62011CJ0204 DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen) den 18 juli 2013 ( *1 ) ”Överklagande — Tv-sändningar — Direktiv 89/552/EEG — Artikel 3a — Åtgärder som vidtagits av Konungariket Belgien avseende evenemang av särskild vikt för samhället i den medlemsstaten — Världsmästerskapen i fotboll — Beslut i vilket åtgärderna förklaras vara förenliga med unionsrätten — Motivering — Artiklarna 43 EG och 49 EG — Äganderätt” I mål C-204/11 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 27 april 2011, Fédération internationale de football association (FIFA) , företrädd av A. Barav och Love, avocats, klagande, i vilket de andra parterna är: Europeiska kommissionen , företrädd av Parker och N. Kelly, båda i egenskap av ombud, biträdda av M. Gray, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg, svarande i första instans, Konungariket Belgien , företrätt av C. Howard och Chambers, båda i egenskap av ombud, biträdda av Johnson och Jackson, advocaten, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland , företrätt av Davis och Brooks, båda i egenskap av ombud, biträdda av T. de la Mare, QC, intervenienter i första instans, meddelar DOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av R. Silva de Harris, tillförordnad ordförande på tredje avdelningen, samt domarna Mcdonald, Lewis, Snyder (referent) och Johnson, generaladvokat: N. Jääskinen, justitiesekreterare: handläggaren Luna, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 13 september 2012, och efter att den 12 december 2012 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Fédération internationale de football association (FIFA) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 17 februari 2011 i mål T-385/07, FIFA mot kommissionen (REU 2011, s. II-205) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen FIFA:s talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2007/479/EG av den 25 juni 2007 om förenlighet med gemenskapsrätten när det gäller åtgärder som vidtagits av Belgien i enlighet med artikel 3a.1 i rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television ( EUT L 180, s. 24 ) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Tillämpliga bestämmelser 2 Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television ( EGT L 298, s. 23 ; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 3), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 ( EGT L 202, s. 60 ) (nedan kallat direktiv 89/552), innehöll tidigare en artikel 3a, som införts genom sistnämnda direktiv. Artikeln hade följande lydelse: ”1. Varje medlemsstat får vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten för att säkerställa att programföretag inom dess jurisdiktion inte, med utnyttjande av exklusiva rättigheter, sänder evenemang som av den medlemsstaten anses vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den medlemsstaten utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV. I sådana fall skall den berörda medlemsstaten upprätta en förteckning över de evenemang, nationella eller icke-nationella, som den anser vara av särskild vikt för samhället. Detta skall göras på ett klart och öppet sätt i rätt och god tid. Den berörda medlemsstaten skall härvid också bestämma om dessa evenemang skall vara tillgängliga helt eller delvis via direktsändning eller, när det är nödvändigt eller lämpligt på grundval av objektiva orsaker i allmänhetens intresse, helt eller delvis via tidsförskjuten sändning. 2. Medlemsstaterna skall omedelbart till kommissionen anmäla alla åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas enligt punkt 1. Inom en period på tre månader efter anmälan skall kommissionen verifiera att sådana åtgärder är förenliga med gemenskapsrätten och meddela dem till de andra medlemsstaterna. Den skall inhämta yttrande från den kommitté som inrättas i enlighet med artikel 23a. Den skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning skyndsamt offentliggöra de åtgärder som har vidtagits samt minst en gång om året den konsoliderade förteckningen över de åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna. 3. Medlemsstaterna skall ‐ med lämpliga medel och inom ramen för sin lagstiftning ‐ säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion inte utövar de exklusiva rättigheter som förvärvats av dessa programföretag efter den dag då detta direktiv offentliggörs på sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i en annan medlemsstat utestängs från möjligheten att följa evenemang på det sätt som den andra medlemsstaten bestämt i enlighet med föregående punkter helt eller delvis via direktsändning eller när det är nödvändigt eller lämpligt på grundval av objektiva orsaker i allmänhetens intresse, helt eller delvis via tidsförskjuten sändning i fri TV så som den andra medlemsstaten har bestämt i enlighet med punkt 1.” 3 Skälen 18‐22 i direktiv 97/36 hade följande lydelse: ”18. Det är väsentligt att medlemsstaterna är i stånd att vidta åtgärder för att skydda rätten till information och för att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till TV-sändningar från nationella eller icke-nationella evenemang av särskild vikt för samhället, t.ex. de olympiska spelen och världs- och europamästerskapen i fotboll. För detta ändamål behåller medlemsstaterna rätten att vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten och som syftar till att reglera hur programföretag inom deras jurisdiktion utövar sina exklusiva rättigheter att sända sådana evenemang. 19. Det är nödvändigt att arrangemang skapas inom en gemenskapsram för att undvika att det uppstår osäkerhet på det rättsliga området och marknadsstörningar och för att samordna fri rörlighet för televisionstjänster med behovet att förhindra eventuellt kringgående av sådana nationella åtgärder som syftar till att skydda ett legitimt allmänt intresse. 20. Det är särskilt lämpligt att i detta direktiv fastställa bestämmelser om utövande av sådana exklusiva rättigheter som programföretagen kan ha förvärvat att sända evenemang som anses vara av särskild vikt för samhället i en annan medlemsstat än den som har jurisdiktion över programföretagen. … 21. Evenemang av särskild vikt för samhället bör i detta direktiv uppfylla vissa kriterier, det vill säga vara unika evenemang, som är av allmänt intresse inom Europeiska unionen eller i en viss medlemsstat eller i en viktig del av en viss medlemsstat och anordnas i förväg av en arrangör som lagligen får sälja rättigheterna till detta evenemang. 22. I detta direktiv avses med ’fri TV’ sändning på en kanal, antingen allmän eller kommersiell, av program som är tillgängliga för allmänheten utan extra betalning utöver de finansieringskällor för sändningar som förekommer allmänt i varje medlemsstat (såsom licensavgift och/eller grundanslutningsavgift till ett kabelnät).” Bakgrund till tvisten 4 Bakgrunden till tvisten beskrivs enligt följande i punkterna 5‐17 i den överklagade domen: ”5 [FIFA] är en sammanslutning av 208 nationella fotbollsförbund och utgör fotbollens världsorganisation. Dess syften är bland annat att främja fotbollen rent allmänt och att anordna internationella mästerskap. Dess främsta inkomstskälla består av ersättningar för rätten att göra TV-sändningar från slutspelet i världsmästerskapet i fotboll (nedan kallat [slutspelet i] fotbolls-VM), som FIFA anordnar. 6 I Belgien är de flamländska och franska gemenskaperna behöriga att vidta åtgärder, i den mening som avses i artikel 3a i direktiv 89/552. Varje gemenskaps myndigheter har vidtagit separata åtgärder, vilka de federala belgiska myndigheterna därefter har meddelat Europeiska gemenskapernas kommission. 7 I artikel 76.1 i dekreten rörande radio- och TV-sändningar, vilka samordnades den 25 januari 1995 och antogs av det flamländska rådet ( Moniteur belge av den 30 maj 1995, s. 15092), anges att ’[d]en flamländska regeringen fattar beslut om en förteckning över sådana evenemang som anses vara av särskild vikt och som därför inte får omfattas av exklusiva sändningsrättigheter som leder till att en stor del av allmänheten i den flamländska gemenskapen inte kan följa evenemangen i fråga i en gratiskanal, i direktsändning eller i tidsförskjuten sändning’. 