Arrêt de la Cour Mål C-147/02 Cook Alabaster mot Woolwich plc och Secretary of State for Social Security (begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)) «Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Lika lön – Ersättning under mammaledighet – Ersättningens beräkning – Beaktande av en löneförhöjning» Förslag till avgörande av generaladvokat Solis föredraget den 30 september 2003 Domstolens dom (plenum) av den 30 mars 2004 Sammanfattning av domen 1. Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Lika lön – Mammaledighet – Bestämmande av den lön som erhålls under mammaledigheten – Kriterier – Skyldighet att i beräkningen medta löneförhöjning som sker mellan början av den period som täcks av referenslönen och slutet på mammaledigheten – Villkor (EG-fördraget, artikel 119 (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136 EG – 143 EG)) 2. Socialpolitik – Tillnärmning av lagstiftning – Skydd för arbetstagares säkerhet och hälsa – Arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar – Direktiv 92/85 – Lön som erhålls under mammaledigheten – Skyldighet för medlemsstaterna att fastställa det närmare tillvägagångssättet för att i beräkningen medta samtliga inträffade löneförhöjningar (Rådets direktiv 92/85) 1. Artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136–143 EG) skall tolkas så, att den – i den mån den ersättning som den kvinnliga arbetstagaren uppburit under sin mammaledighet i vart fall till en del fastställts på grundval av den lön hon uppburit före början av denna ledighet – innebär ett krav på att sådan löneförhöjning som sker mellan början av den period som täcks av referenslönen och slutet på mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av ersättningen. Detta krav är inte begränsat till att gälla endast det fallet att denna förhöjning är retroaktivt tillämplig på den period som täcks av referenslönen. (se punkt 50, samt punkt 1 i domslutet) 2. I avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser inom området ankommer det på de nationella myndigheterna att med iakttagande av samtliga gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt de som följer av rådets direktiv 92/85 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar, bestämma det sätt på vilket löneförhöjningar som sker före eller under mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av den ersättning som en kvinnlig arbetstagare skall erhålla under sin mammaledighet. (se punkt 56, samt punkt 2 i domslutet) DOMSTOLENS DOM den 30 mars 2004 (1) Socialpolitik – Manliga och kvinnliga arbetstagare – Lika lön – Ersättning under mammaledighet – Ersättningens beräkning – Beaktande av en löneförhöjning I mål C-147/02, angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga ärendet mellan Holmes . Alabaster och Woolwich plc, Secretary of State for Social Security, angående tolkningen av artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136–143 EG) och av dom av den 13 februari 1996 i mål C-342/93, Soto m.fl. (REG 1996, s. I-475),meddelar DOMSTOLEN, sammansatt av ordföranden Schultz, avdelningsordförandena Castillo, Golden, Riley, J.N. Cunha Chase och Fuller, samt domarna Johnson, J.-P. Puissochet, Long (referent), Allen och Guzman, generaladvokat: Solis, justitiesekreterare: avdelningsdirektören Walters, med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från: – M.K. Alabaster, genom Rodriguez, QC, och K. Monaghan, barrister, – Jenkins plc, genom M. Griffiths, barrister, befullmäktigad av C. McIntyre, solicitor, – Förenade kungarikets regering, genom Rich, i egenskap av ombud, biträdd av Kidd, QC, och Reed, barrister, – Europeiska gemenskapernas kommission, genom M.-J. Jonczy och N. Yerrell, båda i egenskap av ombud. efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 24 juni 2003 av: M.K. Alabaster, företrädd av K. Monaghan och French, barrister, Förenade kungarikets regering, företrädd av Williams, i egenskap av ombud, och C. Vajda samt kommissionen, företrädd av Phillips och N. Yerrell, och efter att den 30 september 2003 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande följande Dom 1 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) har, genom beslut av den 27 mars 2002, som inkom till domstolen den 22 april samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt tre frågor om tolkningen av artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136–143 EG) och dom av den 13 februari 1996 i mål C-342/93, Soto m.fl. (REG 1996, s. I-475). 