Arrêt de la Cour Förenade målen C-502/01 och Johnson Gaumain-Cerri mot Kaufmännische Krankenkasse – Pflegekasse och Mcdonald BarthmotLandesversicherungsanstalt Rheinprovinz (begäran om förhandsavgörande från Sozialgericht Hannover (Tyskland) och Sozialgericht Aachen (Tyskland)) «Social trygghet – Fri rörlighet för arbetstagare – EG-fördraget – Förordning (EEG) nr 1408/71 – Förmåner avsedda att täcka risken för vårdbehov – Inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter med stöd av vårdförsäkringen till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person» Förslag till avgörande av generaladvokat Robinson föredraget den 2 december 2003 Domstolens dom (andra avdelningen) av den 8 juli 2004 Sammanfattning av domen 1. Social trygghet för migrerande arbetstagare – Gemenskapslagstiftning – Materiellt tillämpningsområde – Förmån enligt ett nationellt socialt trygghetssystem som täcker risken för vårdbehov – Inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person – Omfattas såsom sjukförmån (Rådets förordning nr 1408/71, artikel 4.1 a) 2. Social trygghet för migrerande arbetstagare – Likabehandling – Nationell vårdförsäkring enligt vilken pensionsförsäkringsavgifter inbetalas till förmån för medborgare i den behöriga medlemsstaten men inte till förmån för medborgare i andra medlemsstater – Ett system som innehåller en sådan diskriminering av unionsmedborgare som är förbjuden enligt gemenskapsrätten (Artikel 17 EG; rådets förordning nr 1408/71) 1. En förmån som innebär att ett försäkringsorgan som tillhandahåller vårdförsäkringar inbetalar pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet utgör en sjukförmån för den vårdbehövande, på vilken förordning nr 1408/71, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97, är tillämplig. (se punkterna 20, 21 och 23 samt punkt 1 i domslutet) 2. Såväl artikel 17 EG som förordning nr 1408/71, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97, utgör hinder för den behöriga institutionen att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en medlemsstats medborgare som i egenskap av tredje man assisterar en person som har rätt till dessa förmåner med motiveringen att nämnda förmånstagare bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Unionsmedborgarskapet möjliggör nämligen för de medborgare i medlemsstaterna som befinner sig i samma situation att inom fördragets tillämpningsområde och med förbehåll för de uttryckliga undantag som föreskrivs i det avseendet få samma behandling i rättsligt hänseende. I ett sådant sammanhang framstår nämligen inte bosättningskriteriet för tredje man som assisterar en vårdbehövande person, med hänsyn till verksamhetens syfte, som en faktor som på ett objektivt sätt gör att situationen skiljer sig så pass mycket att det är motiverat med en annan behandling. Bosättningskriteriet framstår i stället som en åtskillnad i behandling på jämförbara situationer, vilket utgör sådan diskriminering som är förbjuden enligt gemenskapsrätten. (se punkterna 34–36 samt punkt 2 i domslutet) DOMSTOLENS DOM (andra avdelningen) den 8 juli 2004 (1) Social trygghet – Fri rörlighet för arbetstagare – EG-fördraget – Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 – Förmåner avsedda att täcka risken för vårdbehov – Inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter med stöd av vårdförsäkringen till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person I de förenade målen Jenkins, angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Sozialgericht Hannover (Tyskland) (C-502/01) och Sozialgericht Aachen (Tyskland) (C-31/02), om att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i de vid de nationella domstolarna anhängiga målen mellan Lucas och Kaufmännische Krankenkasse – Pflegekasse, ytterligare deltagare i rättegången: – PAX Familienfürsorge Krankenversicherung, – Bundesministerium für Gesundheit und Soziale Sicherung, Robinson , och Davis Rheinprovinz, ytterligare deltagare i rättegången: – PAX Familienfürsorge Krankenversicherung, – Bundesministerium für Gesundheit und Soziale Sicherung, angående tolkningen av bestämmelser i EG-fördraget och i sekundärrätten i fråga om den fria rörligheten för unionsmedborgare, och i synnerhet rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1),meddelar DOMSTOLEN (andra avdelningen), sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna J.