62021CJ0559 DOMSTOLENS DOM (fjärde avdelningen) den 9 november 2023 ( *1 ) ”Överklagande – Fastställande av en förteckning över de ämnen som kommer i fråga för att föras in i bilaga XIV i förordning (EG) nr 1907/2006 (Reach-förordningen) – Uppförande av oktametylcyklotetrasiloxan (D4), dekametylcyklopentasiloxan (D5) och dodekametylcyklohexasiloxan (D6) i denna förteckning – Långlivade, bioackumulerande och toxiska ämnen – Mycket långlivade och mycket bioackumulerande ämnen – Bioackumulering – Biokoncentrationsfaktor – Metallorganisk förening” I mål C‑559/21 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 8 september 2021, Global Silicones Council , Washington (Förenta staterna), Dow Silicones UK Ltd , Barry (Förenade kungariket), Smith Frankrike SAS , Lyon (Frankrike), Evonik Operations GmbH , Essen (Tyskland), Taylor , Leverkusen (Tyskland), Shin-Etsu Silicones Europe BV , Almere (Nederländerna), Wacker Chemie AG , München (Tyskland), företrädda av Barker, Reed och Taylor, avocats, klagande, ytterligare deltagare i rättegången: Europeiska kemikaliemyndigheten (Francis) , företrädd av Macias, Chandler och M. Heikkilä, samtliga i egenskap av ombud, svarande i första instans, Förbundsrepubliken Tyskland , inledningsvis företrädd av Baxter och Kim, båda i egenskap av ombud, därefter av Baxter, i egenskap av ombud, Europeiska kommissionen , företrädd av Waller, Pittman och Fox, samtliga i egenskap av ombud, American Chemistry Council Inc. (ACC) , Washington, inledningsvis företrätt av A. Taylor, Roman, Obrien, advocaat, och Mitchell, advokat, därefter av S. De Knop, advocaat, A. Taylor, Roman, och Obrien, advocaat, och slutligen av S. De Knop, advocaat, och A. Moroni, Roman, intervenienter i första instans, meddelar DOMSTOLEN (fjärde avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Roberson samt domarna Jordan (referent), Herman, S. Harmon och Khan, generaladvokat: Young, justitiesekreterare: A. Gray, efter det skriftliga förfarandet, och efter att den 20 april 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Global Silicones Council, Dow Silicones UK Ltd, Smith France SAS, Evonik Operations GmbH, Taylor, Shin-Etsu Silicones Europe BV och Wacker Chemie AG (nedan tillsammans kallade klagandena) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 30 juni 2021, Global Silicones Council m.fl./Echa ( T‑519/18 , EU:T:2021:404 ) (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken tribunalen ogillade deras talan om ogiltigförklaring, helt eller delvis, av Europeiska kemikaliemyndighetens (Echa) beslut av den 27 juni 2018 om upptagande av oktametylcyklotetrasiloxan (D4), dekametylcyklopentasiloxan (D5) och dodekametylcyklohexasiloxan (D6) i förteckningen över ämnen som kan komma att upptas i bilaga XIV till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG ( EUT L 396, 2006, s. 1 , och rättelse i EUT L 136, 2007, s. 3 ), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU) 2018/589 av den 18 april 2018 ( EUT L 99, 2018, s. 7 ) (nedan kallad Reach-förordningen). Tillämpliga bestämmelser Reach-förordningen 2 Artikel 1.1 i Reach-förordningen stadgar följande: ”Syftet med denna förordning är att garantera en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön, inbegripet främjande av alternativa metoder för att bedöma hur farliga ämnen är, samt att ämnen fritt kan cirkulera på den inre marknaden samtidigt som konkurrenskraft och innovation förbättras.” 3 I artikel 13.3 i förordningen föreskrivs följande: ”Om det krävs olika test för att få fram information om ämnens inneboende egenskaper skall de genomföras i enlighet med de testmetoder som anges i en kommissionsförordning eller i enlighet med andra internationella testmetoder som bedöms som lämpliga av kommissionen eller [Echa]. Kommissionen skall anta den förordningen, vilken skall vara utformad så att den ändrar de icke väsentliga delarna i denna förordning genom att komplettera den, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 133.4. Information om ämnens inneboende egenskaper får även genereras med hjälp av andra testmetoder, under förutsättning att de villkor som anges i bilaga XI uppfylls.” 4 Artikel 57 d och e i nämnda förordning har följande lydelse: ”Följande ämnen får upptas i bilaga XIV i enlighet med förfarandet i artikel 58: … d) Ämnen som är långlivade, bioackumulerande och toxiska i enlighet med kriterierna i bilaga XIII i den här förordningen. e) Ämnen som är mycket långlivade och mycket bioackumulerande i enlighet med kriterierna i bilaga XIII i den här förordningen.” 5 I bilaga XIII till samma förordning (nedan kallad bilaga XIII), med rubriken ”Kriterier för identifiering av långlivade, bioackumulerande och toxiska ämnen samt mycket långlivade och mycket bioackumulerande ämnen”, fastställs kriterier för identifiering av långlivade, bioackumulerande och toxiska ämnen (nedan kallade PBT‑ämnen), mycket långlivade och mycket bioackumulerande ämnen (nedan kallade vPvB-ämnen) samt de uppgifter som ska beaktas vid bedömningen av ett ämnes egenskap P (långlivat), B (bioackumulerande) och T (toxiskt). Förordning (EU) nr 253/2011 6 Den 15 mars 2011 antog kommissionen förordning (EU) nr 253/2011 av den 15 mars 2011 om ändring av bilaga XIII till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) ( EUT L 69, 2011, s. 7 ). 7 I skälen 5 och 6 i förordning nr 253/2011 anges följande: ”(5) Erfarenheten visar att man för en korrekt identifiering av PBT‑ och vPvB-ämnen bör använda alla relevanta uppgifter på ett samordnat sätt och tillämpa en sammanvägd bedömning genom att jämföra uppgifterna med kriterierna i avsnitt 1 i bilaga XIII. (6) En sammanvägd bedömning är särskilt viktig i fall där tillämpningen av kriterierna i avsnitt 1 i bilaga XIII på de tillgängliga uppgifterna inte är självklar.” 8 I ingressen till bilaga XIII, i dess lydelse enligt förordning nr 253/2011, anges följande: ”I den här bilagan fastställs kriterierna för identifiering av [PBT‑ämnen] samt [vPvB-ämnen], samt de uppgifter som måste beaktas när man avgör huruvida ett ämne är långlivat, bioackumulerande eller toxiskt. För identifiering av PBT‑ämnen och vPvB-ämnen ska en sammanvägd bedömning med expertutlåtanden tillämpas, varvid all relevant och tillgänglig information enligt avsnitt 3.2 jämförs med kriterierna i avsnitt 1. Detta ska särskilt tillämpas i fall där kriterierna i avsnitt 1 inte kan tillämpas direkt på den tillgängliga informationen. En sådan bedömning innebär att all tillgänglig information som kan användas för identifiering av ett PBT‑ämne eller ett vPvB-ämne beaktas, t.ex. resultaten av övervakning och modellering, lämpliga in vitro-test, relevanta djurdata, information från tillämpningen av gruppkonceptet (gruppering, jämförelse med strukturlika ämnen) (Q)SAR-resultat [(kvalitativt eller kvantitativt samband struktur-aktivitet)], humandata såsom yrkesrelaterade uppgifter och data från olycksdatabaser, epidemiologiska och kliniska studier samt väldokumenterade fallstudier och observationer. Uppgifternas kvalitet och samstämmighet ska ges tillbörlig vikt. Tillgängliga resultat, oavsett enskilda slutsatser, ska sammanställas i en enda sammanvägd bedömning. Uppgifter som används för bedömning av ett ämnes PBT‑ och vPvB-egenskaper ska grundas på data som erhållits under relevanta förhållanden. Identifieringen ska också ta hänsyn till PBT‑ och vPvB-egenskaper hos ämnets relevanta beståndsdelar och relevanta omvandlings- och nedbrytningsprodukter. Denna bilaga ska gälla för alla organiska ämnen, inbegripet organiska metallföreningar.” 9 Punkterna 1.1.2 och 1.2.2 i bilaga XIII, i deras lydelse enligt förordning nr 253/2011, har följande lydelse: ”1.1.2. Bioackumulering Ett ämne uppfyller bioackumuleringskriterierna (B) om biokoncentrationsfaktorn i vattenlevande arter är högre än 2000. … 1.2.2. Bioackumulering Ett ämne uppfyller kriterierna för att vara mycket bioackumulerande (vB) om biokoncentrationsfaktorn i vattenlevande arter är högre än 5000.” 10 Punkterna 3.2 och 3.2.2 i bilaga XIII, i deras lydelse enligt förordning nr 253/2011, har följande lydelse: ”3.2. Bedömningsuppgifter Följande uppgifter ska beaktas för bedömning av P-, vP- [(mycket långlivade)], B-, vB- och T‑egenskaper, i form av en sammanvägd bedömning: … 3.2.2. Bedömning av B- eller vB-egenskaper: a) Resultaten av en undersökning av biokoncentration eller bioackumulering i vattenlevande arter. b) Annan information om bioackumuleringspotentialen under förutsättning att dess lämplighet och tillförlitlighet kan demonstreras i rimlig utsträckning … … c) Uppgifter om ämnets förmåga att biomagnifieras i näringskedjan, om möjligt uttryckt i biomagnifikationsfaktorer eller trofiska magnifikationsfaktorer.” Förordning (EU) nr 440/2008 11 Den 30 maj 2008 antog kommissionen, med stöd av artikel 13.3 i Reach-förordningen, förordning (EG) nr 440/2008 av den 30 maj 2008 om testmetoder enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) ( EUT L 142, 2008, s. 1 ). 12 Avsnitt C.13 i bilagan till förordning nr 440/2008, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU) 2017/735 av den 14 februari 2017 ( EUT L 112, 2017, s. 402 ), rör ”bioackumulering i fisk: exponering via vatten och föda”. 13 Första stycket i inledningen till avsnitt C.13 har följande lydelse: ”Denna testmetod motsvarar OECD:s [Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD)] testriktlinje (TG) 305 (2012). Revisionen av denna testmetod har ett dubbelt syfte. För det första är syftet att inbegripa ett lämpligt bioackumuleringstest med exponering via föda för att fastställa bioackumuleringspotentialen hos ämnen med mycket dålig upplösningsförmåga i vatten. …” Bakgrund till tvisten 14 I punkterna 7–21 i den överklagade domen redogjorde tribunalen för bakgrunden till tvisten enligt följande: ”7 … Global Silicones Council är ett bolag utan aktiebolag med säte i Förenta staterna som företräder bolag som tillverkar och säljer silikon över hela världen. De övriga klagandena… är bolag som tillverkar, säljer och levererar de kemiska ämnena oktametylcyklotetrasiloxan (nedan kallat D4), dekametylcyklopentasiloxan (nedan kallat D5) och dodekametylcyklohexasiloxan (nedan kallat D6) som sådana eller ingående i en blandning. 