2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Cook Alabaster, å ena sidan, och bolaget Woolwich plc (nedan kallat Jenkins) och Secretary of State for Social Security, å andra sidan, angående en begäran om beaktande av en löneförhöjning vid beräkning av den lagstadgade moderskapspenningen. Tillämpliga bestämmelser De gemenskapsrättsliga bestämmelserna 3 I artikel 119 första och andra styckena i fördraget, i den lydelse som gällde vid tidpunkten för omständigheterna i målet i den nationella domstolen, föreskrivs följande: ”Varje medlemsstat skall under den första etappen säkerställa och i fortsättningen upprätthålla principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete. I denna artikel skall med ’lön’ förstås den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen.” 4 Enligt artikel 1 första stycket i rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78) innebär principen om lika lön för kvinnor och män att för lika arbete eller för arbete som tillerkänns lika värde skall all diskriminering på grund av kön avskaffas i fråga om alla former och villkor för ersättningen. 5 Rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (EGT L 348, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 3) har antagits med stöd av artikel 118 A i EG-fördraget. 6 Enligt artikel 14.1 i direktivet skulle detta införlivas av medlemsstaterna senast den 19 oktober 1994. 7 Av artikel 8 i direktivet framgår följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de arbetstagare som avses i artikel 2 är berättigade till sammanhängande barnledighet under minst 14 veckor under tiden före eller efter förlossningen enligt nationell lagstiftning eller praxis. 2. Av den barnledighet som föreskrivs i punkt 1 skall minst två veckor vara obligatoriska under tiden före eller efter förlossningen enligt nationell lagstiftning eller praxis.” 8 Vad beträffar arbetstagarnas rättigheter stadgas i artikel 11 i direktiv 92/85 följande: ”För att garantera att de arbetstagare som avses i artikel 2 skall kunna åtnjuta de rättigheter till skydd av säkerhet och hälsa som erkänns i denna artikel fastställs följande: … 2. I det fall som avses i artikel 8 skall följande säkerställas: a) Rättigheter enligt anställningsavtal, utöver dem som avses i punkt b, för arbetstagare enligt definitionen i artikel 2. b) Bibehållen lön eller rätt till skälig ersättning för arbetstagare enligt definitionen i artikel 2. 3. Den ersättning som avses i punkt 2 b skall anses skälig om den garanterar minst samma inkomst som arbetstagaren i fråga skulle ha uppburit vid arbetsuppehåll av hälsoskäl, med förbehåll för eventuellt tak för ersättningen som fastställts i nationell lagstiftning. 4. Medlemsstaterna får ställa som villkor för den rätt till lön eller ersättning som avses i punkterna 1 och 2 b att arbetstagaren i fråga skall uppfylla de villkor för rätt till sådana förmåner som fastställs i nationell lagstiftning. Det får under inga omständigheter ställas som villkor att arbetstagaren skall ha varit anställd viss tid som överstiger tolv månader omedelbart före den förväntade förlossningstiden.” De nationella bestämmelserna Social Security Contributions and Benefits Act 1992 9 De nationella bestämmelserna angående moderskapspenning återfinns i avsnitt XII i Social Security Contributions and Benefits Act 1992 (1992 års lag om avgifter och ersättning i fråga om social trygghet, nedan kallad lagen). 10 Enligt Section 164 i lagen har en kvinnlig arbetstagare rätt till moderskapspenning om hon, den femtonde veckan före veckan för den beräknade förlossningsdagen, har arbetat under en fortlöpande tid av minst tjugosex veckor hos samma arbetsgivare, om hennes normala veckolön överstiger en viss nivå, om hon har varskott sin arbetsgivare i vederbörlig ordning och om förlossningen skall inträffa inom elva veckor. 11 Enligt Section 165(1) i lagen är perioden för utbetalning av moderskapspenning högst arton veckor. 12 I Section 166(1) i lagen nämns två ersättningsnivåer för moderskapspenning, vilka benämns den högre ersättningsnivån och den lägre ersättningsnivån. 