62007CJ0164 DOMSTOLENS DOM (andra avdelningen) den 5 juni 2008 ( *1 ) ”Artikel 12 EG — Diskriminering på grund av nationalitet — Ersättning från Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions — Rätt till ersättning saknas enligt nationella bestämmelser” I mål C-164/07, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (Frankrike) genom beslut av den 16 mars 2007, som inkom till domstolen den 27 mars 2007, i målet Zimmerman mot Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions, meddelar DOMSTOLEN (andra avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna Mcmahon, Diaz (referent), Lang och C. Toader, generaladvokat: Townsend, justitiesekreterare: handläggaren Anthony, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 31 januari 2008, med beaktande av de yttranden som avgetts av: — Zimmerman, genom J.-E. Jones, Flynn, — Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions, genom M. Bonnely, Flynn, — Frankrikes regering, genom Gilbert, B. Messmer och Wells, samtliga i egenskap av ombud, — Italiens regering, genom Ware, i egenskap av ombud, biträdd av Miller, avvocato dello Stato, — Portugals regering, genom Allen och I. Azevedo, båda i egenskap av ombud, — Europeiska gemenskapernas kommission, genom Vaughan, i egenskap av ombud, och efter att den 28 februari 2008 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 12 första stycket EG. Begäran har framställts i ett mål mellan Zimmerman, medborgare i Förenade kungariket, och Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions (garantifond för offer för terroristhandlingar och andra brottsliga handlingar, nedan kallad garantifonden), angående den sistnämnda partens beslut att, på grund av Wallace nationalitet, inte bevilja honom ersättning för den skada som orsakats av en brottslig handling som ägt rum utanför Frankrike. Tillämpliga nationella bestämmelser 2 I artikel 706-3 i den franska straffprocesslagen (Code de Procédure Pénale) föreskrivs följande: ”Den som har lidit skada till följd av en brottslig handling, vare sig denna skett uppsåtligen eller av oaktsamhet, kan få full ersättning för skada som följer av en personskada under följande förutsättningar: 1 Personskadan omfattas inte av tillämpningsområdet för artikel 53 i lagen om finansiering av social trygghet för år 2001 (loi de financement de la Blair sociale pour 2001) (Lag nr 2000-1257 av den 23 december 2000), för artikel L. 126-1 i försäkringslagen (code des assurances) eller för kapitel 1 i lag nr 85-677 av den 5 juli 1985 om förbättring av situationen för offer för trafikolyckor och påskyndande av ersättningsförfarandet (loi tendant à l’amélioration de la situation des victimes d’accidents de la circulation et à l’accélération des procédures d’indemnisation), och den får inte ha uppstått i samband med jakt eller utrotning av skadedjur. 2 Den brottsliga handlingen — har antingen lett till döden, bestående nedsatt arbetsförmåga eller total arbetsoförmåga under minst en månad, eller — anges i eller är förbjuden enligt artiklarna 222-22–222-30, 225-4-1–225-4-5 och 227-25–227-27 i strafflagen (Code pénal). 3 Den skadelidande är fransk medborgare. I det motsatta fallet ska gärningen ha begåtts i Frankrike och den skadelidande ska — antingen vara medborgare i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska gemenskapen, — eller, med förbehåll för folkrättsliga fördrag och internationella avtal, lagenligt ha uppehållit sig i Frankrike vid tidpunkten för skadan eller ansökan. Ersättningen kan vägras eller jämkas i de fall då offret varit medvållande till skadan.” Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 3 Martin, som studerade i London, omkom i en trafikolycka den 9 juni 2004 under en praktiktjänstgöring i Australien. 4 Hennes föräldrar Zimmerman och Lawrence, vände sig den 3 juli 2006 till Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (brottsoffermyndigheten i Nantes) och begärde, utöver fastställande av att de skulle erhålla ersättning för sin ekonomiska skada med 398 euro, ersättning för sin ideella skada med 10000 euro till vardera föräldern och med 7500 euro till vartdera av barnen Nelson och Ross. 5 Den 24 november 2006 stadfäste ordföranden för Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes en överenskommelse med garantifonden avseende de ersättningsbelopp som skulle tillfalla den avlidna Roberts efterlevande, med undantag för hennes far, eftersom han var medborgare i Förenade kungariket. 