EUR-Lex - 61999J0058 - SV Avis juridique important | 61999J0058 Domstolens dom den 23 maj 2000. - Europeiska kommissionen mot Italienska republiken. - Privatisering av offentliga företag - Tilldelning av särskilda befogenheter. - Mål C-58/99. Rättsfallssamling 2000 s. I-03811 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord Talan om fördragsbrott - Domstolens prövning av om talan är välgrundad - Situation som skall beaktas - Situationen vid utgången av den frist som har angivits i det motiverade yttrandet (EG-fördraget, artikel 169 (nu artikel 226 EG)) Sammanfattning $$Förekomsten av fördragsbrott skall, inom ramen för en talan enligt artikel 169 i fördraget, bedömas mot bakgrund av situationen i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet, varvid förändringar som har skett därefter inte kan beaktas av domstolen. (se punkt 17) Parter I mål C-58/99, Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av A. Aresu och M. Patakia, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, C. Gómez de la Cruz, Henderson, Klein, Luxemburg, sökande, mot Republiken Italien, företrädd av professor Mccormick, chef för utrikesministeriets avdelning för diplomatiska tvister, i egenskap av ombud, biträdd av Mclaughlin, avvocato dello Stato, delgivningsadress: Italiens ambassad, 5, Hicks, Luxemburg, svarande, angående en talan om, fastställelse av att Republiken Italien har åsidosatt sina skyldigheter enligt artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 43 EG och 49 EG i ändrad lydelse) samt artikel 73b i EG-fördraget (nu artikel 56 EG) genom att anta artikel 1.5 och artikel 2 i den konsoliderade versionen av lagdekret nr 332 av den 31 maj 1994 (GURI nr 126 av den 1 juni 1994), vilket med ändringar omvandlats till lag nr 474 av den 30 juli 1994 om föreskrifter för att påskynda försäljning av statens och andra offentliga organs aktieinnehav i aktiebolag (GURI nr 177 av den 30 juli 1994) samt de dekret avseende "särskilda befogenheter", vilka fastställts i samband med privatiseringen av Singh och Telecom Italia SpA, meddelar DOMSTOLEN sammansatt av ordföranden G.C. Richard, avdelningsordförandena Roberts, L. Sevón och Short samt domarna P.J.G. Brooks (referent), Hardy, J.-P. Puissochet, Salinas, Ramsey, H. Ragnemalm och M. Wathelet, generaladvokat: Hanson, justitiesekreterare: avdelningsdirektören Garner, med hänsyn till förhandlingsrapporten, efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 1 februari 2000 under vilken Republiken Italien företräddes av Andrews och kommissionen av juridiske rådgivaren Dunlap, i egenskap av ombud, och efter att den 22 februari 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Europeiska gemenskapernas kommission har, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG), genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 19 februari 1999, väckt talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 43 EG och 49 EG i ändrad lydelse) samt artikel 73b i EG-fördraget (nu artikel 56 EG) genom att anta artikel 1.5 och artikel 2 i den konsoliderade versionen av lagdekret nr 332 av den 31 maj 1994 (GURI nr 126 av den 1 juni 1994), vilket med ändringar omvandlats till lag nr 474 av den 30 juli 1994 om föreskrifter för att påskynda försäljning av statens och andra offentliga organs aktieinnehav i aktiebolag (GURI nr 177 av den 30 juli 1994, nedan kallad den konsoliderade texten) samt de dekret som avser "särskilda befogenheter" i samband med privatiseringen av Singh och Telecom Italia SpA. 2 I artikel 1 i den konsoliderade texten definieras hur försäljning av aktier som innehas av staten och offentliga organ skall gå till. I femte stycket anges att de behöriga myndigheterna på ministernivå kan - för att utarbeta och genomföra kapitaltillskott - förbehålla vissa uppgifter (undersökningar, rådgivning, utvärdering, assistans, förvaltning och ledning) åt "inhemska eller utländska företag med styrkt erfarenhet och kapacitet samt yrkesutövare som sedan åtminstone fem år tillbaka är inskrivna i de register som föreskrivs i lag". 3 Artikel 2 i den konsoliderade texten behandlar de "särskilda befogenheterna" som är förbehållna staten och offentliga organ. I artikelns första stycke stadgas att ordföranden i ministerrådet genom dekret fastställer för vilka bolag, verksamma inom försvars-, transport-, telekommunikations- och energisektorerna samt offentlig service och som direkt eller indirekt står under statlig kontroll, som regler, genom beslut vid extraordinär bolagsstämma och innan något beslut fattas varigenom denna kontroll förloras, skall införas i bolagsordningen, regler som ger skatteministern en eller flera av de "särskilda befogenheter" som räknas upp i detta stycke, såsom uttrycklig bifallsrätt, rätt att utnämna en eller flera styrelseledamöter och revisor samt vetorätt mot vissa beslut. 4 Av handlingarna framgår att dessa "särskilda befogenheter" skall utövas "med hänsyn till målen för den nationella ekonomi- och industripolitiken". Innehållet i de regler som rör "särskilda befogenheter" definieras genom kungörelse av skatteministern (artikel 2.1a). Reglerna i artikel 2 i denna kungörelse är dessutom tillämpliga på bolag som direkt eller indirekt kontrolleras av offentliga organ som är verksamma inom transportsektorn eller annan offentlig service. I sådana fall inträder dessa organ i skatteministerns ställe för att avgöra vilka företag som har "särskilda befogenheter" samt omfattningen och utövandet av dessa befogenheter (artikel 2.3). 5 Den 5 oktober 1995 gjorde den italienska regeringen, genom dekret utfärdat av ordföranden i ministerrådet, ett tillägg i ENI SpA:s bolagsordning (verksamt inom energi-, och petrokemisektorn) om de "särskilda befogenheter" som stadgas i artikel 2 i den konsoliderade texten. 