62022CJ0183 DOMSTOLENS DOM (femte avdelningen) den 15 juni 2023 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Jordbruk – Samlad marknadsordning – Förordning (EU) nr 1308/2013 – Producentorganisationernas stadgar – Artikel 153.1 b – Regel om att medlemmar endast får tillhöra en producentorganisation – Bullock – Artikel 153.2 c – Producentmedlemmarnas möjlighet att på ett demokratiskt sätt kontrollera producentorganisationen och dess beslut – Kontroll som en person utövar på vissa medlemmar i producentorganisationen” I mål C‑183/22, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Conseil d’État (Frankrike) genom beslut av den 10 mars 2022, som inkom till domstolen den 10 mars 2022, i målet Saint-Louis Sucre mot Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, SICA des betteraviers Hatfield, meddelar DOMSTOLEN (femte avdelningen), sammansatt av avdelningsordföranden Smith samt domarna Leach (referent), M. Ilešič, Montgomery och Roberts, generaladvokat: Estrada, justitiesekreterare: handläggaren Garcia, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 16 november 2022, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – Saint-Louis Sucre, genom J.-P. Duhamel, Bishop, Ward och Jones, avocats, – SICA des betteraviers Hatfield, genom Boyer, Munoz, – Frankrikes regering, genom Anderson och Prince, båda i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom M. Konstantinidis och West, båda i egenskap av ombud, och efter att den 9 februari 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 153 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 ( EUT L 347, 2013, s. 671 , och rättelse i EUT L 130, 2016, s. 32 ), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2393 av den 13 december 2017 ( EUT L 350, 2017, s. 15 ) (nedan kallad förordning nr 1308/2013). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, bolaget Saint-Louis Sucre och, å andra sidan, Premier ministre (Frankrikes premiärminister), ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (Frankrikes minister för jordbruk och livsmedel) och Société d’intérêt collectif agricole (SICA) des Bass (Étrépagnys betodlares bolag för kollektiva jordbruksintressen) (nedan kallat SICA). Målet rör erkännandet av SICA som producentorganisation, inom sockersektorn, för sockerbetor. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt Förordning (EU) nr 1307/2013 3 I artikel 4.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och rådets förordning (EG) 73/2009 ( EUT L 347, 2013, s. 608 ), föreskrivs följande: ”I denna förordning gäller följande definitioner: b) jordbruksföretag: samtliga enheter som används för jordbruksverksamhet och drivs av en jordbrukare och som är belägna i en och samma medlemsstat, c) jordbruksverksamhet: i) | att producera, föda upp eller odla jordbruksprodukter, inbegripet skörd, mjölkning, djuruppfödning och djurhållning för animalieproduktion, …” Förordning nr 1308/2013 4 Skäl 131 i förordning nr 1308/2013 har följande lydelse: ”Producentorganisationerna och sammanslutningarna av producentorganisationer har en viktig roll att spela när det gäller att koncentrera utbudet och förbättra saluföringen, planera och anpassa produktionen till efterfrågan, optimera produktionskostnaderna och stabilisera producentpriserna, bedriva forskning, främja bästa praxis och lämna tekniskt stöd, hantera biprodukter och förvalta de riskhanteringsverktyg som finns tillgängliga för medlemmarna, och därigenom bidra till att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan.” 5 Enligt artikel 1.1 i denna förordning upprättas genom förordningen en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter, vilket betyder de produkter som förtecknas i bilaga I till fördraget, med undantag för fiskeri- och vattenbruksprodukter enligt definitionen i unionens lagstiftningsakter om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter. 6 I enlighet med artikel 1.2 c i nämnda förordning, jämförd med del III i bilaga I till förordningen, omfattas sockerbetor av den samlade marknadsordningen för sockersektorn. 7 Enligt artikel 3.3 i nämnda förordning gäller de definitioner som anges i bland annat förordning 1307/2013 även i förordning1308/2013 om inte annat föreskrivs i den sistnämnda förordningen. 