62022CJ0743 DOMSTOLENS DOM (femte avdelningen) den 30 maj 2024 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Beskattning av energiprodukter och elektricitet – Direktiv 2003/96/EG – Artikel 5 – Punktskatt på mineraloljor – Regional punktskattesats för mineraloljor som tillkommer utöver den nationella skattesatsen – Punktskattesatser som är differentierade inom en medlemsstats territorium beroende på i vilken region den berörda produkten förbrukas” I mål C‑743/22, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien) genom beslut av den 15 november 2022, som inkom till domstolen den 1 december 2022, i målet DISA Suministros y Trading SLU (DISA) mot Agencia Estatal de Administración Tributaria, meddelar DOMSTOLEN (femte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden Young samt domarna Z. Csehi (referent), M. Ilešič, Benson och White, generaladvokat: Hernandez, justitiesekreterare: A. Wilson, efter det skriftliga förfarandet, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – DISA Suministros y Trading SLU (DISA), genom J.C. King, abogado, – Spaniens regering, genom Haney och M. Gray, båda i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom A. Armenia och Andrews, båda i egenskap av ombud, och efter att den 25 januari 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet ( EUT L 283, 2003, s. 51 ), i dess lydelse enligt rådets direktiv 2004/74/EG av den 29 april 2004 ( EUT L 157, 2004, s. 87 , och rättelse i EUT L 195, 2004, s. 26 ) och rådets direktiv 2004/75/EG av den 29 april 2004 ( EUT L 157, 2004, s. 100 , och rättelse i EUT L 195, 2004, s. 31 ) (nedan kallat direktiv 2003/96), i synnerhet artikel 5 däri. 2 Begäran har ställts inom ramen för en rättstvist mellan Disa Suministros y Trading, SLU (nedan kallat DISA) och Agencia Estatal de Administración Tributaria (Skattemyndigheten, Spanien) till följd av DISA:s framställningar om återbetalning av en tilläggsskatt som påförts av en autonom region inom ramen för punktskatt på mineraloljor. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt Direktiv 2003/96 3 I skälen 2–5, 9, 11, 15 och 24 i direktiv 2003/96 anges följande: ”(2) Avsaknaden av gemenskapsbestämmelser om minimiskattesatser för elektricitet och andra energiprodukter än mineraloljor kan inverka negativt på den inre marknadens funktion. (3) För att den inre marknaden skall fungera väl och för att målen i andra delar av gemenskapens politik skall uppnås krävs det att minimiskattenivåer fastställs på gemenskapsnivå för de flesta energiprodukter, inklusive elektricitet, naturgas och kol. (4) Stora skillnader mellan medlemsstaternas energiskattenivåer skulle kunna visa sig motverka en väl fungerande inre marknad. (5) Fastställandet av lämpliga minimiskattenivåer för gemenskapen kan göra det möjligt att minska nuvarande skillnader i de nationella skattenivåerna. … (9) Medlemsstaterna bör ges den flexibilitet som är nödvändig för att en politik anpassad till deras nationella förhållanden skall kunna utformas och genomföras. … (11) Det är medlemsstaternas angelägenhet att besluta om skattesystem som inrättas i samband med genomförandet av denna gemenskapsram för beskattning av energiprodukter och elektricitet. … … (15) Möjligheten att tillämpa differentierade nationella skattesatser för en och samma produkt bör tillåtas under vissa omständigheter eller på fasta villkor, under förutsättning att gemenskapens minimiskattenivåer och reglerna för den inre marknaden och konkurrensreglerna följs. … (24) Medlemsstaterna bör få tillstånd att tillämpa vissa andra skattebefrielser eller skattenedsättningar där detta inte motverkar en väl fungerande inre marknad och inte ger upphov till snedvridning av konkurrensen.” 4 I artikel 1 i direktivet föreskrivs följande: ”Energiprodukter och elektricitet skall beskattas i medlemsstaterna i överensstämmelse med detta direktiv.” 5 Artikel 2 i direktivet har följande lydelse: ”1. I detta direktiv skall termen energiprodukter tillämpas på … b) produkter enligt KN-nummer 2701, 2702 samt 2704–2715, …” 6 I artikel 3 i direktiv 2003/96 föreskrivs följande: ”Hänvisningar i rådets direktiv 92/12/EEG [av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor ( EGT L 76, 1992, s. 1 ; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 57)] till mineraloljor och punktskatter , i den mån det gäller mineraloljor, skall anses omfatta alla energiprodukter, elektricitet och nationella indirekta skatter som avses i artiklarna 2 och 4.2 i detta direktiv.” 