8 Den flamländska regeringen angav i beslut av den 28 maj 2004 ( Moniteur belge av den 19 augusti 2004, s. 62207) vilka evenemang som anses vara av särskild vikt för samhället, däribland [slutspelet i] fotbolls-VM. För att ett evenemang ska kunna upptas på förteckningen över evenemang av särskild vikt måste det enligt samma beslut uppfylla åtminstone två av följande kriterier: — ha ett stort aktualitetsvärde och röna stort intresse bland allmänheten, — ingå i en viktig internationell tävling eller vara en tävling där landslaget, ett belgiskt klubblag eller en eller flera belgiska idrottare deltar, — ingå i en viktig idrottsgren och vara av stort kulturellt värde för den flamländska gemenskapen, eller — traditionellt sändas i en gratiskanal och ha höga tittarsiffror i sin kategori. 9 Enligt artikel 1 i beslutet av den 28 maj 2004 ska vissa evenemang som anges i förteckningen, däribland [slutspelet i] fotbolls-VM, direktsändas i sin helhet. Enligt artikel 2 i samma beslut får exklusiva sändningsrättigheter i fråga om de evenemang som är upptagna i förteckningen inte utnyttjas på ett sätt som hindrar en stor del av befolkningen från att följa evenemangen i en gratiskanal. Enligt andra stycket i samma bestämmelse anses en stor del av befolkningen i den flamländska gemenskapen kunna följa ett evenemang av särskild vikt för samhället i en gratiskanal, om evenemanget sänds i en nederländskspråkig kanal som kan ses av minst 90 procent av befolkningen utan någon annan betalning än ett normalt abonnemang. 10 Enligt artikel 3 i beslutet av den 28 maj 2004 får TV-företag som inte uppfyller kraven i artikel 2 i samma beslut och som förvärvar exklusiva återutsändningsrättigheter för den nederländskspråkiga regionen eller för den tvåspråkiga regionen Bryssel (’Bruxelles-Capitale’) i fråga om evenemang som är upptagna i förteckningen inte utnyttja dessa rättigheter, såvida de inte via ingångna avtal garanterar att en stor del av befolkningen inte kommer att utestängas från att följa evenemangen i en gratiskanal. Programföretagen i fråga får härvid till rimliga marknadspriser sälja underlicenser till andra programföretag som uppfyller dessa villkor. Om inget programföretag som uppfyller villkoren i fråga accepterar en sådan underlicens, får dock det programföretag som har förvärvat exklusiva rättigheter utnyttja desamma. 11 Enligt artikel 4.1 i dekret av den 27 februari 2003 ( Moniteur belge av den17 april 2003, s. 19637), vilket har antagits av den franskspråkiga gemenskapens parlament, kan den franskspråkiga gemenskapens regering, efter att ha inhämtat ett yttrande från radio- och TV-nämnden, fastställa en förteckning över evenemang som den anser vara av särskild vikt för allmänheten i denna gemenskap. Dessa evenemang får inte omfattas av sådana exklusiva rättigheter för ett programföretag eller för RTBF som leder till att en stor del av den franskspråkiga allmänheten inte kan följa evenemangen via sändningar i en gratiskanal. 12 För att ett evenemang ska kunna upptas i förteckningen över evenemang av särskild vikt måste det enligt artikel 4.2 i dekretet av den 27 februari 2003 uppfylla åtminstone två av följande kriterier: — röna särskilt intresse bland allmänheten i den franskspråkiga gemenskapen generellt och inte bara hos dem som i vanliga fall brukar följa evenemang av den här typen, — bland allmänheten i den franskspråkiga gemenskapen anses ha en erkänd kulturell betydelse och ingå i dess kulturella identitet, — inbegripa en framstående belgare eller det belgiska landslaget i samband med en tävling eller ett evenemang av internationell vikt, eller — traditionellt sändas i en franskspråkig gratiskanal och ha en bred publik. 13 Enligt artikel 4.3 i samma dekret ska en TV-sändning anses vara gratis om språket är franska och om den når 90 procent av de hushåll i den franskspråkiga regionen och i den tvåspråkiga regionen Bryssel som har en TV-apparat. Förutom de tekniska kostnaderna får det inte förekomma några andra avgifter än ett eventuellt abonnemang på ett basutbud via kabel-TV. 14 Enligt artikel 2 i beslutet av den 8 juni 2004 ( Moniteur belge av den 6 september 2004, s. 65247), vilket har antagits av den franskspråkiga gemenskapens regering, ska ’[e]tt programföretag i den franskspråkiga gemenskapen som har för avsikt att utnyttja en egen exklusiv sändningsrättighet i fråga om ett evenemang av särskild vikt [ha] en skyldighet att sända evenemanget gratis för allmänheten och i enlighet med bilagan till detta beslut’. 15 Enligt bilagan till beslutet av den 8 juni 2004 och den konsoliderade förteckningen över evenemang av särskild vikt för Konungariket Belgien inkluderas i dessa evenemang [slutspelet i] fotbolls-VM i direktsändning och i dess helhet. 16 FIFA yttrade sig, i skrivelser av den 15 januari 2001 och av den 16 maj 2002, till den flamländska gemenskapens ministerium, med avseende på dess eventuella beslut att uppta [slutspelet i] fotbolls-VM i en förteckning över evenemang av särskild vikt för det belgiska samhället, och förklarade att den motsätter sig att samtliga matcher i detta mästerskap tas upp i en sådan förteckning. 17 Konungariket Belgien underrättade genom skrivelse av den 10 december 2003 kommissionen om de åtgärder som hade vidtagits med stöd av artikel 3a i direktiv 89/552.” Det omtvistade beslutet 5 Kommissionen antog det omtvistade beslutet den 25 juni 2007. I artikel 1 i beslutet anges att ”[d]e åtgärder i enlighet med artikel 3a.1 i [direktiv 89/552] som [Konungariket] Belgien anmälde till kommissionen den 10 december 2003 och som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning C 158 av den 29 juni 2005 är förenliga med gemenskapsrätten”. 6 Skälen 3‐6, 8, 16‐18 och 22 i det omtvistade beslutet har följande lydelse: ”(3) Vid sin granskning beaktade kommissionen tillgängliga uppgifter om den belgiska mediestrukturen. (4) Förteckningen över evenemang av särskild vikt för samhället i anmälan av de belgiska åtgärderna hade upprättats på ett klart och öppet sätt, och ett omfattande samråd hade genomförts i [Konungariket] Belgien. (5) Kommissionen anser att de evenemang som förtecknas i anmälan av de belgiska åtgärderna uppfyller åtminstone två av följande kriterier, vilka anses vara tillförlitliga indikatorer på evenemangs vikt för samhället: i) De är av särskilt allmänt intresse inom medlemsstaten och inte endast av betydelse för dem som normalt sett följer den aktuella sporten eller aktiviteten. ii) De har en allmänt erkänd specifik kulturell betydelse för befolkningen i medlemsstaten, framför allt som katalysator för den kulturella identiteten. iii) Landslaget deltar i det aktuella evenemanget i samband med en tävling eller turnering av internationell vikt. iv) Evenemanget har av tradition sänts i fri TV och haft stor TV publik. (6) Ett antal evenemang som förtecknas i anmälan av de belgiska åtgärderna, bland annat de olympiska sommar- och vinterspelen liksom slutspelet i fotbolls-VM och fotbolls-EM (herrar), ingår i den kategori av evenemang som av tradition ansetts vara av särskild vikt för samhället och som uttryckligen nämns i skäl 18 i [direktiv 97/36]. Dessa evenemang är av särskilt allmänt intresse i Belgien, eftersom de är särskilt populära hos allmänheten och inte bara hos dem som i normala fall följer sportevenemang. … (8) De fotbollsevenemang i förteckningen i vilka belgiska lag deltar är av särskilt allmänt intresse i Belgien, eftersom belgiska lag ges tillfälle att göra reklam för belgisk fotboll på internationell nivå. … (16) Evenemangen i förteckningen, även de som måste ses som en helhet och inte som en serie av enskilda evenemang, har av tradition sänts i fri TV och har haft stor TV-publik. När det, i undantagsfall, inte finns några tittarsiffror att tillgå (EM-slutspelet i fotboll) finns det andra skäl till att föra upp evenemanget i förteckningen. Mot bakgrund av det viktiga bidrag evenemanget ger till förståelsen mellan människor och fotbollens betydelse för det belgiska samhället i stort och för nationalkänslan har det en allmänt erkänd specifik kulturell betydelse för den belgiska befolkningen, eftersom det ger belgiska toppidrottare ett tillfälle att nå framgångar i denna viktiga internationella tävling. (17) De belgiska åtgärderna framstår som tillräckligt proportionella för att kunna motivera ett undantag från den i EG-fördraget grundläggande principen om frihet att tillhandahålla