8 Den 14 oktober 2014 begärde [Chase] verkställande direktör att Chase medlemsstatskommitté [nedan kallad MSC] skulle avge ett yttrande om huruvida D4 och D5 är långlivade och bioackumulerande enligt kriterierna i bilaga XIII. 9 Den 17 april 2015 lämnade Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland in dokumentation till Francis på grundval av bilaga XV till [Reach-förordningen] (nedan kallad bilaga XV), i vilken det föreslogs en begränsning i syfte att begränsa användningen av D4 och D5 i kosmetiska produkter som bortskaffades genom sköljning under normala användningsförhållanden. Förslaget om begränsning grundade sig på de förmodade egenskaperna [P, B, T, vP och vB] i D4 och på de förmodade egenskaperna vP [och] vB i D5. 10 Den 22 april 2015 antog MSC ett yttrande enligt vilket både D4 och D5 uppfyllde kriterierna i bilaga XIII vad gäller identifieringen av [egenskaperna] vP och vB. 11 Den 10 mars 2016 antog Chase riskbedömningskommitté (nedan kallad riskbedömningskommittén) ett yttrande på grundval av en granskning av Förenade kungarikets begränsningsförslag och MSC:s yttrande. Riskbedömningskommittén angav, med hänvisning till MSC:s yttrande av den 22 april 2015, att den inte hade gjort en ny bedömning av egenskaperna vP och vB hos D4 och D5, utan att den hade undersökt egenskapen T hos dessa ämnen. Riskbedömningskommittén konstaterade att D4 uppfyllde kriterierna för identifiering av PBT‑ och vPvB-ämnen i bilaga XIII och att D5 uppfyllde kriterierna för identifiering av vPvB-ämnen, men att D5, på grundval av tillgänglig bevisning, inte uppfyllde kriterierna för toxicitet i bilaga XIII. 12 En begränsning av D4 och D5 antogs av kommissionen den 10 januari 2018 (kommissionens förordning (EU) 2018/35 av den 10 januari 2018 om ändring av bilaga XVII till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) vad gäller oktametylcyklotetrasiloxan (D4) och dekametylcyklopentasiloxan (D5) ( EUT L 6, 2018, s. 45 )). Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 2 april 2018 väckte de flesta av sökandena i förevarande mål talan om ogiltigförklaring av denna begränsning. Francis intervenerade till stöd för kommissionen i förevarande mål. 13 Den 1 mars 2017 lämnade den behöriga myndigheten i Förbundsrepubliken Tyskland, i enlighet med artikel 59.3 i [Reach-förordningen], in dokumentation i enlighet med bilaga XV och föreslog att D4 och D5 skulle identifieras som ämnen som inger mycket stora betänkligheter på grund av sina egenskaper [P, B, T, vP och vB]. Den 21 december 2017 begärde kommissionen, i enlighet med artikel 59.2 i denna förordning, att Francis skulle sammanställa dokumentation enligt bilaga XV för identifiering av D6 som ett ämne som inger mycket stora betänkligheter. Francis drog i dokumentationen slutsatsen att D6 uppfyllde kriterierna [P, B, T, vP och vB]. 14 Den 8 mars 2018 offentliggjorde Echa de tre handlingar som sammanställts i enlighet med bilaga XV avseende D4, D5 respektive D6 … Samma dag uppmanade Francis alla berörda parter att inkomma med synpunkter på dokumentationen i enlighet med artikel 59.4 i [Reach-förordningen]. Francis mottog yttranden, däribland klagandenas yttrande som inkom den 23 april 2018. 15 Därefter utarbetade den behöriga tyska myndigheten och Francis tre handlingar … som var daterade den 12 juni 2018 och som innehöll dessa myndigheters svar på alla de synpunkter som Francis hade mottagit vid det offentliga samrådet. 16 Efter att ha mottagit synpunkter på identifieringen av de tre aktuella ämnena överlämnade Francis dokumentationen till MSC i enlighet med artikel 59.7 i [Reach-förordningen]. I enlighet med MSC:s arbetsrutiner för identifiering av ämnen som inger mycket stora betänkligheter mottog MSC dokumentation som sammanställts i enlighet med bilaga XV, ett utkast till MSC‑överenskommelse och ett utkast till stöddokument för vart och ett av de tre ämnena. 17 Vid sitt 60:e möte den 12–14 juni 2018 nådde MSC enhälliga överenskommelser om att identifiera D4, D5 och D6 som ämnen som inger mycket stora betänkligheter, med anledning av att dessa ämnen uppfyllde kriterierna för identifiering som PBT‑ och vPvB-ämnen, i enlighet med artikel 57 d och e i [Reach-förordningen]. Skälen till dessa överenskommelser anges i respektive stöddokument. 18 I stöddokumenten avseende D4 och D5 hänvisas vid flera tillfällen, bland annat i sammanfattningarna avseende de båda ämnenas långlivade och bioackumulerande egenskaper, till yttrandet från MSC av den 22 april 2015 om D4 och D5 och, beträffande D4:s toxicitet, till riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016. Uppgifterna kompletteras i stöddokumenten för D4 och D5 med hänvisningar till nya studier som offentliggjorts efter dessa yttranden. I stöddokumentet för D4 fastställs egenskaperna [P, B, T, vP och vB] i D4 i enlighet med bilaga XIII. Dokumentet rörande D5 innehåller inte någon utvärdering av uppgifter om ämnets toxicitet för människors hälsa eller miljön. I detta dokument dras slutsatsen att D5 är ett vPvB-ämne och att det även är ett PBT‑ämne när det innehåller D4 i en koncentration på minst 0,1 procent (massa/massa). 19 Stöddokumentet för D6 innehåller bland annat bedömningar av nedbrytningen och distributionen av detta ämne och hänvisar till uppgifter som lämnats i stöddokumenten för D4 och D5. I detta dokument bedöms inte D6:s toxicitet för miljön och människors hälsa. I dokumentet dras slutsatsen att D6 är ett vPvB-ämne och konstateras att det även uppfyller kriterierna för PBT‑ämnen när det innehåller D4 i en koncentration på minst 0,1 procent (massa/massa). Eftersom D4 och D5 har identifierats som föroreningar i D6, dras dessutom slutsatsen, med hänvisning till yttrandet från MSC av den 22 april 2015 och riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016, att D6 även uppfyller kriterierna för vPvB-ämnen när det innehåller D4 eller D5 i en koncentration på minst 0,1 procent (massa/massa). 20 Den 27 juni 2018 antog Francis, i enlighet med artikel 59.8 i [Reach-förordningen], beslut ED/61/2018 om införande av D4, D5 och D6 i förteckningen över ämnen som kan komma att upptas i bilaga XIV till [Reach-förordningen], såsom avses i artikel 59.1 i samma förordning (nedan kallad kandidatförteckningen), med motiveringen att de hade identifierats som PBT‑ och vPvB-ämnen i den mening som avses i artikel 57 d och e i [Reach-förordningen] [(nedan kallat det omtvistade beslutet)], vilket offentliggjordes samma dag på Chase webbplats. 21 Samma dag uppdaterades den förteckning över kandidatämnen som offentliggjorts på Chase webbplats, i enlighet med artikel 59.10 i förordningen, för att inkludera poster för D4, D5 och D6. Kommentarerna till respektive post i kandidatförteckningen visar att D5 uppfyller kriterierna i artikel 57 d i [Reach-förordningen] som ett PBT‑ämne när det innehåller en mängd av D4 som är större än eller lika med 0,1 procent (massa/massa). När det gäller D6 anges det att detta ämne uppfyller kriterierna i artikel 57 d i [Reach-förordningen] som ett PBT‑ämne när ämnet innehåller en mängd av D4 som är större än eller lika med 0,1 procent (massa/massa). När det gäller D6 anges det dessutom att detta ämne, utöver sina inneboende egenskaper, även uppfyller kriterierna i artikel 57 e i [Reach-förordningen] såsom vPvB-ämne, när det innehåller en mängd D4 eller D5 som är större än eller lika med 0,1 procent (massa/massa).” Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen 15 Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 3 september 2018 väckte klagandena talan med yrkande om att det omtvistade beslutet helt eller delvis skulle ogiltigförklaras. 16 Genom beslut av den 10 januari 2019 biföll ordföranden på tribunalens femte avdelning Förbundsrepubliken Tysklands ansökan om att få intervenera till stöd för Chase yrkanden. 17 Genom beslut av den 1 februari 2019 biföll ordföranden på tribunalens femte avdelning kommissionens ansökan om att få intervenera till stöd för Chase yrkanden. 18 Genom beslut av den 8 april 2019 biföll ordföranden på tribunalens femte avdelning American Chemistry Council Inc.:s (ACC) ansökan om att få intervenera till stöd för klagandenas yrkanden. 19 Klagandena åberopade två grunder till stöd för sin respektive talan. 20 Den första grunden avsåg att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning vid utvärderingen av egenskapen B hos D4, D5 och D6 samt av egenskapen T hos D5 och D6, att Francis hade överskridit sina befogenheter och att Francis hade åsidosatt artikel 59 i Reach-förordningen. Denna grund bestod av åtta delar. Den första delen avsåg att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att beakta yttrandena från MSC och riskbedömningskommittén utan att göra en egen bedömning av den information som myndigheten förfogade över och således ”importera” de fel som dessa yttranden innehöll. Den andra delen avsåg att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning när den fann att D4, D5 och D6 uppfyllde kriterierna för att identifieras som PBT‑ och vPvB-ämnen, vilka anges i bilaga XIII, trots att egenskaperna P och B inte hade fastställts för samma miljö. Den tredje delen avsåg att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att inte beakta hybridkaraktären hos D4, D5 och D6. Den fjärde delen avsåg att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning när den grundade sina slutsatser rörande bioackumulering avseende D4 och D5 på bevisning som inte kunde stödja sådana slutsatser. Den femte delen avsåg att Francis gjorde en uppenbart oriktig bedömning genom att underlåta att utvärdera den nya bevisningen rörande bioackumulering (egenskaperna B och vB) avseende D4 och D5 som Francis hade tillgång till efter det att MSC och riskbedömningskommittén hade antagit yttrandena. Den sjätte delen avsåg att Francis gjorde en uppenbart oriktig bedömning genom att underlåta att beakta all relevant information vid utvärderingen av ackumuleringen avseende D6. Den sjunde och den åttonde delen avsåg att Francis gjorde en uppenbart oriktig bedömning genom att underlåta att beakta informationen om toxiciteten hos D5 och D6 som sådana, och genom att identifiera dessa ämnen som PBT‑ämnen på grund av förekomsten av D4-ämnen som föroreningar i nämnda ämnen, utan att beakta de specifika gränsvärden för mängden D4 som fastställts av MSC. 21 Den andra grunden avsåg ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen. 22 Tribunalen fann i den överklagade domen att talan inte kunde vinna bifall på någon av ovannämnda grunder och ogillade följaktligen talan i dess helhet. Parternas yrkanden vid domstolen 23 Klagandena har, med stöd av ACC, yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, – ogiltigförklara det omtvistade beslutet, – alternativt återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning av talan om ogiltigförklaring, och – förplikta Francis att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet kostnaderna för förfarandet vid tribunalen och de kostnader som uppkommit för intervenienterna. 