8 I artikel 152 i förordning 1308/2013, med rubriken ”Producentorganisationer”, föreskrivs följande i punkterna 1–1b: ”1. Medlemsstaterna får på begäran erkänna producentorganisationer som a) sammansatta och, i enlighet med artikel 153.2 c, kontrollerade av producenter inom en specifik sektor som anges i artikel 1.2, b) har bildats på initiativ av producenterna själva och som bedriver minst en av följande verksamheter: i) Gemensam bearbetning. ii) Gemensam distribution, inklusive genom gemensamma försäljningsplattformar eller gemensamma transporter. iii) Gemensam förpackning, märkning eller marknadsföring. iv) Gemensam organisation av kvalitetskontroll. v) Gemensam användning av utrustning eller lagringsanläggningar. vi) Gemensam avfallshantering direkt kopplad till produktionen. vii) Gemensam anskaffning av insatsvaror. viii) Andra gemensamma tjänsteverksamheter som syftar till att uppnå något av de mål som anges i led c i denna punkt, c) har bildats för ett särskilt syfte, som kan inbegripa minst ett av följande mål: i) Att säkerställa att produktionen är planerad och anpassad till efterfrågan, särskilt när det gäller kvalitet och kvantitet. ii) Att främja koncentrationen av utbudet och utsläppandet av medlemmarnas produkter på marknaden, bland annat genom direktsaluföring. iii) Att optimera produktionskostnaderna och avkastningen på investeringar som görs som svar på miljö- och djurskyddsstandarder samt att stabilisera produktionspriserna. … 1a. Med avvikelse från artikel 101.1 [FEUF] får en producentorganisation som är erkänd enligt punkt 1 i den här artikeln planera produktionen, optimera produktionskostnaderna, släppa ut produkter på marknaden och förhandla om avtal avseende leveransen av jordbruksprodukter för sina medlemmars räkning, för hela eller en del av deras totala produktion. De verksamheter som avses i första stycket får utföras a) förutsatt att en eller flera av de verksamheter som avses i punkt 1 b i–vii verkligen utövas och därigenom bidrar till att de mål som anges i artikel 39 [FEUF] uppnås. b) förutsatt att producentorganisationen koncentrerar utbudet och släpper ut medlemmarnas produkter på marknaden, oavsett om äganderätten till jordbruksprodukterna överförs från producenterna till producentorganisationen eller ej, c) oavsett om det framförhandlade priset är detsamma för några eller alla medlemmars samlade produktion eller ej, d) förutsatt att de berörda producenterna inte är medlemmar i någon annan producentorganisation när det gäller de produkter som omfattas av de verksamheter som anges i första stycket, e) förutsatt att jordbruksprodukten inte omfattas av en leveransskyldighet som följer av jordbrukarens medlemskap i ett kooperativ, som inte självt är medlem i de berörda producentorganisationerna, i enlighet med de villkor som fastställs i kooperativets stadgar eller regler och beslut som fastställs i eller följer av dessa stadgar. Medlemsstaterna får emellertid i vederbörligen motiverade fall avvika från villkoret i andra stycket d om organisationens producentmedlemmar har två distinkta produktionsenheter i olika geografiska områden. 1b. Vid tillämpning av denna artikel avses med producentorganisationer även sammanslutningar av sådana producentorganisationer som är erkända enligt artikel 156.1, om sådana sammanslutningar uppfyller kraven i punkt 1 i den här artikeln.” 9 I artikel 153 i förordningen, med rubriken ”Producentorganisationernas stadgar”, föreskrivs följande: ”1. I producentorganisationens stadgar ska producentmedlemmarna framför allt åläggas att a) tillämpa de regler som producentorganisationen antagit när det gäller produktionsrapportering, produktion, saluföring och miljöskydd, b) endast tillhöra en producentorganisation för en viss produkt från jordbruksföretaget; medlemsstaterna får emellertid i vederbörligen motiverade fall bevilja undantag från detta villkor om organisationens producentmedlemmar har två distinkta produktionsenheter i olika geografiska områden, c) tillhandahålla den information som producentorganisationen begär för statistiska ändamål. 2. I producentorganisationens stadgar ska även följande fastställas: … c) Regler som gör det möjligt för producentmedlemmarna att på ett demokratiskt sätt kontrollera organisationen och dess beslut samt dess räkenskaper och budgetar. …” 10 I artikel 206 i nämnda förordning, med rubriken ”Riktlinjer från kommissionen om tillämpningen av konkurrensregler på jordbruket”, föreskrivs följande i första stycket: ”Om inte annat föreskrivs i denna förordning och i enlighet med artikel 42 [FEUF], ska artiklarna 101–106 [FEUF] samt bestämmelser för tillämpningen av dessa, om inte annat följer av artiklarna 207–210a i denna förordning, tillämpas på alla sådana avtal, beslut och förfaranden som avses i artiklarna 101.1 och 102 [FEUF] och som rör produktion av eller handel med jordbruksprodukter.” 