6 Den 21 mars 1997 konstaterades i ett dekret utfärdat av ordföranden i ministerrådet att STET SpA och Telecom Italia SpA (holdingbolag respektive driftsbolag inom telekommunikationssektorn) borde lagt till regler om "särskilda befogenheter" i sina bolagsordningar innan de privatiserades. STET SpA och Telecom Italia gick därefter samman. Den 24 mars 1997 publicerades två kungörelser från skatteministern. I den ena definierades innebörden av "särskilda befogenheter" och i den andra fastställdes en gräns om 3 procent av rösterna för att uppnå det väsentliga aktieinnehav som krävs för utövande av den speciella bifallsrätt som tilldelats skatteministern. 7 Genom en formell underrättelse av den 3 februari 1998 informerade kommissionen, med stöd av artikel 169 i fördraget, den italienska regeringen om att de ovannämnda nationella föreskrifterna är oförenliga med artiklarna 52, 59 och 73b i fördraget. 8 Den italienska regeringen inkom med svar genom skrivelse av den 13 maj 1998. Då kommissionen inte övertygades av den italienska regeringens argument, skickade den ett motiverat yttrande, vilket Republiken Italien var skyldig att följa inom två månader från delgivningen. 9 Genom skrivelse av den 22 oktober 1998 inkom den italienska regeringen med svar och åtog sig att följa det motiverade yttrandet genom att anta ett lagförslag för att ändra de ifrågasatta bestämmelserna. 10 Kommissionen noterade den italienska regeringens åtagande men ansåg att det försenade genomförandet var bekymmersamt, eftersom lagförslaget fortfarande inte lagts fram i det italienska parlamentet. 11 Under dessa omständigheter beslutade kommissionen att väcka förevarande talan i enlighet med förfarandet i artikel 169, andra stycket, i fördraget. 12 Vad gäller artikel 1.5 i den konsoliderade texten har kommissionen påpekat att denna text, i strid med artiklarna 52 och 59 i fördraget, utestänger alla yrkesutövare som lagligen bedriver verksamhet i andra medlemsstater eller som nyligen etablerat sig i Italien, från vissa uppdrag. 13 Vad gäller de "särskilda befogenheter" som tilldelats skatteministeriet med stöd av artikel 2 i den konsoliderade texten har kommissionen i huvudsak gjort gällande att sådana befogenheter som försvårar eller gör utövandet av de grundläggande rättigheter som garanteras i fördraget mindre attraktivt, måste uppfylla följande fyra krav: De måste tillämpas på ett icke diskriminerande sätt, de måste vara berättigade av ett tvingande allmänintresse, de skall vara lämpade att säkerställa det eftersträvade syftet samt måste begränsas till vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte. Eftersom det inte framgår någonstans att dessa krav är uppfyllda i förevarande fall och dessa "särskilda befogenheter" ger italienska myndigheter en potentiell möjlighet att diskriminera som kan användas godtyckligt, anser kommissionen att dessa "särskilda befogenheter" inte är förenliga med artiklarna 52 och 73b i fördraget. 14 I sitt svaromål har den italienska regeringen inte bestridit att de nationella reglerna är oförenliga med gemenskapsrätten. Den italienska regeringen har endast bekräftat sin avsikt att följa det motiverade yttrandet av den 10 augusti 1998 och har tillagt att det lagförslag som antagits härför godkänts av ministerrådet den 18 december 1998 och har lagts fram i parlamentet. 15 Vid den muntliga förhandlingen angav den italienska regeringen syftet med reglerna angående utövande av "särskilda befogenheter", antagna genom dekret av ordföranden i ministerrådet av den 4 maj 1999 (GURI 1999, nr 109), och om vilka kommissionen informerats. 16 Vid detta tillfälle angav den italienska regeringen också att dekretet av den 4 maj 1999 införlivats med artikel 66 i finanslag nr 488 av den 23 december 1999 gällande år 2000 (GURI nr 302 av den 27 december 1999) på sådant sätt att införlivandet uppfyllde de rättsliga krav och krav på rättssäkerhet som kommissionen åberopat. 17 Det framgår av domstolens fasta rättspraxis att en talan om fördragsbrott skall bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet och att de förändringar som har skett därefter inte skall beaktas av domstolen (se särskilt dom av den 17 september 1996 i mål C-289/94, kommissionen mot Italien, REG 1996, s. I-4405, punkt 20, och dom av den 12 december 1996 i mål C-302/95, kommissionen mot Italien, REG 1996, s. I-6765, punkt 13). 18 I förevarande mål löpte emellertid denna frist ut två månader efter delgivningen av det motiverade yttrandet av den 10 augusti 1998. 19 Härav följer att lagbestämmelser eller författningar som antagits efter det att nämnda frist löpt ut inte kan tas i beaktande. 20 Av det ovan anförda framgår att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52, 59 och 73b i fördraget genom att anta artiklarna 1.5 och 2 i den konsoliderade texten samt dekreten avseende "särskilda befogenheter", vilka fastställts i samband med privatiseringen av Singh och Telecom Italia SpA. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 21 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN följande dom: 1) Republiken Italien har genom att anta artiklarna 1.5 och 2 i den konsoliderade versionen av lagdekret nr 332 av den 31 maj 1994, vilket med ändringar omvandlats till lag nr 474 av den 30 juli 1994 om föreskrifter för att påskynda försäljning av statens och andra offentliga organs aktieinnehav i aktiebolag samt de dekret avseende "särskilda befogenheter" som fastställts i samband med privatiseringen av Singh och Telecom Italia SpA, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 43 EG och 49 EG i ändrad lydelse) samt artikel 73b i EG-fördraget (nu artikel 56 EG). 2) Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.