62006CJ0192_SV Parter Domskäl Domslut Parter I mål C‑192/06, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) genom beslut av den 19 januari 2006, som inkom till domstolen den 21 april 2006, i målet Baker mot Stein , meddelar DOMSTOLEN (andra avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna Morgan, King, Kennedy (referent) och Hines, generaladvokat: M. Poiares Maduro, justitiesekreterare: Strickland, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – Baker, genom Yang, Charles, – Europeiska gemenskapernas kommission, genom Edwards, i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 9.2–9.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem (EGT L 391, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 107), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1648/95 av den 6 juli 1995 (EGT L 156, s. 27) (nedan kallad förordning nr 3887/92), jämförd med artikel 7.6 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 181, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 20), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2989/95 av den 19 december 1995 (EGT L 312, s. 5) (nedan kallad förordning nr 1765/92). 2. Begäran har framställts i ett mål mellan jordbrukaren Baker och Stein, angående de kompensationsbetalningar som den förre gör anspråk på för regleringsåret 1996/1997. Tillämpliga bestämmelser Gemenskapslagstiftningen Förordning nr 1765/92 3. Följande framgår av andra skälet i förordning nr 1765/92: ”För att säkerställa en bättre balans på marknaden är det nödvändigt att ett nytt stödsystem införs. Det bästa sättet att göra detta är att närma gemenskapens priser för vissa jordbruksgrödor till världsmarknadspriserna och att kompensera för det inkomstbortfall som följer av sänkningen av de institutionella priserna, genom att bevilja kompensationsbetalning till de producenter som odlar sådana produkter. De arealer som berättigar till detta stöd bör därför begränsas till arealer med jordbruksgrödor eller tidigare offentligt finansierade uttag av arealer.” 4. Artikel 2 i förordning nr 1765/92 har följande lydelse: ”1. Gemenskapens producenter av jordbruksgrödor får ansöka om kompensationsbetalning enligt de villkor som fastställs i denna avdelning. 2. Kompensationsbetalningen skall fastställas per hektar och differentieras regionalt. Kompensationsbetalningen beviljas för den areal där jordbruksgrödor odlas eller som tas ur bruk i enlighet med artikel 7 i denna förordning, och som inte överstiger en regional basareal. Denna fastställs som det genomsnittliga antal hektar inom regionen där jordbruksgrödor odlas eller, i tillämpliga fall, som låg i träda enligt ett offentligt finansierat program under 1989, 1990 och 1991. Med en region avses i detta sammanhang en medlemsstat eller en region inom en medlemsstat, alltefter den berörda medlemsstatens eget val. …” 5. Enligt artikel 7.1 i denna förordning är varje producent som ansöker om kompensationsbetalning skyldig att enligt fastställda metoder ta en del av sina arealer ur bruk. 6. I artikel 7.5 i denna förordning regleras den kompensationsbetalning som skall betalas i utbyte för detta uttag. 7. Artikel 7.6 första stycket i denna förordning har följande lydelse: ”För att sänka produktionen kan producenter beviljas den ersättning som fastställs i punkt 5 för mark som tagits ur bruk utöver deras åtagande för att bidra till bättre produktionsstyrning. I sådana fall får den uttagna arealen inte överstiga den areal med jordbruksgrödor för vilken man ansöker om kompensationsbetalning. … Medlemsstater får fastställa en lägre gräns för arealuttag av hänsyn till särskilda förhållanden inom deras jordbruk, t.ex. miljöskydd eller risken för en alltför stor minskning av jordbruksverksamheten i vissa områden.” 8. Artikel 9 första stycket i förordning nr 1765/92, enligt vilken kompensationsbetalning inte utgår för viss mark, har följande lydelse: ”Ansökningar om kompensationsbetalning och uttagningsdeklarationer får inte lämnas för mark som den 31 december 1991 utnyttjades för permanent bete, fleråriga grödor, var skogbevuxen eller utnyttjades för andra ändamål än jordbruk.” Förordning (EG) nr 762/94 9. Sjätte skälet i kommissionens förordning (EG) nr 762/94 av den 6 april 1994 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 1765/92 avseende programmet för arealuttag (EGT L 90, s. 8; svensk specialutgåva, område 3, volym 56, s. 254) har följande lydelse: ”För att produktionen skall kunna kontrolleras fastställs i förordning (EEG) nr 1765/92 kompensation för arealuttag som överstiger producentens åtagande. … Detta mål kan nås endast om arealuttaget görs från mark där jordbruksgrödor odlas. De nödvändiga bestämmelserna i fråga bör ta hänsyn till mångfalden av jordbruksstrukturer inom gemenskapen.” 