Mål C‑198/08 Europeiska kommissionen mot Republiken Österrike ”Fördragsbrott – Direktiv 95/59/EG – Andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror – Artikel 9.1 – Frihet för producenter och importörer att bestämma högsta detaljhandelspris för sina produkter – Nationella bestämmelser i vilka föreskrivs ett lägsta detaljhandelspris för cigaretter och finskuren tobak – Berättigande – Skydd för folkhälsan – Världshälsoorganisationens ramkonvention om tobakskontroll” Sammanfattning av domen Bestämmelser om skatter och avgifter – Harmonisering av lagstiftning – Andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror (Rådets direktiv 95/59, i dess lydelse enligt direktiv 2002/10, artikel 9.1) En medlemsstat, som antar och bibehåller ett system med lägsta detaljhandelspris för cigaretter som har släppts för konsumtion i denna stat och ett förbud mot att sälja tobaksvaror ”till ett pris med karaktär av specialerbjudande, som strider mot mål avseende folkhälsan”, åsidosätter sina skyldigheter enligt artikel 9.1 i direktiv 95/59 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror, då detta system inte medför att det, i samtliga fall, kan uteslutas att det lägsta pris som föreskrivs kan innebära att den konkurrensfördel för vissa producenter eller importörer av tobaksvaror som kan följa av lägre självkostnadspriser undergrävs. Ett sådant system, i vilket lägsta pris fastställs med hänsyn till genomsnittspriset på marknaden, kan leda till att prisskillnader mellan konkurrerande varor försvinner och att priserna anpassas efter den dyraste varan. Det nämnda systemet innebär därmed att producenternas och importörernas frihet enligt artikel 9.1 andra stycket i direktiv 95/59, att bestämma de högsta detaljhandelspriserna för sina varor, undergrävs. Världshälsoorganisationens ramkonvention om tobakskontroll saknar betydelse för bedömningen av huruvida ett sådant system är förenligt med artikel 9.1 i direktiv 95/59. De kontraktsslutande staterna åläggs nämligen inte några konkreta förpliktelser avseende prispolitik för tobaksvaror genom denna konvention, i vilken det endast anges möjliga handlingsalternativ för att ta hänsyn till nationella hälsomål om tobakskontroll. I artikel 6.2 i denna konvention föreskrivs således endast att de kontraktsslutande staterna antar eller bibehåller åtgärder ”som kan innefatta” att genomföra en skattepolitik och, ”i förekommande fall”, en prispolitik för tobaksvaror. Medlemsstaterna kan slutligen inte åberopa artikel 30 EG som grund för att åsidosätta artikel 9.1 i direktiv 95/59 i syfte att skydda människors hälsa och liv. Artikel 30 EG kan nämligen inte förstås så, att åtgärder av annat slag än de kvantitativa import- och exportrestriktioner och de åtgärder med motsvarande verkan som avses i artiklarna 28 EG och 29 EG skulle vara tillåtna. Direktiv 95/59 hindrar emellertid inte medlemsstaterna från att bekämpa tobaksmissbruk inom ramen för skyddet av folkhälsan. (se punkterna 33, 34, 38, 39 och 45 samt domslutet) DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen) den 4 mars 2010 ( * ) ”Fördragsbrott – Direktiv 95/59/EG – Andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror – Artikel 9.1 – Frihet för producenter och importörer att bestämma högsta detaljhandelspris för sina produkter – Nationella bestämmelser i vilka föreskrivs ett lägsta detaljhandelspris för cigaretter och finskuren tobak – Berättigande – Skydd för folkhälsan – Världshälsoorganisationens ramkonvention om tobakskontroll” I mål C‑198/08, angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 226 EG, som väckts den 14 maj 2008, Europeiska kommissionen, företrädd av W. Mölls och Garcia, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, sökande, mot Republiken Österrike, företrädd av Taylor, Hartman och Martinez, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, svarande, meddelar DOMSTOLEN (tredje avdelningen) sammansatt av ordföranden på andra avdelningen J.N. Cunha Hall, tillförordnad ordförande på tredje avdelningen, samt domarna Walker, Adams, King och Khan (referent), generaladvokat: Hines, justitiesekreterare: handläggaren Martinez, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 18 juni 