EUR-Lex - 61994J0137 - SV Avis juridique important | 61994J0137 Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 19 oktober 1995. - The Queen mot Secretary of State for Health, ex parte Duke. - Begäran om förhandsavgörande: High Court of Justice, Jackson Division, Divisional Court - Förenade kungariket. - Likabehandling av kvinnor och män - Befrielse från betalning av läkemedelskostnader - Det materiella tillämpningsområdet för direktiv 79/7/EEG - Samband med pensionsålder - Domens rättsverkningar i tiden. - Mål C-137/94. Rättsfallssamling 1995 s. I-03407 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord 1 Socialpolitik - Likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet - Det materiella tillämpningsområdet för direktiv 79/7/EEG - Lagstadgad ordning som innebär att vissa kategorier av personer befrias från betalning av läkemedelskostnader - Omfattas (Rådets direktiv 79/7, artikel 3.1) 2 Socialpolitik - Likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet - Direktiv 79/7/EEG - Tillåtet undantag som gäller vilka följder förekomsten av olika pensionsåldrar kan få för andra förmåner - Räckvidd - Begränsning till sådan diskriminering som nödvändigtvis och objektivt är förbunden med skillnad i pensionsålder - Diskriminering i fråga om befrielse från läkemedelskostnader - Omfattas inte (Rådets direktiv 79/7, artikel 7.1 a) 3 Begäran om förhandsavgörande - Tolkning - Tolkningsdomars rättsverkningar i tiden - Retroaktiv verkan - Begränsning av domstolen - Villkor - Dom som avser tolkningen av direktiv 79/7/EEG om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet - Ouppfyllda villkor - Betydelse för den berörda medlemsstaten av domens ekonomiska följder - Inte avgörande kriterium (EG-fördraget, artikel 177; rådets direktiv 79/7, artikel 4.1 och 7.1 a) Sammanfattning 4 Artikel 3.1 i direktiv 79/7 om det successiva genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet skall tolkas så att en lagstadgad ordning som befriar vissa kategorier av personer, särskilt vissa äldre personer, från betalning av läkemedelskostnader, omfattas av direktivets tillämpningsområde. Även om en sådan ordning formellt inte utgör en del av en nationell ordning för social trygghet garanterar den faktiskt förmånstagarna ett skydd mot den risk för sjukdom som anges i bestämmelsen. 5 Artikel 7.1 a i direktiv 79/7 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet ger inte en medlemsstat, som med tillämpning av denna bestämmelse fastställt pensionsåldern för kvinnor till 60 år och för män till 65 år, rätt att även föreskriva att kvinnor åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader från 60 års ålder och män först från 65 års ålder. Denna diskriminering i fråga om läkemedelskostnader är nämligen inte nödvändigtvis och objektivt förbunden med skillnaden i pensionsålder. För det första är, vad gäller kravet på ekonomisk jämvikt, diskrimineringen inte nödvändig inom pensionssystemet, framförallt eftersom beviljande av förmåner från ett icke avgiftsfinansierat system till skadelidande, utan beaktande av dessa personers rätt till en ålderspension med stöd av fullgjorda avgiftsperioder, inte direkt påverkar den ekonomiska jämvikten i avgiftsfinansierade pensionssystem. Någon diskriminering förefaller inte heller vara nödvändig vid ett betraktande av det sociala trygghetssystemet i dess helhet. För det andra gör sig inte kravet vad gäller kongruens mellan pensionssystemet och andra system gällande. Även om det är riktigt att en åldersrelaterad ökning av läkemedelskostnader kan motivera att befrielse från läkemedelskostnader beviljas från en viss ålder, finns det ingenting som säger att denna fördel skall tillerkännas vid den lagstadgade pensionsåldern, och således vid olika åldrar för män och kvinnor. Det är inte nödvändigtvis så att yrkesverksamheten verkligen upphör och inkomsterna följaktligen minskar vid pensionsåldern. 