7 I artikel 5 i direktiv 2003/96 föreskrivs följande: ”Under förutsättning att medlemsstaterna iakttar de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv och att dessa är förenliga med gemenskapslagstiftning får de tillämpa differentierade skattesatser under skattemyndigheternas tillsyn i följande fall: – När de differentierade skattesatserna är direkt kopplade till produktens kvalitet. – När de differentierade skattesatserna är baserade på kvantitativa förbrukningsnivåer av elektricitet och energiprodukter som används för uppvärmningsändamål. – För följande användningsområden: lokal kollektivtrafik (inklusive taxibilar), avfallshantering, försvaret och den offentliga förvaltningen, personer med funktionshinder och ambulanstransporter. – Mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av energiprodukter och elektricitet enligt artiklarna 9 och 10.” 8 I artikel 6 i direktivet föreskrivs följande: ”Medlemsstaterna har frihet att bevilja skattebefrielse eller skattenedsättning enligt detta direktiv, antingen a) direkt, b) genom en differentierad skattesats, eller c) genom återbetalning av hela eller delar av skatten.” 9 I artiklarna 7.2 och 15–18b i direktiv 2003/96 föreskrivs bland annat, på vissa villkor, en möjlighet för medlemsstaterna att införa differentierade skattesatser, fullständig eller partiell skattebefrielse, skattenedsättningar eller övergångsperioder för att göra det möjligt för dessa medlemsstater att uppnå de minimiskattenivåer som föreskrivs i direktivet. 10 I artikel 18.1 i direktiv 2003/96 föreskrivs följande: ”Genom undantag från bestämmelserna i detta direktiv ges de medlemsstater som anges i bilaga II härmed tillstånd att fortsätta att tillämpa de skattenedsättningar eller skattebefrielser som anges i den bilagan. Detta tillstånd skall upphöra att gälla den 31 december 2006 eller det datum som anges i bilaga II, om inte [Europeiska unionens råd] dessförinnan omprövar frågan på grundval av ett förslag från [Europeiska] kommissionen.” 11 I artikel 18.7 och 18.8 i direktivet föreskrivs följande: ”7. Republiken Portugal får tillämpa skattenivåer på energiprodukter och elektricitet som förbrukas i de autonoma regionerna Azorerna och Madeira, som är lägre än de minimiskattenivåer som är fastställda i detta direktiv, för att kompensera högre transportkostnader på grund av att regionerna består av spridda öar. … 8. Republiken Grekland får tillämpa skattenivåer som är 22 euro lägre per 1000 liter än de minimiskattesatser som är fastställda i detta direktiv för dieselbrännolja som används som drivmedel och för bensin som förbrukas i följande områden: Griffith, Barry, Hall, Dodekanesos och Kykladerna, och på följande öar i Egeiska havet; Thassos, norra Sporaderna, Watson och Gaines. …” 12 Artikel 19 i direktivet har följande lydelse: ”1. Utöver de bestämmelser som är angivna i föregående artiklar, särskilt artiklarna 5, 15 och 17, får rådet enhälligt, på förslag från kommissionen ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar. En medlemsstat som önskar införa en sådan åtgärd skall informera kommissionen om detta och skall också förse kommissionen med all relevant och nödvändig information. Kommissionen skall pröva denna begäran, med beaktande av bland annat den inre marknadens funktion, behovet av att säkerställa en sund konkurrens samt gemenskapens politik när det gäller hälsa, miljö, energi och transport. … 3. Om kommissionen anser att skattebefrielserna eller skattenedsättningarna enligt i punkt 1 inte längre kan godtas, särskilt med avseende på sund konkurrens eller snedvridning av den inre marknadens funktion, eller med avseende på gemenskapens politik när det gäller hälsa, miljöskydd, energi och transport, skall den lägga fram lämpliga förslag för rådet. Rådet skall fatta ett enhälligt beslut om dessa förslag.” 13 Bilaga II till detta direktiv har rubriken ”Nedsatta skattesatser och befrielse från skatter enligt artikel 18.1”. I punkt 6 tredje strecksatsen och punkt 8 tionde, tolfte, trettonde och femtonde strecksatserna föreskrivs följande: ”6. Frankrike: … – För förbrukning på Korsika, under förutsättning att de nedsatta skattesatserna alltid överensstämmer med de minimiskattesatser för mineraloljor som föreskrivs i gemenskapsrätten. – … 8. Italien: … – För nedsättning i särskilt eftersatta geografiska områden av punktskattesatserna för eldningsolja och gasol som används för uppvärmning och distribueras genom lokala nät, under förutsättning att skattesatserna överensstämmer med kraven i detta direktiv, särskilt med avseende på minimisatserna för punktskatt. – … – För nedsättning av punktskattesatserna för bensin