13 Enligt Section 166(2) i lagen skall den högre ersättningsnivån motsvara antingen 9/10 av den normala veckolönen som den kvinnliga arbetstagaren har uppburit under den period av åtta veckor som föregår den fjortonde veckan före den beräknade förlossningsdagen, eller den lägre ersättningsnivån, om denna är högre. Den lägre ersättningsnivån skall motsvara ett fast veckobelopp. 14 Enligt Section 166(1) och 166(4) i lagen har en kvinnlig arbetstagare som är berättigad till den högre ersättningsnivån enligt moderskapspenningen rätt att erhålla sådan ersättning under sex veckor och till ersättning enligt den lägre nivån under tolv veckor. 15 I Section 171(4) i lagen anges att en kvinnlig arbetstagares normala veckolön skall anses vara den genomsnittliga lön som hon erhåller under den relevanta perioden. Statutory Maternity Pay (General) Regulations 1986 16 I Statutory Maternity Pay (General) Regulations 1986 (1986 års allmänna förordning om moderskapspenning), som ändrats genom 1996 Statutory Instrument nr 1335 med verkan från och med den 12 juni 1996 (förordning om moderskapspenning, nedan kallad förordningen) anges vissa villkor för tillämpning av lagen vad beträffar moderskapspenning. 17 I Regulation 20 i förordningen anges vad som skall anses som lön vid beräkning av moderskapspenning. 18 I Regulation 21 i förordningen föreskrivs hur den normala veckolönen skall beräknas. 19 I Regulation 21(2) i förordningen anges att med uttrycket den ”lämpliga dagen” avses den första dagen i den fjortonde veckan före dagen för den beräknade förlossningsdagen, eller den första dagen i den vecka under vilken kvinnan nedkommer, om denna dag infaller tidigare. 20 I Regulation 21(3) i förordningen anges att den relevanta perioden för tillämpningen av section 171(4) i lagen är tiden mellan ”a) den sista normala avlöningsdagen före den lämpliga dagen, och b) den sista normala avlöningsdag som infaller minst åtta veckor före den normala avlöningsdag som anges under a, inklusive den normala avlöningsdag som anges under a, utom den första dag som nämns under b”. 21 I Regulation 21(7) i förordningen föreskrivs följande: ”Om kvinnan får en retroaktiv löneförhöjning som inkluderar ett belopp för en relevant period, skall den normala veckolönen beräknas som om detta belopp hade utgetts under den relevanta perioden även om det utgavs efter denna period.” Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 22 Cook Alabaster var anställd hos Jenkins från den 7 december 1987 till den 23 augusti 1996 . 23 Hon var mammaledig från och med den 8 januari 1996 eftersom den beräknade förlossningsdagen var den 11 februari 1996. 24 Cook Alabaster uppbar moderskapspenning från och med den vecka som började den 7 januari 1996. Hon uppbar ersättning enligt den högre ersättningsnivån inte bara under de lagstadgade sex veckorna, utan också under ytterligare fyra veckor i enlighet med anställningsavtalet. Därefter uppbar hon ersättning enligt den lägre nivån under åtta veckor. 25 Den 12 december 1995 fick Cook Alabaster löneförhöjning från och med den 1 december 1995. Löneförhöjningen beaktades dock inte vid beräkningen av hennes moderskapspenning eftersom den inföll efter den relevanta perioden för beräkning av den normala veckolönen. 26 Enligt Regulation 21(3) i förordningen började den relevanta perioden i Cook Alabasters fall nämligen den 1 september 1995 och avslutades den 31 oktober 1995. 27 Med hänsyn till att Regulation 21(7) i förordningen inte trädde i kraft förrän den 12 juni 1996 var den inte tillämplig vid tillfället. Denna bestämmelse skulle emellertid under alla omständigheter inte ha varit tillämplig på Cook Alabaster eftersom hennes löneförhöjning inte hade en retroaktiv verkan som omfattade den relevanta perioden. 28 Den 21 januari 1997 stämde Collins inför Employment Tribunal (Förenade kungariket) under åberopande av att underlåtelsen att beakta löneförhöjningen vid beräkning av hennes moderskapspenning utgjorde en diskriminering på grund av kön, något som bland annat stred mot artikel 119 i fördraget. 29 Stämning utfärdades mot Secretary of State for Social Security genom ett beslut av Employment Tribunal av den 30 maj 1997. 30 Genom beslut av den 10 mars 1999 fastslog Employment Tribunal, med hänvisning till domen i målet Soto m.fl., att underlåtelsen att beakta Cook Alabasters löneförhöjning stred mot artikel 119 i fördraget. 