6 Den tolkning som domstolen vid utövandet av den kompetens som den tillerkänns enligt artikel 177 gör av en gemenskapsrättslig bestämmelse är avsedd att vid behov belysa och klarlägga den aktuella regelns innebörd och räckvidd, såsom regeln skall eller borde ha förståtts och tillämpats alltsedan ikraftträdandet. Därav följer att den sålunda tolkade regeln kan och skall tillämpas även på rättsförhållanden som uppkommit och ingåtts före domen i tolkningsfrågan, om övriga förutsättningar för att väcka talan vid behörig domstol i en tvist som rör regelns tillämpning är uppfyllda. Med hänsyn till dessa principer är det bara i undantagsfall som domstolen, med tillämpning av en allmän rättssäkerhetsprincip som utgör en oskiljaktig del av gemenskapens rättsordning, kan nödgas begränsa möjligheten för berörda personer att åberopa en bestämmelse som domstolen har tolkat till stöd för ett ifrågasättande av rättsförhållanden som ingåtts i god tro. Det finns inte anledning för domstolen att använda denna möjlighet då enligt domen det i artikel 7.1 a i direktiv 79/7 tillåtna undantaget från jämlikhet mellan kvinnor och män i fråga om social trygghet vid pensionsåldrar inte innebär någon rätt att diskriminera kvinnor och män med avseende på den ålder vid vilken befrielse från läkemedelskostnader beviljas. Detta är fallet eftersom medlemsstaten i fråga aldrig misstagit sig i fråga om att befrielse från läkemedelskostnader ingår i direktivets tillämpningsområde, även om kommissionen som informerades om den diskriminering som utövades inte ansåg att det var nödvändigt att agera för att få slut på diskrimineringen. Vidare motiverar inte de ekonomiska följder som överträdelsen av diskrimineringsförbudet kan få för medlemsstaten i sig en begränsning av domens rättsverkningar i tiden. I avsaknad av en tidsbegränsning av domens rättsverkningar blir följden att den direkta effekten av artikel 4.1 i direktiv 79/7 kan åberopas till stöd för ett yrkande om skadestånd avseende tidsperioder före domens datum av personer som inte väckt talan eller framställt ett motsvarande klagomål före detta datum. Parter I mål C-137/94, angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från High Court of Justice, Jackson Division, Divisional Court (Förenade konungariket), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiggjorda målet mellan The Queen och The Secretary of State for Health, ex parte: Duke, angående tolkningen av rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT nr L 6, 1979, s. 24), meddelar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av Sanders, avdelningsordförande, F.A. Schockweiler (referent), P.J.G. Colon, Henderson och Barton, domare, generaladvokat: Harrison, justitiesekreterare: Lawson, byrådirektör, med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från: - Cyril Taylor, genom Reynolds, barrister, enligt fullmakt av Carpenter, solicitors, - Förenade konungarikets regering, genom S. Braviner vid Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, biträdd av D. Pannick, QC, och N. Paines, barrister, - Europeiska gemenskapernas kommission, genom M. Washington och Johns, vid rättstjänsten, i egenskap av ombud, med hänsyn till förhandlingsrapporten, efter att Duke, Förenade konungarikets regering och kommissionen har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 18 maj 1995, och efter att den 13 juli 1995 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 High Court of Justice, Jackson Division, Divisional Court, har i beslut av den 5 maj 1994, som inkommit till domstolen den 16 maj samma år, enligt artikel 177 i EG-fördraget begärt förhandsavgörande beträffande tre frågor avseende tolkningen av rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT nr L 6, 1979, s. 24, nedan kallat "direktiv 79/7"). 