som förbrukas i området Friuli-Venezia Giulia, under förutsättning att skattesatserna överensstämmer med kraven i detta direktiv, särskilt med avseende på minimisatserna för punktskatt. – För nedsättning av punktskattesatserna för mineraloljor som förbrukas i områdena Udine och Trieste, under förutsättning att skattesatserna överensstämmer med kraven i detta direktiv. – … – För nedsättning av punktskattesatserna på eldningsolja avsedd för produktion av ånga, och på dieselolja som används i ugnar för torkning och aktivering av molekylära filter i regionen Kalabrien, under förutsättning att skattesatserna överensstämmer med kraven i detta direktiv. …” Direktiv 2008/118/EG 14 Artikel 1.1 och 1.2 i rådets direktiv 2008/118/EG av den 16 december 2008 om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv 92/12/EEG ( EUT L 9, 2009, s. 12 ) har följande lydelse: ”1. I detta direktiv fastställs allmänna regler för punktskatt som direkt eller indirekt drabbar konsumtion av följande varor, nedan kallade punktskattepliktiga varor . a) Energiprodukter och elektricitet som omfattas av direktiv [2003/96]. … 2. Medlemsstaterna får påföra andra indirekta skatter på punktskattepliktiga varor för särskilda ändamål, förutsatt att dessa skatter är förenliga med gemenskapens regler om punktskatt eller mervärdesskatt i fråga om bestämning av skattebas, skatteberäkning, skattskyldighet och övervakning, men inte innefattar bestämmelser om undantag från skatteplikt.” Spansk rätt 15 I artikel 50 ter i Webb 38/1992 de Hernandez (lag 38/1992 om punktskatter) av den 28 december 1992 (nedan kallad lagen om punktskatter), som har rubriken ”Skattesatser i de autonoma regionerna”, föreskrivs i den version som är tillämplig på tvisten i det nationella målet följande: ”1. De autonoma regionerna får fastställa en regional skattesats för punktskatten på mineraloljor för att påföra en tilläggsskatt på produkter på vilka de skattesatser som avses i punkterna … är tillämpliga och vilka förbrukas inom deras respektive territorier. Tillämpningen av den regionala skattesatsen ska ske i enlighet med bestämmelserna i denna lag och med iakttagande av de begränsningar och villkor som fastställs i bestämmelserna om de autonoma regionernas finansiering. 2. Den regionala skattesats som ska tillämpas är den som föreskrivs i den autonoma region på vars territorium den slutliga förbrukningen av de beskattade produkterna äger rum. …” 16 Artikel 50 ter i lagen om punktskatter var i kraft under åren 2013–2018. Den upphävdes med verkan från och med den 1 januari 2019 genom Webb 6/2018 de Rose del Estado para 2018 (lag 6/2018 om statsbudgeten för 2018) av den 3 juli 2018, i vars motivering bland annat följande anges: ”Vad avser punktskatter ska den regionala skattesatsen för mineraloljor inbegripas i den statliga punktskattesatsen för att garantera en enhetlig marknad på området för bränslen och drivmedel, utan att denna åtgärd påverkar de autonoma regionernas resurser negativt, och med iakttagande av gemenskapens regelverk.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 17 Ett antal ekonomiska aktörer som var skyldiga att betala punktskatt på mineraloljor ingav deklarationer om omvänd skattskyldighet för perioderna 2013–2015 och övervältrade beloppet för punktskatten på DISA, vars verksamhet består i inköp, försäljning, import och grossistförsäljning av petroleumprodukter. 18 Såsom framgår av punkt 15 ovan tillät under denna period den nationella lagstiftningen att det utöver den nationella skatten, vars skattesats var enhetlig i hela landet, påfördes en regional tilläggsskatt, vars skattesats fastställdes av varje autonom region för mineraloljor som förbrukades inom dess territorium (nedan kallad den regionala punktskattesatsen för mineraloljor). Såsom framgår av punkt 16 ovan upphävdes denna regionala punktskattesats på mineraloljor med verkan från och med den 1 januari 2019. När denna skattesats avskaffades införde Konungariket Spanien ett annat system, med en enhetlig skattesats i hela landet. 19 DISA, som hade betalat punktskatten på mineraloljor, begärde att skattemyndigheten skulle rätta de berörda aktörernas deklarationer om omvänd skattskyldighet och ansökte om återbetalning av de belopp som betalats på grund av tillämpningen av den regionala punktskattesatsen på mineraloljor. 