62023CJ0349 DOMSTOLENS DOM (andra avdelningen) den 17 oktober 2024 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78/EG – Artikel 2.2 a – Förbud mot åldersdiskriminering – Obligatorisk pensionsålder – Nationella bestämmelser som utesluter varje senareläggning av pensionen för federala domare – Möjligt för federala tjänstemän och för domare i förbundsländerna att senarelägga sin pension – Särbehandling på grund av tillhörighet till en viss yrkeskategori eller arbetsplats” I mål C‑349/23 [Zetschek] ( 1 ), angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Verwaltungsgericht Karlsruhe (Förvaltningsdomstolen i Karlsruhe, Tyskland) genom beslut av den 24 april 2023, som inkom till domstolen den 6 juni 2023, i målet HB mot Bundesrepublik Deutschland, meddelar DOMSTOLEN (andra avdelningen) sammansatt av ordföranden på första avdelningen Vance (referent), tillförordnad ordförande på andra avdelningen, ordföranden på femte avdelningen Molina Sahún samt domaren J. Passer, generaladvokat: Watson de la Tour, justitiesekreterare: A. Frey, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – Tysklands regering, genom Gibson, Foley och Friedman, samtliga i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom Johnson, Henson och Diaz, samtliga i egenskap av ombud, med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2.2 och artikel 6.1 i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet ( EGT L 303, 2000, s. 16 ). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan HB, som är domare vid Perry (Federala högsta domstolen, Tyskland), och Bundesrepublik Deutschland (Förbundsrepubliken Tyskland), företrädd av Park (Federala justitieministeriet, Tyskland) (nedan kallat BMJ). Målet rör det beslut som fattades av ordföranden vid Bundesgerichthof att avslå HB:s begäran om att få senarelägga sin pensionering. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt 3 Artikel 1 i direktiv 2000/78 har följande lydelse: ”Syftet med detta direktiv är att fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, för att principen om likabehandling skall kunna genomföras i medlemsstaterna.” 4 I artikel 2 i detta direktiv föreskrivs följande: ”1. I detta direktiv avses med principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1. 2. Enligt punkt 1 skall a) direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, …” 5 I artikel 3 i nämnda direktiv, med rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande i punkt 1: ”Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, …” 6 I artikel 6.1 i samma direktiv föreskrivs följande: ”Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att särbehandling på grund av ålder inte skall utgöra diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga. I sådan särbehandling kan i synnerhet följande inbegripas: a) Införande av särskilda villkor för tillträde till anställning och till yrkesutbildning, anställnings- och arbetsvillkor, inbegripet villkor för avskedande och löner, för ungdomar och äldre arbetstagare samt underhållsskyldiga personer i syfte att främja deras anställbarhet eller att skydda dem. b) Fastställande av minimivillkor avseende ålder, yrkeserfarenhet eller anställningstid för tillträde till anställningen eller för vissa förmåner förknippade med anställningen. c) Fastställande av en högsta åldersgräns för rekrytering, grundat på den utbildning som krävs för tjänsten i fråga eller på att det krävs en rimligt lång anställningsperiod innan personen i fråga skall pensioneras.” Tysk rätt Förbundsrepubliken Tysklands grundlag 7 Enligt artikel 95.1 och 95.2 i Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Förbundsrepubliken Tysklands grundlag) av den 23 maj 1949 (BGBl. 1949 I, s. 1) gäller följande: ”1) Vad gäller allmän domstol, förvaltningsdomstol, finansdomstol, arbetsdomstol och socialdomstol inrättar förbundet de översta domstolsinstanserna [Perry (Federala Högsta domstolen), Bundesverwaltungsgericht (Federala Högsta förvaltningsdomstolen), Bundesfinanzhof (Federala Högsta skattedomstolen), Gray (Federala Högsta arbetsdomstolen) och Yang (Federala Högsta domstolen för socialrättsliga mål)]. 