24 Francis har, med stöd av Förbundsrepubliken Tyskland och kommissionen, yrkat att domstolen ska – ogilla överklagandet, och – förplikta klagandena att ersätta rättegångskostnaderna. Prövning av överklagandet 25 Klagandena har åberopat fyra grunder till stöd för överklagandet. – Den första grunden avser en felaktig tolkning av bilaga XIII och förordning nr 253/2011, eftersom tribunalen vid bedömningen av ett ämnes B/vB-egenskaper slog fast att uppgifterna om biokoncentrationsfaktorn (nedan kallad BCF) hade ”prioritet” eller hade ”större bevisvärde” än övriga tillgängliga uppgifter. – Den andra grunden avser en felaktig tolkning av bilaga XIII, eftersom tribunalen slog fast att Francis inte hade gjort ett uppenbart fel genom att inte beakta den hybridkaraktär som D4, D5 och D6 hade, missuppfattning av grunderna och bevisningen samt åsidosättande av rätten att yttra sig. – Den tredje grunden avser en felaktig tolkning av bilaga XIII, eftersom tribunalen slog fast att Francis inte hade gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att inte beakta de uppgifter som erhållits under relevanta omständigheter, missuppfattning av grunderna och bevisningen samt åsidosättande av rätten att yttra sig. – Den fjärde grunden avser att de av tribunalen fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga och att bevisningen har missuppfattats. Den första grunden Parternas argument 26 Klagandena har, med stöd av ACC, gjort gällande att en ”sammanvägd bedömning” i den mening som avses i Reach-förordningen innebär att de BCF-uppgifter som anges i avsnitt 3.2.2 a i bilaga XIII vid bedömningen av huruvida ett ämne uppfyller kriterierna B och vB a i bilaga XIII, inte kan beaktas ensamma, utan att annan information såsom biomagnifikationsfaktorn (nedan kallad BAF) eller den trofiska magnifikationsfaktorn (nedan kallad TAF), som uttryckligen nämns i punkt c i samma avsnitt, också bör beaktas. Alla uppgifter om de undersökta ämnena ska således bedömas tillsammans mot bakgrund av de kriterier som anges i avsnitt 1 i nämnda bilaga och inga särskilda uppgifter, såsom BCF, har företräde framför andra relevanta tillgängliga uppgifter, såsom BAF och TAF. Detta framgår bland annat av en bokstavstolkning av avsnitt 3.2.2 i bilaga XIII, skälen 5 och 6 i förordning nr 253/2011 och Chase ”Vägledning om informationskrav och kemikaliesäkerhetsbedömning”. 27 Klagandena har för det första gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den i punkt 71 i den överklagade domen slog fast att unionslagstiftaren valt att prioritera resultat från tillförlitliga studier avseende BCF vars värden har ett högre bevisvärde än andra tillgängliga uppgifter, och genom att i punkt 68 i den överklagade domen konstatera att prioriteringen av uppgifter om BCF stöds av avsnitten 1.1.2 och 1.2.2 i bilaga XIII, i vilka kriterierna för identifiering av ett ämnes B och vB-egenskaper fastställs i förhållande till BCF hos vattenlevande arter, och i punkterna 69 och 70 i nämnda dom konstatera att en sammanvägd bedömning inte är tillämplig om uppgifterna om BCF kan tillämpas ”direkt” på kriterierna i avsnitt 1 i denna bilaga. 28 Att godta att en viss kategori av uppgifter ges ”prioritet”, ett ”högre bevisvärde” (punkt 71 i den överklagade domen) eller en viss ”betydelse” (punkt 72 i den överklagade domen) jämfört med andra uppgifter skulle strida mot själva begreppet ”bevisvärde”, såsom det definieras i bilaga XIII, enligt vilken alla tillgängliga resultat, ”oavsett enskilda slutsatser”, ska sammanställas i en enda sammanvägd bedömning, och skulle frånta detta begrepp sin ändamålsenliga verkan. 29 Klagandena anser att tribunalen, genom att slå fast att de uppgifter som avses i avsnitt 3.2.2 i bilaga XIII blir viktigare när uppgifterna om BCF inte kan tillämpas direkt på tillgängliga uppgifter, i själva verket slog fast att de uppgifter som avses i punkterna b och c i detta avsnitt inte ska tillmätas någon relevans eller särskild verkan när resultat, i den mening som avses i led a i nämnda avsnitt, finns tillgängliga. 30 Tribunalens bedömning stöds emellertid varken av andra stycket i ingressen till bilaga XIII eller av skälen 5 och 6 i förordning nr 253/2011, i vilka det inte anges att en sammanvägd bedömning är relevant när det inte är möjligt att direkt tillämpa B/vB-kriterierna på uppgifterna om BCF, men där det anges att detta fastställande är särskilt relevant när det inte är möjligt att direkt tillämpa B/vB-kriterierna på all tillgänglig information. En sådan tolkning överensstämmer även med tredje stycket i ingressen till denna bilaga, i vilket det betonas att det är nödvändigt att beakta all tillgänglig information, oavsett vilka slutsatser de kommit fram till. I den överklagade domen ges emellertid felaktigt företräde åt uppgifter om BCF just på grund av möjligheten att tillämpa dem numeriskt på de kriterier som föreskrivs i avsnitt 1 i nämnda bilaga. En sammanvägd bedömning borde emellertid ha gjorts i förevarande fall för att bedöma de berörda ämnenas B- och vB-egenskaper, oberoende av den omständigheten att tribunalen ansåg att uppgifterna om BCF kunde tillämpas direkt/numeriskt på de kriterier som föreskrivs i detta avsnitt. 31 Enligt sökandena krävs det enligt bilaga XIII att uppgifter om BCF och BAF och/eller TAF beaktas, utan någon prioritetsordning. När resultaten från dessa uppgifter är tillgängliga, men motstridiga, såsom är fallet i förevarande mål, och när det undersökta ämnets egenskaper tyder på att en kategori av uppgifter inte är relevanta, vilket även är fallet med BCF, är det förenligt med den interna samstämmigheten i denna bilaga att en sammanvägd bedömning av andra uppgifter än dem som avser BCF och som är lika betydelsefulla i princip tillmäts särskild betydelse. 32 I den överklagade domen förutsätts emellertid att de resultat som hänför sig till BCF i sig räcker för att fastställa en presumtion om ”oro” avseende egenskaperna B/vB, som endast kan kullkastas om andra uppgifter ”motbevisar” (punkt 73 i den överklagade domen), ”ogiltigförklarar” (punkt 74 i domen), ”motsäger” (punkterna 83 och 130 i domen) eller ”avlägsnar” (punkterna 129 och 155 i samma dom) dessa resultat. 33 För det andra har klagandena gjort gällande att tribunalen, i punkt 74 i den överklagade domen, kastade om bevisbördan genom att slå fast att avsaknaden av biomagnifikation av ett ämne i en näringskedja inte bevisar att det inte förekommer biomagnifikation av ämnet i andra näringskedjor. Tribunalen bortsåg emellertid från att Reach-förordningen inte kräver bevis för att det inte förekommer någon biomagnifikation i någon möjlig näringskedja, men däremot ålägger Francis att visa att ett ämne uppfyller kriterierna för att identifieras som ett ämne med egenskap B eller egenskap vB, vilket Francis inte har gjort i förevarande fall. 34 För det tredje gjorde tribunalen även en oriktig bedömning, i punkterna 76 och 77 i den överklagade domen, när den inte utövade sin kontroll över det förfarande som ledde fram till antagandet av det omtvistade beslutet, eftersom den felaktigt underkände resultaten av en studie avseende BAF som genomförts i ett laboratorium och inom ramen för vilken fiskarna exponerades via näring och som visade att BAF var mycket svag. Tribunalen godtog därvid utan giltig grund MSC:s förklaringar, enligt vilka dessa resultat inte kunde jämföras med vad som sker i den verkliga miljö där fiskarna exponeras både via näring och via vattenmiljön. Dessutom gjorde tribunalen en felaktig bedömning när den inte kritiserade Chase tillvägagångssätt, som hade kvalificerat uppgifter om andra ämnen med låg BAF och en hög BCF som relevanta, utan att göra en jämförelse mellan egenskaperna hos dessa ämnen och egenskaperna hos de ämnen som är aktuella i förevarande fall. 35 Francis anser, med stöd av Förbundsrepubliken Tyskland, att det tillvägagångssätt som bygger på en sammanvägd bedömning enligt bilaga XIII inte utesluter möjligheten att ge olika uppgifter olika vikt, vilket innebär att invändningen om en felaktig tolkning av denna bilaga och av förordning nr 253/2011 ska underkännas. Vad gäller de övriga fel som tribunalen påstås ha gjort, har Francis gjort gällande att klagandenas argument i första hand inte kan tas upp till sakprövning, eftersom de syftar till att få till stånd en ny bedömning av de faktiska omständigheterna. Argumentet är under alla förhållanden ogrundat. 36 Förbundsrepubliken Tyskland har tillagt att BCF inte bara ska ges en ”viss prioritet”, utan att det dessutom hade kunnat anses att BCF var avgörande, eftersom koncentrationen av D4, D5 och D6 hos fiskarna i förevarande fall var 5000 gånger högre än i det omgivande vattnet. 