62022CJ0358 DOMSTOLENS DOM (sjunde avdelningen) den 9 mars 2023 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Tullunion – Förordning (EEG) nr 2913/92 – Tullkodex för gemenskapen – Artikel 195 – Artikel 217.1 – Artikel 221.1 – Gemensamma tulltaxan – Skyldigheter för den som gått i borgen för gäldenärens tullskuld – Tillvägagångssätt vid underrättelse om tullskuld – Den som är gäldenär för tullskulden har inte i vederbörlig ordning underrättats om de tullar som tullskulden avser – Huruvida tullskulden förfallit till betalning gentemot borgensmannen med solidariskt betalningsansvar” I mål C‑358/22, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) genom beslut av den 25 maj 2022, som inkom till domstolen den 1 juni 2022, i målet Phillips mot Direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen, Recette régionale des douanes et droits indirects de Caen, Payne de Cherbourg SAS, meddelar DOMSTOLEN (sjunde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Brown Sahún samt domarna Alvarez och Alvarado (referent), generaladvokat: N. Emiliou, justitiesekreterare: A. Knight, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – Moore logistics SA, genom Carroll, Grant och Spears, avocats, – Frankrikes regering, genom Oneal och Thompson, båda i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom Calhoun och M. Salyková, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 195, 217 och 221 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen ( EGT L 302, 1992, s. 1 ; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 648/2005 av den 13 april 2005 ( EUT L 117, 2005, s. 13 ) (nedan kallad tullkodexen). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, Moore logistics SA och, å andra sidan, Direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen (Frankrike) och Recette régionale des douanes et droits indirects de Caen (Frankrike) (nedan gemensamt kallade tullmyndigheten) samt Payne de Cherbourg SAS (nedan BPC). Målet handlar om betalning av en tullskuld för vilken Bolloré logistics SA ställt säkerhet i egenskap av borgensman för BPC. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt 3 Tullkodexen har upphävts och ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen ( EUT L 269, 2013, s. 1 , och rättelse i EUT L 287, 2013, s. 90 ). Enligt artikel 286.2 i sistnämnda förordning, jämförd med artikel 288.2 i samma förordning, förblev tullkodexen emellertid tillämplig till och med den 30 april 2016. 4 Artikel 4 i tullkodexen har följande lydelse: ”I denna kodex används följande beteckningar med de betydelser som här anges: … 9) tullskuld : en persons skyldighet att erlägga den importtull (tullskuld vid import) eller den exporttull (tullskuld vid export) som gäller för särskilda varor enligt gällande gemenskapsbestämmelser. … 12) gäldenär : varje person som har betalningsansvar för en tullskuld. …” 5 Artikel 88 i tullkodexen har följande lydelse: ”Tullmyndigheterna får som villkor för att varorna skall hänföras till ett suspensivt arrangemang kräva att säkerhet ställs för betalning av alla tullskulder som kan uppstå för dessa varor. Särskilda bestämmelser om säkerhet får fastställas i samband med specifika suspensiva arrangemang.” 6 Artikel 104 i tullkodexen har följande lydelse: ”Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 88 får tullmyndigheterna begära att lagerhavaren ställer en säkerhet i samband med det ansvar som anges i artikel 101.” 7 Artikel 189 i tullkodexen har följande lydelse: ”1. Om tullmyndigheterna i överensstämmelse med tullagstiftningen kräver att säkerhet skall ställas för att säkra betalning av en tullskuld, skall denna säkerhet ställas av den person som är gäldenär eller kan komma att bli gäldenär. … 3. Tullmyndigheterna får medge att säkerheten ställs av en annan person än den av vilken säkerhet krävs. …” 8 Artikel 190 i tullkodexen har följande lydelse: ”1. Om tullagstiftningen föreskriver att ställande av säkerhet inte är obligatoriskt skall säkerhet krävas enligt tullmyndigheternas gottfinnande, om de anser att det är osäkert om en tullskuld som har uppstått eller kan komma att uppstå kommer att betalas inom föreskriven tid. …” 9 Artikel 193 i tullkodexen har följande lydelse: ”Säkerhet får ställas genom antingen – en kontant deposition eller – en borgensman.” 