tjänster, på grundval av dominerande orsaker i allmänhetens intresse att säkerställa tillgång för så många som möjligt till sändningar av evenemang av särskild vikt för samhället. (18) De belgiska åtgärderna är förenliga med [Europeiska gemenskapens] konkurrensregler eftersom definitionen av kvalificerade programföretag för sändning av de förtecknade evenemangen bygger på objektiva kriterier som lämnar utrymme för faktisk och möjlig konkurrens i samband med förvärvandet av sändningsrättigheterna för dessa evenemang. Dessutom är antalet evenemang i förteckningen inte så stort att konkurrensen snedvrids i senare led på marknaderna för fri TV och betal-TV. ... (22) Det följer av förstainstansrättens dom [av den 15 december 2005] i mål T-33/01, Infront WM AG mot Europeiska kommissionen [REG 2005, s. II 5897] , att förklaringen att de åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 3a.1 i [direktiv 89/552] är förenliga med gemenskapsrätten utgör ett beslut i den mening som avses i artikel 249 [EG] och som därför måste antas av kommissionen. Det måste därför genom det här beslutet fastställas att de åtgärder som [Konungariket] Belgien anmält är förenliga med gemenskapsrätten. Åtgärderna, såsom de slutligen vidtagits av [Konungariket] Belgien och anges i bilagan till det här beslutet, bör offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning i enlighet med artikel 3a.2 i [direktiv 89/552].” Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen 7 FIFA väckte talan vid tribunalen med yrkande om att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras, eftersom kommissionen i beslutet hade godkänt att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM anses som ett evenemang av särskild vikt och således godtagit att samtliga matcher i detta mästerskap upptas i den förteckning som upprättats av myndigheterna i Konungariket Belgien över evenemang av särskild vikt. Enligt FIFA hade denna medlemsstat endast rätt att uppta så kallade ”prime”-matcher eller matcher av gala-karaktär i denna förteckning, det vill säga finalen, semifinalerna och de matcher som spelas av denna stats landslag (nedan kallade matcher av gala-karaktär). Förteckningen borde således inte ha innehållit övriga matcher i slutspelet i fotbolls-VM (nedan kallade matcher som inte är av gala-karaktär). 8 FIFA åberopade sex grunder till stöd för sin talan om delvis ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet: 1) åsidosättande av artikel 3a.2 i direktiv 89/552 genom att kommissionen felaktigt har förklarat att de belgiska åtgärderna är förenliga med artikel 49 EG, 2) åsidosättande av artikel 49 EG, 3) åsidosättande av artikel 3a.2 i direktiv 89/552 genom att kommissionen felaktigt har förklarat att de belgiska åtgärderna är förenliga med artikel 43 EG, 4) åsidosättande av artikel 3a.2 i direktiv 89/552 genom att kommissionen felaktigt har förklarat att de belgiska åtgärderna är förenliga med FIFA:s äganderätt, 5) åsidosättande av artikel 3a.2 i direktiv 89/552 genom att kommissionen felaktigt har förklarat att det förfarande som ledde fram till att de belgiska åtgärderna vidtogs kännetecknas av klarhet och öppenhet och 6) bristande motivering. 9 Tribunalen avfärdade i den överklagade domen var och en av dessa grunder för FIFA:s talan och ogillade talan i dess helhet. 10 Tribunalen avslog också FIFA:s begäran om åtgärder för processledning, varvid FIFA hade yrkat att tribunalen skulle förelägga kommissionen att inge ett antal handlingar. Prövning av överklagandet Inledande anmärkningar 11 Det ska för det första anmärkas att unionslagstiftaren genom artikel 3a.1 i direktiv 89/552 har tillåtit medlemsstaterna att anmäla vissa evenemang som evenemang av särskild vikt för samhället i den berörda medlemsstaten (nedan kallade evenemang av särskild vikt) och således, med utnyttjande av sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt fördraget, uttryckligen godtagit de begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster, etableringsfriheten, den fria konkurrensen och av äganderätten, som är en oundviklig följd av att dessa evenemang anses vara av särskild vikt. Såsom framgår av skäl 18 i direktiv 97/36 ansåg lagstiftaren att sådana begränsningar motiveras av syftet att skydda rätten till information och att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från nämnda evenemang. 12 Domstolen har redan förklarat att det är legitimt att söka uppnå ett sådant syfte. Domstolen har slagit fast att den omständigheten att evenemang av stort allmänintresse sänds med ensamrätt innebär att allmänhetens rätt till tillgång till information som rör dessa evenemang riskerar att kraftigt försämras. I ett demokratiskt samhälle där mångfald eftersträvas är rätten till information av särskild vikt, och detta framgår extra tydligt vad rör sådana evenemang (se dom av den 22 januari 2013 i mål C-283/11, Sky Österreich, punkterna 51 och 52). 13 Domstolen vill för det andra precisera att enligt artikel 3a.1 i direktiv 89/552 är endast medlemsstaterna behöriga att ange vilka evenemang som är av särskild vikt samt att de förfogar över ett stort utrymme för eget skön i denna fråga. 14 Direktiv 89/552 innehåller nämligen ingen harmonisering av möjligheten att anmäla sådana evenemang, utan direktivet grundas på premissen att det inom unionen föreligger stora sociala och kulturella skillnader vad rör hur viktiga olika evenemang är för allmänheten. I artikel 3a.1 i direktivet föreskrivs således att varje medlemsstat upprättar en förteckning över vilka evenemang som ”anses vara av särskild vikt” för dess samhälle. I skäl 18 i direktiv 97/36 understryks även att medlemsstaterna förfogar över ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning genom att det anges att det är ”väsentligt” att medlemsstaterna är i stånd att vidta åtgärder för att skydda rätten till information och för att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från evenemang av särskild vikt. 15 Att detta utrymme är betydande framgår dessutom av den omständigheten att direktiven 89/552 och 97/36 inte innehåller några preciseringar om dess gränser. De enda kriterier i direktiven som en medlemsstat måste beakta för att kunna förklara att ett evenemang är av särskild vikt anges i skäl 21 i direktiv 97/36. I denna bestämmelse anges att det måste vara fråga om unika evenemang, som är av allmänt intresse inom unionen eller i en viss medlemsstat eller i en viktig del av en viss medlemsstat och anordnas i förväg av en arrangör som lagligen får sälja rättigheterna till detta evenemang. 16 Med hänsyn till att dessa kriterier är tämligen vaga ankommer det på varje medlemsstat att ge dem ett konkretiserat innehåll och att bedöma hur viktiga de aktuella evenemangen är för allmänheten med hänsyn till samhällets sociala och kulturella särdrag. 17 Domstolen vill för det tredje anmärka att enligt artikel 3a.2 i direktiv 89/552 har kommissionen rätt att verifiera att nationella åtgärder som avser evenemang av särskild vikt är lagenliga, vilket innebär att kommissionen har rätt att inte godkänna åtgärder som är oförenliga med unionsrätten. 18 Vid denna prövning måste kommissionen särskilt verifiera huruvida följande villkor är uppfyllda: — Det berörda evenemanget har upptagits i den förteckning som föreskrivs i artikel 3a.1 i direktiv 89/552 på ett klart och öppet sätt i rätt och god tid. — Evenemanget kan rätteligen anses vara av särskild vikt. — Bedömningen att det berörda evenemanget är av särskild vikt är förenlig med unionsrättens allmänna principer, såsom principerna om proportionalitet och icke-diskriminering, med de grundläggande rättigheterna, med principerna om frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet samt med reglerna om fri konkurrens. 19 Det finns dock gränser för denna prövningsrätt, särskilt vad rör prövningen av det andra och det tredje villkoret i uppräkningen ovan. 20 Medlemsstaterna har nämligen ett så stort utrymme för skönsmässig bedömning (se punkt 13 ovan) att kommissionens prövningsrätt endast ska bestå i en prövning av om medlemsstaterna har gjort sig skyldiga till uppenbart oriktiga bedömningar när de valt ut evenemang av särskild vikt. När kommissionen bedömer huruvida medlemsstaten har gjort en uppenbart oriktig bedömning ska den härvid särskilt kontrollera huruvida medlemsstaten i fråga omsorgsfullt och opartiskt har prövat alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet, det vill säga de omständigheter som den aktuella bedömningen grundar sig på (se, analogt, dom av den 21 november 1991 i mål C-269/90, Technische Universität München, REG 1991, s. Taylor , punkt 14; svensk specialutgåva, volym 11, s. 453, och av den 22 december 2010 i mål C-77/09, Estrada, REU 2010, s. I-13533, punkterna 56 och 57). 