2 Dessa frågor har uppkommit i en framställan om "judicial review" till High Court av Taylor, en 64-årig pensionär, som anser sig vara utsatt för könsdiskriminering med anledning av att enligt artikel 6.1 c i National Health Service (Charges for Drugs and Appliances) Regulations 1989 (SI nr 419, nedan kallad "1989 års förordning") kvinnor i åldern 60-64 år, i motsats till män i samma ålder, är befriade från betalning av kostnader för farmaceutika, mediciner och apparater (nedan kallade "kostnader för läkemedel"). 3 I Förenade konungariket ges Secretary of State enligt artikel 77.1 a i National Health Service Act 1977 (nedan kallad "1977 års lag") rätt att utfärda föreskrifter om betalning av läkemedelskostnader. I enlighet med artikel 83 A.1 a, införd i 1977 års lag genom Social Security Act 1988, har han rätt att utfärda förordningar där det föreskrivs befrielse från dessa kostnader för vissa kategorier av personer. I enlighet med andra punkten i denna bestämmelse kan dessa kategorier av personer fastställas framförallt genom hänvisning till ålder, typ av sjukdom som de lider av och inkomster som de förfogar över. 4 Med stöd av dessa bestämmelser utfärdade Secretary of State 1989 års förordning i vilken det i artikel 6.1 föreskrivs att följande personer skall befrias från läkemedelskostnader: "a) Personer under 16 år. b) Personer under 19 år som genomgår en utbildning på heltid för att erhålla ett betyg i den mening som avses i bilaga 12.7 i lagen. c) Män som har uppnått 65 års ålder eller kvinnor som har uppnått 60 års ålder. d) Kvinnor som innehar ett giltigt intyg om befrielse utfärdat av en kommitté med anledning av att de är gravida eller under de senaste 12 månaderna har nedkommit med antingen ett livsdugligt barn eller ett barn som förklarats dödfött i enlighet med Birth and Deaths Registration Act (lag om registrering av födslar och dödsfall). e) Personer som innehar ett giltigt intyg om befrielse utfärdat av en kommitté med anledning av att de lider av en eller flera av följande sjukdomar: (i) kronisk fistel (däri inbegripet caecostomi, kolostomi, laryngostomi eller ileostomi) som nödvändiggör permanenta förband eller en apparat, (ii) de besvär som följer och för vilka insättandet av en specifik behandlingsform är väsentlig: Gaines sjukdom och andra former av hyperadrenalism, diabetes, diabetes insipidus och andra former av hypopituitarism, diabetes mellitus, hypoparatyroidism, myastenia gravis, myxödem (hypotyroidism), (iii) epilepsi som kräver en kontinuerlig behandling mot kramper, (iv) en kronisk sjukdom som hindrar patienten att lämna sin bostad utan hjälp av andra personer. f) Personer som innehar ett intyg om befrielse som har utfärdats av Secretary of State för utlämnande av farmaceutiska produkter och apparater avsedda för behandling av en fastställd invaliditet, men endast för de tillbehör som intyget avser. g) Personer som innehar ett giltigt intyg om förskottsbetalning." 5 Då Secretary of State har gjort gällande att det ifrågavarande systemet för läkemedelskostnader och befrielse från dessa inte hör hemma inom tillämpningsområdet för direktiv 79/7 som det definieras i artikel 3.1, och att det under alla förhållanden framgår av artikel 7.1 a i direktiv 79/7 att befrielsen för personer som uppnått pensionsåldern inte omfattas av direktivets tillämpningsområde, har den nationella domstolen beslutat att vilandeförklara handläggningen av målet och begära förhandsavgörande beträffande följande frågor: "1) Faller den befrielse från betalning av läkemedelskostnader som tillerkänns olika kategorier av personer med stöd av artikel 6.1 i National Health Service (Charges for Drugs and Appliances) Regulations 1989, SI nr 419, eller vissa äldre personer med stöd av artikel 6.1 c, inom tillämpningsområdet för artikel 3 i