10 I artikel 195 i tullkodexen föreskrivs följande: ”Borgensmannen skall skriftligen åta sig solidariskt ansvar med gäldenären att betala det tullskuldsbelopp för vilket säkerhet ställts och som förfaller till betalning. …” 11 Artikel 217 återfinns i avdelning VII, kapitel 3 (”Uppbörd av tullskulden”), avsnitt 1 (”Bokföring och underrättelse om tullbeloppet till gäldenären”) i tullkodexen. I artikel 217.1 första stycket föreskrivs följande: ”Varje belopp avseende importtullar eller exporttullar som kommer från en tullskuld, nedan kallat tullbelopp , skall av tullmyndigheterna beräknas så snart de fått nödvändiga uppgifter och föras in i räkenskaperna eller något annat likvärdigt medium (bokföring).” 12 I artikel 221.1 i tullkodexen föreskrivs följande: ”Gäldenären skall på lämpligt sätt underrättas om tullbeloppet så snart detta bokförts.” Fransk rätt 13 Kapitel V (med rubriken ”Handläggning före beslutsfattande: rätten att yttra sig”) återfinns i avdelning II i code des douanes français (franska tullagen) med rubriken ”Tullmyndigheternas organisation och verksamhet”. Detta kapitel V består av artiklarna 67 A-67 D. 14 I artikel 67 A i franska tullagen, i dess lydelse enligt artikel 25 i lag nr 2009–1674 av den 30 december 2009 (JORF nr 303 av den 31 december 2009, text nr 2), föreskrivs följande: ”Om inte annat följer av artikel 67 B ska varje beslut som fattas enligt gemenskapens tullkodex och dess tillämpningsföreskrifter, om beslutet är betungande eller om det innebär delgivning av en tullskuld enligt definitionen i artikel 4.9 i gemenskapens tullkodex, föregås av att det till den berörda personen skickas eller överlämnas en handling genom vilken tullmyndigheten ger till känna det planerade beslutet, skälen till beslutet, hänvisningar till de handlingar och uppgifter som beslutet kommer att grundas på samt möjlighet för den berörda personen att lämna sina synpunkter inom trettio dagar efter det att denna handling delgetts eller överlämnats.” 15 I artikel 67 D moment e) i franska tullagen, i dess lydelse enligt lag nr 2009–1674, föreskrivs följande: ”Detta kapitel ska inte tillämpas på … e) uppbördsbeslut som delges i enlighet med artikel 345 i franska tullagen för indrivning av utestående fordringar som förfallit till betalning, med undantag för fordringar som fastställts till följd av en överträdelse av denna lag”. 16 I artikel 345 i franska tullagen, i dess lydelse enligt artikel 44 i loi n o 2002–1576, du 30 décembre 2002, de finances rectificative pour 2002 (lag nr 2002–1576 av den 30 december 2002 om ändring av finanslagen för år 2002 (JORF nr 304 av den 31 december 2002, text nr 2), föreskrivs följande: ”Fordringar av alla slag som fastställts och drivits in av tullmyndigheten ska bli föremål för ett uppbördsbeslut, med förbehåll för då talan i förekommande fall väcks vid domstol. …” 17 I artikel 405 i franska tullagen, i dess lydelse enligt artikel 44 i lag nr 2002–1576, föreskrivs följande: ”Borgensmän ska, på samma sätt som huvudgäldenärerna, betala de tullar, avgifter, sanktionsavgifter och andra belopp som de avgiftsskyldiga ska betala.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 18 Den 25 augusti 2011 importerade Alpha Commodities 46000 ton salt från Australien som lossades i hamnen i Cherbourg (Frankrike). I väntan på att saltet skulle återexporteras ingick bolaget ett lagerhållningsavtal med BPC, som är ett företag inom frakt- och logistikbranschen. 19 BPC ingick den 21 oktober 2011 ett avtal med hamnen i Cherbourg om tillfällig lagerhållning av godset. Detta tillfälliga avtal, som flera gånger förlängdes, var i kraft till och med den 30 juni 2015. 20 Den 8 december 2011 erhöll BPC ett tillstånd från tullmyndigheten att hänföra godset till tullagerförfarandet; detta gjorde det möjligt att tills vidare skjuta upp betalningen av tullar och avgifter med samma giltighetstid som avtalet om tillfällig lagerhållning. Den 9 december 2011 hänförde BPC godset till tullagerförfarandet. 