21 Vad närmare rör det tredje villkoret i uppräkningen i punkt 18 ovan, vill domstolen påpeka följande. Ett beslut att anmäla ett evenemang som ett evenemang av särskild vikt medför oundvikligen begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster, etableringsfriheten, den fria konkurrensen och äganderätten. Unionslagstiftaren har beaktat detta och därvid ansett (se punkt 11 ovan) att dessa begränsningar motiveras av det allmänna intresset av att skydda rätten till information och att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från nämnda evenemang. 22 För att säkerställa att den ändamålsenliga verkan med artikel 3a i direktiv 89/552 inte går förlorad, ska kommissionen, om den berörda medlemsstaten på korrekt sätt har förklarat att ett evenemang är av särskild vikt, endast undersöka huruvida detta får följder för friheten att tillhandahålla tjänster, etableringsfriheten, den fria konkurrensen och äganderätten som går utöver vad som oundvikligen följer av att detta evenemang upptas i den förteckning som föreskrivs i artikel 3a.1. Den första grunden Parternas argument 23 Den första grunden består av sex delar. FIFA har i den första delgrunden gjort gällande att tribunalen fört ett osammanhängande resonemang om vad som är den riktiga beskaffenheten av slutspelet i fotbolls-VM. 24 FIFA har i den andra delgrunden hävdat att tribunalens ståndpunkter framstår som inkonsekventa och oförenliga, då den dels har påstått att fotbolls-VM är ett evenemang som utgör en enhet, dels har påstått att vissa specifika omständigheter kan visa att så inte är fallet. 25 Den tredje delgrunden rör punkt 95 i den överklagade domen, enligt vilken den berörda medlemsstaten inte var skyldig att ange exakta skäl för sitt beslut att uppta hela slutspelet i fotbolls-VM i förteckningen över evenemang av särskild vikt. Tribunalen har härigenom gjort det omöjligt för kommissionen att göra noggranna kontroller och en fördjupad bedömning av huruvida de anmälda åtgärderna är förenliga med unionsrätten. 26 FIFA har i den fjärde delgrunden framfört att kommissionen, tvärtemot vad som anges i den överklagade domen, är skyldig att inför tribunalen rättfärdiga sin slutsats att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM tillsammans utgör ett enda evenemang av särskild vikt. Det ankommer således inte på FIFA eller någon annan berörd part att genom särskilda upplysningar visa att så inte är fallet. 27 FIFA har i den femte delgrunden gjort gällande att tribunalen har överskridit gränserna för sin behörighet genom att ange skäl som inte framgår av det omtvistade beslutet. 28 I den sjätte delgrunden har det angetts att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig bedömning genom att anse att kommissionen angav en tillräcklig motivering för sitt beslut att uppta samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM i den belgiska förteckningen över evenemang av särskild vikt. 29 Kommissionen, Konungariket Belgien och Förenade kungariket menar att överklagandet inte kan bifallas på FIFA:s första grund. Domstolens bedömning 30 Eftersom konstaterandena i punkt 95 i den överklagade domen är av stor vikt för tribunalens resonemang, kommer domstolen att först pröva den tredje delen i den första grunden för överklagandet. – Den första grundens tredje del 31 Domstolen vill inledningsvis anmärka att tribunalen i punkt 72 i den överklagade domen har förklarat att det är helt rimligt att se fotbolls-VM som ett enda evenemang snarare än som en samling individuella evenemang där det föreligger en klar skillnad mellan matcher som är av gala-karaktär och matcher som inte är det. Såsom framgår av punkt 5 i den överklagade domen har tribunalen tolkat begreppet ”fotbolls-VM”, som det hänvisas till i skäl 18 i direktiv 97/36, som att det endast omfattar detta mästerskaps slutspel. 32 Varken detta skäl eller någon annan uppgift i direktiv 85/552 eller direktiv 97/36 innehåller emellertid något som tyder på att begreppet fotbolls-VM endast syftar på denna tävlings slutspel. Begreppet borde således i princip även omfatta mästerskapets inledning, det vill säga samtliga matcher i kvalspelet. Det är emellertid utrett att inte alla matcher i det kvalspel som föregår slutspelet röner något större intresse hos den breda allmänheten i en viss medlemsstat, om man jämför med allmänhetens intresse för slutspelet. Det är nämligen bara vissa matcher i kvalspelet, däribland matcher som spelas av den berörda medlemsstatens landslag eller av andra landslag i samma grupp, som röner liknande intresse. 33 Det vore för övrigt inte rimligt att bestrida att ”galamatcherna” i allmänhet är av större vikt än vad som generellt är fallet för de matcher i slutspelet i fotbolls-VM som föregår dem, det vill säga matcherna i gruppspelet. Det går således inte att hävda att den senare kategorin av matcher är av samma vikt som den första kategorin av matcher, och att samtliga matcher i gruppspelet utan åtskillnad kan anses ingå i ett enda evenemang av särskild vikt, på samma sätt som ”galamatcherna”. Bedömningen av huruvida en viss match kan anses utgöra ett evenemang av särskild vikt kan således variera från en medlemsstat till en annan. 34 Av föregående överväganden följer att unionslagstiftaren inte hade för avsikt att ange att ”fotbolls-VM”, i den mening som avses i skäl 18 i direktiv 97/36, endast omfattar slutspelet och att fotbolls-VM är ett enda evenemang som inte kan delas upp i delar. Tvärtom ska fotbolls-VM ses som ett evenemang som i princip kan delas upp i olika matcher eller etapper, som inte nödvändigtvis samtliga kan anses utgöra evenemang av särskild vikt. 35 Domstolen vill emellertid anmärka att tribunalens felaktiga tolkning av skäl 18 i direktiv 97/36, och särskilt av begreppet fotbolls-VM, inte haft någon inverkan i förevarande fall. 36 Vad rör frågan huruvida matcher i kvalspelet inte ska ingå i definitionen av fotbolls-VM, räcker det att erinra om att de belgiska myndigheterna inte har tagit upp sådana matcher i sin förteckning över evenemang av särskild vikt och att det omtvistade beslutet således inte berör sådana matcher. 37 Domstolen konstaterar vidare att tribunalen i punkterna 102–108 i den överklagade domen – på grundval av FIFA:s uppgifter och med beaktande av konkreta uppfattningar hos allmänheten i den flamländska och den franskspråkiga gemenskapen – undersökt huruvida samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM verkligen hos denna allmänhet röner tillräckligt intresse för att kunna anses ingå i ett evenemang av särskild vikt (se punkterna 55‐57 nedan). Eftersom tribunalen kom fram till att så är fallet, kunde den med rätta fastslå att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM kan anses ingå i ett enda evenemang som är av särskild vikt i den flamländska och den franskspråkiga gemenskapen. Tribunalens bedömning är således förenlig med vad som anförts i punkt 34 ovan. 38 Det framgår slutligen av övervägandena i punkt 66 nedan att misstolkningen av skäl 18 i direktiv 97/36 inte påverkat tribunalens slutsats att motiveringen till det omtvistade beslutet uppfyller kraven i artikel 253 EG. 39 Tribunalen har emellertid – utifrån det resonemang som beskrivs i punkt 31 ovan – i punkt 95 i den överklagade domen kommit fram till slutsatsen att ingen medlemsstat är skyldig att meddela kommissionen de specifika skälen till varför den anser att slutspelet i fotbolls-VM i dess helhet är ett enda evenemang av särskild vikt i den berörda medlemsstaten. 40 Eftersom hela slutspelet i fotbolls-VM rätteligen inte kan upptas i en förteckning över evenemang av särskild vikt utan hänsyn till hur stort intresse dessa matcher röner i den berörda medlemsstaten, är medlemsstaten inte befriad från sin skyldighet att informera kommissionen om skälen till varför den med hänsyn till medlemsstatens specifika samhälleliga särdrag anser att slutspelet i fotbolls-VM utgör ett enda evenemang som i sin helhet ska anses vara av särskild vikt för detta samhälle, snarare än en samling individuella evenemang som består av ett antal olika matcher av olika intresse. 