11 I artikel 209 i samma förordning, med rubriken ”Undantag för den gemensamma jordbrukspolitikens mål och för jordbrukare och deras sammanslutningar”, föreskrivs följande i punkt 1: ”Artikel 101.1 [FEUF] ska inte tillämpas på de avtal, beslut och förfaranden som avses i artikel 206 i denna förordning och som är nödvändiga för att de mål som fastställs i artikel 39 [FEUF] ska kunna uppnås. Artikel 101.1 [FEUF] ska inte tillämpas på avtal, beslut och samordnade förfaranden som antas av jordbrukare, sammanslutningar av jordbrukare, eller sammanslutningar av sådana sammanslutningar, eller producentorganisationer som är erkända enligt artikel 152 eller 161 i denna förordning eller sammanslutningar av producentorganisationer som är erkända enligt artikel 156 i denna förordning, vilka avser produktion eller försäljning av jordbruksprodukter eller utnyttjande av gemensamma anläggningar för lagring, behandling eller bearbetning av jordbruksprodukter, såvida inte förverkligandet av de mål som anges i artikel 39 [FEUF] äventyras. Denna punkt ska inte tillämpas på avtal, beslut och samordnade förfaranden som medför en skyldighet att ta ut samma priser eller genom vilka konkurrensen sätts ur spel.” Förordning 2017/2393 12 Skäl 52 i förordning nr 2017/2393 har följande lydelse: ”Producentorganisationer och sammanslutningar av producentorganisationer kan spela en viktig roll när det gäller att koncentrera utbudet och förbättra saluföringen, planera och anpassa produktionen till efterfrågan, optimera produktionskostnaderna och stabilisera producentpriserna, bedriva forskning, främja bästa praxis och lämna tekniskt stöd, hantera biprodukter och förvalta de riskhanteringsverktyg som finns tillgängliga för medlemmarna, och därigenom bidra till att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan. Deras verksamhet, inbegripet förhandlingar om avtal om leverans av jordbruksprodukter som förs av dessa producentorganisationer och sammanslutningar av dessa i samband med koncentration av utbudet och utsläppande på marknaden av medlemmarnas produkter, bidrar därför till uppnåendet av de mål för den gemensamma jordbrukspolitiken som anges i artikel 39 [FEUF], eftersom de stärker jordbrukarnas ställning i livsmedelskedjan och kan bidra till en bättre fungerande livsmedelskedja. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken år 2013 stärkte producentorganisationernas roll. Genom undantag från artikel 101 [FEUF] bör möjligheten att utöva sådan verksamhet som produktionsplanering, kostnadsoptimering, utsläppande på marknaden av medlemmarnas produkter och genomförande av förhandlingar om avtal därför uttryckligen regleras som en rättighet för erkända producentorganisationer inom alla sektorer för vilka det genom … förordning … nr 1308/2013 … upprättas en samlad marknadsordning. Detta undantag bör endast gälla producentorganisationer som verkligen utövar en verksamhet inriktad på ekonomisk integration och som koncentrerar utbudet och släpper ut medlemmarnas produkter på marknaden. Utöver tillämpningen av artikel 102 [FEUF] på sådana producentorganisationer bör emellertid skyddsmekanismer införas för att säkerställa att sådana verksamheter inte sätter konkurrensen ur spel eller äventyrar de mål som anges i artikel 39 [FEUF]. …” Fransk rätt 13 Enligt artikel L. 551–1 i code rural et de la pêche maritime (den franska lagen om jordbruk och fiske) ska ”den administrativa myndigheten erkänna producentorganisationer och sammanslutningar av producentorganisationer inom de sektorer som omfattas av förordningen om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter på de villkor som föreskrivs i förordningen”. Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 14 Genom beslut av den 20 december 2019 erkände ministern för jordbruk och livsmedel SICA som producentorganisation, inom sockersektorn, för sockerbetor. 15 Genom ansökan till Conseil d’État (Högsta förvaltningsdomstolen, Frankrike), som är den hänskjutande domstolen, väckte Saint-Louis Sucre, ett bolag som framställer socker ur sockerbetor, talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 20 december 2019. Till stöd för sin talan har Saint-Louis framför allt åberopat två grunder, avseende åsidosättande av artikel 153.1 b respektive artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013. 16 Till stöd för den grund som avser åsidosättande av artikel 153.1 b i denna förordning har Saint-Louis Sucre gjort gällande att Confédération générale des planteurs de betteraves Eure (Eures allmänna förbund för betodlare) (nedan kallat CGB Eure), Confédération générale des planteurs de betteraves Ile-de-France (Ile-de-Frances allmänna förbund för betodlare) (nedan kallat CGB Ile-de-France) och bolaget Naples Investissement, vilka inte är producenter, är medlemmar i både SICA och SICA Roye-Déshydratation, som också var en erkänd producentorganisation vid tidpunkten för antagandet av beslutet av den 20 december 2019. Denna omständighet borde enligt Saint-Louis Sucre ha föranlett minister för jordbruk och livsmedel att avslå SICA:s ansökan om erkännande med stöd av artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013. 