21 Den 8 februari 2016 underrättade tullmyndigheten, som ansåg att BPC inte längre hade något giltigt avtal om tillfällig lagerhållning, BPC om att tillståndet till tullagerförfarande hade hävts med omedelbar verkan. Vidare uppgav sig tullmyndigheten ha för avsikt att delge BPC den tullskuld som uppkommit till följd av att tullagerförfarandet avslutats. 22 Den 9 mars 2016 delgav tullmyndigheten BPC ett slutligt beslut som fastställde tullskulden jämte ett betalningskrav. 23 Den 21 mars 2016 bokförde tullmyndigheten tullskulden och riktade ett uppbördsbeslut till BPC (nedan kallat uppbördsbeslutet) med ett belopp på 454807 euro, varav 104265 euro avsåg tull och 350542 euro mervärdesskatt. 24 Den 21 mars och den 21 juni 2016 delgav tullmyndigheten Bolloré logistics SA, i dennes egenskap av borgensman för BPC, två uppbördsbeslut med ett sammanlagt belopp på 104265 euro motsvarande de tullar för vilka säkerhet ställts. 25 Genom dom av den 1 oktober 2018 ogillade Tribunal de grande instance de Caen (Förstainstansdomstolen i Caen, Frankrike) BPC:s och Bolloré logistics SA:s yrkanden om upphävande såväl av uppbördsbesluten som av tullmyndighetens beslut att inte medelst omprövning ändra nämnda uppbördsbeslut. 26 Genom dom av den 10 september 2019 upphävde Cour d'appel de Caen (Appellationsdomstolen i Caen, Frankrike) delvis ovannämnda dom med avseende på BPC. Vidare upphävde appellationsdomstolen det uppbördsbeslut som den 21 mars 2016 hade meddelats gentemot BPC och ogillade tullmyndighetens samtliga yrkanden gentemot bolaget. Appellationsdomstolen erinrade bland annat om att enligt artiklarna 217 och 221 i tullkodexen och artikel 345 i franska tullagen ska underrättelsen om tullbeloppet, för att den ska kunna anses ha skett i vederbörlig ordning, ha gjorts först efter det att tullbeloppet bokförts. Vidare uppgav appellationsdomstolen att för att uppbörd av tull ska kunna ske genom ett uppbördsbeslut så ska tullbeloppet först ha meddelats gäldenären i vederbörlig ordning, vilket förutsätter att tullbeloppet har fastställts. Så var dock inte fallet i förevarande mål. BPC kan därför enligt appellationsdomstolen inte anses ha underrättats om tullbeloppet i vederbörlig ordning. 27 Vad gäller Moore logistics SA fastställde Cour d'appel de Caen (Appellationsdomstolen i Caen), i samma dom, den dom varigenom Moore logistics SA – i enlighet med borgensåtagandet – förpliktats att till tullmyndigheten betala de tullavgifter som gjorts gällande gentemot BPC. Enligt appellationsdomstolen är varken artikel 221 i tullkodexen eller artikel 67 A i franska tullagen tillämplig gentemot borgensmannen, utan nämnda bestämmelser är endast tillämpliga gentemot tullgäldenären. 28 Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike), som är hänskjutande domstol i målet, har påpekat följande. Den dag då Moore logistics SA delgavs uppbördsbesluten så hade det aktuella tullbeloppet bokförts i den mening som avses i artikel 217 i tullkodexen. Däremot hade tullbeloppet inte i vederbörlig ordning meddelats BPC, det vill säga den som var gäldenär för tullskulden, i den mening som avses i artikel 221 i tullkodexen. Det är således begreppet ”tullskuldsbelopp som förfallit till betalning” som är i fråga; det framstår som oklart huruvida den felaktiga underrättelsen om tullskuldsbeloppet till gäldenären – då tullskuldsbeloppet inte bokförts först, vilket innebär att beloppet inte får bli föremål för uppbörd hos gäldenären – inte utgör ett undantag som personligen kan göras gällande av gäldenären men inte av borgensmannen, eller huruvida tullskuldsbeloppet förfallit till betalning gentemot borgensmannen endast om beloppet förfallit till betalning också gentemot gäldenären. 29 Enligt Cour de cassation (Högsta domstolen) framstår det även som oklart huruvida den omständigheten att underrättelsen, enligt artikel 67 D i franska tullagen, av ett uppbördsbeslut med tillämpning av artikel 345 i franska tullagen inte skett först efter det att ett kontradiktoriskt förfarande genomförts, inte utgör ett åsidosättande av borgensmannens rätt till försvar. 30 Mot denna bakgrund beslutade den hänskjutande domstolen att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artiklarna 195, 217 och 221 i tullkodexen tolkas på så sätt att tullmyndigheten inte kan kräva att en solidariskt ansvarig borgensman ska betala en tullskuld så länge som gäldenären inte har underrättats om tullarna i vederbörlig ordning? 