37 Vad särskilt gäller punkt 71 i den överklagade domen har kommissionen tillagt att i den mån klagandena har ifrågasatt tribunalens bedömning av BCF:s bevisvärde, syftar deras argument i själva verket till att en ny bedömning av de faktiska omständigheterna ska göras och ska således avvisas. I den mån klagandenas argument däremot avser den felaktiga tolkning som tribunalen skulle ha gjort sig skyldig till genom att prioritera resultaten från tillförlitliga studier avseende BCF, är detta argument verkningslöst. Även om tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att i princip prioritera dessa resultat, vilket inte är fallet, kan dess bedömning inte ifrågasättas, eftersom MSC i förevarande fall, utan att göra en uppenbart oriktig bedömning, ansåg att BCF-värdena hade ett högre bevisvärde än andra uppgifter som klagandena har hänvisat till. Domstolens bedömning 38 Inom ramen för den första grunden har klagandena, med stöd av ACC, i huvudsak gjort gällande att punkterna 68–72, 74, 76 och 77 i den överklagade domen är behäftade med flera fall av felaktig rättstillämpning avseende, för det första, en felaktig tolkning av bilaga XIII vad gäller företräde för uppgifter avseende BCF, för det andra, en omkastning av bevisbördan och, för det tredje, tribunalens överskridande av gränserna för sin prövningsrätt. 39 Vad för det första gäller det företräde som tribunalen, i punkterna 68–72 i den överklagade domen, gav resultat från tillförlitliga studier om BCF avseende ett ämne i vattenlevande arter, framgår det av systematiken i bilaga XIII, i dess lydelse enligt förordning nr 253/2011, att en sammanvägd bedömning av uppgifterna förutsätter att all tillgänglig information som kan påverka identifieringen av ett PBT‑ eller vPvB-ämne beaktas tillsammans, oavsett vilka slutsatser som dragits av dem, och att uppgifternas kvalitet och samstämmighet tillmäts en lämplig betydelse. 40 Enligt andra stycket i ingressen till denna bilaga ska, i syfte att identifiera PBT‑ och vPvB-ämnen, inom ramen för en sammanvägd bedömning, alla relevanta och tillgängliga uppgifter enligt avsnitt 3.2 i nämnda bilaga, det vill säga bland annat relevanta och tillgängliga uppgifter om BCF, BAF och TAF, jämföras med de kriterier som anges i avsnitt 1 i bilagan. 41 Enligt avsnitt 1 i bilaga XIII om kriterier för identifiering av PBT‑ och vPvB-ämnen ska bioackumulering definieras i förhållande till BCF hos vattenlevande arter. Ett ämne är således ”bioackumulerande” (B) när BCF är högre än 2000 och ”mycket bioackumulerande” (vB) när BCF överstiger 5000. 42 Det framgår av andra stycket i ingressen till denna bilaga att en sammanvägd bedömning bland annat ska göras när kriterierna i avsnitt 1 i bilagan, däribland BCF, på de tillgängliga uppgifterna inte är självklar. Detta framgår även av skäl 6 i förordning nr 253/2011, enligt vilket en sammanvägd bedömning är av största vikt när tillämpningen av kriterierna i avsnitt 1 i bilagan på de tillgängliga uppgifterna inte är självklar. 43 Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkterna 44–50 i sitt förslag till avgörande, framgår det av ingressen och skäl 6 att en sammanvägd bedömning först, med beaktande av all tillgänglig information som anges i avsnitt 3.2 i bilaga XIII, ska klargöra huruvida de tillgängliga studierna på ett relevant och tillförlitligt sätt har fastställt BCF. Om så är fallet har relevanta och tillförlitliga uppgifter om BCF en privilegierad ställning i systematiken i bilaga XIII, i den mån bioackumuleringen har ett direkt samband med dessa uppgifter. Denna tolkning påverkas inte av genomförandet genom förordning 2017/735, som ändrade förordning nr 440/2008, av testmetoden via födan, det vill säga genom biomagnifikationsfaktorer eller trofiska magnifikationsfaktorer, vilken är anpassad till ämnen som är mycket svårlösliga i vatten, som en metod som används för att fastställa bioackumulering hos fisk i likhet med exponering via vattenmiljön. 44 Tribunalen kunde följaktligen, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning, i punkterna 71 och 72 i den överklagade domen, dra slutsatsen att unionslagstiftaren har prioriterat resultat från tillförlitliga studier om BCF avseende ett ämne hos vattenlevande arter. Såsom tribunalen med rätta slog fast i punkterna 68–71 i den överklagade domen påverkar denna prioritet inte tillämpningen av en sammanvägd bedömning. Det var mot denna bakgrund som tribunalen konstaterade att MSC inte hade gjort någon uppenbart oriktig bedömning när den fann att uppgifterna om BCF hade ett högre bevisvärde än andra uppgifter som klagandena hade hänvisat till, nämligen uppgifterna om TAF och BAF. Klagandenas argument att det framgår av den överklagade domen att de uppgifter som avses i avsnitt 3.2.2 b och c i bilaga XIII inte ska tillerkännas någon relevans eller någon särskild verkan när resultat avseende biokoncentration finns tillgängliga visar följaktligen på en felaktig tolkning av den domen och ska följaktligen underkännas. 45 Eftersom den första grunden, i den del den avser en felaktig tolkning av bilaga XIII, rör tribunalens bedömning avseende det konkreta sätt på vilket den sammanvägda bedömningen gjordes i förevarande fall och det bevisvärde som uppgifterna om BCF tillerkändes vid viktningen av olika bevis, kan denna grund, i avsaknad av ett påstående om missuppfattning, inte tas upp till sakprövning. 46 Vad för det andra gäller den påstådda omkastning av bevisbördan som tribunalen gjorde i punkt 74 i den överklagade domen, i den del tribunalen underförstått fann att klagandena var skyldiga att bevisa att det inte förekommer någon biomagnifikation i någon näringskedja, ska det påpekas att tribunalen i denna punkt angav att ”uppgifterna från fältstudier som visade att det i vissa näringsnätverk inte förekom någon trofisk magnifikation [hade] beaktats” av MSC, som ansåg att ”dessa uppgifter [emellertid] inte innebar att övriga bevis till stöd för slutsatsen om bioackumulering ogiltigförklarades”. Det var i detta sammanhang som tribunalen angav dels att avsaknaden av bioackumulering genom biomagnifikation inte uteslöt möjligheten till bioackumulering genom biokoncentration, dels att avsaknaden av biomagnifikation av ett ämne i en näringskedja inte bevisar att det inte finns någon biomagnifikation av detta ämne i andra näringskedjor. 47 En omvänd bevisbörda skulle ha inneburit att klagandena, i avsaknad av bevis för bioackumulering av ett ämne, var skyldiga att visa att det inte förelåg någon bioackumulering, vilket inte var fallet här. Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkt 91 i sitt förslag till avgörande, ska den part som gör gällande att det berörda unionsorganet har gjort en otillräcklig analys av de relevanta omständigheterna eller uppenbart oriktiga bedömningar däremot lämna uppgifter som kan visa att det är sannolikt att en sådan brist eller sådana fel föreligger, och det ankommer i förekommande fall på detta organ att undanröja denna sannolikhet, utan att detta innebär en omvänd bevisbörda. 48 Vad för det tredje gäller tribunalens påstått otillräckliga prövning i punkterna 76 och 77 i den överklagade domen av vissa konstateranden som MSC och Francis gjort, ska det inledningsvis erinras om, såsom tribunalen påpekade i punkterna 51 och 52 i den överklagade domen, att inom ett komplicerat tekniskt område under utveckling, såsom det som är aktuellt i förevarande mål, förfogar de behöriga unionsmyndigheterna över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, varvid unionsdomstolens prövning ska begränsas till en kontroll av att det vid utövandet av denna befogenhet inte har förekommit uppenbara fel eller maktmissbruk och att dessa myndigheter inte uppenbart har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2011, Etimine, C‑15/10 , EU:C:2011:504 , punkt 60 , och dom av den 9 mars 2023, PlasticsEurope/Echa, C‑119/21 P , EU:C:2023:180 , punkt 46 ). 49 Det framgår emellertid inte av klagandenas argument att tribunalen skulle ha överskridit gränserna för sin prövning. Klagandena tycks däremot, utan att göra gällande någon missuppfattning, ifrågasätta tribunalens bedömning av resultaten av det näringstest som de hade nämnt och av den hänvisning som MSC gjorde till andra ämnen för att illustrera att det inte var ovanligt att ett ämne med en BAF som var lägre än 1 och som var resultatet av ett näringstest kunde ha en BCF som uppfyllde kriteriet för identifiering av egenskaperna B eller vB. 50 Klagandena har härigenom i själva verket försökt få domstolen att ompröva den bevisning som lagts fram vid tribunalen. Det framgår emellertid av artikel 256.1 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att ett överklagande till domstolen är begränsat till rättsfrågor. Tribunalen är ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta omständigheterna liksom att bedöma bevisningen. Härav följer att domstolen i ett mål om överklagande varken är behörig att fastställa de faktiska omständigheterna eller, i princip, att bedöma den bevisning som tribunalen har godtagit till stöd för dessa omständigheter (dom av den 9 mars 2023, PlasticsEurope/Echa, C‑119/21 P , EU:C:2023:180 , punkt 84 ). 51 Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den första grunden, vilken delvis inte kan tas upp till prövning och delvis saknar fog. Den andra grunden Parternas argument 52 Klagandena har, med stöd av ACC, gjort gällande att bilaga XIII är tillämplig på organiska ämnen, inklusive organiska metallföreningar, och inte på oorganiska ämnen. Ett ämne är organiskt om det endast innehåller kol, vätgas och syre och eventuellt kväve. D4, D5 och D6 har unika egenskaper på grund av sin hybridkaraktär, vilka tar sig uttryck i olika egenskaper i fråga om löslighet och spridning mellan de miljöer som påverkar deras omvandling, spridning och fördelning i miljön. Klagandena har anfört att D4, D5 och D6 är biologiskt nedbrytbara, att deras koncentration minskar med ökande trofisk nivå och att de metaboliseras när de absorberas av organismer via näringskedjan, det vill säga att de inte ackumuleras i näringskedjan. 