17 Den hänskjutande domstolen anser att bedömningen av denna grund beror på svaret på frågan huruvida sistnämnda bestämmelse, enligt vilken medlemmarna i en producentorganisation endast får vara medlemmar i en enda producentorganisation för en viss produkt från jordbruksföretaget, ska tolkas så, att detta kumulationsförbud endast är tillämpligt på producentmedlemmar eller om det gäller samtliga medlemmar i en producentorganisation, inklusive icke-producentmedlemmar. 18 Till stöd för grunden att artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 har åsidosatts har Saint-Louis Sucre gjort gällande att beslutet av den 20 december 2019 antogs i strid med denna bestämmelse, eftersom SICA:s producentmedlemmar inte på ett demokratiskt sätt kan kontrollera sin organisation och de beslut som den fattar. 19 Saint-Louis Sucre har särskilt gjort gällande att Confédération générale des planteurs de betteraves (Allmänna förbundet för betodlare) (nedan kallat CGB) innehar nästan hela aktiekapitalet i Naples Investissement och de facto kontrollerar CGB Eure och CGB Île-de-France. Med tanke på att Naples Investissement, CGB Eure och CGB Île-de-France innehar 8,7 %, 15,1 % respektive 7,6 % av SICA:s aktiekapital kontrollerar CGB via dessa tre enheter, som är skyldiga att rätta sig efter CGB:s riktlinjer, 31,4 % av SICA:s totala aktiekapital. Enligt Saint-Louis Sucre utgör denna omständighet ett kringgående av SICA:s stadgar, som begränsar varje medlems röstandel vid bolagsstämman till 10 %, och visar att principen om demokratisk kontroll av SICA har åsidosatts av dess producentmedlemmar. Saint-Louis Sucre har dessutom gjort gällande att av 13 styrelseledamöter i SICA företräder tre CGB Eure, CGB Île-de-France respektive Naples Investissement och sex andra är producenter som är medlemmar i CGB och som innehar viktiga befattningar där. Saint-Louis Sucre har tillagt att den omständigheten att det är CGB som utser direktören för SICA och ställer en del av SICA:s tillgångar till förfogande försvårar åsidosättandet av den princip som fastställs i artikel 153.2 c i förordningen. 20 Den hänskjutande domstolen anser att det, för att pröva denna grund avseende åsidosättande av artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013, är nödvändigt att fastställa huruvida det, för att bedöma oberoendet hos medlemmarna i den berörda organisationen, endast ska prövas huruvida kapitalet i vissa av dem i själva verket innehas av en och samma fysiska eller juridiska person, eller om även andra kopplingar ska beaktas, såsom för icke-producentmedlemmar att de är medlemmar i samma yrkesförbund eller, för producentmedlemmar, att de utövar ledningsansvar inom ett sådant förbund. Den hänskjutande domstolen anser dessutom att frågan huruvida det finns fog för denna grund också beror på om det, för att slå fast att producentmedlemmarna faktiskt har kontroll över producentorganisationen, räcker att de har en majoritet av rösterna eller om det även ska undersökas om en eller flera icke-producentmedlemmar, med hänsyn till röstfördelningen mellan medlemmar som verkligen är självständiga, har en röstandel som gör att de – även utan majoritet – kan kontrollera de beslut som producentorganisationen fattar. 21 Mot denna bakgrund beslutade Conseil d’État (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska artikel 153.1 b i [förordning nr 1308/2013], där det föreskrivs att i producentorganisationens stadgar ska producentmedlemmarna åläggas att ’endast tillhöra en producentorganisation för en viss produkt från jordbruksföretaget’, tolkas så, att den endast gäller producentmedlemmar? 2) För att säkerställa efterlevnaden av den princip som föreskrivs i artikel 153.2 c i [förordning nr 1308/2013], enligt vilken producentmedlemmarna på ett demokratiskt sätt ska kontrollera organisationen och dess beslut, – ska enbart den omständigheten att en och samma fysiska eller juridiska person innehar deras kapital beaktas vid bedömningen av huruvida medlemmarna i organisationen är självständiga, eller ska även andra kopplingar beaktas såsom, för icke-producentmedlemmar, anslutning till samma yrkesförbund eller, för producentmedlemmar, utövandet av ledningsansvar inom ett sådant yrkesförbund? – räcker det, för att kunna fastställa att producentmedlemmarna faktiskt har kontroll över producentorganisationen, att de har en majoritet av rösterna eller ska det prövas huruvida en eller flera icke-producentmedlemmar, med hänsyn till röstfördelningen mellan medlemmar som verkligen är självständiga, har en röstandel som gör att de – även utan majoritet – kan kontrollera de beslut som producentorganisationen fattar?” Prövning av tolkningsfrågorna Den första frågan 22 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att kravet på att tillhöra en enda producentorganisation uteslutande avser medlemmar som är producenter eller så, att det avser samtliga medlemmar, såväl producenter som icke-producenter. 