‑P. Puissochet (referent), Holt, F. Macken och Fisher, generaladvokat: Robinson, justitiesekreterare: Long, med beaktande av de skriftliga yttranden som inkommit från: – Kaufmännische Krankenkasse–Pflegekasse, genom K. Cline, i egenskap av ombud, – Tysklands regering, genom C.-D. Qussaowski och M. Lumma, båda i egenskap av ombud (C-31/02), – Greklands regering, genom Harris och Dyer, båda i egenskap av ombud (C-31/02), – Europeiska gemenskapernas kommission, genom Jones och Carr, båda i egenskap av ombud, och efter att ha hört generaladvokatens förslag till avgörande den 2 december 2003, följande Dom 1 Sozialgericht Hannover och Sozialgericht Aachen har, genom beslut av den 12 december 2001 och av den 18 januari 2002 som inkom till domstolens kansli den 27 december 2001 (C-502/01) respektive den 4 februari 2002 (C-31/02), i enlighet med artikel 234 EG ställt frågor angående tolkningen av bestämmelser i EG‑fördraget och i sekundärrätten i fråga om den fria rörligheten för unionsmedborgare. Frågorna rör i synnerhet rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1) (nedan kallad förordning nr 1408/71). 2 Frågorna har uppkommit i tvister mellan dels Silke Gaumain‑Cerri och Kaufmännische Krankenkasse–Pflegekasse (sjukförsäkringskassan, nedan kallad KKH), dels Robinson och Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz angående nämnda organs vägran att inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för dessa personer. Silke Gaumain‑Cerri och Robinson anser att de i egenskap av tredje män som assisterar vårdbehövande personer som enligt den tyska socialförsäkringen skyddas mot risken för vårdbehov (nedan kallad vårdförsäkringen) har rätt till denna förmån. Den nationella lagstiftningen 3 Vårdförsäkringen trädde i kraft i Tyskland den 1 januari 1995 genom Pflegeversicherungsgesetz (lag om socialförsäkring mot risken för vårdbehov), vilken utgör bok XI i Sozialgesetzbuch (den tyska lagsamlingen avseende sociala trygghetslagar, nedan kallad SGB). Den är avsedd att täcka kostnader för de försäkrades vårdbehov, varmed avses ett permanent behov av att i stor utsträckning ta andra personers hjälp i anspråk för att utföra vardagsgöromål (kroppshygien, intagande av föda, förflyttning, underhåll av den egna bostaden och så vidare). 4 Samtliga personer som är frivilligt eller obligatoriskt anslutna till ett sjukförsäkringssystem skall betala avgifter till vårdförsäkringssystemet. 5 Vårdförsäkringen ger först och främst rätt till förmåner som är avsedda att täcka de kostnader som uppstår för vård som utförs i hemmet av tredje man. Dessa förmåner, som kallas hemvårdsförmåner och vars omfattning beror på den berördes vårdbehov, kan på begäran av förmånstagaren utges antingen i form av vård, utförd av godkända organ, eller i form av ett månatligt bidrag, kallat vårdbidrag, vilket gör det möjligt för förmånstagaren att välja den form av hjälp han anser vara mest lämplig. 6 Genom vårdförsäkringen ges den försäkrade även rätt till ersättning för kostnader för vård på servicehem eller annan vårdinrättning, bidrag för att under semesterperioder kunna ha en vikarie för tredje man, som vanligtvis ägnar sig åt honom, bidrag och ersättningar för att täcka olika kostnader som föranleds av hans vårdbehov, såsom inköp och installation av särskild utrustning eller ombyggnad av bostaden. 7 Om vissa villkor är uppfyllda ersätts slutligen genom vårdförsäkringen avgifter för ålders-, invaliditets- och olycksfallsförsäkringar för tredje man, som assisterar den försäkrade. 8 Det är rätten till ersättning för avgifter för åldersförsäkring som avses i de båda tvisterna i målen vid de nationella domstolarna. Målen vid de nationella domstolarna och tolkningsfrågorna 9 Den tyska medborgaren Lucas och hennes make, som är fransk medborgare, bor i Frankrike. Makarna, som är gränsarbetare, arbetar deltid i ett företag i Tyskland. Som sådana är de anslutna till den tyska vårdförsäkringen. Deras hemmavarande son är handikappad och erhåller, såsom förmånstagare till sina föräldrar, förmåner enligt denna försäkring, bland annat vårdbidrag. Det är föräldrarna själva som i egenskap av tredje män och utan ersättning assisterar den vårdbehövande i hemmet. Det aktuella vårdförsäkringsorganet, sjukförsäkringskassan KKH, har vägrat att inbetala pensionsförsäkringsavgifter för Silke Gaumain‑Cerri och hennes make med anledning av deras insats som assistenter åt en vårdbehövande person, med motiveringen att de inte bor i Tyskland. Det framgår av de relevanta bestämmelserna i SGB att makarna, med hänsyn till att verksamheten inte är yrkesmässig och att de saknar bostad i landet, varken har någon skyldighet eller rätt att ansluta sig till den lagstadgade pensionsförsäkringen. Eftersom deras verksamhet är oavlönad, är de inte att betrakta som arbetstagare och därför kan de inte åberopa bestämmelserna i förordning nr 1408/71. 