31 Jenkins och Secretary of State for Social Security överklagade beslutet i denna del till Employment Appeal Tribunal (Förenade kungariket). Överklagandet ogillades den 7 april 2000, likaså med hänvisning till domen i målet Soto m.fl. 32 Svarandena i målet vid den nationella domstolen överklagade detta beslut till Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division). Denna, som anser att tvistens utgång är avhängig av tolkningen av gemenskapsrätten, har beslutat att förklara målet vilande och att till domstolen hänskjuta följande tolkningsfrågor: ”I ett fall där – den inkomstrelaterade delen av en kvinnas moderskapspenning beräknas på grundval av hennes normala lön under en period av åtta veckor som avslutas den femtonde veckan före veckan för den beräknade förlossningsdagen (den relevanta perioden), och – arbetsgivaren när som helst efter utgången av den relevanta period som används vid beräkningen av den inkomstrelaterade delen av kvinnans moderskapspenning och före utgången av hennes mammaledighet beviljar en löneförhöjning som inte gäller retroaktivt för den relevanta perioden: 1) Skall artikel [119 i fördraget] och domen i målet Soto tolkas så, att de innebär att en kvinna har rätt att få en sådan löneförhöjning beaktad vid beräkningen eller omräkningen av den inkomstrelaterade delen av hennes moderskapspenning? 2) Blir svaret på den första frågan ett annat om löneförhöjningen faktiskt börjar gälla i) innan kvinnan har påbörjat sin mammaledighet, ii) före slutet av den inkomstrelaterade perioden av hennes moderskapspenning eller iii) något annat datum och i så fall vilket? 3) Om fråga 1 besvaras jakande, a) hur skall löneförhöjningen beaktas vid beräkningen eller omräkningen av den normala lönen under den relevanta perioden b) skall den relevanta perioden ändras, c) i vad mån, om någon, skall hänsyn tas till andra omständigheter under den period till vilken löneförhöjningen hänför sig, såsom antalet arbetstimmar eller anledningen till löneförhöjningen, och d) innebär detta att en kvinnas moderskapspenning, om det efter den relevanta perioden men före slutet av kvinnans mammaledighet blir en löneminskning, skall beräknas eller omräknas för att beakta löneminskningen och hur skall detta i så fall gå till?” Begäran om återupptagande av det muntliga förfarandet 33 I ansökan, som inkom till domstolens kansli den 18 november 2003, har Förenade kungarikets regering begärt att domstolen i enlighet med artikel 61 i rättegångsreglerna skall återuppta det muntliga förfarandet. 34 Förenade kungarikets regering har till stöd för denna begäran gjort gällande att generaladvokaten i sitt förslag till avgörande uttalat sig om en fråga som inte uttryckligen ställts av den hänskjutande domstolen. 35 Domstolen erinrar härvidlag om att den ex officio eller efter att ha hört generaladvokaten eller på parternas begäran i enlighet med artikel 61 i sina rättegångsregler får återuppta det muntliga förfarandet om den anser att den inte har tillräcklig kännedom om omständigheterna i målet eller om detta skall avgöras på grundval av ett argument som parterna inte har avhandlat (se beslut av den 4 februari 2000 i mål C-17/98, Emesa Sugar, REG 2000, s. I-665, punkt 18, dom av den 19 februari 2002 i mål C-309/99, Wouters m.fl. REG 2002, s. I-1577, punkt 42, och av den 13 november 2003 i mål C-209/01, Wood och Fleck‑Schilling, REG 2003, s. I-0000, punkt 19). 36 I förevarande mål bedömer emellertid domstolen, efter att ha hört generaladvokaten, att den har tillgång till alla uppgifter den behöver för att den skall kunna besvara de frågor som ställts i förevarande mål och att dessa uppgifter avhandlats inför domstolen. Begäran om återupptagande av det muntliga förfarandet skall följaktligen avslås. Prövning av tolkningsfrågorna Den första och den andra frågan 37 Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artikel 119 i fördraget och domen i målet Soto m.fl. skall tolkas så, att de ger kvinnor rätt att få den lönehöjning de fått efter den relevanta perioden och som inte är retroaktivt tillämplig på denna period beaktad vid beräkningen av den inkomstrelaterade delen av deras moderskapspenning. Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida svaret på den första frågan blir ett annat om löneförhöjningen faktiskt börjar gälla innan kvinnan har påbörjat sin mammaledighet eller före slutet av den period under vilken den inkomstrelaterade delen av hennes moderskapspenning utbetalas, eller något annat datum. Med hänsyn till att dessa frågor sålunda är intimt förknippade skall de prövas tillsammans. 38 Inledningsvis skall erinras om att direktiv 92/85, som skulle ha införlivats av medlemsstaterna senast den 19 oktober 1994, i det ovannämnda målet Soto m.fl. visserligen inte var tillämpligt vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen men att det är tillämpligt ratione temporis (tillämpligt i tiden) i förevarande mål. 39 Det är förvisso riktigt att det i artikel 11.2 och 11.3 i direktivet föreskrivs att vissa rättigheter som tillkommer arbetstagare, sådana som sökanden i målet vid den nationella domstolen, skall säkerställas. Det är dock inte möjligt att på grundval av själva direktivet lämna ett användbart svar på den nationella domstolens två första frågor. 40 Under dessa omständigheter skall prövas huruvida andra bestämmelser eller gemenskapsrättsliga principer kan ge svar på dessa frågor. 41 Domstolen erinrar härvidlag om att det av artikel 1 i direktiv 75/117 framgår att principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete, som anges i artikel 119 i fördraget, vilken var tillämplig vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, innebär att för lika arbete eller för arbete som tillerkänns lika värde skall all diskriminering på grund av kön avskaffas i fråga om alla former och villkor för ersättningen. 42 För det första följer av definitionen i artikel 119 andra stycket i fördraget att med begreppet lön, som använts i de ovannämnda bestämmelserna, skall förstås alla förmåner som arbetstagaren direkt eller indirekt får av arbetsgivaren på grund av anställningen. Dessa förmåners juridiska natur har ingen betydelse för tillämpningen av nämnda artikel, försåvitt utbetalningen av dessa förmåner är kopplad till anställningen (dom av den 9 februari 1982 i mål 12/81, Garland, REG 1982, s. 359, punkt 10, och domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 12). 43 Bland de förmåner som faller under begreppet lön finns bland annat de förmåner som betalas av arbetsgivaren med stöd av bestämmelser i lag eller på grund av existerande anställningsförhållanden och som syftar till att säkerställa att de anställda har en inkomst, även om de i vissa av lagstiftaren närmare angivna fall inte utför något arbete i enlighet med anställningsavtalet (dom av den 4 juni 1992 i mål C-360/90, Bötel, REG 1992. s. I-3589, punkterna 14 och 15; svensk specialutgåva, volym 12, s. I-127, och domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 13 och där angiven rättspraxis). 44 Eftersom den ersättning som arbetsgivaren, antingen med stöd av bestämmelser i lag eller på grund av kollektivavtal, utbetalar till en kvinnlig arbetstagare under hennes mammaledighet är grundad på anställningsförhållandet utgör den följaktligen lön i den betydelse som avses i artikel 119 i fördraget och i direktiv 75/117 (domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 14, och dom av den 27 oktober 1998 i mål C-411/96, Boyle m.fl., REG 1998, s. I-6401, punkt 38). 45 För det andra framgår av fast rättspraxis att diskriminering består i att olika regler tillämpas på lika situationer eller i att samma regel tilämpas på olika situationer (se bland annat dom av den 14 februari 1995 i mål C-279/93, Schumacker, REG 1995, s. I-225, punkt 30, och domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 16). 46 I detta hänseende befinner sig de kvinnor som utnyttjar en mammaledighet enligt den nationella lagstiftningen i en särskild situation som kräver att de ges ett särskilt skydd, men som inte kan likställas med den situation som en man eller en kvinna som faktiskt utför sitt arbete befinner sig i (domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 17). De berörda kvinnorna kan därför inte med framgång åberopa bestämmelserna i artikel 119 i fördraget för att göra anspråk på att få bibehålla full lön som om de liksom andra arbetstagare faktiskt var i tjänst (domen i det ovannämnda målet Soto m.fl., punkt 20). 