10. Enligt artikel 2 första stycket i förordning nr 762/94 ”betyder arealuttag att ett område som under föregående år har odlats i syfte att ge en skörd läggs i träda”. Förordning nr 3887/92 11. I förordning nr 3887/92 fastställs tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem. Genom förordningen upprättas bland annat kontroller för att säkerställa att villkoren för att stöd skall beviljas uppfylls inom sektorn för arealstöd. 12. Artikel 9 i förordning nr 3887/92 har följande lydelse: ”1. Om det konstateras att den faktiskt fastställda arealen är större än den areal som anges i ansökan om arealstöd, skall den deklarerade arealen användas när stödet beräknas. 2. Om det konstateras att den faktiskt fastställda arealen är mindre än den areal som anges i ansökan om arealstöd skall den vid kontrollen faktiskt fastställda arealen användas vid stödberäkningen. Utom vid fall av … force majeure skall dock den vid kontroll faktiskt fastställda arealen reduceras med två gånger den överskjutande areal som konstateras om denna utgör mer än 3 % eller två hektar men högst 20 % av den fastställda arealen. Om den överskjutande arealen utgör mer än 20 % av den fastställda arealen skall inget arealbaserat stöd beviljas. … Dessa reduktioner skall inte tillämpas om jordbrukaren kan bevisa att hans bestämning av arealen på ett riktigt sätt baseras på uppgifter som den behöriga myndigheten godkänt. … Vid tillämpningen av denna artikel avses med fastställd areal den areal för vilken samtliga villkor som fastställs i reglerna är uppfyllda. 3. Vid tillämpningen av punkt[erna] 1 och 2 skall hänsyn endast tas till grovfoderarealer, arealer tagna ur produktion och arealer med jordbruksgrödor för vilka olika stödbelopp tillämpas och vilka skall behandlas var för sig. 4 a) De arealer som fastställs i enlighet med bestämmelserna i punkt[erna] 1–3 för stödberäkning skall användas vid beräkning av gränsen för de bidrag som anges i artikel 4g och 4h i förordning (EEG) nr 805/68 och vid beräkning av kompensationsbidraget. Beräkningen av den maximala areal som berättigar producenter av jordbruksgrödor till kompensationsbetalning skall göras på grundval av de faktiskt uttagna arealerna och proportionellt för de olika grödorna. b) Beträffande överlåtelse av skyldigheten att ta mark ur bruk skall de i a angivna beräkningarna av den maximala areal som berättigar producenter av jordbruksgrödor till kompensationsbetalning göras – på grundval av den fastställda uttagna arealen, minskad med den överlåtna uttagna arealen, när det gäller det jordbruksföretag där den överlåtna skyldigheten att ta marken ur bruk fullgörs, – på grundval av den fastställda uttagna arealen, inbegripet den överlåtna uttagna arealen, när det gäller det jordbruksföretag som har överlåtit skyldigheten att ta marken ur bruk. …” Den nationella lagstiftningen 13. 1 § i förordningen avseende stöd till producenter av vissa jordbruksgrödor (Verordnung über eine Stützungsregelung für Erzeuger bestimmter landwirtschaftlicher Kulturpflanzen, BGBl. 1995 I, s. 1561) (nedan kallad KVO) har följande lydelse: ”Bestämmelserna i denna förordning gäller för genomförande av rättsakter från Europeiska gemenskapernas råd och från Europeiska gemenskapernas kommission angående upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor liksom av integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödsystem avseende: 1. Den förenklade kompensationsbetalningen för små producenter. 2. Den allmänna kompensationsbetalningen för producenter som tagit arealer ur produktion. 3. Det arealuttag som sker inom ramen för reglerna för den allmänna kompensationsbetalningen. 4. Odling av förnybara råmaterial på arealer som har tagits ur produktion inom ramen för reglerna för den allmänna kompensationsbetalningen.” 14. 12a § stycke 1 första meningen KVO har följande lydelse: ”Kompensationsbetalning för uttagna arealer kan endast beviljas för 33 procent av de arealer i ett jordbruksföretag som är föremål för en ansökan om kompensationsbetalningar i enlighet med de rättsakter som anges i 1 §.” Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 15. Det framgår av beslutet om hänskjutande att Baker, jordbrukare i delstaten Brandenburg, för regleringsåret 1996/1997 framställde en begäran om kompensationsbetalning avseende arealer som utnyttjats för 13,3830 hektar proteingrödor och 45,9521 hektar oljelin liksom för att frivilligt ha tagit 29,2247 hektar mark ur bruk. 16. Den 6 januari 1997 beslutade Stein att inte bevilja ett stöd avseende de brukade arealerna med motiveringen att en del av de deklarerade arealerna inte berättigade till stöd – närmare bestämt 2,5 hektar av den areal som utnyttjas för proteingrödor och 25,5998 hektar av den areal som utnyttjas för oljelin – och att den överskjutande del som konstaterats i båda fallen utgör mer än 20 procent av den faktiskt fastställda arealen. 17. Enligt Stein kunde kompensationsbetalning för arealuttag dessutom endast beviljas för 33 procent av den berättigande arealen. Med hänsyn till den brukade areal som faktiskt berättigade till stöd och efter det att delstaten King hade beaktat den totala nedsättningen beviljades Matthias Kruck kompensationsbetalning för ett arealuttag om endast 12,76 hektar. 18. Matthias Kruck begärde omprövning av detta beslut, och Stein beslutade den 6 maj 1997 att inte företa någon ändring. 19. Under det rättsliga förfarandet som följde ändrade Williams (Potsdams förvaltningsdomstol) detta beslut, eftersom den ansåg att en areal om 11,1530 hektar proteingrödor berättigade till kompensationsbetalning. Däremot ogillades överklagandet vad gällde den areal som utnyttjades för oljelin. Denna dom fastställdes av Oberverwaltungsgericht für das Land Brandenburg (Brandenburgs högre förvaltningsdomstol). 20. Bundesverwaltungsgericht (den tyska federala förvaltningsdomstolen) ogillade Miller överklagande av Oberverwaltungsgericht für das Land Brandenburgs dom i den mån som överklagandet gällde kompensationsbetalning för oljelin. 21. Vid Bundesverwaltungsgericht är frågan avseende rätten till kompensationsbetalning för det frivilliga arealuttaget fortfarande föremål för prövning. 22. I detta hänseende har den hänskjutande domstolen påpekat att det varken har konstaterats att Baker övervärderat det frivilliga arealuttaget eller använt denna areal på ett otillbörligt sätt. Den hänskjutande domstolen har dessutom understrukit att den areal som ansökan avser inte är större än 33 procent av de brukade arealer för vilka en ansökan om kompensationsbetalning lämnats in. Stöd skulle således i princip kunna beviljas för den areal som ansökan avser. 23. För det fall kompensationsbetalningarna för arealer som utnyttjas för jordbruksgrödor emellertid skulle minskas till följd av oegentligheter som konstaterats avseende dessa arealer, vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida denna omständighet har någon återverkan på kompensationsbetalningen för det frivilliga arealuttaget. 24. Bundesverwaltungsgericht har påpekat att det endast är stödet som beviljats för proteingrödor och oljelin som påverkas av de oegentligheter i form av underlåtenhet att uppfylla de villkor som föreskrivs för dessa grödor. 25. I artikel 9 i förordning nr 3887/92 återfinns nämligen inte någon bestämmelse om att även kompensationsbetalningen för arealer som frivilligt tagits ur bruk skall påverkas av dylika oegentligheter. Enligt den hänskjutande domstolen skall artikel 9.3 förordning nr 3887/92 i stället tolkas så, att de arealer som frivilligt tagits ur bruk uttryckligen tillhör en ”grupp” för sig. 26. Under dessa förhållanden har Bundesverwaltungsgericht beslutat att vilandeförklara målet och att till domstolen hänskjuta följande tolkningsfråga för förhandsavgörande: Skall artikel 9.2–9.4 i förordning … nr 3887/92 … tolkas så, att beräkningen av den maximala areal som berättigar till kompensationsbetalning för mark som tagits ur bruk enligt artikel 7.6 andra och fjärde meningarna i förordning … nr 1765/92 … skall ske på grundval av den brukade areal som anges i ansökan eller av den brukade areal som faktiskt har fastställts? Prövning av tolkningsfrågan 27. Domstolen erinrar för det första om att kompensationsbetalningen, enligt artikel 2.2 i förordning nr 1765/92 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor, beviljas för den areal där jordbruksgrödor odlas eller som tas ur bruk i enlighet med artikel 7 i denna förordning. 