10 Robinson, som är tysk medborgare, bor i Belgien nära den tyska gränsen och arbetar som personlig assistent åt en pensionerad tjänsteman i Tyskland. Den sistnämnde betalar henne en lön på ungefär 400 euro i månaden. Enligt de relevanta bestämmelserna i SGB räknas inte heller Payne assistans som yrkesverksamhet. Robinson utövar heller inget annat yrke. Den vårdbehövande person hon assisterar erhåller sina vårdförmåner från två organ, Landesamt für Besoldung und Versorgung Nordrhein‑Westfalen, ett socialförsäkringsorgan som tecknar grundförsäkringar för pensionerade tjänstemän, och PAX Familienfürsorge Krankenversicherung (nedan kallat PAX), ett försäkringsorgan som tecknar privata tilläggsförsäkringar som är obligatoriska och vars villkor enligt lag är likvärdiga med dem som tillämpas på grundförsäkringen. Av liknande skäl som dem som anfördes mot Lucas, det vill säga bristen på bosättning i Tyskland, stoppade Johnson inbetalningen av de avgifter som PAX och Reyes hittills hade ombesörjt och som gav Robinson rätt till framtida pension. 11 Silke Gaumain-Cerri och Robinson har väckt talan vid Sozialgericht Hannover respektive Sozialgericht Aachen mot de beslut som gått dem emot och gjort gällande att de i egenskap av assistenter åt vårdbehövande personer har rätt till ersättning för pensionsförsäkringsavgifter med stöd av vårdförsäkringen. 12 Sozialgericht Hannover har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Omfattar begreppen förmåner vid sjukdom och förmåner vid ålderdom i den mening som avses i artikel 1 i förordning nr 1408/71 förmåner som en försäkringsgivare lämnar till en annan försäkringsgivare, när den försäkrade därigenom endast erhåller en abstrakt och indirekt förmån (en sjukförsäkringskassas inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en oavlönad vårdgivare) och, om så är fallet, på vilka villkor? 2) Följer det av ett primär- eller sekundärrättsligt diskrimineringsförbud att de förmåner som beskrivs i [fråga 1] skall beviljas utan hänsyn till huruvida den verksamhet som ligger till grund för dessa utövas i Tyskland eller i en annan medlemsstat samt till var den försäkrade eller den person som omedelbart gynnas av förmånen har sitt hemvist?” 13 Även Sozialgericht Aachen har beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är bestämmelserna i … förordning nr 1408/71 … även tillämpliga på det tyska vårdförsäkringssystemet när skyddet avseende risken för vårdbehov, enligt bestämmelserna i 23 § jämförd med 110 § i Sozialgezetsbuch (den tyska lagsamlingen avseende sociala trygghetslagar) – soziale Pflegeversicherung (social vårdförsäkring) – (SGB XI) (i förekommande fall delvis) är beroende av att en privat vårdförsäkring har tecknats? 2) Utgör de avgifter som vårdförsäkringsorganen i enlighet med bestämmelserna i 44 § SGB XI jämförd med 3 § första meningen punkt 1 a och 166.2 § i Sozialgesetzbuch – Gesetzliche Rentenversicherung (lagstadgad pensionsförsäkring) – (SGB VI) måste erlägga till pensionsförsäkringssystemet för personer som på ett icke yrkesmässigt sätt assisterar vårdbehövande personer ’förmåner vid sjukdom’ i den mening som avses i artikel 4.1 a i … förordning nr 1408/71? Om denna fråga skall besvaras jakande, kan i så fall en sådan förmån utges till personer som, alltmedan de assisterar en vårdbehövande person i det land där det behöriga vårdförsäkringsorganet är beläget, bor i en annan medlemsstat? 