FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (avdelningen för överklaganden) den 8 september 2008 Mål T‑222/07 P Snyder mot Europeiska gemenskapernas kommission ”Överklagande – Personalmål – Tjänstemän – Rapport om karriärutveckling – Tidsfrist för klagomål – För sent inkommen – Överklagande som är ogrundat” Saken: Överklagande av det beslut som Europeiska unionens personaldomstol (andra avdelningen) meddelade den 25 april 2007 i mål F‑59/06, Schneider mot kommissionen (REGP 2007, s. I‑A‑1‑0000 och s. II‑A‑1‑0000), med yrkande om upphävande av beslutet. Avgörande: Överklagandet ogillas. Snyder ska ersätta rättegångskostnaderna. Sammanfattning 1. Överklagande – Föremål för talan – Yrkande att målet ska återförvisas till en annan avdelning vid personaldomstolen – Avvisning (Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 139.1) 2. Förfarande – Avgörande genom motiverat beslut – Villkor – Uppenbart att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning eller att det helt saknar rättslig grund (Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 111; rådets beslut 2004/752, artikel 3.4) 3. Förfarande – Avgörande genom motiverat beslut – Villkor – Hörande av generaladvokaten (Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 111; rådets beslut 2004/752, artikel 3.4) 4. Förfarande - Avgörande genom motiverat beslut – Villkor – Uppenbart att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning eller att det helt saknar rättslig grund (Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 111; tjänsteföreskrifterna, artikel 90.2) 5. Förfarande – Åtgärder för processledning – Beredande av tillfälle att inkomma med yttrande över huruvida talan kan tas upp till sakprövning mot bakgrund av handlingar som svaranden har ingett i samband med det bestridande som sänts till sökanden – Iakttagande av den kontradiktoriska principen (Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 44, 46 och 64.3) 1. Yrkandet att förstainstansrätten ska återförvisa målet till en annan avdelning vid personaldomstolen faller inte i någon av de kategorier av yrkanden som uttömmande uppräknas i artikel 139.1 i förstainstansrättens rättegångsregler och ska följaktligen avvisas. (se punkt 24) 2. Personaldomstolen kunde, intill ikraftträdandet av dess rättegångsregler, med stöd av artikel 111 i förstainstansrättens rättegångsregler utan muntlig förhandling besluta att det var uppenbart att talan skulle avvisas, om den ansåg att frågan var tillfredsställande utredd i handlingarna i målet. Personaldomstolen behövde härvid inte nödvändigtvis inhämta parternas samtycke, även om skriftväxling hade tillåtits. (se punkterna 32, 34 och 35) Hänvisning till domstolen 29 oktober 2004, Ripa di Meana mot Parlamentet, C‑360/02 P, REG 2004, s. I‑10339, punkt 35 3. Eftersom den omständigheten att artikel 111 i förstainstansrättens rättegångsregler var tillämplig i relevanta delar i förfarandet vid personaldomstolen intill ikraftträdandet av personaldomstolens rättegångsregler nödvändigtvis innebär att denna domstols interna organisation ska beaktas, kan det med stöd av denna bestämmelse inte ställas krav om medverkan av en generaladvokat och ännu mindre av en opartisk och oberoende tredjeman i förfarandena vid personaldomstolen. Det föreskrivs nämligen varken i EG‑fördraget, i beslut 2004/752 eller i domstolens stadga att personaldomstolen ska biträdas av generaladvokater. Det föreskrivs inte heller att en ledamot i personaldomstolen kan utses av denna domstol att tjänstgöra som generaladvokat i vissa mål. (se punkterna 49 och 50) 4. Det är visserligen riktigt att det kan vara tvistigt mellan parterna hur den exakta tidpunkten då en part fick kännedom om den rättsakt som går honom emot ska fastställas och att detta kan innebära att gemenskapsdomstolen måste göra en bevisprövning eller till och med att åtgärder för processledning måste vidtas. När gemenskapsdomstolen med precision har fastställt den första dagen i den tidsfrist som gäller för ingivande av klagomålet leder emellertid överskridandet av den frist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna oundgängligen till att det anses uppenbart att talan ska avvisas, vilket kan fastställas i motiverat beslut i enlighet med artikel 111 i förstainstansrättens rättegångsregler. Den omständigheten att det är uppenbart att talan ska avvisas sammanhänger nämligen med själva överskridandet av fristen för att inge klagomålet och inte med de eventuella svårigheter som kan föreligga när det gäller fastställandet av den första dagen för fristen eller fastställandet av exakt hur många dagar tremånadersfristen har överskridits med. (se punkterna 48 och 58) Hänvisning till domstolen 19 januari 2006, AIT mot kommissionen, C‑547/03 P, REG 2006, s. I‑845, punkt 30 5. Det ankommer i princip på parterna att förebringa bevisning till styrkande av sina påståenden. Dessa måste emellertid kunna bli föremål för ett kontradiktoriskt förfarande. Den omständigheten att personaldomstolen, inom ramen för en åtgärd för processledning, har berett sökanden tillfälle att yttra sig skriftligen över frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning, mot bakgrund av bevis som svaranden förebringat i sin duplik, vittnar om att den kontradiktoriska principen har iakttagits, eftersom den omständigheten att bilagan till dupliken har ansetts utgöra ett bevis inte innebär att det gjorts någon bedömning av dess bevisvärde. (se punkterna 73–75) Hänvisning till domstolen 4 oktober 2007, É.R. m.fl. mot rådet och kommissionen, Brown, REG 2007, s. I‑0000, punkt 27