2009, och efter att den 22 oktober 2009 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Österrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 9.1 i rådets direktiv 95/59/EG av den 27 november 1995 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror (EGT L 291, s. 40), i dess lydelse enligt rådets direktiv 2002/10/EG av den 12 februari 2002 (EGT L 46, s. 26) (nedan kallat direktiv 95/59), genom att införa och bibehålla bestämmelser om att myndigheterna fastställer lägsta detaljhandelspriser för cigaretter och finskuren röktobak för cigarettrullning. Tillämpliga bestämmelser Gemenskapsrättsliga bestämmelser 2 Skälen 2, 3 och 7 i direktiv 95/59 har följande lydelse: ”(2) [EG‑fördragets] syfte är att upprätta en ekonomisk union inom vilken det råder sund konkurrens och vars egenskaper liknar en hemmamarknads. Vad beträffar tobaksvaror kan detta mål uppnås endast under förutsättning att medlemsstaternas uttag av skatter som påverkar konsumtionen av produkter inom denna sektor inte snedvrider konkurrensbetingelserna och inte hindrar produkternas fria rörlighet inom gemenskapen. (3) Vad gäller punktskatter måste harmoniseringen av strukturerna särskilt leda till att konkurrensen inom de olika kategorierna av tobaksvaror som hör till samma grupp inte snedvrids genom skatteuttaget och följaktligen till att medlemsstaternas nationella marknader öppnas. … (7) Konkurrensen kräver ett system med fri prisbildning på alla grupper av tobaksvaror.” 3 I artikel 2.1 i detta direktiv anges följande: ”Följande varor, så som de definieras i artiklarna 3–7, skall betraktas som tobaksvaror: a) Cigaretter. b) Cigarrer och cigariller. c) Röktobak, dvs. – finskuren röktobak för rullning av cigaretter, – annan röktobak.” 4 I artikel 8 i direktiv 95/59 föreskrivs följande: ”1. I varje medlemsstat skall cigaretter som är tillverkade inom gemenskapen och sådana som är importerade från tredje land underkastas en proportionell punktskatt, som beräknas på det högsta detaljhandelspriset inklusive tull, samt en särskild punktskatt, som beräknas per produktenhet. 2. Skattesatsen för den proportionella punktskatten liksom beloppet av den särskilda punktskatten måste vara lika för alla cigaretter. …” 5 Enligt artikel 9.1 i detta direktiv gäller följande: ”En fysisk eller juridisk person som är etablerad inom gemenskapen och som bereder tobak till tobaksvaror som är ägnade för detaljhandelsförsäljning skall anses vara tillverkare. Tillverkare eller, i förekommande fall, deras företrädare eller bemyndigade representanter inom gemenskapen samt importörer av tobak från tredje land skall vara fria att bestämma det högsta detaljhandelspriset för var och en av sina produkter för varje medlemsstat där produkterna i fråga skall släppas för konsumtion. Bestämmelsen i andra stycket får emellertid inte hindra tillämpningen av nationell lagstiftning om övervakning av prisnivåer eller efterlevnaden av påbjudna priser, förutsatt att dessa är förenliga med gemenskapslagstiftningen”. 6 I artikel 16 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”1. Beloppet av den särskilda punktskatten på cigaretter skall fastställas med utgångspunkt från cigaretter i den populäraste priskategorin enligt de uppgifter som är tillgängliga den 1 januari varje år, med början den 1 januari 1978. 2. Punktskattens särskilda komponent får inte understiga 5 % eller överstiga 55 % av den totala skattebelastningen på dessa cigaretter bestående av den proportionella och den särskilda punktskatten samt omsättningsskatten. … 5. Medlemsstaterna får ta ut en minimipunktskatt på cigaretter, som säljs till ett lägre pris än detaljhandelspriset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin, förutsatt att denna punktskatt inte överstiger den punktskatt som tas ut på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.” 7 I rådets direktiv 92/79/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av skatt på cigaretter (EGT L 316, s. 8; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 87) och rådets direktiv 92/80/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av skatter på andra tobaksvaror än cigaretter (EGT L 316, s. 10; svensk specialutgåva, område 9, volym 2 s. 89), i deras lydelse enligt rådets direktiv 2003/117/EG av den 5 december 2003 (EUT L 333, s. 49), anges de lägsta skattesatserna och/eller minimibeloppen för den sammanlagda punktskatten för cigaretter respektive andra tobaksvaror än cigaretter. I direktiv 92/80 finns även vissa bestämmelser om punktskattens struktur för den sistnämnda gruppen. 