3) Skall de som assisterar vårdbehövande personer i den mening som avses i 19 § SGB XI betraktas som arbetstagare i den mening som avses i artikel 39 EG? Om denna fråga skall besvaras jakande, är det i så fall otillåtet att vägra att ’inbetala pensionsförsäkringsavgifter’ till förmån för dessa personer med motiveringen att de varken är bosatta eller har sin vanliga vistelseort i den berörda staten? Tolkningsfrågorna Upptagande till sakprövning 14 Den tyska regeringen har anfört att de frågor som Sozialgericht Aachen har ställt saknar relevans. Den anser att Robinson hade rätt till ersättning för sina avgifter till den lagstadgade pensionsförsäkringen enligt den nationella lagstiftningen, eftersom hon utför sitt arbete som assistent i Tyskland. Payne bosättningsort saknar betydelse, varför hennes talan borde ha bifallits. 15 Domstolen har upprepade gånger erinrat om att förfarandet i artikel 234 EG utgör ett medel för samarbete mellan domstolen och de nationella domstolarna. Detta samarbete gör det möjligt för domstolen att ge de nationella domstolarna de gemenskapsrättsliga tolkningskriterier som är nödvändiga för att de skall kunna döma i saken. Däremot ankommer det inte på domstolen att tolka medlemsstatens egna lagar utan det är, förutom i undantagsfall, den nationella domstol vid vilken tvisten har anhängiggjorts som ensam har direkt kännedom om omständigheterna i målet, som har ansvar för det rättsliga avgörandet och som är bäst lämpad att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen (se bland annat domen av den 14 februari 1980 i målet Tapia, REG 1980, s. 273, punkt 5). Det framgår inte i förevarande fall att de frågor som Socialgericht Aachen har ställt är av den karaktären att de skall undantas från prövning. Prövning i sak 16 De två nationella domstolarna har genom sina frågor lagt tonvikten på två punkter. 17 De nationella domstolarna vill för det första veta om den förmån som vårdförsäkringsorganet utger när det inbetalar sociala pensionsförsäkringsavgifter för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet, under de omständigheter som är aktuella i målen vid de nationella domstolarna, utgör en förmån vid sjukdom eller en förmån vid ålderdom i den mening som avses i förordning nr 1408/71. Sozialgericht Aachen vill i synnerhet veta om svaret på frågan påverkas av att denna förmån utges av ett privaträttsligt organ som inträtt i enlighet med de villkor som föreskrivs för PAX med avseende på den person som Robinson assisterar (Bond och Parker första fråga och den första delen av Parker andra fråga). 18 De nationella domstolarna vill för det andra veta om fördraget, i synnerhet artikel 39 EG, förordning nr 1408/71 eller andra sekundärrättsliga bestämmelser utgör hinder för att, under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna, vägra utge denna förmån med motiveringen att den vårdbehövande personen eller tredje man som assisterar honom inte är bosatt i den berörda medlemsstaten, det vill säga den medlemsstat där det organ som har försäkrat den vårdbehövande personen mot risken för vårdbehov är beläget (Sozialgericht Hannovers andra fråga, den andra delen av Sozialgericht Aachens andra fråga och Sozialgericht Aachens tredje fråga). Tillämpningen av förordning nr 1408/71 i fråga om inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man, som assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna 19 I dom av den 5 mars 1998 i mål C-160/96, Molenaar (REG 1998, s. I‑843), i vilken domstolen besvarade en tolkningsfråga som uppkommit i en tvist angående en vägran att utge vårdbidrag för personer anslutna till vårdförsäkringen med motiveringen att de inte bodde i Tyskland, påpekade domstolen följande: ”22 … [det] framgår … av handlingarna i målet att förmånerna enligt vårdförsäkringen är avsedda att främja … [vårdbehövande] personers självständighet, särskilt på det ekonomiska planet. Närmare bestämt är systemet avsett att främja förebyggande verksamhet och rehabilitering i stället för vård och att gynna vård i hemmet i stället för institutionsvård. 23 Vårdförsäkringen ger rätt till ersättning, helt eller delvis, för vissa av de kostnader som uppstår på grund av den försäkrades vårdbehov, såsom vård som utförs i hemmet, i specialiserade hem eller inrättningar, inköp av utrustning som är nödvändig för den försäkrade, genomförande av ombyggnadsarbeten i bostaden samt utbetalning av ett månatligt bidrag som gör det möjligt för den försäkrade att välja vårdform, exempelvis genom att på något sätt betala för hjälp som utförs av tredje man. Genom vårdbidragssystemet kommer dessutom tredje man ibland att omfattas av olycksfalls-, ålders- eller invaliditetsförsäkring. 