direktiv 79/7/EEG? 2) Om första frågan besvaras jakande, är artikel 7.1 a i direktiv 79/7 tillämplig i förevarande fall? 3) Om åsidosättande av direktiv 79/7 har skett, kan den direkta effekten av detta direktiv åberopas till stöd för ett yrkande om skadestånd avseende tidsperioder före domens datum, av personer som inte väckt talan eller framställt ett motsvarande klagomål före detta datum?" Den första frågan 6 Med sin första fråga vill High Court of Justice veta om artikel 3.1 i direktiv 79/7 skall tolkas så att ett system av det slag som inrättats i artikel 6.1 i 1989 års förordning, som innebär att vissa kategorier av personer, särskilt vissa äldre personer, befrias från betalning av läkemedelskostnader, omfattas av direktivets tillämpningsområde. 7 Artikel 3.1 i direktiv 79/7 är enligt sin lydelse tillämplig på lagstadgade system som utgör ett skydd vid sjukdom, invaliditet, ålderdom, olycksfall i arbetet och yrkessjukdomar samt arbetslöshet och socialhjälp, om denna är avsedd att komplettera eller ersätta dessa system. 8 Som domstolen redan har fastställt måste en förmån, för att omfattas av direktiv 79/7, utgöra ett helt eller en del av ett lagstadgat system för skydd mot en av de uppräknade riskerna, eller en form av socialhjälp med samma målsättning (domar av den 24 juni 1986, Drake, 150/85, Rec. s. 1995, punkt 21, av den 4 februari 1992, James, C-243/90, Rec. s. I-467, punkt 12, och av den 16 juli 1992, Avila och Sanchez, C-63/91 och C-64/91, Rec. s. I-4737, punkt 15). 9 Domstolen har även klargjort att trots att villkoren för berättigande till en förmån inte är avgörande för frågan om den skall omfattas av direktiv 79/7, krävs det inte desto mindre att det finns ett direkt och faktiskt samband mellan förmånen och skyddet mot någon av riskerna i artikel 3.1 (de ovan nämnda domarna James, punkt 14, och Avila och Sanchez, punkt 16). 10 Det kan konstateras att en förmån som den som anges i artikel 6.1 c i 1989 års förordning uppfyller dessa villkor. 11 För det första utgör den en del av ett lagstadgat system, eftersom den har beslutats i lag och införts genom en förordning. 12 Den utgör ett direkt och faktiskt skydd mot risken för sjukdom som anges i artikel 3.1 i direktiv 79/7, såtillvida att beviljandet av förmånen till någon av de angivna kategorierna av personer alltid är beroende av att den ifrågavarande risken förverkligas. 13 Med beaktande av likabehandlingsprincipens grundläggande betydelse och målsättningen med direktiv 79/7, vilken är att genomföra denna princip successivt inom området för den sociala tryggheten, kan ett förmånssystem inte anses falla utanför direktivets tillämpningsområde enbart av den anledningen att systemet inte formellt utgör del av en nationell ordning för social trygghet. Den av den brittiska regeringen åberopade omständigheten att befrielse från läkemedelskostnader föreskrivs i 1977 års lag om allmän hälsovård föranleder följaktligen inget ändrat ställningstagande härvidlag. 14 Den första frågan som framställts av High Court bör därmed besvaras på så sätt att artikel 3.1 i direktiv 79/7 innebär att en ordning av det slag som inrättats genom artikel 6.1 i 1989 års förordning, som befriar vissa kategorier av personer, särskilt vissa äldre personer, från betalning av läkemedelskostnader, omfattas av direktivet. Den andra frågan 15 Innan denna fråga besvaras finns det anledning att inledningsvis konstatera dels att det inte har bestritts att en nationell regel av det slag som artikel 6.1 c i 1989 års förordning medför en direkt könsdiskriminering, eftersom kvinnor åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader från 60 års ålder och män först från 65 års ålder, och dels att dessa åldersgränser motsvarar de lagstadgade pensionsåldrarna för män och kvinnor i Förenade konungariket för beviljande av ålders- och tjänstepension. 