23 Det ska för det första påpekas att artikel 152.1 a i förordning nr 1308/2013 inte utgör hinder för att medlemsstaterna erkänner producentorganisationer som bland sina medlemmar har fysiska personer eller enheter som inte är producenter. 24 I artikel 152.1 a i förordning nr 1308/2013 föreskrivs visserligen att de producentorganisationer som medlemsstaterna på begäran kan erkänna ska bestå av producenter som tillhör en av de sektorer som anges i artikel 1.2 i denna förordning. Denna bestämmelse ska emellertid, läst i sitt sammanhang, förstås så, att den inte utesluter möjligheten för medlemsstaterna att erkänna producentorganisationer som inte uteslutande består av producenter. 25 I artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 föreskrivs nämligen att det är en producentorganisations ”producentmedlemmarna” som ska kontrollera organisationen och dess beslut. Om de erkända producentorganisationerna endast fick bestå av producenter skulle denna precisering vara överflödig, eftersom det skulle räcka med en allmän hänvisning till producentorganisationernas medlemmar. 26 Härav följer att förordning nr 1308/2013 inte utgör hinder för att medlemsstaterna erkänner producentorganisationer som accepterar icke-producenter som medlemmar, under förutsättning att det är producentorganisationernas producentmedlemmar som, i enlighet med artikel 153.2 c i denna förordning, på ett demokratiskt sätt kontrollerar organisationen och dess beslut. 27 Vad för det andra gäller regeln om att tillhöra en enda producentorganisation i artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013, konstaterar domstolen, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 44 i sitt förslag till avgörande, att även om de flesta språkversionerna av den inledande delen av denna artikel 153.1, bland annat den spanska, den danska, den tyska, den engelska, den nederländska, den polska och den portugisiska språkversionen, hänvisar till den berörda producentorganisationens ”producentmedlemmar”, hänvisar den franska språkversionen emellertid endast till ”producenter”. 28 Eftersom samtliga språkversioner av en unionsrättsakt i princip ska tillerkännas samma värde är det viktigt, för det fall att dessa språkversioner skiljer sig åt, att den aktuella bestämmelsen tolkas i enlighet med den allmänna systematiken i och syftet med den lagstiftning som bestämmelsen är en del av (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 februari 2018, Belgien/kommissionen, C‑16/16 P , EU:C:2018:79 , punkt 49 och där angiven rättspraxis) 29 Vad gäller den allmänna systematiken i förordning nr 1308/2013 föreskrivs det särskilt, i förordningens artikel 3.3, att definitionerna som anges i förordning nr 1307/2013 ska gälla även i förordning 1308/2013. 30 Preciseringen i artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013, enligt vilken kravet på att endast tillhöra en producentorganisation gäller ”för en viss produkt från jordbruksföretaget”, ska således tolkas mot bakgrund av artikel 4.1 b i förordning nr 1307/2013, där begreppet ”jordbruksföretag” definieras som samtliga enheter som används för jordbruksverksamhet och drivs av en jordbrukare och som är belägna i en och samma medlemsstat. I artikel 4.1 c i) i förordning nr 1307/2013 föreskrivs dessutom att begreppet ”jordbruksverksamhet” bland annat omfattar produktion och odling av jordbruksprodukter. Härav följer att preciseringen i artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013 avser produktionen av jordbruksprodukter, vilket visar att kravet i denna bestämmelse endast berör de medlemmar i producentorganisationen som är producenter. 31 Vad gäller syftet med förordning nr 1308/2013, framgår det av skäl 131 i förordningen, vilket återspeglas i artikel 152.1 c i denna förordning, att producentorganisationerna och sammanslutningarna av producentorganisationer kan ha en viktig roll att spela när det gäller att koncentrera utbudet och förbättra saluföringen, planera och anpassa produktionen till efterfrågan, optimera produktionskostnaderna och stabilisera producentpriserna, bedriva forskning, främja bästa praxis och lämna tekniskt stöd, hantera biprodukter och förvalta de riskhanteringsverktyg som finns tillgängliga för medlemmarna, och därigenom bidra till att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan. 32 Syftet med kravet på att endast tillhöra en producentorganisation är att bevara den effektivitet med vilken målet att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan uppnås. Det framgår nämligen av artikel 152.1 b och c i denna förordning att de mål som de däri angivna producentorganisationerna, vilka enligt skäl 131 i förordningen bidrar till uppnåendet av dessa, arbetar för att uppnå eftersträvas inom ramen för utövandet av verksamhet som ska ha en verklig gemensam karaktär. Såsom framgår av skäl 52 i förordning 2017/2393 är det även i detta syfte att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan som unionslagstiftaren, enligt artikel 152.1a i förordning nr 1308/2013, uttryckligen har reglerat möjligheten för erkända producentorganisationer att, med avvikelse från artikel 101 FEUF, planera produktionen, optimera produktionskostnaderna, släppa ut produkter på marknaden och förhandla om avtal avseende leveransen av jordbruksprodukter för sina medlemmars räkning, för hela eller en del av deras totala produktion. 