punkterna 197–200 i domen i målet om överklagande. 84 Av det ovan anförda följer att de ersättningsyrkanden som framställts av sökanden ska ogillas. Rättegångskostnader 85 Enligt artikel 219 i rättegångsreglerna ska tribunalen, när den meddelar avgöranden efter upphävande och återförvisning, besluta om rättegångskostnader som uppkommit dels i förfarandena vid tribunalen, dels i målet om överklagande vid domstolen. Enligt artikel 134.1 och 134.3 i rättegångsreglerna ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats, och vardera rättegångsdeltagaren ska bära sina rättegångskostnader om rättegångsdeltagarna ömsom tappar målet på en eller flera punkter. Enligt artikel 135.1 i rättegångsreglerna får slutligen tribunalen, om så anses skäligt, besluta att en tappande rättegångsdeltagare – förutom att bära sina rättegångskostnader – endast delvis, eller inte alls, ska ersätta en annan deltagares rättegångskostnader. 86 I förevarande fall ska det erinras om att domstolen, i punkt 6 i domslutet i domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen ( C‑183/17 P och C‑184/17 P , EU:C:2019:78 ), förpliktade kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i målen C‑183/17 P och C‑184/17 P samt i mål T‑29/15, medan den i punkt 7 i domslutet i den domen förordnade att beslut om rättegångskostnader i mål T‑381/15 skulle anstå. 87 I punkterna 7 och 8 i domslutet i domen i målet om överklagande förpliktade domstolen även sökanden att ersätta rättegångskostnaderna i mål C‑619/20 P och förordnade att beslut om rättegångskostnader i målen C‑620/20 P och T‑381/15 RENV skulle anstå. 88 Det ankommer följaktligen på tribunalen att i förevarande instans besluta om rättegångskostnaderna i målen T‑381/15 och Oliver, i mål C‑620/20 P och i förevarande mål efter återförvisning. 89 När det gäller rättegångskostnaderna i förfarandena T‑381/15, T‑381/15 RENV och C‑620/20 P, ska det påpekas att kommissionen i huvudsak har tappat målet efter dessa förfaranden. 90 När det gäller rättegångskostnaderna i förevarande mål har det visserligen slagits fast att sökanden har tappat målet. Det har emellertid konstaterats att kommissionen har gjort sig skyldig till en rättsstridighet i beslutet av den 8 maj 2015 och därigenom gjort sig skyldig till en tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten som har kunnat föranleda att sökanden fortsatt med sina skadeståndsyrkanden. 91 Under dessa omständigheter finner tribunalen det skäligt, såväl i målen T‑381/15, T‑381/15 RENV och C‑620/20 P som i förevarande mål, att förplikta kommissionen att bära sina rättegångskostnader och ersätta hälften av sökandens rättegångskostnader. Mot denna bakgrund beslutar TRIBUNALEN (nionde avdelningen i utökad sammansättning) följande: 1) Talan ogillas. 2) Kommissionen ska, i de mål som är registrerade under målnumren T‑381/15, T‑381/15 RENV, C‑620/20 P och T‑381/15 RENV II, bära sina rättegångskostnader och ersätta hälften av de kostnader som uppkommit för International Management Group (IMG). Truchot Kanninen Frendo Sampol Pucurull Perišin Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 4 september 2024. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.