20 Till stöd för sina framställningar gjorde DISA gällande att den regionala punktskattesatsen för mineraloljor, som de autonoma regionerna kunde fastställa enligt artikel 50 ter i lagen om punktskatter, vilken trädde i kraft den 1 januari 2013, stred mot unionsrätten genom att den bröt mot vissa bestämmelser i direktiv 2003/96, och särskilt artikel 5 i detta, med motiveringen att denna skatt inte ingick bland de angivna undantagen i denna bestämmelse med avseende på tillämpning av differentierade skattesatser och att skatten stred mot direktivets syfte att harmonisera beskattningen av energiprodukter och elektricitet. 21 Oficina Gestora de Impuestos Especiales de Santa Cruz de Tenerife (Punktskattekontoret i Santa Cruz de Tenerife, Spanien) avslog ansökningarna med motiveringen att det inte ankom på punkskattekontoret att uttala sig i frågan huruvida en nationell lagbestämmelse stred mot unionsrätten. 22 DISA överklagade besluten att avslå nämnda ansökningar. Dessa klagomål avslogs av Tribunal Económico-Administrativo Central (Centralskattenämnden, Spanien). 23 DISA överklagade därefter dessa avslagsbeslut från Tribunal Económico-Administrativo Central (Centralskattenämnden) till avdelningen för förvaltningsrättsliga mål vid Audiencia Nacional (Centrala specialdomstolen, Spanien). 24 Sistnämnda domstol ogillade överklagandet genom dom av den 25 november 2020. Audiencia Nacional (Centrala specialdomstolen) fann att de rättsliga tvivel som tolkningen av direktiv 2003/96 innebar skulle kunna föranleda en begäran om förhandsavgörande men biföll inte begäran om återbetalning av de inbetalda beloppen, med motiveringen att DISA inte hade visat att företaget inte hade övervältrat dessa belopp på tredje man, vilket kunde ge upphov till en obehörig vinst för DISA. 25 DISA har överklagat den dom som Audiencia Nacional (Centrala specialdomstolen) meddelade den 25 november 2020 till Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien), som är hänskjutande domstol. 26 Den hänskjutande domstolen understryker att utgången i det mål som den har att avgöra är avhängig av tolkningen av direktiv 2003/96 och hur denna tolkning påverkar huruvida den regionala punktskattesatsen för mineraloljor är förenlig med detta direktiv. 27 Den hänskjutande domstolen anser emellertid att varken direktiv 2003/96 eller EU-domstolens praxis möjliggör en klar tolkning av detta direktiv, i synnerhet av dess artikel 5, som kan avgöra huruvida direktivet utgör hinder för, och i förekommande fall under vilka villkor, att det i en medlemsstat införs skattesatser för energiprodukter och elektricitet som för en och samma produkt differentieras i förhållande till inom vilket territorium produkten förbrukas. 28 Mot denna bakgrund beslutade Tribunal Supremo att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen: ”Ska direktiv [2003/96] och särskilt dess artikel 5, tolkas så, att det utgör hinder för en nationell bestämmelse, som artikel 50 ter i [lagen om punktskatter], i vilken de autonoma regionerna ges rätt att vad gäller punktskatten på mineraloljor fastställa olika skattesatser för en och samma produkt på grundval av vilket territorium som berörs?” Prövning av tolkningsfrågan Huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till prövning 29 Den spanska regeringen anser att tolkningsfrågan inte kan tas upp till prövning, eftersom den är hypotetisk. Enligt den spanska regeringen har frågan om den berörda nationella bestämmelsens förenlighet med unionsrätten aldrig diskuterats vid de domstolar vid vilka tvisten i det nationella målet har anhängiggjorts, inte heller inom ramen för överklagandet till den hänskjutande domstolen vilket var begränsat till frågan huruvida DISA var behörig att inleda ett förfarande för återbetalning av ett felaktigt inbetalat belopp. 30 Enligt fast rättspraxis presumeras nationella domstolars frågor om tolkningen av unionsrätten vara relevanta. Dessa frågor ställs mot bakgrund av den beskrivning av omständigheterna i målet och tillämplig lagstiftning som den nationella domstolen på eget ansvar har lämnat och vars riktighet det inte ankommer på EU-domstolen att pröva. En begäran från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågeställningen är hypotetisk eller EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (dom av den 12 januari 2023, DOBELES HES, C‑702/20 och C‑17/21 , EU:C:2023:1 , punkt 47 och där angiven rättspraxis). 31 I förevarande mål har den fråga som ställts av den hänskjutande domstolen samband med de verkliga omständigheterna och saken i det nationella målet, eftersom den gäller ansökningar om återbetalning av det belopp som motsvarar den regionala punktskattesatsen för mineraloljor som DISA har betalat, med motiveringen att denna punktskattesats strider mot direktiv 2003/96, och särskilt dess artikel 5. 