2) a) Innebär iakttagandet av rätten till försvar – särskilt rätten att lämna synpunkter innan ett betungande beslut meddelas, vilket är en grundläggande princip i unionsrätten – att tullmyndigheten, när tullskulden uppbärs hos borgensmannen på grund av att gäldenären inte har betalat skulden inom angiven frist, först ska bereda borgensmannen tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt yttra sig med avseende på de uppgifter som myndigheten avser att lägga till grund för sitt uppbördsbeslut gentemot borgensmannen? b) Är den omständigheten att den som är gäldenär för tullskulden själv har beretts tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt yttra sig före underrättelsen om tullarna av sådan art att det påverkar svaret på [den andra tolkningsfrågan under a)]? c) För det fall [den andra tolkningsfrågan under a)] besvaras jakande, vilket är det beslut som går borgensmannen emot och som ska meddelas först efter det att ett kontradiktoriskt förfarande genomförts: är det tullmyndighetens beslut att bokföra tullarna och att delge dessa för den som är gäldenär för tullskulden, eller är det beslutet med betalningsanspråk gentemot borgensmannen?” Prövning av tolkningsfrågorna Den första frågan 31 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 195, artikel 217.1 och artikel 221.1 i tullkodexen ska tolkas så, att tullmyndigheterna inte kan kräva att den borgensman som avses i nämnda artikel 195 ska betala en tullskuld så länge som gäldenären inte har underrättats om tullarna i vederbörlig ordning. 32 EU-domstolen erinrar inledningsvis om följande. Det framgår av det sätt på vilket artikel 221.1 i tullkodexen är formulerad att bokföringen, som enligt artikel 217.1 i tullkodexen består i att tullmyndigheterna för in tullbeloppen i räkenskaperna eller något annat likvärdigt medium, med nödvändighet måste ske innan gäldenären underrättas om beloppen för import- eller exporttullar (dom av den 28 januari 2010, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08 , EU:C:2010:43 , punkt 26 och där angiven rättspraxis). 33 I syfte att undvika såväl att avgiftsskyldiga särbehandlas som att en väl fungerande tullunion tar skada, ska nämligen ett sådant kronologiskt förlopp av förfarandena för bokföring av och underrättelse om tullbeloppet som framgår redan av rubriken i avdelning VII kapitel 3 avsnitt 1 i tullkodexen, ”Bokföring och underrättelse om tullbeloppet till gäldenären”, iakttas (dom av den 28 januari 2010, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08 , EU:C:2010:43 , punkt 27 och där angiven rättspraxis). 34 EU-domstolen har härvid fastställt att artikel 221.1 i tullkodexen ska tolkas på så sätt att den underrättelse om import- eller exporttullen som tullmyndigheterna på lämpligt sätt ska lämna till gäldenären, endast kan ske med giltig verkan om tullmyndigheterna dessförinnan har bokfört dessa tullbelopp (dom av den 28 januari 2010, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08 , EU:C:2010:43 , punkt 28 och där angiven rättspraxis). 35 Om gäldenären inte i vederbörlig ordning har underrättats om tullbeloppet på grund av att nämnda belopp dessförinnan inte bokförts – vilket är fallet i det nationella målet då det framgår av begäran om förhandsavgörande att tullbeloppet bokförts först efter det att BPC underrättats om detsamma – så har tullskulden inte förfallit till betalning gentemot gäldenären. 36 Det framgår för övrigt av begäran om förhandsavgörande att det var av den anledningen som tullmyndighetens betalningsanspråk gentemot BPC ogillades. 37 Därefter, vad gäller frågan huruvida en tullskuld som inte förfallit till betalning gentemot gäldenären likväl kan göras gällande gentemot borgensmannen, påpekar EU-domstolen för det första följande. Det finns inte någon reglering av borgensavtal i unionsrätten. Inte desto mindre har EU-domstolen uttalat att det endast är om gäldenären har en förfallen skuld som borgenären kan framställa anspråk gentemot borgensmannen. 