16 Det kan dessutom noteras att medlemsstaterna enligt artikel 7.1 a i direktiv 79/7 medges rätt att från direktivets tillämpningsområde undanta inte bara avgörandet av pensionsålder för att bevilja ålders- och tjänstepension, utan även de konsekvenser som detta kan få för andra förmåner. 17 Under dessa omständigheter skall den andra frågan anses syfta till att klarlägga om artikel 7.1 a i direktiv 79/7 ger en medlemsstat, som med tillämpning av denna bestämmelse fastställt pensionsåldern för kvinnor till 60 år och för män till 65 år, rätt att även föreskriva att kvinnor åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader från 60 års ålder och män först från 65 års ålder. 18 I dom av den 30 mars 1993, Collins m.fl. (C-328/91, Rec. s. I-1247) har domstolen fastslagit att om en medlemsstat med tillämpning av artikel 7.1 a i direktiv 79/7 fastställer olika pensionsåldrar för män och kvinnor för ålders- och tjänstepension, begränsas den möjlighet till undantag som framgår av uttrycket "konsekvenserna härav för andra förmåner" i artikel 7.1 a till att gälla diskriminering i andra förmånssystem som nödvändigtvis och objektivt sett har samband med skillnader i pensionsålder. 19 Detta är fallet om diskrimineringen objektivt sett är nödvändig för att undvika att rubba den ekonomiska jämvikten i systemet för social trygghet eller för att upprätthålla kongruensen mellan pensionssystemet och system för andra förmåner (den ovan nämnda domen Collins m.fl., punkt 12, se också dom av den 11 augusti 1995, Wilson m.fl., C-92/94, ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 12). 20 Vad gäller kravet på bibehållande av en ekonomisk jämvikt mellan ålderspensionssystemet och andra förmånssystem finns det anledning att notera å ena sidan att domstolen i den ovan nämnda domen Collins m.fl. (punkt 14) redan har fastställt att beviljande av förmåner från ett icke avgiftsfinansierat system till skadelidande, utan beaktande av dessa personers rätt till en ålderspension med stöd av fullgjorda avgiftsperioder, inte direkt påverkar den ekonomiska jämvikten i avgiftsfinansierade pensionssystem. 21 Som kommissionen har anmärkt finns det å andra sidan i detta fall ett omvänt samband mellan rätten till den förmån, som utgörs av den befrielse från läkemedelskostnader som anges i artikel 6.1 c i 1989 års förordning, och betalningen av avgifter till pensionssystemet, eftersom det är först då en person uppnått pensionsåldern och inte längre behöver betala avgifter till pensionssystemet som han eller hon åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader med stöd av denna bestämmelse. 22 Det finns under dessa omständigheter anledning att anse att ett undanröjande av diskrimineringen inte skulle ha några återverkningar på den ekonomiska jämvikten inom pensionssystemet. 23 Enligt själva ordalydelsen av beslutet att begära förhandsavgörande förefaller det inte vara visat att en ändring av den tvistiga föreskriften skulle kunna äventyra den ekonomiska jämvikten i hela det sociala trygghetssystemet. 24 Ett sådant konstaterande skulle i vart fall inte påverkas av det enkla faktum att en rätt för män att erhålla läkemedel kostnadsfritt redan från 60 års ålder skulle leda till en ökning av statens kostnader för den allmänna hälsovården. Av en fast rättspraxis framgår att medlemsstaterna vid utövandet av den behörighet som de enligt artiklarna 117 och 118 i EG-fördraget tillerkänns för att bestämma sin socialpolitik inom ramen för ett nära samarbete som organiserats av kommissionen är fria att bestämma arten och omfattningen av de sociala skyddsåtgärderna, däri inbegripet social trygghet, samt de konkreta medlen för deras förverkligande. Medlemsstaterna har rätt att, i avsikt att begränsa sina socialutgifter, vidta åtgärder som innebär att vissa kategorier av personer berövas rätten till sociala förmåner, om de därvid beaktar principen om likabehandling av kvinnor och män (dom av den 24 februari 1994, Roks m.fl., Lee, Rec. s. I-571, punkterna 28, 29 och 37). 