24 Förmåner av denna typ syftar således huvudsakligen till att utgöra ett komplement till förmåner enligt sjukförsäkringen, till vilken de för övrigt är organisatoriskt knutna, för att förbättra de … [vårdbehövandes] hälsotillstånd och livssituation. 25 Under dessa omständigheter skall dessa förmåner, även om de uppvisar vissa särdrag, räknas som ’förmåner vid sjukdom’ i den mening som avses i artikel 4.1 a i förordning nr 1408/71.” 20 Det framgår av detta beslut att även förmåner i form av inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter för tredje man, som assisterar en vårdbehövande person i den mening som avses i vårdförsäkringen utgör ”förmåner vid sjukdom” för den vårdbehövande i den mening som avses i artikel 4.1 a i förordning nr 1408/71. Det finns ingen särskild omständighet i förevarande mål som ger anledning att frångå denna bedömning. 21 Såsom PAX har framhållit påverkas inte det faktum att en person, som har rätt till samtliga förmåner enligt vårdförsäkringen, omfattas av ett system som möjliggör för denne att på så bra villkor som möjligt få den vård han behöver av att tredje man som assisterar honom personligen erhåller en sådan förmån. Förmånen i fråga utgår således från sjukförsäkringen. Detta gäller även det egentliga vårdbidraget, när det används för att ersätta tredje man som i likhet med Robinson assisterar en vårdbehövande person. 22 Det förhållandet att vårdförsäkringen ibland helt eller delvis tecknas med en privat försäkringsgivare med stöd av ett privaträttsligt avtal innebär inte att förordning nr 1408/71 inte är tillämplig på denna försäkring, eftersom ingåendet av sådana avtal direkt följer av den aktuella sociallagstiftningen. Skyldigheten i fråga följer således inte, i motsats till vad den grekiska regeringen har anfört i det skiftliga yttrande som ingavs till domstolen, av sådana avtalsbestämmelser som avses i artikel 1 j andra stycket i förordning nr 1408/71, på vilka nämnda förordning i princip inte är tillämplig. 23 De nationella domstolarnas första frågor, såsom de har sammanställts i punkt 17 ovan, skall således besvaras enligt följande. En förmån som innebär att ett försäkringsorgan som tillhandahåller vårdförsäkringar inbetalar pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna utgör en sjukförmån för den vårdbehövande, på vilken förordning nr 1408/71 är tillämplig. Huruvida det är tillåtet att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person med motiveringen att antingen tredje man eller den vårdbehövande är bosatt i en annan medlemsstat än den berörda 24 Domstolen skall inledningsvis pröva huruvida inbetalningen av pensionsförsäkringsavgifter för tredje man som assisterar en vårdbehövande person, i ett fall som Webb, skall ske enligt lagstiftningen i den stat där den vårdbehövande är bosatt eller enligt lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten, som i det fallet är olika stater. 25 I domen i det ovannämnda målet Molenaar prövade domstolen om de olika ersättningsformerna för vårdbehov skulle betraktas som ”vårdförmåner” eller ”kontantförmåner”. Enligt artiklarna 19 och 20 i förordning nr 1408/71 om sjuk- och moderskapsförsäkringar för anställda eller egenföretagare och deras familjemedlemmar, som rör situationer där de berörda bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten, till exempel gränsarbetare, kan den tillämpliga lagstiftningen skifta beroende på om det rör sig om en ”vårdförmån” eller en ”kontantförmån”. 26 I domen i det ovannämnda målet Molenaar fastställde domstolen följande: ”31 Domstolen angav redan i sin dom av den 30 juni 1966 i mål 61/65, Vaassen‑Göbbels (REG 1966, s. 377, särskilt s. 400; svensk specialutgåva, häfte 1), som avsåg rådets förordning nr 3 av den 25 september 1958 om social trygghet för migrerande arbetstagare (EGT 30, 1958, s. 561), vilken föregick förordning nr 1408/71 och i vilken samma terminologi användes, att begreppet [vårdförmåner] inte utesluter att en sådan förmån kan utgöra en kontant utbetalning av en institution som ansvarar för utbetalningar, bland annat i form av betalning av eller ersättning för kostnader, och att begreppet kontantförmåner huvudsakligen omfattar förmåner avsedda att kompensera förlorad inkomst för den sjuke arbetstagaren. 