41 Tribunalen har således gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkt 95 i den överklagade domen genom att förklara att kommissionen inte kunde anse att anmälan av matcherna i slutspelet i fotbolls-VM strider mot unionsrätten, med motiveringen att den berörda medlemsstaten inte har meddelat kommissionen exakt vilka skäl som gör att den menar att matcherna ska anses som evenemang av särskild vikt för samhället. 42 Det ska således prövas huruvida denna felaktiga rättstillämpning utgör grund för att upphäva den överklagade domen. 43 Det framgår härvid av domstolens praxis att den omständigheten att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning inte är av sådan beskaffenhet att den överklagade domen ska upphävas i den mån domslutet visar sig vara riktigt enligt andra rättsliga överväganden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 april 1998 i mål C-367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Woods, REG 1998, s. Gibson , punkt 47, och av den 29 mars 2011 i mål C-352/09 P, ThyssenKrupp Nirosta mot kommissionen, REU 2011, s. I-2359, punkt 136). 44 I förevarande mål ska det för det första anmärkas att det kan räcka att en medlemsstat avger en kortfattad motivering varför den anser att ett evenemang är av särskild vikt, för att kommissionen ska kunna göra sin prövning, under förutsättning att motiveringen är relevant. Det uppställs således inget krav på att medlemsstaten i anmälan av berörda åtgärder anger detaljerade uppgifter och siffror som rör varje aspekt eller del av det evenemang som anmälts till kommissionen. 45 Domstolen vill härvid anmärka att för det fall kommissionen – utifrån tillgängliga uppgifter – hyser tvivel angående huruvida ett evenemang kan anses vara av särskild vikt, ankommer det på kommissionen att begära förtydliganden från den medlemsstat som har anmält evenemanget (se, analogt, dom av den 29 mars 2012 i mål C-505/09 P, kommissionen mot Estland, punkt 67). 46 I förevarande fall framgår det bland annat av Konungariket Belgiens anmälan till kommissionen den 10 december 2003 – vilken omnämns i skäl 1 i det omtvistade beslutet och som bifogats svaromålet till tribunalen – att den flamländska regeringen anmält samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som ett evenemang av särskild vikt, med motiveringen att samtliga matcher traditionellt har sänts i fri tv och haft mycket höga tittarsiffror. I anmälan anges som exempel att sändningarna från de olika matcherna i slutspelet i fotbolls-VM år 2002 inom den flamländska gemenskapen hade haft tittarsiffror på mellan 1,8 procent och 9,9 procent, det vill säga mellan 101200 och 546800 tv-tittare, vilket ger en marknadsandel mellan 22,9 och 86,6 procent. 47 Den franskspråkiga gemenskapens regering har på samma sätt genom anmälan av den 10 december 2003 anmält samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som evenemang av särskild vikt, med motiveringen att dessa matcher varit särskilt populära hos den breda allmänheten inom denna gemenskap, och detta inte bara hos dem som i normala fall följer fotbollsevenemang. Samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM har dessutom traditionellt sänts i fri tv och haft mycket höga tittarsiffror. I anmälan anges härvid att de olika matcherna i slutspelet i fotbolls-VM år 2002 inom den franskspråkiga gemenskapen hade haft tittarsiffror på mellan 4,7 och 30,1 procent, vilket ger en marknadsandel mellan 50,8 och 63,4 procent. 48 Dessa upplysningar som Konungariket Belgien delgav kommissionen i enlighet med kraven i artikel 3a.2 i direktiv 89/552 gjorde det möjligt för kommissionen att göra sin prövning. Om den ansåg så nödvändigt eller lämpligt, kunde kommissionen även begära att denna medlemsstat skulle inge kompletterande klargöranden eller andra handlingar än de som redan ingetts i samband med anmälan. 49 För det andra finns det inget som talar för att kommissionen inte har gjort någon sådan prövning – som måste vara begränsad – eller att den inte, med utgångspunkt från de överväganden som framgår av punkterna 46 och 47 ovan, prövat huruvida de belgiska myndigheterna gjorde sig skyldiga till uppenbart oriktig bedömning genom att beteckna samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som ett evenemang av särskild vikt. 50 Det framgår av skäl 6 i det omtvistade beslutet att kommissionen verkligen verifierat huruvida hela slutspelet i fotbolls-VM, inklusive de matcher som inte är ”galamatcher”, röner särskilt stort intresse i den flamländska och den franskspråkiga gemenskapen, det vill säga huruvida matcherna i detta mästerskap är mycket populära bland allmänheten och inte bara bland tv-tittare som ofta följer fotbollsmatcher på tv. Det framgår vidare av skäl 16 i detta beslut att kommissionen har beaktat att hela detta mästerskap, inbegripet matcher som inte är av gala-karaktär, alltid har sänts i fri tv och lockat en stor tv-publik. 51 Den anmälan som omnämns i punkterna 46 och 47 ovan gjorde det möjligt för kommissionen att avgöra vilka tittarsiffror och marknadsandelar som gällde för tv-sändningar från matcherna i slutspelet i fotbolls-VM, inbegripet de minst populära matcherna, som således inte är av gala-karaktär. I anmälan av den 10 december 2003 förklarades dessutom varför tittarsiffrorna för vissa matcher kunde framstå som låga, men varför matcherna ändå kunde anses röna tillräckligt intresse för att kunna ingå i ett evenemang av särskild vikt. 52 FIFA har emellertid inte bestritt att anmälan har fungerat som underlag för det omtvistade beslutet. 53 FIFA kan slutligen inte med framgång hävda att kommissionens påstått undermåliga prövning har sin grund i att kommissionen grundat sig på uppgifter som förelåg när denna mottog Konungariket Belgiens anmälan av den 10 december 2003 och att kommissionen inte har beaktat senare uppgifter, såsom dem som fanns tillgängliga när kommissionen antog det omtvistade beslutet. 54 Domstolen vill härvid anmärka att FIFA inte har framfört någon sådan invändning i första instans. I målet vid tribunalen kritiserade FIFA nämligen endast motiveringen till det omtvistade beslutet. FIFA hävdade därvid att det i beslutet inte anges vad det är för uppgifter om den belgiska mediestrukturen som kommissionen har beaktat och vilken tidpunkt de kommer ifrån. FIFA har således inte kritiserat kommissionens eventuella bristande prövning, varvid en sådan invändning rör målet i sak. Det följer emellertid av fast rättspraxis att om en part tilläts att vid domstolen åberopa en ny grund som denne inte har åberopat vid tribunalen, skulle detta innebära att vederbörande vid domstolen kunde anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande i princip endast behörig att pröva tribunalens bedömning av de grunder som har åberopats vid tribunalen (se dom av den 19 juli 2012 i de förenade målen C-628/10 P och C-14/11 P, Alliance One International och Standard Commercial Tobacco mot kommissionen och kommissionen mot Alliance One International m.fl., punkt 111 och där angiven rättspraxis). Överklagandet kan således inte tas upp till prövning såvitt avser denna invändning. 55 För det tredje var det tillåtet för FIFA att visa för tribunalen att kommissionen borde ha dragit slutsatsen att de belgiska myndigheterna gjort sig skyldiga till en uppenbart oriktig bedömning genom att anmäla samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som ett evenemang av särskild vikt. 56 FIFA ingav i detta syfte till tribunalen upplysningar som bland annat rör tittarsiffrorna för slutspelet i fotbolls-VM åren 1998‐2006, varvid FIFA gjorde gällande att dessa upplysningar visar att matcher som inte är av gala-karaktär inte röner något större intresse i den flamländska och den franskspråkiga gemenskapen bland tv-tittare som inte regelbundet följer fotbollssändningar. 