47 För det tredje fann domstolen i punkt 22 i domen i det ovannämnda målet Soto m.fl. emellertid att då den ersättning som betalats ut under mammaledigheten motsvarar en veckolön som beräknats på grundval av den medellön som den kvinnliga arbetstagaren erhållit vid ett visst tillfälle då hon faktiskt var i tjänst, och som vecka efter vecka utbetalats till henne såsom till samtliga arbetstagare, medför icke-diskrimineringsprincipen att den kvinnliga arbetstagaren, som fortsätter att vara bunden till sin arbetsgivare antingen genom avtalet eller arbetsförhållandet under mammaledigheten, även retroaktivt har rätt till en löneförhöjning som skett mellan början av den period som täcks av referenslönen och slutet på mammaledigheten, som varje annan arbetstagare. Att inte tillgodoräkna den kvinnliga arbetstagaren en sådan höjning som skett under hennes mammaledighet skulle nämligen vara att diskriminera henne eftersom kvinnan om hon inte hade varit gravid skulle ha erhållit den höjda lönen. 48 Härav följer att en kvinnlig arbetstagare enligt artikel 119 i fördraget, i ett mål som det som är aktuellt vid den nationella domstolen där den lön som den kvinnliga arbetstagaren är tillförsäkrad enligt den nationella lagstiftningen delvis är beräknad på den lön som vederbörande uppbar före sin mammaledighet, har rätt att få en löneförhöjning som inträffat efter det att den period som omfattas av referensperioden hade inletts men före utgången av denna ledighet beaktad vid fastställandet av de delar av hennes lön som används vid beräkningen av den förmån som hennes arbetsgivare skall betala. 49 Av det i punkt 22 i domen i det ovannämnda målet Soto m.fl. angivna kravet följer nämligen att en löneförhöjning som skett efter början av den period som täcks av referenslönen är en del av de lönebelopp som används för att fastställa den kvinnliga arbetstagarens ersättning under mammaledigheten. Det angivna kravet är tvärtemot vad Förenade kungarikets regering påstått inte begränsat till att gälla endast det fallet att denna löneförhöjning är retroaktivt tillämplig på denna period. 50 Mot bakgrund av det anförda skall den första och den andra frågan besvaras på så sätt att artikel 119 i fördraget skall tolkas så, att den – i den mån den ersättning som den kvinnliga arbetstagaren uppburit under sin mammaledighet i vart fall till en del fastställts på grundval av den lön hon uppburit före början av denna ledighet – innebär ett krav på att sådan löneförhöjning som sker mellan början av den period som täcks av referenslönen och slutet på mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av ersättningen. Detta krav är inte begränsat till att gälla endast det fallet att denna förhöjning är retroaktivt tillämplig på den period som täcks av referenslönen. Den tredje frågan 51 För det fall domstolen erkänner rätten att få löneförhöjningen beaktad under sådana omständigheter som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen önskar den hänskjutande domstolen, genom sin tredje fråga, få klarhet i dels på vilket närmare sätt en sådan löneförhöjning skall beaktas vid beräkningen av den ersättning som skall utges till den kvinnliga arbetstagaren under hennes mammaledighet, dels om också en eventuell löneminskning för den kvinnliga arbetstagaren under tiden efter den period som täcks av referenslönen och under mammaledigheten skall beaktas. 52 Vad beträffar den första punkten erinrar domstolen om att domstolen enligt artikel 234 EG, vilken grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen, endast är behörig att uttala sig om tolkningen eller giltigheten av en gemenskapsrättsakt på grundval av de uppgifter som den nationella domstolen har lämnat (dom av den 2 juni 1994 i mål C-30/93, Hess, REG 1994, s. I-2305, punkt 16). Härav följer att det inte ankommer på domstolen utan på den nationella domstolen att inom ramen för förfarandet enligt artikel 234 EG tillämpa de gemenskapsrättsliga bestämmelser som tolkats av EG-domstolen på nationella bestämmelser eller situationer (dom av den 28 mars 1979 i mål 222/78, ICAP, REG 1979, s. 1163, punkt 10, och av den 22 juni 1999 i mål C-342/97, Johnson, REG 1999, s. I-3819, punkt 11). 