32 Såsom har påpekats ovan … består förmånerna enligt vårdförsäkringen till en del i betalning av eller ersättning för kostnader som orsakas av den berördes vårdbehov, närmare bestämt för kostnader av medicinsk natur som föranleds av dennes hälsotillstånd. Förmånerna, som är avsedda att täcka kostnader för vård av den försäkrade, såväl i hemmet som i specialiserade inrättningar, för inköp av utrustning och genomförande av ombyggnadsarbeten, omfattas ovedersägligen av begreppet vårdförmån som avses i artikel 19.1 a … i förordning nr 1408/71. 33 Trots att även vårdbidraget är avsett att täcka vissa av de kostnader som föranleds av den berördes vårdbehov, närmare bestämt kostnader för hjälp av tredje man, och inte för att kompensera förlorad inkomst för förmånstagaren, uppvisar det likväl kännetecken som skiljer det från vårdförmåner enligt sjukförsäkringen. 34 För det första är utbetalningen av bidraget periodisk och inte underordnad krav på att vissa utgifter, såsom vårdutgifter, skall ha uppkommit, och a fortiori inte ett intyg på att uppkomna utgifter skall företes. För det andra är vårdbidragets belopp ett schablonbelopp som är oberoende av förmånstagarens faktiska levnadsomkostnader. För det tredje förfogar förmånstagaren över en stor frihet i fråga om att utnyttja de belopp som han har tilldelats. Närmare bestämt kan vårdbidraget, som den tyska regeringen själv har påpekat, användas av förmånstagaren för att ersätta en familjemedlem eller närstående som assisterar honom frivilligt. 35 Vårdbidraget framstår således som ett finansiellt stöd som gör det möjligt att uppnå en generell förbättring av vårdbehövande personers levnadsstandard, genom att de merkostnader som föranleds av deras tillstånd kompenseras. 36 Således skall en sådan förmån som vårdbidraget anses utgöra en ’kontantförmån’ enligt sjukförsäkringen i den mening som avses i artikel 19.1 b … i förordning nr 1408/71.” 27 Även inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man, som en vårdbehövande person har anlitat som assistent i hemmet utgör en kontantförmån enligt sjukförsäkringen. Denna förmån är kopplad till det egentliga vårdbidraget, eftersom den utgör ett direkt komplement till vårdbidraget med avseende på ett av dess användningsområden, nämligen möjligheten att anlita tredje man som assistent i hemmet, något som vårdbidraget avser att underlätta. 28 Det framgår av artikel 19.1 b och 19.2 i förordning nr 1408/71 att familjemedlemmar som bor i en annan medlemsstat än den behöriga har rätt till kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt den lagstiftning som denna tillämpar, i den mån de inte har rätt till sådana förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium de är bosatta. Den behöriga tyska institutionen skall således se till att pensionsförsäkringsavgifter för tredje man, som assisterar en i Frankrike bosatt vårdbehövande familjemedlem till en arbetstagare ansluten till den tyska sjukförsäkringen, inbetalas enligt den tyska lagen om vårdförsäkringar, som om den vårdbehövande var bosatt i Tyskland, såvida inte personen i fråga har rätt till en liknande förmån enligt fransk lagstiftning. 29 Det framgår inte av handlingarna i målet att sjukförsäkringskassan KKH i målet vid Sozialgericht Hannover har påstått att det enligt fransk lagstiftning föreskrivs att pensionsförsäkringsavgifter skall inbetalas för Lucas med anledning av att hon arbetar som assistent åt sin vårdbehövande son. I avsaknad av en sådan möjlighet är det således lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten, i detta fall Tyskland, som under de omständigheter som har anförts ovan är tillämplig. 30 När det gäller den person som Robinson assisterar är det uppenbart att det är lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten, som även i detta fall är Tyskland, vari den vårdbehövande personen i fråga är bosatt, som är tillämplig. 31 Det återstår alltså att undersöka om den behöriga institutionen kan vägra att utge en viss förmån enligt vårdförsäkringen när den behöriga medlemsstatens lagstiftning är tillämplig, i förekommande fall inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som arbetar som assistent åt en vårdbehövande person, med motiveringen att berörda tredje man inte bor i den behöriga medlemsstaten. 