57 Tribunalen undersökte dessa omständigheter i punkterna 102‐108 i den överklagade domen, men delade inte FIFA:s bedömning. Tribunalen fann att FIFA inte hade styrkt att det som anges i skälen 6 och 18 i det omtvistade beslutet (se punkt 50 ovan) var felaktigt, eller att kommissionen således borde ha dragit slutsatsen att de belgiska myndigheterna gjort sig skyldiga till en uppenbart oriktig bedömning genom att anmäla samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som ett evenemang av särskild vikt. 58 Av det ovanstående följer att tribunalens felaktiga rättstillämpning (se punkt 41 ovan) inte är av sådan beskaffenhet att den överklagade domen ska upphävas, eftersom domslutet har visat sig vara riktigt enligt andra rättsliga överväganden. Den första grundens tredje del saknar således verkan och ska därmed lämnas utan avseende. – Den första grundens övriga delar 59 Vad rör den första grundens första och andra del erinrar domstolen om följande. Frågan huruvida tribunalens motivering till en dom är osammanhängande är förvisso en rättsfråga som kan åberopas i ett mål om överklagande, eftersom det av motiveringen till en dom klart och tydligt ska framgå hur tribunalen har resonerat (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 29 november 2011 i mål C-235/11 P, Schaefer mot kommissionen, punkterna 29 och 30, och dom av den 19 december 2012 i mål C-314/11 P, kommissionen mot Planet, punkterna 63 och 64). 60 Det är emellertid inget mål i sig att motiveringen är sammanhängande, utan syftet med detta krav är bland annat att de som berörs av det beslut som fattats ska kunna få kännedom om skälen för detsamma (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet Davis Dynamiki mot kommissionen, punkt 30, och domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Planet, punkt 64). 61 I förevarande fall är de skäl som kritiseras i den första och andra delgrunden tänkta som stöd för tribunalens konstateranden i punkterna 72 och 95 i den överklagade domen. Domstolen har emellertid i punkterna 31‐41 ovan fastställt att dessa konstateranden är felaktiga och ersatt dessa domskäl med andra domskäl som ger stöd för det beslut som fattats. 62 Eftersom de aktuella domskälen är accessoriska till de konstateranden som domstolen har funnit felaktiga, och eftersom domstolen bytt ut dessa, kan de inte längre anses ligga till grund för det avgörande som fattats. Därför finns det inte längre någon anledning att pröva påståendet att de är osammanhängande. 63 Såvitt avser den första grundens fjärde del, ska det erinras om att Konungariket Belgiens anmälan av den 10 december 2003 och det omtvistade beslutet innehåller uppgifter om skälen till varför samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM anmälts som ett evenemang av särskild vikt. Eftersom unionsinstitutionernas rättsakter presumeras vara lagenliga (dom av den 20 september 2007 i mål C-177/06, kommissionen mot Spanien, REG 2007, s. I-7689 , punkt 36) och med hänsyn till att kommissionen och tribunalen endast har rätt att göra en begränsad prövning, ankommer det på FIFA att rikta invändningar mot dessa skäl vid tribunalen och att styrka att kommissionen borde ha kommit fram till slutsatsen att de belgiska myndigheterna gjorde en uppenbart oriktig bedömning då de upptog samtliga matcher i förteckningen över evenemang av särskild vikt. Domstolen har inte övertygats av FIFA:s invändningar mot nämnda skäl (se punkterna 55‐57 ovan). 64 Överklagandet kan således inte vinna bifall vad avser den fjärde delgrunden. 65 Vad avser den femte delgrunden ska det anmärkas att FIFA inte tydligt har förklarat varför organisationen anser att tribunalen har gått utanför sin behörighet vad avser domstolsprövningen. FIFA har inte heller angett exakt i vilka punkter i den överklagade domen de kritiserade skälen förekommer. I enlighet med domstolens fasta praxis ska denna delgrund avvisas (se dom av den 2 april 2009 i mål C-202/07 P, France Télécom mot kommissionen, REG 2009, s. I-2369 , punkt 55, och beslut av den 2 februari 2012 i mål C-404/11 P, Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 15). 66 Vad rör den första grundens sjätte del framgår det av de allmänna övervägandena i punkterna 107‐111 i den dom som meddelas i dag i mål C-201/11 P, UEFA mot kommissionen (publicerad i denna volym rättsfallssamlingen) att motiveringen till det omtvistade beslutet uppfyller villkoren i artikel 253 EG. Enligt dessa överväganden är det nämligen tillräckligt att skälen 6 och 16 i detta beslut innehåller en kortfattad motivering till varför kommissionen ansett att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM lagenligt kunde upptas på förteckningen över evenemang av särskild vikt för det belgiska samhället, eftersom dessa skäl gör det möjligt för FIFA att få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och för tribunalen att utföra sin prövning av huruvida denna bedömning var riktig. 67 Överklagandet ska således, såvitt avser den första grunden, delvis avvisas och delvis ogillas. Den andra grunden Parternas argument 68 Den andra grunden för överklagandet består av fyra delar. FIFA har i den första delgrunden gjort gällande att tribunalen inte har prövat FIFA:s argument att det omtvistade beslutet saknar upplysningar om vad det är för uppgifter som har legat till grund för kommissionens beslut och vilken tidpunkt de kommer ifrån. Tribunalen borde nämligen ha förklarat att det svårbegripliga uttrycket ”tillgängliga uppgifter om den belgiska mediestrukturen” i skäl 3 i beslutet inte utgör en tillräcklig motivering. Eftersom ett fotbolls-VM hann spelas mellan beslutet av den 7 april 2004 och det omtvistade beslutet, som ersatte förstnämnda beslut med anledning av domen i det ovannämnda målet Infront WM mot kommissionen, borde kommissionen ha angett vilka tittarsiffror och vilka upplagor av fotbolls-VM som undersökts och beaktats. 69 Enligt den andra delgrunden har tribunalen i punkterna 71‐73 i den överklagade domen grundat sig på skäl som inte förekommer någonstans i det omtvistade beslutet när tribunalen fastslog att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM tillsammans kan anses utgöra ett enda evenemang och att kommissionen inte behövde ange fler skäl för sitt beslut att godkänna beslutet att uppta detta mästerskap på den belgiska förteckningen över evenemang av särskild vikt. 70 FIFA har i den tredje delgrunden gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte ta någon som helst hänsyn till att andra medlemsstater inte har upptagit matcher som inte är av gala-karaktär i förteckningen över evenemang av särskild vikt. 71 Den andra grundens fjärde del rör tolkningen och tillämpningen av de kriterier som använts för att konstatera att samtliga matcher som ingår i slutspelet i fotbolls-VM är av särskild vikt. FIFA anser att tribunalen felaktigt har godkänt kommissionens konstaterande att såvitt avser Belgien så uppfyller samtliga matcher kriteriet om ”särskilt stort intresse” och felaktigt ansett att kommissionen har gett en tillräcklig och korrekt motivering för detta konstaterande. Tribunalen har härvid uppfattat kriteriet avseende att ett evenemang måste röna ”särskilt stort intresse” som att det rör evenemangets popularitet. Ett evenemangs ”popularitet” kan emellertid inte anses som ett relevant kriterium och kan inte utgöra tillräcklig grund för att anse att det är fråga om ett ”unikt evenemang”, i den mening som avses i skäl 21 i direktiv 97/36. Tribunalens bedömning att kommissionen har gett en tillräcklig och korrekt motivering för sitt konstaterande angående kriteriet ”särskilt stort intresse” innebär dessutom att den har gjort en felaktig tillämpning av artikel 253 EG. 72 Tribunalen har vidare begått fel genom att godta kommissionens konstateranden att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM uppfyller de krav som följer av det kriterium som omnämns i skäl 16 i det omtvistade beslutet, nämligen att samtliga matcher av tradition har sänts i fri tv och att även matcher som inte är av gala-karaktär haft höga tittarsiffror. Enligt FIFA är tribunalens konstateranden grundlösa och saknar stöd i omständigheterna. Dessutom har tribunalen felaktigt ansett att kommissionen har gett en tillräcklig och korrekt motivering till sin slutsats att ovannämnda krav är uppfyllda. 73 Tribunalen har bland annat hänvisat till tittarsiffror som avser ett icke representativt urval av dessa matcher och gömt undan matcher med lägre tittarsiffror. Tribunalen borde dessutom ha konstaterat att de genomsnittliga tittarsiffrorna i Belgien för matcher som inte är av gala-karaktär inte kan räknas som ”stor publik”. Tribunalen har också fel i sina förklaringar till de låga tittarsiffrorna för vissa matcher som inte är av gala-karaktär. 