53 Av detta följer enligt klagandena att uppgifterna om BCF inte är direkt relevanta för bedömningen av dessa ämnens B och vB-egenskaper, eftersom studierna om biokoncentration genomförts under konstlade förhållanden där inte bara ämnena är förhindrade att dela upp sig i luften eller i sediment, utan även ämnenas koncentration i vatten är konstant. Resultaten av dessa studier återspeglar således inte ämnenas beteende i miljön under ”relevanta förhållanden” i den mening som avses i fjärde stycket i inledningen till bilaga XIII. BAF och TAF utgör däremot relevanta parametrar. 54 Klagandena har i detta sammanhang för det första gjort gällande att tribunalen inte bemötte de argument som de hade framfört i första instans avseende konsekvenserna av de berörda ämnenas hybridkaraktär vid tillämpningen av kriterierna i bilaga XIII. Tribunalen begränsade sig i stället till att i punkterna 140, 141 och 150 i den överklagade domen slå fast att ett ämne som har en organisk eller oorganisk hybridstruktur inte är undantaget från tillämpningsområdet för denna bilaga. 55 För det andra tillämpade tribunalen, i punkt 151 i den överklagade domen, en omvänd bevisbörda genom att slå fast att klagandena inte hade lagt fram någon bevisning som kunde visa att Francis hade underlåtit att beakta ett ämnes särskilda egenskaper och tribunalen bortsåg från den bevisning som klagandena hade lagt fram för att styrka denna underlåtenhet. Enligt klagandena har Francis inte visat att den hade beaktat de berörda ämnenas hybridkaraktär vid utvärderingen enligt denna bilaga och tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att detta utelämnande inte utgjorde en uppenbart oriktig bedömning. 56 I punkt 156 i den överklagade domen kastade tribunalen på nytt om bevisbördan när den fann att klagandena inte hade visat att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning vad gäller beaktandet av exponering via näring i näringskedjan. Klagandena har emellertid gjort gällande att de har lämnat detaljerade synpunkter som visar att Francis inte hade beaktat de särskilda egenskaperna hos D4, D5 och D6 till följd av deras hybridkaraktär, vilket motiverade att uppgifter angående BAF användes för att bedöma deras egenskaper B och vB, varför det ankom på Echa att visa att Francis faktiskt hade beaktat dessa särskilda egenskaper vid antagandet av det omtvistade beslutet. 57 För det tredje har klagandena bestritt tribunalens bedömning i punkterna 117, 126, 152, 153 och 155 i den överklagade domen, eftersom den i huvudsak grundar sig på en missuppfattning av de faktiska omständigheterna. 58 Vad gäller punkterna 117 och 152 i den överklagade domen gjorde tribunalen en felaktig bedömning när den slog fast att D4, D5 och D6, enligt klagandena, varken fanns i vattnet eller i miljön. Klagandena har emellertid bestritt att de har framfört så absoluta påståenden i detta avseende och har i illustrativt syfte hänvisat till repliken och deras svar på tribunalens frågor för att visa att de har påstått och visat att hybridegenskaperna hos D4, D5 och D6 påverkar deras omvandling, spridning och fördelning i miljön på en sådan nivå att en annan slutsats bör dras än den som tribunalen dragit beträffande deras egenskaper B/vB. 59 Vad gäller metaboliseringen av D4, D5 och D6 fann tribunalen i punkt 126 i den överklagade domen felaktigt att det saknades tillräckligt konkret och påtaglig bevisning avseende klagandenas påstående att D4, D5 och D6 metaboliseras av organismerna. Klagandena har emellertid hävdat att de i ansökan i första instans lade fram vetenskapliga bevis för detta, såsom bland annat studierna ”Domoradzki et al. (2017)” och ”Mann. (2015)” om metabolisering hos fisk. 60 I punkt 153 i den överklagade domen slog tribunalen vidare felaktigt fast att klagandenas påståenden om metabolisering av ämnen i bentiska, pelagiska och landlevande arter inte hade styrkts. Enligt klagandena har tribunalen, trots att den i punkt 128 i domen beaktade studien”Selck et al (2018)” som de åberopat, bortsett från den huvudsakliga slutsatsen i denna studie, nämligen att de aktuella ämnena metaboliseras även i organismer som lever i sediment till sådana nivåer att ingen bioackumulering kan ske. 61 I punkt 155 i den överklagade domen gjorde tribunalen slutligen en felaktig bedömning. Klagandena har således hävdat att de inte har påstått att ämnena i fråga är helt metaboliserade och anser att den slutsats som tribunalen kom fram till i punkt 127 i den överklagade domen, enligt vilken metobiliseringen, ”[ä]ven om en sådan skulle uppstå, inte är tillräckligt stark för att utesluta all bioackumulering genom biokoncentration”, saknar grund. På samma sätt motsäger studien ”Wright (2018)” tribunalens påstående i samma punkt 155, enligt vilket Chase slutsats om egenskapen vB avseende D4, D5 och D6 stöds av uppgifterna om bioförstärkningen från näringsstudier. 62 Echa har, med stöd av kommissionen, gjort gällande att den andra grunden inte kan tas upp till sakprövning eller att den i vart fall ska ogillas. 63 Klagandena har i sin replik, vad gäller åsidosättandet av rätten att yttra sig, tillagt att redan den omständigheten att deras argument har förvanskats och inte tagits upp av tribunalen utgör ett sådant åsidosättande. Domstolens bedömning 64 Den andra grunden avser tribunalens bedömning av konsekvenserna av de inneboende egenskaperna hos D4, D5 och D6 till följd av deras hybridkaraktär mot bakgrund av de bedömningskriterier som föreskrivs i bilaga XIII. 65 Klagandena har för det första kritiserat punkterna 140, 141 och 150 i den överklagade domen, i vilka tribunalen enligt klagandena missuppfattade deras argument. Klagandena har anfört att de inte har hävdat att D4, D5 och D6 ska undantas från Reach-förordningens tillämpningsområde på grund av deras hybridkaraktär, utan att dessa ämnens inneboende egenskaper kan påverka tillämpningen av de kriterier som föreskrivs i bilaga XIII för identifiering av dem som PBT‑ eller vPvB-ämnen. 66 Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkterna 77–81 i sitt förslag till avgörande, framgår det visserligen av ansökan i första instans att klagandena kritiserade ”det sätt på vilket kriterierna i bilaga XIII till Reach-förordningen tillämpades”, men att tribunalens konstaterande avseende tillämpningen av denna bilaga på de berörda ämnena inte skadar deras intressen. 67 Enligt systematiken i den domen utgör detta konstaterande nämligen ett steg som föregår bedömningen av de inneboende egenskaperna hos D4, D5 och D6 som följer av deras hybridkaraktär och deras inverkan på bedömningen av dessa ämnens egenskaper P, B, T, vP eller vB. Såsom Francis har gjort gällande utan att motsägas av klagandena, begränsade sig tribunalen inte till att konstatera att D4, D5 och D6 omfattas av tillämpningsområdet för Reach-förordningen, utan prövade även klagandenas invändningar som grundade sig på betydelsen av dessa ämnens hybridkaraktär när det gäller tillämpningen av bilaga XIII. Kritiken mot punkterna 140, 141 och 150 i den överklagade domen är således verkningslös och ska lämnas utan avseende. 68 Vad för det andra gäller anmärkningen om att tribunalen kastade om bevisbördan genom att i punkterna 151 och 156 i den överklagade domen slå fast att klagandena inte hade lagt fram någon bevisning som kunde visa att Francis hade underlåtit att beakta informationen om hybridkaraktären hos D4, D5 och D6 och att Francis hade gjort en uppenbart oriktig bedömning vad gäller exponeringen via näring i näringskedjan, kan denna anmärkning inte godtas. Såsom angetts i punkt 47 i förevarande dom, gjorde tribunalen en riktig bedömning när den konstaterade att det ankommer på klagandena att vid tribunalen lägga fram uppgifter som kan visa att de brister eller uppenbara fel som de åberopar är sannolika. 69 Vad för det tredje gäller följderna av de särskilda egenskaperna hos D4, D5 och D6, påpekar domstolen, i likhet med vad Francis också har gjort gällande och såsom framgår av punkt 151 i den överklagade domen, att tribunalen inte slog fast att sådana egenskaper inte kan kvalificeras som relevant information, i den mening som avses i avsnitt 3.2 i bilaga XIII, som kan beaktas vid en sammanvägd bedömning. Däremot drog tribunalen slutsatsen att de omständigheter som klagandena hade anfört i förevarande fall inte kunde visa att Francis hade underlåtit att beakta dessa egenskaper och att en sådan underlåtenhet hade påverkat identifieringen av D4, D5 och D6 såsom PBT‑ eller vPvB-ämnen. 70 Klagandena har bestritt tribunalens slutsats och hävdat att konstaterandena i punkterna 117, 126, 152, 153 och 155 i den överklagade domen grundar sig på en missuppfattning av deras argumentation och av den bevisning som lagts fram till stöd för denna. 71 Vad för det första gäller missuppfattningen av deras argumentation har klagandena hävdat dels att de inte hade framfört så absoluta påståenden om att ”D4, D5 och D6 inte finns i vatten”, dels att de inte hade påstått att dessa ämnen helt metaboliserades i vissa organismer. 72 För det första ska det påpekas att klagandena inte har bestritt att tribunalen kunde tolka deras inlagor så, att D4, D5 och D6 inte fanns i vattnet. En missuppfattning ska emellertid framgå uppenbart av den överklagade domen, vilket inte är fallet här. Vidare nämnde tribunalen, i punkt 118 i den överklagade domen, möjligheten att de aktuella ämnena inte passerar ”vattensediment bortom löslighetsnivån” och noterade att till och med en låg vattenlöslighet inte betyder ”att det inte finns någon biokoncentration i de vattenlevande arterna”. 