25 Det kan slutligen fastställas att den ifrågavarande diskrimineringen i målet vid den nationella domstolen inte objektivt sett är nödvändig för att uprrätthålla kongruensen mellan pensionssystemet och ett system av det slag som anges i artikel 6.1 c i 1989 års förordning. 26 Ett beaktande av att äldre personer generellt sett ådrar sig högre läkemedelskostnader än yngre personer vid en tidpunkt då de normalt förfogar över en lägre inkomst, kan eventuellt motivera att de från en viss ålder åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader, men inte att denna fördel skall tillerkännas vid den lagstadgade pensionsåldern, och således vid olika åldrar för män och kvinnor. 27 Lika väl som en kvinna som har uppnått den lagstadgade pensionsåldern har rätt att fortsätta med yrkesverksamhet och således kan befinna sig i samma situation som en man i samma ålder som fortfarande utgör en del av den yrkesverksamma delen av befolkningen, kan en man uppbära en tjänstepension innan han uppnått den lagstadgade pensionsåldern och således befinna sig i samma situation som en kvinna i samma ålder som erhåller den pension som hon är berättigad till. 28 Det kan mot denna bakgrund fastställas att en diskriminering av det slag som är aktuell i målet vid den nationella domstolen inte nödvändigtvis har samband med skillnaden i pensionsålder mellan män och kvinnor och därför inte omfattas av undantaget i artikel 7.1 a i direktiv 79/7. 29 Den andra frågan kan följaktligen besvaras på så sätt att artikel 7.1 a i direktiv 79/7 inte ger en medlemsstat, som med tillämpning av denna bestämmelse fastställt pensionsåldern för kvinnor till 60 år och för män till 65 år, rätt att även föreskriva att kvinnor åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader från 60 års ålder och män först från 65 års ålder. Den tredje frågan 30 Med sin tredje fråga vill den nationella domstolen få klarlagt om det, med beaktande av de svar som givits på de två tidigare frågorna, finns anledning att begränsa den aktuella domens rättsverkningar i tiden så att den direkta effekten av artikel 4.1 i direktiv 79/7 inte kan åberopas till stöd för ett yrkande om skadestånd avseende tidsperioder före domens datum av personer som inte väckt talan eller framställt motsvarande klagomål före detta datum. 31 Det finns härvid skäl att erinra om att det framgår av en fast rättspraxis att domstolens tolkning av en gemenskapsrättslig bestämmelse, inom ramen för dess behörighet enligt artikel 177, är avsedd att vid behov belysa och klarlägga den aktuella regelns innebörd och räckvidd, såsom regeln skall eller borde ha förståtts och tillämpats alltsedan ikraftträdandet. Därav följer att den sålunda tolkade regeln kan och skall tillämpas på rättsförhållanden som uppkommit och ingåtts före domen i tolkningsfrågan, om övriga förutsättningar för att väcka talan vid behörig domstol i en tvist som rör regelns tillämpning är uppfyllda (se dom av den 27 mars 1980, Denkavit italiana, 61/79, Rec. s. 1205, punkt 16). 32 Med hänsyn till dessa principer är det bara i undantagsfall som domstolen, med tillämpning av en allmän rättssäkerhetsprincip som utgör en oskiljaktig del av gemenskapens rättsordning, kan nödgas begränsa möjligheten för berörda personer att åberopa domstolens tolkning av en viss bestämmelse till stöd för ett ifrågasättande av rättsförhållanden som ingåtts i god tro (dom av den 16 juli 1992, Legros m.fl., C-163/90, Rec. s. I-4625, punkt 30). 33 I förevarande fall saknas omständigheter som skulle kunna motivera ett undantag från principen att förhandsavgörandets rättsverkningar gäller från det datum då den tolkade regeln trädde i kraft. 