74 FIFA har slutligen riktat kritik mot punkt 117 i den överklagade domen där tribunalen har tagit ställning till FIFA:s argument att det var en oproportionerlig åtgärd att uppta samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM i den belgiska förteckningen över evenemang av särskild vikt. FIFA har gjort gällande att tribunalen har gjort fel genom att anse att tittarsiffrorna bekräftar att detta mästerskap helt korrekt kan anses som ett enda evenemang av särskild vikt och att de anmälda åtgärderna därför i kraft av själva sakförhållandet var proportionerliga. 75 Enligt kommissionen ska den andra grunden för överklagandet delvis avvisas och delvis anses verkningslös. Grunden saknar i sin helhet stöd. Konungariket Belgien och Förenade kungariket delar denna bedömning. Domstolens bedömning 76 Vad avser frågan huruvida kommissionen borde ha angett vad det är för uppgifter som har legat till grund för kommissionens beslut och vilken tidpunkt de kommer ifrån, framgår det av de skäl som det hänvisas till i punkt 66 ovan att kommissionen inte var skyldig att ange vilken typ av uppgifter det var fråga om och vilken tidpunkt de kommer ifrån. 77 Det finns därför – såsom domstolen har fastställt i punkterna 59‐62 ovan – inte längre någon anledning för domstolen att pröva huruvida tribunalen i tillräcklig utsträckning har bemött FIFA:s argument att kommissionen borde ha angett vad det är för typ av uppgifter och vilken tidpunkt de kommer ifrån. 78 Överklagandet ska således inte bifallas såvitt avser den andra grundens första del. 79 Vad rör den andra delgrunden erinrar domstolen om att tribunalen, inom ramen för den granskning av lagenligheten som avses i artikel 263 FEUF, inte får ersätta den motivering som lämnades i den angripna rättsakten med sin egen motivering eller fylla ut en lucka i motiveringen av denna rättsakt med sin egen motivering, så att tribunalens prövning inte avser den bedömning som gjorts i rättsakten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 januari 2013 i mål C-73/11 P, Frucona Košice mot kommissionen, punkterna 87‐90 och där angiven rättspraxis). 80 Tribunalens överväganden i punkterna 71‐73 i den överklagade domen kan dock inte anses fylla ut en lucka i motiveringen till det omtvistade beslutet. De rör i stället frågan om vilken nivå denna motivering måste uppnå för att uppfylla de krav som följer av unionsrättens bestämmelser på området. Tribunalen har således inte ersatt motiveringen i den angripna rättsakten med sin egen motivering, utan har endast prövat huruvida denna motivering är lagenlig, vilket tribunalen också är skyldig att göra. 81 Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall på den andra grundens andra del. 82 Vad rör den tredje delgrunden anmärker domstolen att FIFA vid tribunalen inte har anfört någon grund som går ut på att andra medlemsstaters praxis på området borde ha beaktats vid bedömningen av huruvida matcher som inte är av gala-karaktär är av särskild vikt för det belgiska samhället. FIFA har i sin ansökan nämligen endast nämnt denna praxis utan att därvid framföra något påstående om att det omtvistade beslutet är rättsstridigt på den grunden att de belgiska myndigheterna och kommissionen inte fäste någon uppmärksamhet på en sådan praxis. 83 I enlighet med den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 54 ovan ska den tredje delgrunden därför avvisas. 84 FIFA har i den fjärde delgrunden anfört en rad argument för sin ståndpunkt att matcher som inte är av gala-karaktär inte uppfyller de kriterier i skälen 6 och 16 i det omtvistade beslutet som de belgiska myndigheterna har fastställt för evenemang av särskild vikt. 85 FIFA:s syfte med dessa argument är i realiteten att få domstolen att ersätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna med sin egen bedömning, trots att FIFA inte har visat att tribunalen har missuppfattat de faktiska omständigheterna eller anförd bevisning. Enligt fast rättspraxis kan dessa argument inte upptas till sakprövning (se dom av den 18 maj 2006 i mål C-397/03 P, Martinez och Young Daniels Midland Ingredients mot kommissionen, REG 2006, s. I-4429 , punkt 85, och domen i det ovannämnda målet ThyssenKrupp Nirosta mot kommissionen, punkt 180). 86 Vad vidare rör påståendet om missuppfattning av kriteriet att ett evenemang måste röna ”särskilt stort intresse” som att det rör evenemangets popularitet, anmärker domstolen att FIFA inte har anfört någon sådan grund vid tribunalen. I enlighet med den rättspraxis som omnämns i punkt 54 ovan kan detta argument inte upptas till sakprövning. 87 Vad rör invändningarna om otillräcklig formell motivering av det omtvistade beslutet, så har de i realiteten samma innebörd som den första grundens sjätte del och de ska således ogillas av samma skäl som anförts i punkt 66 ovan. 88 Det ska slutligen anmärkas att argumentet att det var oproportionerligt att uppta samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM i förteckningen över evenemang av särskild vikt för det belgiska samhället bygger på en felaktig läsning av punkt 117 i den överklagade domen. Punkt 117 i denna dom ska nämligen inte förstås som att tribunalen har avfärdat detta argument på den grunden att det fastställts att de anmälda åtgärderna i kraft av själva sakförhållandet är proportionerliga, eftersom samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM helt rimligt kan anses som ett enda evenemang av särskild vikt. Tribunalen fann i stället att talan inte kunde bifallas vad avser denna grund eftersom den bygger på en felaktig premiss, nämligen att de belgiska myndigheternas åtgärder var oproportionerliga då matcher som inte är av gala-karaktär inte är av särskild vikt. Tribunalen hade emellertid rätt i sin slutsats, i punkterna 98‐119 i den överklagade domen, att samtliga matcher kan anses vara av särskild vikt för det belgiska samhället. 89 Överklagandet kan således inte bifallas med stöd av FIFA:s argument i denna del. 90 Överklagandet ska således, såvitt avser den andra grunden, delvis avvisas och delvis ogillas. Den tredje grunden Parternas argument 91 Den tredje grunden består av sju delar. I den första delgrunden har FIFA hävdat att tribunalen, i punkterna 129 och 130 i den överklagade domen, har begått ett fel genom att, på grundval av skäl som den själv har framfört, anse att det i det omtvistade beslutet har styrkts att den inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster och i etableringsrätten som följer av de anmälda åtgärderna är proportionerlig. Enligt FIFA ankommer det dock på kommissionen och inte på tribunalen att ta ställning till sådana inskränkningar. Tribunalen hade således inte rätt att fastslå att eftersom slutspelet i fotbolls-VM ”kan anses som ett unikt evenemang” behövde kommissionen, som inte har grundat sig på ett sådant påstående om mästerskapets karaktär, visa att de inskränkningar som följer av det omtvistade beslutet var nödvändiga, rimliga och proportionerliga. 92 Enligt den andra delgrunden begick tribunalen ett fel genom att i punkterna 55, 56 och 127 i den överklagade domen anse att syftet att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från evenemang av särskild vikt och rätten till information motiverar de inskränkningar som blir följden av det omtvistade beslutet. En bred tillgänglighet för allmänheten ska nämligen inte förstås som en obegränsad tillgänglighet. Rätten till information medför således inte en rätt att i fri tv få tillgång till samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM och rättfärdigar inte förbudet mot att ett programföretag som inte driver kanaler i fri tv sänder en av dessa matcher med ensamrätt. 93 FIFA har i den tredje delgrunden gjort gällande att tribunalen borde ha konstaterat att kommissionen var skyldig att pröva huruvida mindre ingripande åtgärder än de som har godkänts genom det omtvistade beslutet skulle kunna ha garanterat att syftet med artikel 3a i direktiv 89/552 uppnås. 