2) Domarna vid dessa högsta domstolar utpekas av den för ämnet behöriga förbundsministern tillsammans med en kommitté med ansvar för urval av domare, som består av ministrar i de förbundsländer som är behöriga på området och ett lika stort antal ledamöter som väljs av Bolton [(det federala parlamentet, Tyskland)].” Lagen om urval av domare 8 I 1 § 1 i Richterwahlgesetz (lag om urval av domare) föreskrivs följande: ”Domarna vid de högsta federala domstolarna utpekas av behörig förbundsminister i samarbete med kommittén för urval av domare och utnämns av förbundspresidenten.” DRiG 9 I 48 § i Anderson (lagen om domarämbetet, nedan kallad DRiG) föreskrivs följande: ”1) Domare som utnämnts för en obegränsad ämbetsperiod ska pensioneras vid utgången av den månad då de uppnår tillämplig åldersgräns. De uppnår i regel åldersgränsen vid 67 års ålder (lagstadgad pensionsålder). 2) Pensioneringen får inte senareläggas. 3) Domare som är utnämnts för en obegränsad ämbetsperiod och som är födda före den 1 januari 1947 uppnår den lagstadgade pensionsåldern vid 65 års ålder. För domare som utnämnts för en obegränsad ämbetsperiod och som är födda efter den 31 december 1946 fastställs den lagstadgade pensionsåldern enligt följande: Födelseår Tillägg i månader Åldersgräns År Månader … 1960 16 66 4 …” BBG 10 51 § i Bundesbeamtengesetz (lag om federala tjänstemän, nedan kallad BBG) har följande lydelse: ”1) Tjänstemän som utnämnts på livstid pensioneras i slutet av den månad då de uppnår tillämplig åldersgräns. Åldersgränsen är i regel 67 år (lagstadgad pensionsålder) om inte en annan åldersgräns (särskild åldersgräns) fastställs i lag. 2) Tjänstemän som utnämnts på livstid och som är födda före den 1 januari 1947 uppnår den lagstadgade pensionsåldern vid 65 års ålder. För tjänstemän som utnämnts på livstid och som är födda efter den 31 december 1946 höjs den lagstadgade pensionsåldern enligt följande: Födelseår Tillägg i månader Åldersgräns År Månader … 1960 16 66 4 …” 11 I 53 § 1 och 53 § 1a § första meningen BBG föreskrivs följande: ”1) På tjänstemannens begäran kan pensioneringen senareläggas högst tre år om: 1. Detta är i tjänstens intresse, och 2. arbetstiden utgör minst hälften av den ordinarie veckoarbetstiden. Ansökan ska lämnas in senast sex månader före pensioneringen. Pensioneringen kan, på samma villkor när det föreligger en särskild åldersgräns, senareläggas upp till tre år. 1a) Ansökan ska beviljas om: 1. Tjänstemannen, av familjeskäl, a) var deltidsanställd eller stod till rådighet i enlighet med artikel 92, b) har varit tjänstledig av för vård av anhöriga i enlighet med artikel 92a, eller c) har varit tjänstledig för vård i enlighet med artikel 92b, 2. den pension som betalas ut till tjänstemannen vid pensionering på grund av att han uppnått åldersgränsen inte överstiger maximigränsen, 3. arbetstiden uppgår till minst hälften av den ordinarie veckoarbetstiden, och 4. tjänstens intresse inte hindrar en senareläggning. …” Lag om domare och åklagare i förbundslandet White 12 I 6 § 1 och 6 § 2 i Landesrichter- und Staatsanwaltsgesetz des Landes White (lag om domare och åklagare i förbundslandet White) föreskrivs följande: ”1) En domare som utnämns för en tidsobegränsad eller en tidsbegränsad ämbetsperiod ska pensioneras vid utgången av den månad då han eller hon fyller 67 år. 2) Pensioneringen på grund av att domaren uppnår åldersgränsen kan skjutas upp i högst ett år, dock inte efter utgången av den månad då domaren fyller 68 år. Ansökan ska lämnas in senast sex månader innan åldersgränsen uppnås.” Förarbetena till BBG och DRiG 13 Förbundsdagens dokument med referensnummer BT‑D rs 16/7076 återger förarbetena till BBG och