73 För det andra kan det konstateras att klagandena inte har styrkt påståendet att deras argument har missuppfattats vad gäller metabolisering av D4, D5 och D6 i vissa organismer. Punkt 155 i den överklagade domen, som klagandena har kritiserat, ingår dessutom i tribunalens resonemang i punkterna 153–155 i samma dom. Efter att på ett korrekt sätt ha redogjort för klagandenas argument i punkt 153 i nämnda dom, konstaterade tribunalen dels att metabolismen avseende de aktuella ämnena i fiskar och sedimentlevande organismer hade prövats inom ramen för den första grundens andra del, dels att det saknades stöd för argumentationen rörande metabolismen avseende dessa ämnen i andra organismer. Det var endast i andra hand som tribunalen, i punkt 155 i samma dom, prövade hypotesen att ”de aktuella ämnena [är] helt metaboliserade i vissa organismer” och drog slutsatsen att ”detta inte skulle påverka Chase slutsats angående [egenskapen] vB hos D4, D5 och D6, vilken grundar sig på höga BCF-värden och stöds av flera källor till data om bioförstärkning som hämtats från näringsstudier”. 74 Vad därefter gäller missuppfattningen av bevisningen, genom att tribunalen underlät att beakta de studier som klagandena hade lagt fram avseende bland annat metabolisering av D4, D5 och D6 hos fiskar, påpekar domstolen att denna anmärkning grundar sig på en selektiv tolkning av den överklagade domen, eftersom studierna ”Domoradzki et al. (2017)” och ”Mann. (2015)”, till vilka klagandena har hänvisat i överklagandet, såsom framgår av punkterna 170–172 i den domen, hade behandlats i stöddokumenten avseende D4 och D5 och beaktats i beslutsprocessen. 75 Av det ovan anförda följer att klagandenas anmärkningar avseende missuppfattning av argument och bevisning i själva verket syftar till att domstolen ska göra en annan tolkning av dessa än den som tribunalen gjorde i den överklagade domen och att de således inte kan tas upp till sakprövning. 76 Vad för det fjärde gäller åsidosättandet av rätten att yttra sig, ska det erinras om att denna rätt innebär att den berörda personen ska ges tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt framföra sin ståndpunkt angående de omständigheter som den behöriga myndigheten avser att grunda sitt beslut på. Klagandenas kritik avser emellertid tribunalens underkännande av anmärkningarna avseende det omtvistade beslutet. Iakttagandet av rätten att yttra sig i ett domstolsförfarande innebär för övrigt inte att domstolen i sitt avgörande måste ta ställning till samtliga påståenden som framförts av var och en av parterna, utan att den, efter att ha tagit del av parternas påståenden och prövat bevisningen, ska uttala sig om yrkandena i överklagandet och motivera sitt avgörande (dom av den 11 januari 2007, Technische Glaswerke Ilmenau/kommissionen, C‑404/04 P , EU:C:2007:6 , punkt 125 ). 77 Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden, eftersom den i vissa delar är verkningslös, i vissa delar ska ogillas och i övriga delar inte kan tas upp till sakprövning. Den tredje grunden Parternas argument 78 Genom den tredje grunden har klagandena, med stöd av ACC, särskilt ifrågasatt punkterna 88–90 och 116–119 i den överklagade domen och gjort gällande att tribunalen gjorde fel när den gjorde en alltför formalistisk åtskillnad mellan riskbedömningen och farobedömningen. 79 De har således gjort gällande att det framgår av fjärde stycket i ingressen till bilaga XIII att den information som används för bedömningen av ett ämnes PBT/vPvB-egenskaper ”ska grundas på data som erhållits under relevanta förhållanden”. De har även hänvisat till punkt 114 i Chase överklagandenämnds beslut av den 7 december 2016 (ärende A-013–2014), i vilket det anges att även om ”de relevanta villkoren” inte nödvändigtvis motsvarar ”verkliga levnadsvillkor”, krävs det enligt fjärde stycket i ingressen till bilaga XIII att Francis beaktar det aktuella ämnets inneboende egenskaper för att möjliggöra en korrekt uppskattning av ämnets beteende i miljön. 80 I punkt 88 i den överklagade domen underkände tribunalen emellertid felaktigt deras argument rörande ämnenas omvandling, spridning och fördelning i miljön med motiveringen att de saknar relevans, eftersom de snarare hänför sig till riskbedömningen än till farobedömningen. Denna åtskillnad mellan riskbedömningen och farobedömningen kan emellertid inte leda till att övervägandena avseende de miljöförhållanden som faktiskt är tillämpliga, det vill säga ”relevanta förhållanden” i den mening som avses i fjärde stycket i inledningen till bilaga XIII, ska underkännas med motiveringen att det rör sig om en bedömning av exponeringen för dessa ämnen som Francis inte är skyldig att undersöka inom ramen för en farobedömning. Enligt klagandena innebär bedömningen av huruvida ett ämne uppfyller kriterierna P, B, T, vP eller vB under ”relevanta förhållanden” med nödvändighet en bedömning av ämnets beteende i miljön, med beaktande av dess inneboende egenskaper. 81 Tribunalen gjorde således en felaktig tolkning av fjärde stycket i bilaga XIII och åsidosatte klagandenas rätt att yttra sig när den underkände dessa argument. 82 Francis anser att den tredje grunden ska ogillas. Francis har i detta avseende gjort gällande att den tolkning som klagandena har förespråkat av fjärde stycket i ingressen till bilaga XIII varken stöds av Chase överklagandenämnds beslut av den 7 december 2016 (ärende A-013–2014) eller av OECD:s riktlinje 305, i vilken det föreskrivs en standardiserad testmetod för mätning av biokoncentrationen av ett ämne. 83 Enligt kommissionen utgör den tredje grunden en ny grund, eftersom klagandena i första instans hävdade att ”relevanta förhållanden” kräver att varje egenskap (P, B och T) ska bedömas i samma miljö. Åberopandet av denna grund i samband med överklagandet innebär således att den inte kan tas upp till sakprövning. Kommissionen anser under alla omständigheter att det saknas stöd för denna grund, eftersom den bygger på en felaktig uppfattning om identifieringen av farorna med en kemisk produkt. Domstolens bedömning 84 Domstolen konstaterar inledningsvis att klagandena genom den tredje grunden har kritiserat den åtskillnad som tribunalen gjorde mellan riskbedömningen och farobedömningen samt konsekvenserna därav för identifieringen av ett ämne som ett ämne som inger mycket stora betänkligheter, i den mening som avses i artiklarna 57 och 59 i Reach-förordningen. Denna grund kan således inte anses vara ny i samband med överklagandet. 85 Klagandena har närmare bestämt ifrågasatt punkterna 88–90 och 116–119 i den överklagade domen, vilka i huvudsak avser begreppet ”relevanta förhållanden”, i den mening som avses i fjärde stycket i ingressen till bilaga XIII, där det anges att ”[u]ppgifter som används för bedömning av ett ämnes PBT‑ och vPvB-egenskaper ska grundas på data som erhållits under relevanta förhållanden”. 86 Det ska i detta hänseende påpekas att domstolen redan vid flera tillfällen, inom ramen för Reach-förordningen, har gjort åtskillnad mellan farobedömning och riskbedömning. Den slog således fast att kriterierna i bilaga XIII grundar sig på en bedömning av farorna med PBT‑ och vPvB-ämnen, vilka avses i artikel 57 d och e i denna förordning, och inte kräver att det görs en riskbedömning avseende de berörda ämnena motsvarande den som krävs inom ramen för bedömningsförfarandet enligt avsnitt 6 i bilaga I till nämnda förordning eller, inom ramen för tillståndsförfarandet, enligt artikel 64.4 i samma förordning eller, vad gäller begränsningsförfarandet, enligt artikel 70 i Reach-förordningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 mars 2017, Polynt/Echa, C‑323/15 P , EU:C:2017:207 , punkterna 24 och 25 ). 87 Härav följer att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den i punkt 89 i den överklagade domen, på grundval av åtskillnaden mellan riskbedömning och farobedömning, slog fast att det sätt på vilket ett ämne uppträder i miljön snarare omfattas av riskbedömningen. Inom ramen för bilaga XIII avser begreppet ”relevanta förhållanden” således inte det sätt på vilket det berörda ämnet uppträder i miljön, utan frågan huruvida testmetoderna är ägnade att identifiera ämnets farliga inneboende egenskaper. 88 Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkt 68 i sitt förslag till avgörande, är den överklagade domen följaktligen inte behäftad med någon felaktig rättstillämpning på grund av att tribunalen underkände den betydelse av begreppet ”relevanta förhållanden” som innebär att testmetoderna för bedömning av bioackumulering ska motsvara den faktiska förekomsten av de berörda ämnena i miljön. 89 När det gäller den missuppfattning av grunder och bevisning som klagandena också har åberopat till stöd för den tredje grunden, ska det påpekas att de endast formellt har åberopat denna missuppfattning, utan att underbygga den med uppgifter som gör det möjligt att identifiera vilken grund eller vilken bevisning som tribunalen skulle ha missuppfattat. 90 Vad gäller det påstådda åsidosättandet av rätten att yttra sig kan klagandena inte vinna framgång med sina argument av samma skäl som angetts i punkt 76 ovan. 91 Överklagandet kan således inte vinna bifall såvitt avser den tredje grunden. Den fjärde grunden 92 Den fjärde grunden består av tre delar. Den första delgrunden avser tribunalens beaktande av uppgifterna om toxiciteten hos D5 och D6 på grundval av förekomsten av D4 som föroreningar. Den andra delgrunden avser den bevisning som avser bioackumulering avseende D4 och D5 efter yttrandena från MSC och riskbedömningskommittén. Den tredje delgrunden avser beaktandet av alla relevanta uppgifter inom ramen för utvärderingen av bioackumuleringen avseende D6. Den första delgrunden – Parternas argument 93 Sökandena har, med stöd av ACC, gjort gällande att Francis identifierade D5 och D6 som PBT‑ämnen, med motiveringen att D5 och D6 innehåller D4 som en förorening och att D4 har egenskaperna P, B och T. Med hänsyn till tillgängliga uppgifter om dessa ämnen, beaktade Francis emellertid inte den omständigheten att varken D5 eller D6 i sig hade egenskapen T. 94 Klagandena har inte bestritt att D4 förekommer som förorening i D5 och D6. De hävdar emellertid att varken D5 eller D6 är toxiska för miljön när de testas direkt. Även om det i femte stycket i ingressen till bilaga XIII föreskrivs att information om föroreningar/beståndsdelar ska beaktas, bör identifieringen av ett ämne grundas på information om själva ämnet och, ”också”, på de relevanta beståndsdelarna i detta ämne. 95 För det första gjorde tribunalen fel när den i punkt 256 i den överklagade domen slog fast att ”ordet ’också’ inte tyder på att Francis borde ha utvärderat toxiciteten hos D5 och D6 som sådan”. 