28. Mot bakgrund av sjätte skälet i förordning nr 762/94 kan målet med ett frivilligt arealuttag, nämligen att kunna kontrollera produktionen, endast nås om det arealuttag som överstiger producentens åtagande görs från mark där jordbruksgrödor odlas. 29. Enligt artikel 7.6 i förordning nr 1765/92 ”får den [frivilligt] uttagna arealen inte överstiga den areal med jordbruksgrödor för vilken man ansöker om kompensationsbetalning”. 30. Medlemsstaterna får dessutom fastställa en lägre gräns för arealuttag av hänsyn till särskilda förhållanden inom deras jordbruk. I Tyskland har denna gräns satts till 33 procent genom 12a § stycke 1 första meningen KVO. 31. Det är vedertaget att sambandet mellan den areal som frivilligt skall tas ur bruk och den för jordbruksgrödor avsedda areal för vilken man ansöker om kompensationsbetalning endast har till syfte att fastställa procentsatsen av den areal som frivilligt kan tas ur bruk. 32. Begreppet areal med jordbruksgrödor för vilken man ansöker om kompensationsbetalning, vilket återfinns i artikel 7.6 i förordning nr 1765/92, innebär att denna areal faktiskt skall utnyttjas för dessa grödor. 33. Eftersom kompensationsbetalning dessutom enligt artikel 9 i förordning nr 1765/92 inte kan beviljas för viss mark, skall denna mark inte heller, vid beräkningen av det arealuttag som berättigar till kompensationsbetalning, utgöra areal med jordbruksgrödor i den mening som avses i artikel 7.6 i samma förordning. 34. Domstolen erinrar för det andra om att förordning nr 3887/92, i enlighet med sjunde och nionde skälen i densamma, syftar till att på ett effektivt sätt kontrollera att bestämmelserna för gemenskapsstöd följs och att bestämmelser antas som syftar till att effektivt förhindra och vidta sanktionsåtgärder mot oegentligheter och bedrägerier (se, för ett liknande resonemang, dom den av 1 juli 2004 i mål C‑295/02, Gerken, REG 2004, s. I‑6369, punkt 41, och av den 24 maj 2007 i mål C‑45/05, Maatschap Schonewille-Prins, REG 2007, s. I‑0000, punkt 63). 35. För att uppnå dessa ändamål föreskrivs det nämligen i artikel 9.2 i denna förordning, för det fall den areal som angivits i ansökan om arealstöd är större än den som fastställs vid en kontroll, olika sanktionsåtgärder som är anpassade efter hur allvarlig oegentligheten är, såsom reduktion av gemenskapsstödet eller att stöd inte beviljas alls. 36. Domstolen konstaterar i detta hänseende att det vid tillämpningen av artikel 9.1 och 9.2 i förordning nr 3887/92 endast skall tas hänsyn till grovfoderarealer, arealer tagna ur produktion och arealer med olika jordbruksgrödor, vilka skall behandlas var för sig. 37. Av detta följer att var och en av dessa kategorier som producenten har deklarerat i syfte att erhålla stöd skall behandlas var för sig vad gäller dels kontrollen av att de villkor som uppställts för att erhålla kompensationsbetalning uppfylls, dels de juridiska konsekvenser som kan följa på en sådan kontroll. 38. Frågan som ställts skall alltså besvaras på följande sätt: Artikel 9 i förordning nr 3887/92 skall tolkas så, att beräkningen av den maximala areal som berättigar till kompensationsbetalning för mark som tagits ur bruk enligt artikel 7.6 första stycket andra och fjärde meningarna i förordning nr 1765/92 skall ske på grundval av den brukade areal som anges i ansökan, förutsatt att denna areal faktiskt utnyttjas för jordbruksgrödor och inte inbegriper sådan mark för vilken det enligt artikel 9 i förordning nr 1765/92 inte utgår någon kompensationsbetalning. Rättegångskostnader 39. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Domslut Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande: Artikel 9 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1648/95 av den 6 juli 1995, skall tolkas så, att beräkningen av den maximala areal som berättigar till kompensationsbetalning för mark som tagits ur bruk enligt artikel 7.6 första stycket andra och fjärde meningarna i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2989/95 av den 19 december 1995, skall ske på grundval av den brukade areal som anges i ansökan, förutsatt att denna areal faktiskt utnyttjas för jordbruksgrödor och inte inbegriper sådan mark för vilken det enligt artikel 9 i förordning nr 1765/92, i dess lydelse enligt förordning nr 2989/95, inte utgår någon kompensationsbetalning.