DRiG och redogör för den tyska lagstiftarens avsikter vad gäller anpassningen av BBG och införandet av 48 § i DRiG. Det framgår av denna handling att lagen om ändring av såväl BBG som Garcia syftar till att ”skapa en modern och transparent rätt om tjänstemän, lön och pension för staten, som – stärker prestationsprincipen, – ökar den offentliga verksamhetens konkurrenskraft och effektivitet, – möjliggör en mer flexibel användning av personal och förbättrar rörligheten, – öppnar möjligheter och perspektiv för att stärka medarbetarnas ansvarskänsla, motivation och tillgänglighet, – garanterar tjänstemannapensionen på lång sikt och överför till pensionsrätten de åtgärder som vidtas inom ramen för det lagstadgade systemet för ålderspensionsförsäkring, med beaktande av de olika systemens särdrag, – undviker byråkrati och överreglering.” 14 Vad gäller anpassningen av BBG innehåller nämnda handling följande uppgift: ”4. Åtgärder i samband med demografisk utveckling På samma sätt som inom ramen för det lagstadgade systemet för ålderspensionsförsäkring höjs pensionsåldern gradvis till 67 år. Tjänstgöring inför pensionen som innebär att arbetstiden succesivt minskar, särskilt den så kallade blockmodellen, som leder till att yrkesverksamheten upphör i förtid, ska begränsas.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 15 HB, som är född den 20 september 1960, är domare vid Perry (Federala Högsta domstolen) och omfattas, i egenskap av federal domare, av en strikt pensionsålder på 67 år. DRiG ger inte HB någon möjlighet att senarelägga sin pensionsålder och föreskriver att den lagstadgade pensionsåldern för personer födda år 1960 är 66 år och fyra månader. 16 Den 30 september 2021 begärde HB att ordföranden för Perry (Federala Högsta domstolen), genom ett överklagbart beslut, skulle meddela vilken dag han skulle gå i pension. Genom skrivelse av den 7 oktober 2021 informerade hon honom om att han skulle gå i pension den 31 januari 2027, det vill säga efter att ha uppnått den lagstadgade pensionsåldern på 66 år och 4 månader. Eftersom HB ville tjänstgöra som domare i Perry (Federala högsta domstolen) efter det att den lagstadgade pensionsåldern hade uppnåtts, begärde han omprövning av denna skrivelse vid BMJ. 17 HB:s begäran om omprövning föranledde inte någon ändring, varför HB väckte talan vid Verwaltungsgericht Karlsruhe (Förvaltningsdomstolen i Karlsruhe, Tyskland), som är den hänskjutande domstolen. HB har till stöd för sin talan gjort gällande att han är föremål för direkt diskriminering på grund av ålder, dels eftersom statliga tjänstemän, som har samma lagstadgade pensionsålder som HB, enligt 53 § BBG kan senarelägga sin pensionering med upp till tre år, dels eftersom domare i Förbundslandet White (Tyskland) enligt 6 § 2 första meningen i lag om domare och åklagare i Förbundslandet Baden- Württemberg kan ansöka om att senarelägga sin pensionsålder med upp till ett år, även om den i princip även för dem är 67 år, dock utan att gå utöver utgången av den månad då de fyller 68 år. 18 BMJ har å sin sida bestritt att det i förevarande fall föreligger en direkt diskriminering på grund av ålder i den mening som avses i artikel 2.1 a i direktiv 2000/78. BMJ har i detta avseende bland annat gjort gällande att det, för att avgöra huruvida det föreligger en sådan diskriminering, inte är möjligt att göra en jämförelse mellan en federal domare, å ena sidan, och federala tjänstemän eller domare i förbundsländerna, å andra sidan, eftersom sättet att utpeka federala domare i grunden skiljer sig från utnämningen av statliga tjänstemän och domare i förbundsländerna. Även om det antas att det föreligger en särbehandling är den motiverad, eftersom artikel 48 § 1 och 48 § 2 DRiG syftar till att uppnå en jämn ålderspyramid inom domarkåren, eftersom pensionering av äldre kollegor i sakens natur möjliggör för nyrekryterade att få tillträde till offentlig tjänst. Bestämmelserna har dessutom fördelar i fråga om förutsebarhet vad gäller personalförnyelse med hänsyn till de särdrag som utmärker urvalet av domare. Slutligen befrämjar en förutsägbar och kontinuerlig öppning av tjänster i högre lönegrader en ökad motivation hos domarna. 