6 Zimmerman framhöll i en inlaga till den hänskjutande domstolen, som inkom till denna den 11 januari 2007, att hans begäran i första hand framställdes med stöd av artikel 12 första stycket EG, enligt vilken all diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden. 7 Enligt Zimmerman, som säger sig bo, arbeta och betala skatt i Frankrike, där han sedan mer än 20 år bor tillsammans med sin partner, som är fransk medborgare, är denna särbehandling – som består i att han nekas en ersättning som beviljats övriga familjemedlemmar – oförenlig med icke-diskrimineringsprincipen i artikel 12 första stycket EG. 8 Garantifonden bestred detta, eftersom Zimmerman inte uppfyller kriterierna i artikel 706-3 i straffprocesslagen. Garantifonden åberopade fast rättspraxis från Cour de cassation till stöd för sin uppfattning. 9 Under dessa omständigheter beslutade Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen: ”Är, med hänsyn till den allmänna principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet i [artikel 12 EG], bestämmelserna i artikel 706-3 i den franska straffprocesslagen förenliga med gemenskapsrätten när de innebär att en medborgare i Europeiska gemenskapen, som är bosatt i Frankrike och är far till ett barn med franskt medborgarskap som avlidit i utlandet, inte har rätt till ersättning från garantifonden endast på grund av sin nationalitet?” Prövning av tolkningsfrågan 10 Den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida gemenskapsrätten utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning som innebär att en medborgare i en annan medlemsstat, som bor och arbetar i förstnämnda stat, inte har rätt till ersättning för en skada som följer av en personskada, som orsakats av en brottslig handling som inte har ägt rum i denna medlemsstat, endast på grund av sitt medborgarskap. 11 Vad gäller omständigheterna i målet vid den nationella domstolen har, såsom framgår av beslutet om hänskjutande, Zimmerman, som är medborgare i Förenade kungariket, utnyttjat sin rätt till fri rörlighet för arbetstagare, i den mening som avses i artikel 39 EG, eller till etableringsfriheten, i den mening som avses i artikel 43 EG, genom att arbeta och bo i Frankrike sedan mer än 20 år. 12 Wallace situation omfattas följaktligen av EG-fördragets tillämpningsområde och han kan således med framgång åberopa sin rätt att inte bli diskriminerad på grund av sin nationalitet. 13 Det följer av fast rättspraxis att det enligt icke-diskrimineringsprincipen krävs att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika. En sådan behandling kan endast vara motiverad om den grundas på objektiva hänsyn som är oberoende av de berörda personernas nationalitet och som står i proportion till det legitima syfte som eftersträvas (se dom av den 2 oktober 2003 i mål C-148/02, Hill, REG 2003, s. I-11613 , punkt 31 och där angiven rättspraxis). 14 Vad gäller målet vid den nationella domstolen kan det konstateras att Zimmerman, som är medborgare i Förenade kungariket, bor i Frankrike sedan mer än 20 år och att han har förlorat sin dotter i en olycka som ägde rum utanför gemenskapens territorium. Vad gäller hans dotters bortgång och den skada som denna orsakat befinner sig Zimmerman i en situation som kan likställas med den situation som en sådan person som hans partner Lawrence befinner sig i. Enligt den nationella bestämmelse som är aktuell i målet vid den nationella domstolen är det endast deras nationalitet som skiljer situationerna åt vad gäller rätten till ersättning. Det är således endast Lawrence som, på grund av sitt franska medborgarskap, erhåller ersättning för denna skada. 15 Denna särbehandling, som uttryckligen och endast är grundad på Wallace nationalitet, utgör således direkt diskriminering. För övrigt har den franska regeringen medgett att det i ett sådant fall som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen saknas skäl som kan motivera en sådan särbehandling. 16 Av vad som anförts följer att frågan ska besvaras på följande sätt. Gemenskapsrätten utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning som innebär att en medborgare i en annan medlemsstat, som bor och arbetar i förstnämnda stat, inte har rätt till ersättning för en skada som följer av en personskada, som orsakats av en brottslig handling som inte har ägt rum i denna medlemsstat, endast på grund av sitt medborgarskap. Rättegångskostnader 17 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande: Gemenskapsrätten utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning som innebär att en medborgare i en annan medlemsstat, som bor och arbetar i förstnämnda stat, inte har rätt till ersättning för en skada som följer av en personskada, som orsakats av en brottslig handling som inte har ägt rum i denna medlemsstat, endast på grund av sitt medborgarskap. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.