8 Genom rådets beslut 2004/513/EG av den 2 juni 2004 (EUT L 213, s. 8) godkändes på gemenskapens vägnar WHO:s ramkonvention om tobakskontroll, undertecknad i Genève den 21 maj 2003 (nedan kallad WHO‑konventionen). Artikel 6 i denna konvention, med rubriken ”Pris- och skatteåtgärder för att minska efterfrågan på tobak”, har följande lydelse: ”1. Parterna erkänner att pris- och skatteåtgärder är ett effektivt och viktigt medel för att minska tobaksbruket hos olika delar av befolkningen, i synnerhet ungdomar. 2. Utan att detta skall inverka på parternas suveräna rätt att besluta om och fastställa sin skattepolitik, bör varje part beakta sina folkhälsopolitiska mål i fråga om tobakskontroll och vidta eller, i förekommande fall, bibehålla åtgärder som kan innefatta att a) genomföra skattepolitik och, i förekommande fall, prispolitik för tobaksvaror som kan bidra till hälsopolitiska mål som syftar till att minska tobaksbruket, … …” De nationella bestämmelserna 9 I 2 § punkt 4 i den federala lagen om produktion och utsläppande på marknaden av och reklam för tobaksvaror, samt skydd för icke-rökare (”tobakslagen”) (Bundesgesetz über Herstellen und das Inverkehrbringen von Tabakerzeugnissen sowie die Werbung für Tabakerzeugnisse und den Nichtraucherschutz (”Tabakgesetz”) av den 30 juni 1995 (BGBl. 431/1995), i dess lydelse enligt den federala lagen av den 30 mars 2006 (BGBl. I, 47/2006), anges följande: ”Den federala ministern för hälsa och kvinnofrågor är behörig att, efter att ha inhämtat samtycke från den federala finansministern och i syfte att motverka tobaksmissbruk, genom dekret fastställa ett lägsta detaljhandelspris för tobaksvaror för att säkerställa en lägsta prisnivå. Försäljning av tobaksvaror till ett pris som är lägre än det lägsta detaljhandelspriset är förbjuden.” 10 I artikel 1 i dekret från den federala ministern för hälsa och kvinnofrågor om införande av ett system med lägsta detaljhandelspriser för tobaksvaror för att säkerställa en lägsta prisnivå (Verordnung der Bundesministerin für Gesundheit und Frauen über die Festseztung des Mindestkleinverkaufspreises für Tabakerzeugnisse zur Sicherstellung eines Mindestpreisniveaus) av den 27 april 2006 (BGBl. II, 171/2006), anges följande: ”I detta dekret menas med lägsta detaljhandelspris det pris som det inte är tillåtet att underskrida vid försäljning av tobaksvaror till konsumenter.” 11 Enligt artikel 2 i detta dekret gäller följande: ”(1) För cigaretter utgör lägsta detaljhandelspris per cigarett minst 92,75 % av det vägda genomsnittspriset för det totala antalet cigaretter som har sålts under föregående kalenderår. (2) För finskuren tobak utgör lägsta detaljhandelspris per gram finskuren tobak minst 90 % av det vägda genomsnittspriset per gram för den totala mängd finskuren tobak som har sålts under föregående år.” 12 Enligt artikel 4 i nämnda dekret gäller de lägsta detaljhandelspriserna sedan den 15 maj 2006. Det administrativa förfarandet 13 Republiken Österrike bereddes tillfälle att inkomma med synpunkter på påståendet att de nationella österrikiska bestämmelserna om fastställande av lägsta detaljhandelspriser för cigaretter och finskuren tobak skulle stå i strid med artikel 9.1 i direktiv 95/59. Kommissionen skickade ett motiverat yttrande av den 27 juni 2007 till Republiken Österrike och anmodade denna medlemsstat att uppfylla sina skyldigheter enligt denna bestämmelse inom en frist på två månader räknat från mottagandet av detta yttrande. Med hänsyn till kommissionens bedömning att situationen förblev otillfredsställande mot bakgrund av svaret från Republiken Österrike, väckte kommissionen förevarande talan. Talan Parternas argument 14 Enligt kommissionen läggs genom artikel 9.1 i direktiv 95/59 principen fast att producenter och importörer har rätt att fritt bestämma högsta detaljhandelspriser för tobaksvaror. Genom de ifrågavarande österrikiska bestämmelserna införs emellertid ett system med lägsta priser som fastställs indirekt genom detaljhandelsförsäljningen av tobaksvaror och finskuren tobak. Enligt dessa bestämmelser är det förbjudet för producenter och importörer av dessa varor att sälja till priser som är lägre än nämnda lägsta priser, vilket således innebär en begränsning av producenternas och importörernas frihet att bestämma priser. Dessa bestämmelser står därför i strid med nämnda bestämmelse i gemenskapsrätten. 