19 Den hänskjutande domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande påpekat att det följer av EU-domstolens fasta praxis, i dom av den 21 juli 2011, Morgan och Miller ( C‑159/10 och C‑160/10 , EU:C:2011:508 , punkt 34 ), dom av den 6 november 2012, kommissionen/Ungern ( C‑286/12 , EU:C:2012:687 , punkt 51 ) och dom av den 3 juni 2021, Johnston (Notarier) ( C‑914/19 , EU:C:2021:430 , punkt 26 ), att en nationell bestämmelse, såsom artikel 48.1 DRiG, som föreskriver att personer som har uppnått en viss ålder automatiskt ska upphöra att arbeta medan yngre personer som utför samma arbetsuppgifter kan fortsätta att tjänstgöra, medför en särbehandling som direkt grundar sig på ålder, i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/78. 20 Den hänskjutande domstolen vill emellertid få klarhet i huruvida det i förevarande fall även föreligger en skillnad som direkt grundar sig på ålder då den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen inte tillåter HB att senarelägga sin pensionering trots att federala tjänstemän och – till exempel – domare i förbundslandet White har denna möjlighet. Med hänsyn till den vida formuleringen av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78 i artikel 3.1 i direktivet, i vilken det hänvisas till ”alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ”, anser den hänskjutande domstolen att en jämförelse mellan federala domare och domare i förbundsländerna är relevant för utgången i det nationella målet. De skillnader som föreligger när det gäller utnämning av federala domare, å ena sidan, och federala tjänstemän och domare i förbundsländerna, å andra sidan, ska endast beaktas i samband med prövningen av huruvida skillnaden i behandling är motiverad. För att avgöra det nationella målet är det därför nödvändigt att få klarhet i huruvida den sålunda avgränsade särbehandlingen omfattas av någon av de diskrimineringsgrunder som avses i artikel 1 i direktiv 2000/78. 21 Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgericht Karlsruhe (Förvaltningsdomstolen i Karlsruhe) att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande frågor till domstolen för förhandsavgörande: ”1) Kan det betraktas som direkt diskriminering på grund av ålder i den mening som avses i artikel 2.2 a i [direktiv 2000/78] om federala domare inte tillåts senarelägga sin pensionering på grund av 48 § 2 [DRiG], trots att det är tillåtet för federala tjänstemän och för exempelvis domare som tjänstgör i förbundslandet i White? 2) Omfattar de referensuppgifter som härrör från det sammanhang i vilket den aktuella åtgärden vidtagits, sett mot bakgrund av artikel 6.1 första stycket i direktiv [2000/78], även sådana aspekter som endast åberopas i det rättsliga förfarandet och som över huvud taget inte omnämns vare sig i lagförarbeten eller någon gång under hela den parlamentariska lagstiftningsprocessen? 3) Hur ska begreppen ’objektiv’ och ’lämplig’ i artikel 6.1 första stycket i direktiv [2000/78] tolkas och utifrån vilken referenspunkt? Krävs enligt artikel 6.1 första stycket i [detta] direktiv en tvåfaldig prövning av lämpligheten? 4) Ska artikel 6.1 första stycket i direktiv [2000/78] tolkas på så sätt, att den av konsekvensskäl utgör hinder för en nationell lagstiftning som förbjuder federala domare att senarelägga sin pensionering, medan detsamma är tillåtet för federala tjänstemän och exempelvis domare som tjänstgör i förbundslandet White?” Prövning av tolkningsfrågorna Den första frågan 22 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 2.2 a i direktiv 2000/78 ska tolkas så, att en nationell lagstiftning, enligt vilken federala domare inte får senarelägga sin pensionering medan federala tjänstemän och domare i förbundsländerna får göra det, innebär en särbehandling som direkt grundar sig på ålder, i den mening som avses i denna bestämmelse. 