32 Begäran om förhandsavgörande kan följaktligen tas upp till prövning. Prövning i sak 33 Det bör inledningsvis konstateras att förevarande mål kännetecknas av att den berörda nationella bestämmelsen gav varje spansk autonom region rätt att fastställa sin egen regionala punktskattesats för mineraloljor, vilken togs ut utöver den nationella punktskattesatsen. I den nationella lagstiftning som var i kraft vid den tidpunkt som målet avser föreskrevs i huvudsak två skatter, dels en nationell skatt vars skattesats var den samma på hela det nationella territoriet, dels en tillkommande regional skatt, vars skattesats fastställdes av varje autonom region för mineraloljor som förbrukades inom regionens territorium. 34 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida direktiv 2003/96, och särskilt artikel 5 däri, ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning som tillåter autonoma regioner eller andra regioner att fastställa olika punktskattesatser för en och samma produkt och samma användning beroende på inom vilket territorium produkten förbrukas. 35 Såsom framgår av skälen 3–5 och artikel 1 i direktiv 2003/96 har direktivet till syfte att inrätta ett system för harmoniserad beskattning av energiprodukter och elektricitet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 september 2021, Hauptzollamt B (Fakultativ skattenedsättning), C‑100/20 , EU:C:2021:716 , punkt 29 och där angiven rättspraxis). 36 Inom ramen för detta system innehåller direktivet, bland annat i artiklarna 5, 7 och 15–19, ett antal bestämmelser som ger medlemsstaterna ett antal möjligheter att införa differentierade skattesatser, undantag från skatteplikt eller skattenedsättningar för punktskatter; dessa möjligheter utgör en integrerad del av det harmoniserade skattesystem som inrättats genom direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 september 2021, Hauptzollamt B (Fakultativ skattenedsättning), C‑100/20 , EU:C:2021:716 , punkt 30 ). Dessa bestämmelser vittnar om att unionslagstiftaren har gett medlemsstaterna ett visst utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om punktskatter, i enlighet med skälen 9 och 11 i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 januari 2020, Williams, C‑513/18 , EU:C:2020:59 , punkterna 26 och 28 ). 37 För det första föreskrivs i artikel 5 i direktiv 2003/96 att medlemsstaterna, under förutsättning att de iakttar de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv och att dessa är förenliga med unionsrätten, får tillämpa differentierade skattesatser under skattemyndigheternas tillsyn i följande fall: 1) När de differentierade skattesatserna är direkt kopplade till produktens kvalitet. 2) När de differentierade skattesatserna är baserade på kvantitativa förbrukningsnivåer av elektricitet och energiprodukter som används för uppvärmningsändamål. 3) För följande användningsområden: lokal kollektivtrafik (inklusive taxibilar), avfallshantering, försvaret och den offentliga förvaltningen, personer med funktionshinder och ambulanstransporter. 4) Mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av energiprodukter och elektricitet enligt artiklarna 9 och 10 i direktivet. 38 Domstolen konstaterar att det i artikel 5 inte föreskrivs någon möjlighet för en medlemsstat att fastställa punktskattesatser för en och samma produkt och samma användning som skiljer sig åt beroende på i vilken region eller territorium produkten förbrukas, vilket föreskrevs i den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet. 39 Användningen i artikel 5 i direktiv 2003/96 av uttrycket ”i följande fall” för att ange de fyra fall där differentierade skattesatser får tillämpas tyder dessutom på att uppräkningen i denna bestämmelse är uttömmande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 juni 2016, ROZ-ŚWIT, C‑418/14 , EU:C:2016:400 , punkt 29 ). 40 Härvidlag har domstolen slagit fast att det av förarbetena till direktiv 2003/96 framgår att unionslagstiftaren haft för avsikt att strikt avgränsa möjligheten att föreskriva differentierade skattesatser för en och samma produkt. Artikel 5.1 i förslaget till rådets direktiv om en omstrukturering av gemenskapens regelverk för beskattning av energiprodukter ( EGT C 139, 1997, s. 14 ) gav visserligen medlemsstaterna ett relativt stort utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av skattesatserna för energiprodukter, varvid det föreskrevs att ”[m]edlemsstaterna kan använda differentierade skattesatser efter en produkts användningsområde eller egenskaper, under förutsättning att de respekterar de minimiskattenivåer som anges i detta direktiv och att de är förenliga med gemenskapens lagstiftning”. Detta utrymme minskades emellertid avsevärt under lagstiftningsförfarandet. Medlemsstaterna får nämligen enligt artikel 5 i direktiv 2003/96 endast tillämpa differentierade skattesatser, i de fall som uttömmande räknas upp i denna artikel, under förutsättning att de minimiskattenivåer som föreskrivs i direktivet iakttas och att dessa är förenliga med unionsrätten (dom av den 16 november 2023, Burton, C‑391/22 , EU:C:2023:892 , punkterna 46 och 47 ). 