34 Det kan å ena sidan fastställas att Förenade konungarikets regering, trots den ståndpunkt som den intagit i det aktuella målet, mycket väl har insett att befrielsen från läkemedelskostnader faller inom tillämpningsområdet för direktiv 79/7 såsom det definieras i artikel 3.1 i direktivet. Genom ett brev av den 11 juni 1985 har den nämligen med tillämpning av artikel 8.2 i direktiv 79/7 underrättat kommissionen om att artikel 7.1 a åberopas till stöd för att bibehålla skillnaden i behandling av män och kvinnor vid befrielse från läkemedelskostnader. Denna underrättelse förutsätter att befrielsen faller inom direktivets tillämpningsområde. 35 Å andra sidan kan inte kommissionens passivitet efter erhållandet av denna information ha gett Förenade konungariket anledning att skäligen anse att denna skillnad i behandling enligt artikel 7.1 a i direktiv 79/7 var undantagen från tillämpningsområdet för direktivet. Direktivet innehåller inte någon specifik bestämmelse som förbinder kommissionen att godkänna eller underkänna den information som den får enligt artikel 8.2. Dessutom förfogar kommissionen, i sin roll som beskyddare av fördraget, över ett utrymme för skönsmässig bedömning av frågan om det finns anledning att inleda det förfarande som anges i artikel 169 i fördraget. 36 Slutligen kan Förenade konungarikets regering, vad gäller yrkandet om tidsbegränsning av domen, varken stödja sig på de ekonomiska följder som en tidsbegränsning skulle kunna medföra eller på övervägandet att de omständigheter som åberopas till stöd för eventuella klagomål ofta är svåra, för att inte säga omöjliga, att kontrollera. 37 De ekonomiska följderna för en medlemsstat av en dom i en tolkningsfråga har aldrig i sig rättfärdigat en begränsning av domens rättsverkningar i tiden (se särskilt dom av den 11 augusti 1995, Landry m.fl., Mckenzie, REG s. I-2229, punkt 48). Dessutom faller ofta bevisbördan på den person som åberopar de påstådda omständigheterna, så att eventuella svårigheter i detta hänseende under alla förhållanden är till men för klaganden. 38 Den tredje frågan kan följaktligen besvaras på så sätt att det inte finns anledning att begränsa den aktuella domens rättsverkningar i tiden, varför den direkta effekten av artikel 4.1 i direktiv 79/7 även kan åberopas till stöd för ett yrkande om skadestånd avseende tidsperioder före domens datum, av personer som inte väckt talan eller framställt ett motsvarande klagomål före detta datum. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 39 De kostnader som har förorsakats Förenade konungariket regering och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) - angående de frågor som genom beslut av den 5 maj 1995 förts vidare av High Court of Justice, Jackson Division, Divisional Court - följande dom: 40 Artikel 3.1 i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet skall tolkas så att en ordning av det slag som inrättats genom artikel 6.1 i National Health Service (Charges for Drugs and Appliances) Regulations 1989, som befriar vissa kategorier av personer, särskilt vissa äldre personer, från betalning av läkemedelskostnader, omfattas av direktivet. 41 Artikel 7.1 a i det ovan nämnda direktivet 79/7 ger inte en medlemsstat, som med tillämpning av denna bestämmelse fastställt pensionsåldern för kvinnor till 60 år och för män till 65 år, rätt att även föreskriva att kvinnor åtnjuter befrielse från läkemedelskostnader från 60 års ålder och män först från 65 års ålder. 42 Det finns inte anledning att begränsa den aktuella domens rättsverkningar i tiden, varför den direkta effekten av artikel 4.1 i det ovan nämnda direktivet 79/7 även kan åberopas till stöd för ett yrkande om skadestånd avseende tidsperioder före domens datum, av personer som inte väckt talan eller framställt ett motsvarande klagomål före detta datum.