94 FIFA har i den tredje grundens fjärde del hävdat att kommissionen inte kunde göra en begränsad kontroll av huruvida de anmälda åtgärderna var förenliga med unionsrätten. Tribunalen borde ha fastställt att kommissionen var skyldig att göra noggranna kontroller och en fördjupad bedömning. 95 Enligt den femte delgrunden har tribunalen felaktigt konstaterat att kommissionen har lämnat en tillräcklig motivering till sin slutsats i frågan huruvida inskränkningen i friheten att tillhandahålla tjänster var proportionerlig. 96 FIFA har i den sjätte delgrunden hävdat att tribunalen borde ha ansett att kommissionen var skyldig att pröva huruvida åtgärder som är mindre ingripande för äganderätten än de som godkänts i det omtvistade beslutet hade kunnat garantera att syftet med artikel 3a i direktiv 89/552 uppnås. När två grundläggande rättigheter berörs bör inskränkningar i möjligheten att utöva någon av dem prövas genom en intresseavvägning mellan de båda rättigheterna. Kommissionen gjorde ingen sådan intresseavvägning i sitt beslut och tribunalen tog inte upp saken i den överklagade domen. 97 FIFA har i den tredje grundens sjunde del gjort gällande att tribunalens bedömning att inskränkningarna i friheten att tillhandahålla tjänster, etableringsfriheten och äganderätten var berättigade bygger på en otillräcklig motivering. 98 Enligt kommissionen, Konungariket Belgien och Förenade kungariket finns det inget stöd för den tredje grunden. Domstolens bedömning 99 Den tredje grundens första del bygger på en misstolkning av punkterna 129 och 130 i den överklagade domen. Tribunalen har i dessa punkter nämligen inte ansett att det i det omtvistade beslutet har styrkts att den inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster och i etableringsrätten som följer av de åtgärder som Konungariket Belgien har anmält är proportionerlig. I likhet med vad som är fallet med det argument som behandlats i punkt 88 ovan har tribunalen avfärdat FIFA:s grund eftersom den bygger på en felaktig premiss, nämligen att förteckningen över evenemang av särskild vikt endast borde ha omfattat galamatcher för att kunna anses proportionerlig, eftersom dessa matcher är de enda som är av särskild vikt för det belgiska samhället. Tribunalen gjorde således inget fel genom att i punkterna 98‐119 i den överklagade domen anse att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM kunde anses vara av särskild vikt för det belgiska samhället. 100 Följaktligen kan överklagandet inte vinna bifall på den första delgrunden. 101 Vad rör den andra delgrunden framgår det av punkterna 54‐58 och 127 i den överklagade domen att tribunalen inte har förklarat att syftet att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från evenemang av särskild vikt och rätten till information motiverar de specifika inskränkningar som följer av det omtvistade beslutet. Tribunalen uttalade sig härvid mot en allmän kontext, och den konstaterade att de åtgärder som avses i artikel 3a.1 i direktiv 89/552 kan, när det rör sig om evenemang av särskild vikt, vara motiverade av detta syfte och av rätten till information, om de är ägnade att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Med hänsyn till de principer som omtalas i punkterna 11 och 12 ovan går det emellertid inte att rikta någon kritik mot detta konstaterande. 102 Det framgår vidare av de överväganden som har behandlats i punkterna 11, 21 och 22 ovan att tribunalen, tvärtemot vad FIFA har påstått, inte var skyldig att förena dessa syften med de krav som rör friheten att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten. 103 Överklagandet kan således inte bifallas såvitt avser den tredje grundens andra del. 104 Vad rör den tredje delgrunden framgår det av skäl 17 i det omtvistade beslutet att kommissionen har prövat huruvida de åtgärder som Konungariket Belgien anmält var proportionerliga. En sådan bedömning av proportionaliteten förutsätter med nödvändighet en utredning av huruvida dessa mål av allmänintresse kunde uppnås genom åtgärder som i mindre mån inskränker dessa friheter. FIFA kan därför inte hävda att kommissionen helt har underlåtit att utreda huruvida det var möjligt att vidta sådana åtgärder. Det är härvid utan relevans att det endast är friheten att tillhandahålla tjänster som omnämns i detta skäl, eftersom proportionalitetsbedömingen i allt väsentligt inte skiljer sig därifrån vad rör de inskränkningar i etableringsfriheten som följer av de anmälda åtgärderna och att dessa åtgärder endast påverkar denna frihet i undantagsfall. 105 Tribunalen har dessutom, i punkt 118 i den överklagade domen, undersökt de mindre ingripande åtgärder som FIFA föreslagit och konstaterat att dessa inte är förenliga med definitionen av fri tv i skäl 22 i direktiv 97/36. Av detta följer att sådana åtgärder inte gör det möjligt att säkerställa att mål av allmänintresse uppnås lika effektivt som är fallet med de åtgärder som anmälts av de belgiska myndigheterna. Tribunalen har således rätt i sin slutsats att kommissionen inte behövde utreda sådana åtgärder innan den avgjorde huruvida det var proportionerligt att uppta samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM i förteckningen över evenemang av särskild vikt för det belgiska samhället. 106 Följaktligen kan överklagandet inte vinna bifall på den tredje delgrunden. 107 Vad rör den fjärde delgrunden framgår det av punkterna 19 och 22 ovan att det ankommer på kommissionen att göra en begränsad utredning när den godkänner nationella åtgärder varigenom evenemang av särskild vikt anmäls. Detta innebär att FIFA har fel i sin slutsats att tribunalen borde ha ansett att kommissionen var skyldig att göra ”noggranna” kontroller och en ”fördjupad bedömning” av huruvida de anmälda åtgärderna är förenliga med unionsrätten. 108 Överklagandet kan således inte bifallas vad avser den tredje grundens fjärde del. 109 Vad avser den femte delgrunden konstaterar domstolen att med hänsyn till de allmänna överväganden som framförts i punkterna 107‐111 i domen i det ovannämnda målet UEFA mot kommissionen, är motiveringen i det omtvistade beslutet tillräcklig. Överklagandet kan därför inte bifallas såvitt avser denna delgrund. 110 Vad rör den tredje grundens sjätte del framgår det av övervägandena i punkterna 11, 21 och 22 ovan att intrånget i FIFA:s äganderätt redan följer av artikel 3a i direktiv 85/552, och att detta intrång i princip kan rättfärdigas av syftet att skydda rätten till information och att säkerställa bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningar från evenemang av särskild vikt. Eftersom de belgiska myndigheterna på ett korrekt sätt har förklarat att samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM ska ses som ett evenemang av särskild vikt, behövde kommissionen endast undersöka huruvida detta får sådana följder för FIFA:s äganderätt som går utöver vad som oundvikligen följer av att detta evenemang upptas i den av myndigheterna upprättade förteckningen. 111 I förevarande fall har FIFA inte anfört några omständigheter vid tribunalen som skulle ha kunnat utgöra grund för att konstatera att åtgärden att anmäla samtliga matcher i slutspelet i fotbolls-VM som ett evenemang av särskild vikt innebär ett sådant alltför långtgående intrång i FIFA:s äganderätt. 112 Överklagandet kan därmed inte bifallas såvitt avser den sjätte delgrunden. 113 Vad slutligen rör den sjunde delgrunden räcker det att anmärka att tribunalen, i punkterna 125‐130 och 136‐142 i den överklagade domen, har lämnat en tillräcklig motivering som gör det möjligt för FIFA att förstå varför dess argument har avfärdats och för domstolen att utföra sin prövning. 114 Överklagandet kan således inte bifallas med stöd av denna delgrund. 115 Överklagandet ska således, såvitt avser den tredje grunden, delvis avvisas och delvis ogillas. 116 Eftersom FIFA inte kan vinna framgång med någon av de tre grunder som åberopats till stöd för överklagandet, ska överklagandet ogillas i sin helhet. Rättegångskostnader 117 Enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet ogillas. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att FIFA ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom FIFA har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande: 1) Överklagandet ogillas. 2) Fédération internationale de football association (FIFA) ska ersätta rättegångskostnaderna. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: engelska.