23 Domstolen erinrar om att det i artikel 2.2 a i direktiv 2000/78 preciseras att direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet behandlas mindre förmånligt än en annan person som befinner sig i en jämförbar situation. 24 Enligt artikel 1 i direktiv 2000/78 är ”[s]yftet med detta direktiv … att fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, för att principen om likabehandling skall kunna genomföras i medlemsstaterna”. 25 Såsom domstolen redan har slagit fast är de grunder som räknas upp i artikel 1 i direktiv 2000/78 uttömmande och avser inte diskriminering på grund av yrkeskategori eller arbetsplats (dom av den 21 maj 2015, SCMD, C‑262/14 , EU:C:2015:336 , punkt 29 och där angiven rättspraxis). 26 I förevarande fall avser den skillnad i behandling som avses i den första frågan inte skillnaden i behandling mellan federala domare som inte kan fortsätta att arbeta efter den ålder som fastställts i 48 § 1 DRiG och de federala domare som inte har uppnått denna ålder och som kan fortsätta att arbeta, utan skillnaden avser behandlingen mellan, å ena sidan, federala domare och, å andra sidan, federala tjänstemän och domare i förbundsländerna, bland annat i förbundslandet White. 27 Såsom framgår av tillämplig nationell lagstiftning föreskrivs de bestämmelser som reglerar utövandet av domarämbetet för dessa olika domare och tjänstemän i tydligt åtskilda rättsakter. De personer som ingår i dessa grupper av personer utför inte samma arbetsuppgifter och villkoren för deras tjänsteutövning är specifika för var och en av dessa grupper. 28 Skillnaden i behandling mellan, å ena sidan, federala domare och, å andra sidan, federala tjänstemän och domare i förbundsländerna, bland annat i förbundslandet White, grundar sig således på den tjänst som dessa olika grupper av personer innehar. 29 Härav följer att en sådan särbehandling som avses i den första frågan grundar sig på den yrkeskategori som de berörda personerna tillhör på federal och regional nivå och inte på ålder. 30 Eftersom denna diskrimineringsgrund inte ingår bland de grunder som räknas upp i artikel 1 i direktiv 2000/78, omfattas en sådan situation som den som avses i den första frågan inte av den allmänna ram som fastställs i artikel 2.1 a i direktiv 2000/78. 31 Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 2.2 a i direktiv 2000/78 ska tolkas så, att en nationell lagstiftning enligt vilken federala domare inte får senarelägga sin pensionering medan federala tjänstemän och domare i förbundsländerna får göra det, inte innebär en särbehandling som direkt grundar sig på ålder, i den mening som avses i denna bestämmelse. Den andra – den fjärde frågan 32 Med hänsyn till svaret på den första frågan saknas det anledning att besvara den andra – fjärde frågan. Sistnämnda frågor tycks nämligen ha ställts endast för det fall det skulle anses att skillnaden i behandling mellan, å ena sidan, federala domare och, å andra sidan, federala tjänstemän och domare i förbundsländerna, bland annat i förbundslandet White, är direkt grundad på ålder i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/78. Rättegångskostnader 33 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande: Artikel 2.2 a i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet ska tolkas så, att en nationell lagstiftning enligt vilken federala domare inte får senarelägga sin pensionering medan federala tjänstemän och domare i förbundsländerna får göra det, inte innebär en särbehandling som direkt grundar sig på ålder i den mening som avses i denna bestämmelse. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: tyska. ( 1 ) Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.