33 Om producenter, i egenskap av medlemmar, deltar i flera producentorganisationer för en viss produkt från jordbruksföretaget, finns det en risk för att utövandet av de verksamheter som räknas upp i artikel 152.1 b i förordning nr 1308/2013 förblir splittrat. Detta skulle i princip äventyra ett effektivt uppnående av vissa mål som kan eftersträvas av en producentorganisation, vilka anges i punkt c i samma bestämmelse, såsom planering av produktionen och anpassning av produktionen till efterfrågan, koncentration av utbudet och optimering av kostnaderna och skulle, in fine , kunna utgöra hinder för förverkligandet av målet att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan, vilket bland annat motiverade att artikel 101 FEUF inte är tillämplig. 34 Det är således endast när de berörda producenterna har två distinkta produktionsenheter i olika geografiska områden som medlemsstaterna, i enlighet med artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013, i vederbörligen motiverade fall, kan erkänna en producentorganisation trots att vissa av dess producentmedlemmar även deltar i en annan producentorganisation. 35 Den omständigheten att vissa medlemmar i en producentorganisation som inte är producenter även deltar i en annan producentorganisation förefaller däremot inte kunna ge upphov till de verkningar som beskrivs i punkt 33 ovan. Den omständigheten att ett sådant deltagande kan öka risken för konkurrensbegränsande samordning mellan de berörda producentorganisationerna påverkar inte den slutsats som den tolkning som följer av den allmänna systematiken i och syftet med bestämmelserna i förordning nr 1308/2013 om erkännande av producentorganisationer leder till. 36 De uppgifter som anges i artikel 152.1 c i förordning nr 1308/2013 kan nämligen endast rättfärdiga vissa former av samordning eller samråd mellan producenter som är medlemmar i en och samma producentorganisation eller mellan medlemmar i en och samma sammanslutning av producentorganisationer. Detta medför att avtal eller samordnade förfaranden som inte överenskommits inom en producentorganisation eller en sammanslutning av producentorganisationer, utan mellan producentorganisationer eller mellan sammanslutningar av producentorganisationer går utöver vad som är nödvändigt för att fullgöra dessa uppgifter. Även om risken för samordning mellan olika producentorganisationer för att ta ut samma priser eller utestänga konkurrens antas öka när icke-producenter deltar i fler än en producentorganisation, kvarstår det faktum att sådan samordning är förbjuden enligt artikel 101.1 FEUF, jämförd med artikel 209.1 i förordning nr 1308/2013 (se, analogt, dom av den 14 november 2017, APVE m.fl., C‑671/15 , EU:C:2017:860 , punkterna 57 – 59 ). Det ankommer således på de nationella konkurrensmyndigheterna och, i förekommande fall, på Europeiska kommissionen att utöva sin behörighet på området för att förebygga och, i förekommande fall, beivra sådana beteenden. 37 Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 153.1 b i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att kravet på att tillhöra en enda producentorganisation uteslutande avser medlemmar i producentorganisationen som är producenter. Den andra frågan 38 Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att den nationella myndighet som ansvarar för erkännandet av en producentorganisation, vid bedömningen av huruvida producentorganisationernas stadgar innehåller regler som gör det möjligt för dess medlemmar att på ett demokratiskt sätt kontrollera organisationen och de beslut som denna fattar, ska – anse att en person kontrollerar vissa medlemmar i producentorganisationen endast när denna person innehar en andel i medlemmarnas aktiekapital, eller även när denna person har andra slags kopplingar till medlemmarna, såsom, vad gäller icke-producentmedlemmar, att dessa är anslutna till samma yrkesförbund eller, när det gäller producentmedlemmar, att dessa utövar ledningsansvar inom ett sådant förbund, – begränsa sig till att kontrollera att producentorganisationens producentmedlemmar har majoriteten av rösterna i organisationens bolagsstämma eller, med hänsyn till röstfördelningen mellan de medlemmar som inte kontrolleras av andra personer, även ska undersöka huruvida en eller flera icke-producentmedlemmar, även utan majoritet, kan kontrollera de beslut som producentorganisationen fattar. 