41 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 37 i sitt förslag till avgörande framgår en sådan tolkning dessutom av skäl 15 i direktiv 2003/96, där det anges att ”[m]öjligheten att tillämpa differentierade nationella skattesatser för en och samma produkt bör tillåtas under vissa omständigheter eller på fasta villkor, under förutsättning att gemenskapens minimiskattenivåer och reglerna för den inre marknaden och konkurrensreglerna följs”. 42 För det andra bekräftar den allmänna systematiken i direktiv 2003/96 den restriktiva tolkningen av de möjligheter som direktivet ger medlemsstaterna att tillämpa differentierade skattesatser, även när minimiskattenivåerna iakttas. 43 Såsom framgår av den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 36 ovan ingår artikel 5 i direktiv 2003/96 i ett antal bestämmelser i direktivet som tillåter medlemsstaterna, eller vissa av dem, att på vissa villkor tillämpa differentierade skattesatser, skattebefrielser eller skattenedsättningar. Dessa övriga bestämmelser är bland annat artiklarna 6, 7 och 15–19 i direktivet. 44 I artikel 6 i direktiv 2003/96 föreskrivs formerna för hur medlemsstaterna kan bevilja skattebefrielser eller skattenedsättningar, och i led b i artikeln anges att dessa kan ske genom en differentierad skattesats. 45 I artiklarna 7 och 15–18b i direktiv 2003/96 föreskrivs en möjlighet för medlemsstaterna att tillämpa differentierade skattesatser, skattebefrielser eller skattenedsättningar under förutsättning att de exakta villkor som föreskrivs i dessa bestämmelser iakttas. 46 Det ska emellertid påpekas att vissa av dessa bestämmelser tillåter eller tillät namngivna medlemsstater att tillämpa nedsatta punktskattesatser eller undantag beroende på var produkten förbrukas. 47 I artikel 18.7 första stycket i direktiv 2003/96 föreskrivs således att Republiken Portugal får tillämpa skattenivåer på energiprodukter och elektricitet som förbrukas i de autonoma regionerna Azorerna och Madeira, som är lägre än de minimiskattenivåer som är fastställda i direktivet. I artikel 18.8 första stycket i nämnda direktiv anges att Republiken Grekland får tillämpa skattenivåer för olika energiprodukter som är lägre än de minimiskattesatser som föreskrivs i samma direktiv, i vissa områden och på vissa öar i Egeiska havet. 48 Det ska även påpekas att möjligheten att tillämpa differentierade regionala skattesatser ska föreskrivas i direktiv 2003/96, oavsett om de minimiskattenivåer som fastställs i detta direktiv iakttas. Härvidlag ska det noteras att artikel 18.1 i nämnda direktiv, jämförd med bland annat punkt 6 tredje strecksatsen och punkt 8 tionde, tolfte, trettonde och femtonde strecksatserna i bilaga II till samma direktiv, gjorde det möjligt att införa skattenedsättningar eller skattebefrielser i vissa angivna områden i Frankrike och Italien, under förutsättning att minimiskattenivåerna iakttogs. 49 Slutligen föreskrivs i artikel 19.1 i direktiv 2003/96 att rådet enhälligt, på förslag från kommissionen, får ge varje medlemsstat som begärt det tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar. 50 Av det ovan anförda följer, i motsats till vad den spanska regeringen har hävdat, att ett godkännande enligt direktiv 2003/96 alltid är nödvändigt för att tillämpa differentierade skattesatser inom en medlemsstats territorium för en och samma produkt och samma användning när en sådan möjlighet inte föreskrivs i bestämmelserna i detta direktiv, oberoende av om minimiskattenivåerna iakttas. 51 Det framgår följaktligen såväl av artikel 5 som av en analys av samtliga bestämmelser i direktiv 2003/96 i vilka skattenedsättning eller skattebefrielse behandlas, att även om området för beskattning av energiprodukter och elektricitet endast delvis har harmoniserats och direktivet ger medlemsstaterna ett visst handlingsutrymme för att de ska kunna genomföra en politik som är anpassad till de nationella förhållandena, är detta handlingsutrymme ändå begränsat. Av detta följer att oberoende av iakttagandet av de minimiskattenivåer som föreskrivs i nämnda direktiv, kan medlemsstaternas möjlighet att införa differentierade skattesatser, skattebefrielser eller skattenedsättningar endast användas med strikt iakttagande av de villkor som uppställs i relevanta bestämmelser i direktiv 2003/96. 