FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (femte avdelningen) den 10 juni 2004 Mål Wright mot Europaparlamentet ”Tjänstemän – Extraanställd – Konferenstolk – Artikel 74 i anställningsvillkoren för övriga anställda – Anställningens upphörande” Fullständig text på franska II - 0000 Saken: Talan om dels ogiltigförklaring av beslutet att inte längre anlita konferenstolkar som fyllt 65 år, dels skadestånd. Avgörande: Parlamentets beslut av den 24 januari 2001 och dess beslut av den 20 juli 2001, genom vilket sökandens klagomål avslogs, ogiltigförklaras. Talan ogillas i övrigt. Parlamentet skall ersätta samtliga rättegångskostnader. Sammanfattning 1. Tjänstemän – Talan – Rättsakt som går någon emot – Begrepp – Kvalificering som ankommer på rättens bedömning (Tjänsteföreskrifterna, artikel 91) 2. Tjänstemän – Anställningsvillkoren för övriga anställda – Extraanställda – Frilanstolkar som omfattas av artikel 78 i anställningsvillkoren för övriga anställda – Bestämmelse om åldersgräns inte nödvändig då det handlar om kontrakt begränsade till vissa dagar – Artikel 74 i anställningsvillkoren för övriga anställda inte tillämplig (Anställningsvillkoren för övriga anställda, artiklarna 74 och 78) 3. Tjänstemän – Talan – Skadeståndstalan som väckts utan att ha föregåtts av ett administrativt förfarande i enlighet med tjänsteföreskrifterna – Avvisning (Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91) 4. Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Fel i tjänsten – Felaktig tolkning av en bestämmelse i tjänsteföreskrifterna utgör inte i sig ett fel i tjänsten 5. Tjänstemän – Talan – Skadeståndstalan – Ogiltigförklaring av den rättsstridiga ifrågasatta rättsakten – Lämplig ersättning för ideell skada (Tjänsteföreskrifterna, artikel 91) 1. Endast åtgärder som har tvingande rättsverkningar som direkt och omedelbart kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning utgör rättsakter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. Den närmare rättsliga bestämningen av en skrivelse eller ett meddelande ankommer på förstainstansrättens bedömning och påverkas inte av parternas vilja. (se punkterna 52 och 53) Hänvisning till förstainstansrätten den 11 maj 1992, T-34/91, Brewer mot kommissionen, REG 1992, s. II-1723, punkt 22; förstainstansrätten den 15 juli 1993, T-115/92, Hogan mot parlamentet, REG 1993, s. II-895, punkt 36; förstainstansrätten den 20 augusti 1998, T-132/97, Butler mot regionkommittén, REGP 1998, s. I-A-469 och II-1379, punkt 13; förstainstansrätten den 13 juli 2000, T-87/99, Smith mot Russell, REGP 2000, s. I-A-147 och II 679, punkt 37 2. Vid jämförelse av första och tredje styckena i artikel 78 i anställningsvillkoren för övriga anställda framgår det att extraanställda konferenstolkar som anlitats enligt nämnda artikel endast omfattas av bestämmelserna i avdelning III i dessa anställningsvillkor då bestämmelserna utgör villkor som inte omfattas av de rekryterings- och lönevillkor som ingår i den överenskommelse som ingåtts enligt första stycket. När det handlar om ett kontrakt som är begränsat till vissa dagar, är anställningens upphörande ett typiskt och nödvändigt rekryteringsvillkor för tolken som utgör en del av ett sådant kontrakt. Härav följer att artikel 74 i anställningsvillkoren för övriga anställda, vilken avser de fall då en extraanställds anställning upphör, med nödvändighet utgör en av de bestämmelser i avdelning III i nämnda anställningsvillkor som föreskrifterna för extraanställda sessionstolkar avviker från. Dessutom, med tanke på dessa tolkars speciella anställningar, utgör deras ålder inte en tillräckligt relevant faktor vid utförandet av deras arbetsuppgifter för att deras anställning skall omfattas av en åldersgräns som, om den inte uttryckligen föreskrivs, borde vara den som föreskrivs i ovannämnda artikel 74. (se punkterna 89, 90, 92–94 och 97) 3. Enligt det rättsmedelssystem som har införts genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna kan en skadeståndstalan, som utgör en självständig form av talan i förhållande till talan om ogiltigförklaring, tas upp till sakprövning endast om den har föregåtts av ett administrativt förfarande i enlighet med bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna. Detta förfarande varierar beroende på om den skada för vilken det yrkas ersättning har förorsakats av en rättsakt som går någon emot i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna eller av ett handlande av administrationen som inte utgör ett beslut. I det förstnämnda fallet måste den berörda personen inom föreskriven tidsfrist ge in ett klagomål mot rättsakten i fråga till tillsättningsmyndigheten. I det senare fallet måste det administrativa förfarandet däremot inledas med en begäran om ersättning enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna och, i förekommande fall, följas av ett klagomål mot beslutet att avslå denna begäran. När det finns ett direkt samband mellan en talan om ogiltigförklaring och en skadeståndstalan, skall skadeståndstalan anses kunna upptas till sakprövning såsom accessorisk till talan om ogiltigförklaring, utan att nödvändigtvis föregås såväl av en begäran om att tillsättningsmyndigheten skall ersätta den skada som påstås ha uppkommit som av ett klagomål i vilket det tysta eller uttryckliga avslaget på begäran bestrids. Om däremot den skada som görs gällande inte beror på en rättsakt som är föremål för en talan om ogiltigförklaring utan på flera fel och underlåtenheter som administrationen påstås ha gjort sig skyldig till måste det administrativa förfarandet med nödvändighet inledas genom en begäran om att tillsättningsmyndigheten skall ersätta denna skada. (se punkterna 110, 111 och 113) Hänvisning till förstainstansrätten den 15 juli 1993, T-17/90, T-28/91 och T‑17/92, Camara Alloisio m.fl mot kommissionen, REG 1993, s. II-841, punkt 46; förstainstansrätten den 28 juni 1996, T-500/93, Y mot domstolen, REGP 1996, s. I-A-335 och II-977, punkterna 64 och 66 4. Administrationens felaktiga tolkning av en bestämmelse i tjänsteföreskrifterna och, genom analogi därmed, anställningsvillkoren för övriga anställda utgör inte i sig ett fel i tjänsten. (se punkt 117) Hänvisning till domstolen den 13 juli 1972, 79/71, Cooper mot kommissionen, REG 1972, s. 579, punkt 11; förstainstansrätten den 9 juni 1994, T-94/92, X mot kommissionen, REGP 1994, s. I-A-149 och II-481, punkt 52 5. Ogiltigförklaring av den ifrågasatta rättsakten kan i sig utgöra en lämplig och i princip tillräcklig gottgörelse för all ideell skada som sökanden kan ha lidit. Följaktligen skall ogiltigförklaringen av ett beslut av en institution om att inte längre rekrytera extraanställda konferenstolkar som är äldre än 65 år och som inte innehåller någon negativ bedömning av sökandens arbetsförmåga, anses utgöra en lämplig gottgörelse för den ideella skada som den sistnämnde kan ha lidit. (se punkt 118) Hänvisning till domstolen den 7 februari 1990, C-343/87, Barnes mot kommissionen, REG 1990, s. I-225, punkterna 25–29; förstainstansrätten den 26 januari 1995, T-60/94, Pierrat mot domstolen, REGP 1995, s. I-A-23 och II‑77, punkt 62