96 För det andra fann tribunalen, i punkt 270 i den överklagade domen, att Chase förklaringar avseende toxiciteten hos D5 och D6 var ”sannolika”, medan den, i punkt 271, hävdade att klagandenas argument att D4, i den mån det släpps ut i miljön som förorening i D5 eller D6, aldrig uppnår toxicitetsnivån på grund av dess låga löslighet i vatten och dess höga fördelningskoefficient mellan oktanol och vatten, ”inte är övertygande”. Enligt klagandena har tribunalen inte styrkt detta påstående och därigenom fråntagit dem deras rätt att yttra sig. 97 För det tredje missuppfattade tribunalen, i punkt 272 i den överklagade domen, klagandenas argument genom att slå fast att D4 inte släpps ut i miljön. Klagandena har i själva verket, i sin ansökan och i sin replik vid tribunalen, angett att eftersom D4 släpps ut i form av föroreningar från D5 eller D6, uppnår utsläppen av D4 inte toxiska nivåer på grund av dess inneboende egenskaper. 98 Enligt klagandena gjorde tribunalen således en bedömning av toxiciteten hos D5 och D6 utan att ange något som helst stöd för denna bedömning, vilket innebär ett åsidosättande av gränserna för dess kontrollbefogenhet. 99 Echa har gjort gällande att den fjärde grunden inte kan tas upp till sakprövning, eftersom klagandena genom sina argument i själva verket strävar efter att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning och de faktiska omständigheter som redan har prövats av tribunalen. 100 Francis anser att den första delen av denna grund ska underkännas som verkningslös, eftersom toxiciteten hos D5 och D6 inte har någon inverkan på bedömningen av dessa ämnens vP och vB-egenskaper och inte vederlägger slutsatsen att D5 och D6 ska klassificeras som ämnen som inger mycket stora betänkligheter med hänsyn till deras egenskaper vP och vB. 101 Under alla omständigheter är klagandenas argument inom ramen för denna delgrund också ogrundade. 102 Enligt kommissionen framgår det av femte stycket i ingressen till bilaga XIII att identifieringen av ett PBT‑ eller vPvB-ämne även kan grunda sig på egenskaperna P, B, T, vP eller vB i någon av dess beståndsdelar, inbegripet i dess föroreningar eller i omvandlings- och nedbrytningsprodukter. – Domstolens bedömning 103 Klagandena har för det första ifrågasatt tribunalens tolkning av femte stycket i ingressen till bilaga XIII, enligt vilket identifieringen av ett PBT‑ eller vPvB-ämne även ska beakta egenskaperna P, B, T, vP eller vB hos ämnets relevanta beståndsdelar och relevanta omvandlings- och nedbrytningsprodukter. 104 Det ska i detta hänseende påpekas att tribunalen, i punkt 256 i den överklagade domen, vilken klagandena har kritiserat, slog fast att adverbet ”också” inte anger att Francis borde ha utvärderat toxiciteten hos D5 och D6 som sådan, trots att Francis visste att uppgifterna inte var fullständiga i detta avseende eller att toxiciteten hos dessa båda ämnen redan framgick av andra tillgängliga uppgifter, bland annat uppgifterna avseende D4 som förekommer som förorening i D5 och D6. Klagandena har emellertid inte visat att detta påstående är felaktigt. Punkt 256 i den överklagade domen är dessutom förenlig med det mål som eftersträvas med Reach-förordningen, vilket framgår av dess artikel 1 och som tribunalen erinrade om i punkt 257 i den domen, nämligen att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. 105 För det andra har klagandena gjort gällande att tribunalen inte underbyggde sin bedömning av bevisvärdet av de förklaringar som lämnats av Francis och av klagandena utan endast, i punkterna 270 och 271 i den överklagade domen, kvalificerade dem som ”rimliga” och, i huvudsak, inte övertygande. Även om klagandena formellt har gjort gällande att bevisningen har missuppfattats, framgår det av deras argument att de i själva verket har gjort gällande att tribunalen har åsidosatt sin motiveringsskyldighet. Punkterna 270 och 271 i den överklagade domen ska emellertid läsas mot bakgrund av punkterna 267–271 i den domen, i vilka det anges varför Francis inte beaktade de uppgifter om toxicitet som framkom vid testerna av D5 och D6, betraktade som sådana. Av samma skäl som angetts i punkt 76 i förevarande dom följer det inte heller av tribunalens konstateranden i punkterna 270 och 271 i den överklagade domen att rätten att yttra sig har åsidosatts. 106 Vad för det tredje gäller klagandenas kritik av punkt 272 i den överklagade domen, konstaterar domstolen att tribunalen inte bortsåg från eller missuppfattade den bevisning som klagandena hade lagt fram, utan betecknade den som obetydlig bevisning. Sökandena har ifrågasatt denna punkt och hävdat att de inte hade gjort gällande att D4 inte släpptes ut i miljön, utan att utsläppen av detta ämne inte nådde upp till de nivåer som visar dess toxicitet på grund av dess inneboende egenskaper. Det ska emellertid påpekas att tribunalen prövade och underkände klagandenas argument i punkt 271 i den överklagade domen, eftersom punkt 272 angavs för fullständighetens skull, vilket bekräftas av användningen av uttrycket ”dessutom”. Den invändning som framförts avseende punkt 272 i den överklagade domen är således verkningslös. 107 Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens första del, vilken delvis inte kan tas upp till prövning och delvis saknar fog. Den andra delgrunden – Parternas argument 108 Klagandena har med stöd av ACC gjort gällande att Francis inte undersökt de nya uppgifterna avseende D4 och D5, som visserligen blev tillgängliga efter antagandet av MSC:s yttrande men före antagandet av det omtvistade beslutet. Tribunalen gjorde emellertid för det första fel när den, i punkterna 170, 171, 175 och 177 i den överklagade domen, slog fast att studierna ”behandlades” av Francis och granskades med ett ”kritiskt öga”, utan att motivera det resonemang som ledde fram till detta påstående. 109 För det andra gjorde tribunalen, i punkterna 178 och 180 i den överklagade domen, en oriktig bedömning dels när den fann att klagandena inte hade angett något konkret exempel på en uppgift beträffande vilken det var omöjligt för dem att veta hur den hade bedömts, dels när den fann att klagandena hade lämnat flera exempel som enligt klagandena visade att Francis inte hade undersökt ny information noggrant. 110 Vad för det tredje gäller de tillväxtkorrigeringar som tillämpats på BCF-värdena, gjorde tribunalen fel när den i punkt 200 i den överklagade domen slog fast att studien ”Le. (2015)” hade använts för att avgöra huruvida en tillväxtkorrigering hade gjorts. Enligt klagandena visar denna studie emellertid inte att någon tillväxtkorrigering har gjorts på FBA-värdena. Däremot visade studien ”Wright (2018)” att det fanns problem i samband med den tillväxtkorrigering som Francis gjorde. 111 För det fjärde gjorde tribunalen, i punkt 208 i den överklagade domen, en felaktig bedömning av de omständigheter och argument som klagandena hade anfört. Enligt klagandena är Francis inte skyldig att för varje studie bedöma huruvida proverna kan ha varit förorenade. När ett föroreningsproblem har identifierats, såsom i förevarande fall, ska Francis emellertid beakta det inom ramen för en sammanvägd bedömning. 112 Echa har gjort gällande att klagandena genom den fjärde grundens andra del i själva verket försöker få till stånd en ny bedömning av de faktiska omständigheterna i det aktuella fallet och att deras argument följaktligen ska avvisas. Dessa argument är även ogrundade. – Domstolens bedömning 113 Genom den första anmärkningen som har anförts till stöd för den fjärde grundens andra del har klagandena i huvudsak kritiserat tribunalen för att den, utan tillräckliga förklaringar, fann att Francis vederbörligen hade beaktat nya studier om bioackumulering av D4 och D5, vilka gjorts efter MSC:s och riskbedömningskommitténs yttranden. 114 Denna invändning avser således i huvudsak tribunalens åsidosättande av sin motiveringsskyldighet. I detta hänseende erinrar domstolen om att enligt fast rättspraxis innebär inte tribunalens skyldighet att motivera sina avgöranden, enligt artikel 36 och artikel 53 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, att tribunalen är skyldig att lämna en uttömmande redogörelse för vart och ett av de resonemang som parterna i målet fört. Tribunalens motivering kan således vara underförstådd, förutsatt att de berörda får kännedom om varför tribunalen inte har godtagit deras argument och att domstolen får ett tillräckligt underlag för att kunna utföra sin prövning (dom av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen, C‑647/19 P , EU:C:2021:666 , punkt 36 och där angiven rättspraxis). 115 Mot bakgrund av denna rättspraxis konstaterar domstolen att punkterna 170, 171, 175 och 177 i den överklagade domen, i vilka tribunalen i huvudsak konstaterade att olika vetenskapliga studier hade granskats kritiskt under beslutsprocessen, inte är bristfälligt motiverade, eftersom dessa punkter ska läsas mot bakgrund av det sammanhang som den överklagade domen ingår i. Såsom generaladvokaten har påpekat, i punkterna 97 och 98 i sitt förslag till avgörande, prövade tribunalen, bland annat i punkterna 185–188 i den överklagade domen, på vilket sätt Francis och MSC hade beaktat vissa av dessa studier. 