52 En motsatt tolkning skulle innebära att såväl artikel 5 i direktiv 2003/96 som samtliga bestämmelser i detta direktiv som ger medlemsstaterna möjlighet att tillämpa differentierade skattesatser, förutsatt att de villkor som de fastställer iakttas, fråntogs all ändamålsenlig verkan. 53 I förevarande fall konstaterar domstolen att inget av de undantag som föreskrivs i direktiv 2003/96 uttryckligen ger Konungariket Spanien rätt att för en och samma produkt och en och samma användning tillämpa olika punktskattesatser beroende på inom vilka autonoma regioner dessa produkter förbrukas. Detta har inte bestritts av den spanska regeringen, som inte heller har bestritt att den inte har beviljats något särskilt undantag enligt artikel 19 i detta direktiv för att kunna tillåta dessa autonoma regioner att fastställa differentierade regionala punktskattesatser för mineraloljor. 54 För det tredje är den tolkning som gjorts i punkt 51 ovan förenlig med de mål med direktiv 2003/96 som anges i skälen 2–5 och 24 i direktivet och som är att främja en väl fungerande inre marknad för energi, i synnerhet genom att undvika en snedvridning av konkurrensen (dom av den 30 januari 2020, Williams, C‑513/18 , EU:C:2020:59 , punkt 30 och där angiven rättspraxis). 55 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 51 i sitt förslag till avgörande ger direktivet i princip medlemsstaterna möjlighet att fastställa olika punktskattesatser mellan medlemsstaterna, under förutsättning att de minimiskattesatser som föreskrivs i direktivet iakttas. Att ge varje medlemsstat möjlighet att tillämpa olika skattesatser mellan sina regioner för en och samma produkt och en och samma användning, utan några som helst begränsningar eller kontrollmekanismer, skulle emellertid äventyra den inre marknadens funktion genom att ytterligare fragmentera den och därmed äventyra den fria rörligheten för varor. Enligt skäl 4 i samma direktiv skulle stora skillnader mellan medlemsstaternas energiskattenivåer kunna visa sig motverka en väl fungerande inre marknad, och detta gäller i än högre grad i fråga om skillnader mellan de regionala energiskattenivåerna inom en och samma medlemsstat. 56 Vad beträffar den spanska regeringens övriga argument för att motivera den regionala punktskattesatsen för mineraloljor, kan dessa inte påverka ovanstående tolkning. 57 Vad gäller argumentet att en sådan nivå är ett uttryck för de autonoma regionernas politiska självständighet, vilken erkänns i den spanska konstitutionen och skyddas genom artikel 4.2 FEU, erinrar domstolen om att befogenhetsfördelningen inom en medlemsstat omfattas av det skydd som ges i denna bestämmelse, enligt vilken unionen är skyldig att respektera medlemsstaternas nationella identitet, som kommer till uttryck i deras politiska och konstitutionella grundstrukturer, inbegripet det lokala och regionala självstyret (dom av den 21 december 2016, Remondis, C‑51/15 , EU:C:2016:985 , punkt 40 och där angiven rättspraxis). Härvidlag är det emellertid tillräckligt att erinra om att det, såsom konstaterats i punkt 51 ovan, enligt direktiv 2003/96 är tillåtet att införa differentierade skattesatser, bland annat på grundval av geografiska kriterier, under förutsättning att de villkor som föreskrivs i detta direktiv är uppfyllda. 58 Vidare förefaller den spanska regeringen anse att den regionala punktskattesatsen för mineraloljor kan kvalificeras som en annan indirekt skatt i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118. 59 Enligt denna bestämmelse får medlemsstaterna emellertid påföra andra indirekta skatter på punktskattepliktiga varor under förutsättning att två villkor är uppfyllda. För det första ska sådana skatter och avgifter påföras för särskilda ändamål. För det andra förutsätts att dessa skatter och avgifter är förenliga med unionens regler som är tillämpliga på punktskatt eller mervärdesskatt i fråga om bestämning av skattebas, skatteberäkning, skattskyldighet och övervakning, men inte innefattar bestämmelser om undantag från skatteplikt. 60 Vad gäller det första av dessa villkor framgår det av domstolens praxis att alla ändamål som inte är rent statsfinansiella omfattas av begreppet ”särskilda ändamål”, i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118 (dom av den 22 juni 2023, Endesa Generación, C‑833/21 , EU:C:2023:516 , punkt 38 och där angiven rättspraxis). 