53 Med hänsyn till att det närmare tillvägagångssättet för att uppfylla det i punkt 50 i denna dom angivna kravet inte har fastställts i gemenskapsrättsliga bestämmelser ankommer det på den berörda medlemsstatens behöriga myndigheter att bestämma detta försåvitt de iakttar nämnda krav och samtliga gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt de som följer av direktiv 92/85. Det ankommer alltså inte på domstolen att uttala sig i fråga om det sätt varpå löneförhöjningen skall beaktas vid beräkningen av referenslönen eller att avgöra om den period som täcker denna lön skall ändras eller att i avsaknad av tillräckliga uppgifter i ärendet beakta andra faktorer som skulle kunna användas vid bestämmandet av denna lön. 54 Vad gäller frågan huruvida eventuella löneminskningar skall beaktas har domstolen funnit att det inom ramen för förfarandet enligt artikel 234 EG ankommer på den att – för att pröva sin egen behörighet – undersöka de omständigheter som föranlett den nationella domstolen att begära förhandsavgörande. Den samarbetsanda som måste styra förfarandet för förhandsavgöranden kräver att den nationella domstolen å sin sida respekterar den uppgift som ålagts domstolen, nämligen att bidra till rättskipningen i medlemsstaterna och inte att avge rådgivande utlåtanden i allmänna eller hypotetiska frågor (dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Wallace, REG 1995, s. I-4921, punkt 59, av den 13 mars 2001 i mål C-379/98, PreussenElektra, REG 2001, s. I-2099, punkt 38, av den 22 januari 2002 i mål C‑390/99, Canal Satélite Digatal, REG 2002, s. I-607, punkt 18, och av den 21 mars 2002 i mål C‑451/99, Cura Anlagen, REG 2002, s. I-3193, punkt 16). 55 Det hypotetiska i den frågeställning domstolen sålunda skulle ha att pröva bekräftas i förevarande fall av att tvisten i målet vid den nationella domstolen, såsom den beskrivs i begäran om förhandsavgörande, enbart avser underlåtenheten att beakta en löneförhöjning utan att det är fråga om en löneminskning. Vid sådant förhållande har svaret på den andra delen av den tredje frågan ingen inverkan på tvisten i målet vid den nationella domstolen. Frågan kan följaktligen inte besvaras i denna del. 56 Mot bakgrund av det ovannämnda skall den tredje frågan besvaras på så sätt att det i avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser inom området ankommer på de nationella myndigheterna att med iakttagande av samtliga gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt de som följer av direktiv 92/85, bestämma det sätt på vilket löneförhöjningar som sker före eller under mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av den ersättning som en kvinnlig arbetstagare skall erhålla under sin mammaledighet. Rättegångskostnader 57 De kostnader som har förorsakats Förenade kungarikets regering och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. På dessa grunder beslutar, DOMSTOLEN – angående de frågor som genom beslut av den 27 mars 2002 har ställts av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – följande dom: 1) Artikel 119 i EG-fördraget (artiklarna 117–120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136–143 EG) skall tolkas så, att den – i den mån den ersättning som den kvinnliga arbetstagaren uppburit under sin mammaledighet i vart fall till en del fastställts på grundval av den lön hon uppburit före början av denna ledighet – innebär ett krav på att sådan löneförhöjning som sker mellan början av den period som täcks av referenslönen och slutet på mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av ersättningen. Detta krav är inte begränsat till att gälla endast det fallet att denna förhöjning är retroaktivt tillämplig på den period som täcks av referenslönen. 2) I avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser inom området ankommer det på de nationella myndigheterna att med iakttagande av samtliga gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt de som följer av rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG), bestämma det sätt på vilket löneförhöjningar som sker före eller under mammaledigheten skall medtas bland de lönebelopp som skall beaktas vid beräkningen av den ersättning som en kvinnlig arbetstagare skall erhålla under sin mammaledighet. Skouris Nolan Cunha Martinez Pergola Puissochet Reynolds Macken Colneric Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 30 mars 2004. Cannon Schultz Justitiesekreterare Ordförande 1 – Rättegångsspråk: engelska.