39 Det framgår av begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i hur artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 ska tolkas mot bakgrund av en situation i vilken vissa medlemmar i en producentorganisation kontrolleras av en annan person och därför inte är självständiga. 40 För det första framgår det av lydelsen i artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 att en producentorganisation ska ha stadgar som innehåller regler som gör det möjligt för producentmedlemmarna att på ett demokratiskt sätt kontrollera organisationen och dess beslut. Stadgarna i fråga ska följaktligen innehålla bestämmelser som innebär att det kan uteslutas att icke-producentmedlemmar i producentorganisationen kan utöva kontroll över producentorganisationen. 41 Vad för det andra gäller det sammanhang i vilket artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 ingår, ska det påpekas att det hänvisas till artikel 152.1 a i förordningen vad gäller de villkor som producentorganisationerna ska uppfylla för att medlemsstaterna på begäran ska kunna erkänna dem. Enligt artikel 152.1 b och c i denna förordning krävs det dessutom att producentorganisationerna har bildats på initiativ av producenterna, i syfte att bedriva viss verksamhet och för ett särskilt syfte som räknas upp i dessa bestämmelser. Av detta följer att unionslagstiftaren i artikel 153.2 c i nämnda förordning, genom ett kräva att medlemsproducenterna kan kontrollera producentorganisationen på ett demokratiskt sätt, hade för avsikt att säkerställa att en producentorganisations verksamhet utövas på villkor som garanterar att dess medlemmar har kontroll över besluten om producentorganisationens verksamhet och de mål som eftersträvas av producentorganisationen. 42 Denna tolkning stöds för det tredje av det mål som eftersträvas med förordning nr 1308/2013. Såsom det har erinrats om i punkt 31 ovan syftar bildandet av producentorganisationer till att stärka producenternas ställning i livsmedelskedjan. 43 Detta syfte skulle äventyras om beslutsprocessen inom dessa producentorganisationer gjorde det möjligt att prioritera andra personers intressen än producentmedlemmarnas. För att motverka en sådan risk kräver en demokratisk kontroll av producentmedlemmarna att producentmedlemmarna inom producentorganisationen innehar majoriteten av rösterna i producentorganisationens organ och att icke-producentmedlemmarna inte har någon annan möjlighet att kontrollera producentorganisationens beslut (se, analogt, dom av den 15 juni 1989, Travis, 77/88 , EU:C:1989:249 , punkterna 12 och 15 ). 44 Även om det inte kan uteslutas att det krav som föreskrivs i artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 kan påverka formerna för producentmedlemmarnas eget deltagande, ska det erinras om att den hänskjutande domstolens frågor, med hänsyn till omständigheterna i det nationella målet, endast avser under vilka omständigheter deltagandet av en icke-producentmedlem eller flera icke-producentmedlemmar, med hänsyn till villkoren för och omfattningen av ett sådant deltagande, kan anses åsidosätta detta krav på att en producentorganisations producentmedlemmar på ett demokratiskt sätt ska kunna utöva kontroll över producentorganisationen. 45 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 78 och 79 i sitt förslag till avgörande ankommer det på den nationella myndighet som är behörig att pröva en ansökan om erkännande av en producentorganisation att undersöka alla omständigheter som kan tyda på att de villkor som föreskrivs i artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013, och de villkor som i enlighet med sistnämnda bestämmelse uppställts i rättsakterna som reglerar producentorganisationens verksamhet, faktiskt inte är uppfyllda. 46 I detta sammanhang ankommer det på denna nationella myndighet att i de rättsakter som reglerar producentorganisationens verksamhet, såsom dess stadgar eller arbetsordning, identifiera de bestämmelser som, i förekommande fall i kombination med tillämpliga nationella bestämmelser, säkerställer att producentorganisationen och de beslut som den fattar kontrolleras på ett demokratiskt sätt av producentmedlemmarna. Vidare ska den nationella myndigheten kontrollera huruvida det, bland de faktiska och rättsliga omständigheterna kring den ansökan om erkännande som ingetts till den, finns sådana som är av sådan art att de kan medföra att de aktuella bestämmelserna kringgås. 