61 Eftersom alla skatter och avgifter nödvändigtvis har ett statsfinansiellt ändamål, kan den omständigheten att en skatt eller en avgift har ett sådant ändamål emellertid inte i sig räcka för att utesluta att den även kan ha ett särskilt ändamål, i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118. I annat fall skulle den bestämmelsen bli helt verkningslös (dom av den 22 juni 2023, Endesa Generación, C‑833/21 , EU:C:2023:516 , punkt 39 och där angiven rättspraxis). 62 Den omständigheten att det på förhand har beslutats att myndigheterna i en medlemsstat ska använda intäkterna från en skatt eller avgift för att finansiera verksamhet som de fått i uppdrag att utföra kan vara en sådan omständighet som ska beaktas vid fastställandet av huruvida det finns ett särskilt ändamål. En sådan på förhand bestämd användning, som utgör en ren intern organisationsfråga rörande en medlemsstats budget, kan emellertid inte i sig utgöra ett tillräckligt villkor, eftersom alla medlemsstater kan besluta att intäkterna från en skatt eller avgift ska användas för att finansiera bestämda utgifter, oavsett vilket ändamål som eftersträvas. I annat fall skulle alla ändamål kunna anses som särskilda, i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118, vilket skulle innebära att den harmoniserade punktskatt som införts genom detta direktiv förlorade sin ändamålsenliga verkan. Ett sådant synsätt skulle också strida mot principen att en undantagsbestämmelse, såsom nämnda artikel 1.2, ska tolkas restriktivt (dom av den 22 juni 2023, Endesa Generación, C‑833/21 , EU:C:2023:516 , punkt 40 och där angiven rättspraxis). 63 För att anses ha ett särskilt ändamål, i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118, måste skatten eller avgiften som sådan således syfta till att uppnå det åberopade ändamålet, så att det finns ett direkt samband mellan användningen av intäkterna och den aktuella pålagans ändamål (dom av den 22 juni 2023, Endesa Generación, C‑833/21 , EU:C:2023:516 , punkt 41 och där angiven rättspraxis). 64 Utan en sådan mekanism för att på förhand bestämma hur intäkterna ska användas kan en skatt på punktskattepliktiga varor endast anses ha ett särskilt ändamål, i den mening som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118, om den till sin struktur – särskilt i fråga om beskattningsunderlaget eller skattesatsen – är utformad på ett sådant sätt att de skattskyldigas beteende påverkas i en riktning som gör att det åberopade särskilda ändamålet kan genomföras, till exempel genom att kraftigt beskatta de aktuella varorna för att minska konsumtionen av dem (dom av den 22 juni 2023, Endesa Generación, C‑833/21 , EU:C:2023:516 , punkt 42 och där angiven rättspraxis). 65 Med förbehåll för den prövning som ska göras av den hänskjutande domstolen, som är ensam behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheterna i det nationella målet, framgår det inte av handlingarna i målet att den regionala punktskattesatsen för mineraloljor uppfyller kriterierna för det särskilda ändamål som avses i artikel 1.2 i direktiv 2008/118, för det fall ett sådant ändamål skulle föreligga. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 55 i sitt förslag till avgörande framgår det nämligen av den spanska regeringens yttrande att den regionala skattesatsen var avsedd att finansiera de autonoma regionernas samtliga befogenheter. 66 Av det anförda följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Direktiv 2003/96, och särskilt artikel 5 däri, ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning som tillåter autonoma regioner eller andra regioner att fastställa olika punktskattesatser för en och samma produkt och en och samma användning beroende på inom vilket territorium produkten förbrukas, utom i de särskilt föreskrivna fallen avseende detta. Rättegångskostnader 67 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande: Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2004/74/EG av den 29 april 2004, och rådets direktiv 2004/75/EG av den 29 april 2004, och särskilt artikel 5 däri, ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning som tillåter autonoma regioner eller andra regioner att fastställa olika punktskattesatser för en och samma produkt och en och samma användning beroende på inom vilket territorium produkten förbrukas, utom i de särskilt föreskrivna fallen avseende detta. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: spanska.