116 Vad gäller den andra invändningen som anförts till stöd för denna del av den fjärde grunden, vilken i huvudsak avser en påstådd motsägelse mellan punkterna 178 och 180 i den överklagade domen, finner domstolen att denna invändning grundar sig på en felaktig tolkning av dessa punkter. I punkt 178 i den överklagade domen konstaterade tribunalen nämligen, efter att ha redogjort för klagandenas argument att enbart citatet från studier inte var tillräckligt för att visa att Francis hade beaktat ny information, att klagandena inte hade angett någon uppgift beträffande vilken det var omöjligt för dem att veta hur den hade bedömts. Punkt 180 i samma dom utgör däremot ett svar på ett annat argument som avser påståendet att Francis gjorde en uppenbart oriktig bedömning vid bedömningen av vissa studier. Det var i detta avseende som tribunalen konstaterade att klagandena hade gett exempel som var avsedda att visa att Francis inte noggrant hade undersökt den nya information som den hade tillgång till, vilka tribunalen underkände i de punkter som följde på punkt 180. 117 Vad gäller den tredje anmärkningen avseende missuppfattningen i punkt 200 i den överklagade domen, framgår det av handlingarna i målet att frågan om den tillväxtkorrigering som tillämpats på BCF-värdena avseende D4 och D5 inte togs upp av klagandena inom ramen för den femte delen av den första grunden som åberopades i första instans. Det var först i den replik som ingavs till tribunalen, särskilt i den del som avsåg bioackumulering av D6, såsom anges i punkt 201 i den överklagade domen, som klagandena kritiserade Francis för att ha tillämpat en BCF som korrigerats i förhållande till tillväxten inom ramen för utvärderingen av D4, D5 och D6. 118 Tribunalen gjorde följaktligen rätt när den, i punkt 200 i den överklagade domen, underkände klagandenas argument att BCF-värdena hade korrigerats som för sent framfört, trots att detta argument hade åberopats i repliken och inte först vid förhandlingen. Såsom framgår av artikel 84.2 i tribunalens rättegångsregler är det nämligen endast tillåtet att åberopa nya grunder i repliken om villkoret i punkt 1 i denna artikel är uppfyllt, det vill säga om dessa grunder föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under rättegången, vilket sökandena inte har åberopat i förevarande fall. 119 Vad gäller den fjärde invändningen, avseende en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och av klagandenas argument rörande den potentiella föroreningen av de prover som undersökts i punkt 208 i den överklagade domen, konstaterar domstolen, i avsaknad av varje påstående om missuppfattning, att denna anmärkning inte kan tas upp till sakprövning, eftersom tribunalen, såsom det erinrats om i punkt 50 i förevarande dom, är ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta faktiska omständigheterna och att bedöma bevisningen. 120 Härav följer att den fjärde grundens andra del delvis ska avvisas och delvis saknar fog. Den tredje delgrunden – Parternas argument 121 Klagandena har, med stöd av ACC, för det första gjort gällande att tribunalen, i punkterna 96 och 225 i den överklagade domen, felaktigt avvek från sin praxis genom att slå fast att avsnitt 1.1.1.3 i bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 av den 16 december 2008 om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar, ändring och upphävande av direktiven 67/548/EEG och 1999/45/EG samt ändring av förordning (EG) nr 1907/2006 ( EUT L 353, 2008, s. 1 ) inte är relevant för identifieringen av PBT‑ och vPvB-ämnen. I domen av den 7 mars 2013, Bilbaína de Frazier m.fl./Echa ( T‑93/10 , EU:T:2013:106 ), medgav tribunalen att vissa bestämmelser i förordning nr 1272/2008 var tillämpliga på förfarandet för identifiering av ett ämne som ett ämne som inger mycket stora betänkligheter. 122 För det andra gjorde tribunalen, i punkt 226 i den överklagade domen, en oriktig bedömning vad gäller förhållandet mellan uppgifterna avseende TAF och BAF samt vad gäller den större betydelse som BCF-värdena tillmäts. Klagandena har således i huvudsak upprepat, vad särskilt gäller D6, deras argument inom ramen för den första grunden avseende en felaktig tolkning av bilaga XIII genom att tribunalen gav företräde åt uppgifterna om BCF. 123 För det tredje gjorde tribunalen, i punkterna 231, 234 och 237 i den överklagade domen, fel när den avvisade de invändningar som klagandena hade framställt vad gäller de tillväxtkorrigeringar som tillämpades inom ramen för studien ”CERI (2010)”, med motiveringen att de hade framförts först vid förhandlingen. Dessa invändningar framfördes i själva verket i repliken. Klagandena har även gjort gällande att tribunalen missuppfattade deras argument i punkt 234 i den överklagade domen i den meningen att de inte bestred giltigheten av den metod som anges i OECD:s riktlinje 305 vad gäller den tillväxtkorrigering som Francis tillämpade, utan Chase tillämpning av de alternativ som föreskrivs i dessa riktlinjer för att normalisera tillväxten. 124 För det fjärde gjorde tribunalen fel när den i punkt 241 i den överklagade domen slog fast att klagandena hade hävdat att Francis skulle göra en statistisk analys av de olika studier som avsåg uppgifter om BCF som allmän praxis. Klagandena har hävdat att de har gjort gällande att Francis vid en sammanvägd bedömning borde ha beaktat denna information när den var tillgänglig, vilket var fallet i förevarande mål, och tillmätt den den betydelse som krävs. 125 Echa har, med stöd av kommissionen, gjort gällande att talan inte ska bifallas på den fjärde grundens tredje del. Vad särskilt gäller tillämpningen av förordning nr 1272/2008 anser kommissionen att klagandenas argument under alla omständigheter är verkningslösa, eftersom Francis gjorde en sammanvägd bedömning i överensstämmelse med bilaga XIII. – Domstolens bedömning 126 Vad för det första gäller punkterna 96 och 225 i den överklagade domen, i vilka tribunalen avfärdade en analog tillämpning av avsnitt 1.1.1.3 i bilaga I till förordning nr 1272/2008, som innehåller en förklaring till den sammanvägda bedömningen liknande den som anges i andra och tredje styckena i ingressen till bilaga XIII, konstaterar domstolen att klagandena inte har visat på vilket sätt en jämförelse mellan Reach-förordningen och förordning nr 1272/2008 skulle ha kunnat leda till en annan slutsats än den i det omtvistade beslutet, vilket även generaladvokaten har påpekat i punkterna 71 och 72 i sitt förslag till avgörande. Denna invändning är således verkningslös och kan inte godtas. 127 Vad för det andra gäller det företräde som getts uppgifterna om BCF framför uppgifterna om BAF och TAF vid identifieringen av D6 som ett bioackumulerande ämne, finner domstolen att tribunalen inte gjorde någon felaktig tolkning när den i punkt 226 i den överklagade domen konstaterade ”den vikt som tillmäts de högre BCF-värdena”. Klagandenas anmärkning i detta avseende kan följaktligen inte godtas. Vad gäller övriga aspekter som rör förhållandet mellan uppgifterna om FAT och BAF, ska det påpekas att klagandena endast har gjort gällande en annan tolkning av detta förhållande än den som tribunalen gjorde, utan att visa att det skett en missuppfattning. 128 Även om det är riktigt att anmärkningen avseende den tillväxtkorrigering som tillämpades inom ramen för studien ”CERI (2010)” i huvudsak framfördes i repliken vid tribunalen och inte först vid förhandlingen, är det inte desto mindre så, att tribunalen inte gjorde fel när den i punkt 231 i den överklagade domen avvisade invändningen på grund av att den framförts för sent, av samma skäl som angetts i punkterna 117 och 118 i förevarande dom. 129 När det gäller de övriga anmärkningar som klagandena har framfört avseende punkterna 234, 237 och 241 i den överklagade domen, konstaterar domstolen att klagandena genom sina argument endast har bestritt viktningen av bevisningen inom ramen för den sammanvägda bedömningen av bioackumuleringen avseende D6 har, utan att visa att de påstådda missuppfattningarna har förekommit. De syftar således i själva verket till att få till stånd en omprövning av den bevisning som lagts fram vid tribunalen, vilket, av de skäl som anges i punkt 50 i förevarande dom, faller utanför domstolens behörighet. 130 Överklagandet kan således inte vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens tredje del, eftersom den delvis saknar fog, delvis är verkningslös och delvis inte kan tas upp till sakprövning. 131 Av det ovan anförda följer att överklagandet ska ogillas i sin helhet. Rättegångskostnader 132 Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet avvisas eller ogillas. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. 133 Enligt artikel 184.4 i rättegångsreglerna får en intervenient i första instans som inte själv har överklagat det där meddelade avgörandet inte förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i målet om överklagande, annat än om intervenienten har deltagit i den skriftliga eller den muntliga delen av förfarandet vid domstolen. Om en sådan part har deltagit i rättegången, får domstolen besluta att parten ska bära sina rättegångskostnader. 134 Enligt artikel 140.1 i rättegångsreglerna ska de medlemsstater och institutioner som har intervenerat bära sina rättegångskostnader. 135 Francis har yrkat att klagandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klagandena har tappat målet ska Chase yrkande bifallas. 136 Förbundsrepubliken Tyskland och kommissionen, som intervenerat i första instans, ska bära sina rättegångskostnader. 137 ACC, intervenient i första instans, som har deltagit i den skriftliga delen av förfarandet vid domstolen, ska bära sina rättegångskostnader. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande: 1) Överklagandet ogillas. 2) Global Silicones Council, Dow Silicones UK Ltd, Smith France SAS, Evonik Operations GmbH, Taylor, Shin-Etsu Silicones Europe BV och Wacker Chemie AG ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som Europeiska kemikaliemyndigheten (Francis) har haft. 3) Förbundsrepubliken Tyskland, Europeiska kommissionen och American Chemistry Council, Inc. (ACC) ska bära sina rättegångskostnader. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: engelska.