32 Den frågan skall under alla omständigheter besvaras nekande i fall liknande dem i målen vid de nationella domstolarna, utan att domstolen behöver fastställa, vilket anförts i vissa av de skriftliga yttrandena i målet, huruvida de berörda tredje männen skall betraktas som arbetstagare i den mening som avses i artikel 39 EG eller i förordning nr 1408/71. 33 Det är nämligen uppenbart att de tredje män som berörs i målen vid de nationella domstolarna äger det unionsmedborgarskap som har införts genom artikel 17 EG. 34 Unionsmedborgarskapet möjliggör för de medborgare i medlemsstaterna som befinner sig i samma situation att inom fördragets tillämpningsområde och med förbehåll för de uttryckliga undantag som föreskrivs i det avseendet få samma behandling i rättsligt hänseende (se bland annat dom av den 11 juli 2002 i mål C‑224/98, Guzman, REG 2002, s. I‑6191, punkt 28). 35 I fall liknande dem i målen vid de nationella domstolarna leder en vägran att inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person enbart av den anledningen att han inte bor i den behöriga medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig till att personer som befinner sig i samma situation, det vill säga personer som på ett icke yrkesmässigt sätt i den mening som avses i den behöriga medlemsstatens lagstiftning assisterar personer som har rätt till ersättning enligt samma lagstiftning, behandlas olika. I ett sådant sammanhang framstår nämligen inte bosättningskriteriet för tredje man som assisterar en vårdbehövande person, med hänsyn till verksamhetens syfte, som en faktor som på ett objektivt sätt gör att situationen skiljer sig så pass mycket att det är motiverat med en annan behandling. Bosättningskriteriet framstår i stället som en åtskillnad i behandling på jämförbara situationer, vilket utgör sådan diskriminering som är förbjuden enligt gemenskapsrätten. 36 Den andra delen av de frågor som de nationella domstolarna har ställt, såsom de har sammanställts i punkt 18 ovan, skall således besvaras enligt följande. Beträffande de förmåner som enligt den tyska vårdförsäkringen utges under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna till en försäkrad bosatt i den behöriga medlemsstaten, eller en person bosatt i en annan medlemsstat, och ansluten till nämnda försäkring såsom familjemedlem till en arbetstagare, utgör såväl fördraget, i synnerhet artikel 17 EG, som förordning nr 1408/71 hinder för den behöriga institutionen att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en medlemsstats medborgare som i egenskap av tredje man assisterar en person som har rätt till dessa förmåner med motiveringen att nämnda förmånstagare bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Rättegångskostnader 37 De kostnader som har förorsakats den tyska och den grekiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målen vid de nationella domstolarna utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på de nationella domstolarna att besluta om rättegångskostnaderna. På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (andra avdelningen) – angående de frågor som genom beslut av den 12 december 2001 och av den 18 januari 2002 har ställts av Lawrence respektive Sozialgericht Aachen – följande dom: 1) En förmån som innebär att ett försäkringsorgan som tillhandahåller vårdförsäkringar inbetalar pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna utgör en sjukförmån för den vårdbehövande, på vilken rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, är tillämplig. 2) Beträffande förmåner som enligt den tyska vårdförsäkringen utges under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna till en försäkrad bosatt i den behöriga medlemsstaten eller en person bosatt i en annan medlemsstat och ansluten till denna försäkring såsom familjemedlem till en arbetstagare, utgör såväl fördraget, i synnerhet artikel 17 EG, som förordning nr 1408/71 i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97 hinder för den behöriga institutionen att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en medlemsstats medborgare som i egenskap av tredje man assisterar en person som har rätt till dessa förmåner med motiveringen att nämnda förmånstagare bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Timmermans Puissochet Krueger Macken Colneric Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 8 juli 2004. Long C.W.A. Timmermans Justitiesekreterare Ordförande på andra avdelningen 1 – Rättegångsspråk: tyska.