47 Den behöriga nationella myndigheten ska således bland annat undersöka vilken kontroll som en person, såsom ett yrkesförbund, kan utöva över vissa medlemmar i producentorganisationen, oberoende av om de är producenter eller icke-producenter. Sådan kontroll kan följa av att denna person är delägare i vissa medlemmar av producentorganisationen, men även av andra rättsförhållanden, såsom att vissa juridiska personer som är medlemmar i producentorganisationen är anslutna till samma yrkesförbund eller att vissa fysiska personer som är medlemmar i producentorganisationen utövar ledningsansvar inom nämnda förbund. 48 Om den nationella myndigheten konstaterar att vissa medlemmar i en producentorganisation kan kontrolleras av en annan person, ankommer det dessutom på nämnda myndighet att undersöka om denna omständighet kan hindra producentmedlemmarna i producentorganisationen från att, på ett demokratiskt sätt, kontrollera organisationen och de beslut som den fattar. 49 Det ankommer i detta avseende på den nationella myndigheten att för det första pröva huruvida den omständigheten att en person kontrollerar vissa medlemmar i producentorganisationen, vilka utgör producentorganisationens organ, kan tvinga de sistnämnda att inom organen i fråga rätta sig efter denna persons anvisningar. 50 För det andra ska den nationella myndigheten fastställa huruvida den kontroll som en person utövar över vissa medlemmar i producentorganisationen gör det möjligt för en eller flera icke-producentmedlemmar att utöva ett avgörande inflytande inom producentorganisationens organ, så att de, trots att de inte har majoriteten av rösterna, kan kontrollera de beslut som fattas av producentorganisationen, varigenom producentmedlemmarna hindras från att på ett demokratiskt sätt utöva kontroll över producentorganisationen. 51 Mot bakgrund av det ovan anförda ska den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att vid bedömningen av huruvida en producentorganisations stadgar innehåller regler som gör det möjligt för dess medlemmar att på ett demokratiskt sätt kontrollera organisationen och de beslut som den fattar, ska den nationella myndighet som ansvarar för erkännandet av producentorganisationen, – pröva huruvida en person kontrollerar vissa medlemmar i producentorganisationen med beaktande inte bara av den omständigheten att denna person innehar en andel i nämnda medlemmars aktiekapital, utan även av att denna person har andra slags kopplingar till medlemmarna, såsom, vad gäller icke-producentmedlemmar, att dessa är anslutna till samma yrkesförbund eller, när det gäller producentmedlemmar, att dessa utövar ledningsansvar inom ett sådant förbund, – efter att ha kontrollerat att producentorganisationens producentmedlemmar har majoriteten av rösterna i organisationens bolagsstämma, även undersöka huruvida en eller flera icke-producentmedlemmar, med hänsyn till röstfördelningen mellan de medlemmar som inte kontrolleras av andra personer, utan majoritet kan kontrollera de beslut som tas av producentorganisationen till följd av att röstfördelningen gör att de kan utöva ett avgörande inflytande. Rättegångskostnader 52 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande: 1) Artikel 153.1 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 ( EUT L 347, 2013, s. 671 , och rättelse i EUT L 130, 2016, s. 32 ), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2393 av den 13 december 2017, ska tolkas så, att kravet på att tillhöra en enda producentorganisation uteslutande avser medlemmar i producentorganisationen som är producenter. 2) Artikel 153.2 c i förordning nr 1308/2013, i dess lydelse enligt förordning 2017/2393, ska tolkas på följande sätt: vid bedömningen av huruvida en producentorganisations stadgar innehåller regler som gör det möjligt för dess medlemmar att på ett demokratiskt sätt kontrollera organisationen och de beslut som den fattar, ska den nationella myndighet som ansvarar för erkännandet av producentorganisationen, – pröva huruvida en person kontrollerar vissa medlemmar i producentorganisationen med beaktande inte bara av den omständigheten att denna person innehar en andel i nämnda medlemmars aktiekapital, utan även av att denna person har andra slags kopplingar till medlemmarna, såsom, vad gäller icke-producentmedlemmar, att dessa är anslutna till samma yrkesförbund eller, när det gäller producentmedlemmar, att dessa utövar ledningsansvar inom ett sådant förbund, – efter att ha kontrollerat att producentorganisationens producentmedlemmar har majoriteten av rösterna i organisationens bolagsstämma, även undersöka huruvida en eller flera icke-producentmedlemmar, med hänsyn till röstfördelningen mellan de medlemmar som inte kontrolleras av andra personer, utan majoritet kan kontrollera de beslut som tas av producentorganisationen till följd av att röstfördelningen gör att de kan utöva ett avgörande inflytande. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.