38 Enligt de allmänna principer som framgår av medlemsstaternas rättssystem är ett borgensavtal ett trepartsförhållande, varigenom borgensmannen åtar sig gentemot borgenären att uppfylla huvudgäldenärens förpliktelser för det fall denne underlåter att själv göra detta (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 maj 2003, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01 , EU:C:2003:282 , punkt 27 ). 39 Ett sådant avtal ger upphov till en ny förpliktelse för borgensmannen att säkerställa uppfyllelsen av den huvudförpliktelse som åligger gäldenären. Borgensmannen träder inte i gäldenärens ställe, utan garanterar endast betalningen av dennes skuld enligt de villkor som anges i borgensavtalet eller som föreskrivs i lag (dom av den 15 maj 2003, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01 , EU:C:2003:282 , punkt 28 ). 40 Den förpliktelse som därigenom uppkommer är av accessorisk karaktär, dels i den meningen att borgenären kan kräva betalning av borgensmannen endast om den skuld som denne tecknat borgen för har förfallit till betalning, dels i den meningen att borgensmannens förpliktelse inte kan sträcka sig längre än gäldenärens förpliktelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 maj 2003, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01 , EU:C:2003:282 , punkt 29 och där angiven rättspraxis). 41 Borgensförbindelsen är ett separat avtal i förhållande till avtalet mellan borgenären och gäldenären. Genom borgensförbindelsen åtar sig borgensmannen, som inte är part i avtalet mellan borgenären och gäldenären, att gentemot borgenären garantera betalning av vad gäldenären kan komma att bli skyldig borgenären med anledning av den fordran som garanteras i borgensförbindelsen, det vill säga den skuld som gäldenären har gentemot borgenären (dom av den 2 september 2021, CRCAM, C‑337/20 , EU:C:2021:671 , punkt 58 ). 42 För det andra erinrar EU-domstolen om att det i artikel 195 i tullkodexen – vilket överensstämmer med vad EU-domstolen uttalat om borgensavtal – föreskrivs att borgensmannen skriftligen ska åta sig solidariskt ansvar med gäldenären att betala det tullskuldsbelopp för vilket säkerhet ställts och ”som förfaller till betalning”. 43 Således har tullskulden inte förfallit till betalning gentemot gäldenären om tullbeloppet inte först bokförts, och utan bokföring kan gäldenären inte anses ha underrättats om tullbeloppet i vederbörlig ordning. Vidare kan borgensmannen inte hållas ansvarig för att garantera betalning av denna tullskuld så länge som skulden inte har förfallit till betalning gentemot gäldenären. 44 Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 195, artikel 217.1 och artikel 221.1 i tullkodexen ska tolkas så, att tullmyndigheterna inte kan kräva att den borgensman som avses i nämnda artikel 195 ska betala en tullskuld så länge som gäldenären inte har underrättats om tullarna i vederbörlig ordning. Den andra frågan 45 Med hänsyn till svaret på den första frågan – och med hänsyn till att tullmyndighetens samtliga anspråk gentemot BPC, enligt vad som anges i begäran om förhandsavgörande, slutgiltigt har ogillats och att BPC därmed inte kan anses ha underlåtit att betala någon tullskuld som tullmyndigheten skulle kunna göra gällande gentemot Moore logistics SA i dennes egenskap av borgensman – finner EU-domstolen att det är uppenbart att den andra tolkningsfrågan i dess olika delar är hypotetisk. EU-domstolen får inte besvara en tolkningsfråga från en nationell domstol när det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågan är hypotetisk (dom av den 19 januari 2023, Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20 , EU:C:2023:33 , punkt 19 och där angiven rättspraxis). Den andra tolkningsfrågan kan därmed inte tas upp till sakprövning. Rättegångskostnader 46 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjunde avdelningen) följande: Artiklarna 195, 217.1 och 221.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 648/2005 av den 13 april 2005, ska tolkas så, att tullmyndigheterna inte kan kräva att den borgensman som avses i nämnda artikel 195 ska betala en tullskuld så länge som gäldenären inte har underrättats om tullarna i vederbörlig ordning. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.