15 De ifrågavarande nationella bestämmelserna är inte motiverade med hänsyn till skyddet för folkhälsan. Sådana hänsyn har redan tagits av gemenskapslagstiftaren i samband med att direktiven om punktskatter på tobak antogs. Eftersom det saknas en högsta total punktskatt möjliggör de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om beskattning av tobaksvaror för medlemsstaterna att höja nivån på denna beskattning och därigenom bibehålla tillräckligt höga priser för att motverka tobakskonsumtion. En skattepolitik är följaktligen tillräcklig för att nå önskad nivå på skyddet av folkhälsan. 16 De vägda genomsnittspriser som i Österrike gäller som lägsta detaljhandelspriser för aktuella tobaksvaror är enligt kommissionen inte ett resultat av marknadskrafterna utan av myndigheternas strävan att neutralisera dessa. Denna slutsats hindras inte av det faktum att dessa priser beräknas aritmetiskt med utgångspunkt i de genomsnittspriser som har observerats på marknaden. Dessutom är det inte säkert att detta system med lägsta priser påverkar konkurrensen mindre än de system i andra stater som har undersökts av domstolen. Det förbud mot att inrätta system med lägsta priser för tobaksvaror som följer av artikel 9.1 i direktiv 95/59 förutsätter i vart fall inte att en bedömning görs av hur ingripande vart och ett av dessa system är med beaktande av den metod som valts. 17 Dessutom anser kommissionen att artikel 93 EG utgör en tillräcklig rättslig grund även för artikel 9 i direktiv 95/59. Sistnämnda bestämmelses karaktär av skattebestämmelse innebär inte att medlemsstaterna kan bortse från den med hänsyn till andra mål, bland annat skyddet av folkhälsan. Medlemsstaterna kan heller inte åberopa artikel 30 EG beträffande en fråga som har gjorts till föremål för en harmoniserande reglering. 18 Kommissionen anser vidare att artikel 9.1 i direktiv 95/59 är förenlig med WHO‑konventionen, eftersom denna konvention inte innebär att de kontraktsslutande staterna är skyldiga att fastställa lägsta priser för tobaksvaror. Om det hade varit på något annat sätt, menar kommissionen att detta skulle ha medfört ändringar i nämnda direktiv, vilket inte har skett. Dessutom ger denna konvention inte medlemsstaterna rätt, i förhållande till gemenskapen, att välja mellan skattepolitiska åtgärder eller att tillämpa en prispolitik, eftersom denna fråga rör gemenskapens interna funktionssätt. 19 Slutligen anser kommissionen att de uttalanden som görs i rådets rekommendation 2003/54/EG av den 2 december 2002 om förebyggande av rökning och om initiativ för en effektivare tobakskontroll (EGT L 22, 2003, s. 31), som Republiken Österrike har åberopat, inte är tvingande och i vart fall inte kan anses innebära ett incitament att åsidosätta artikel 9.1 i direktiv 95/59. 20 Enligt Republiken Österrike är ett system med lägsta priser den enda effektiva och säkra åtgärden för att snabbt parera ett prisfall för de aktuella tobaksvarorna till följd av ett priskrig. Syftet med skatter kan nämligen motverkas av näringsidkare inom tobaksbranschen, eftersom skatterna inte hindrar prisdumpning för att locka nya kundgrupper till priset av tillfälliga förluster. Artikel 9.1 i direktiv 95/59 innebär ingen obegränsad rätt att bestämma priser. Denna bestämmelse utesluter i synnerhet inte möjligheten för medlemsstaterna att vidta ändamålsenliga och nödvändiga åtgärder för att säkerställa skyddet av folkhälsan i den mening som avses i artikel 30 EG. 21 Republiken Österrike har även gjort gällande att det ifrågavarande systemet med lägsta priser inte leder till en snedvridning av konkurrensen eftersom dessa priser i praktiken bestäms av marknaden. Det enda den behöriga ministern gör är att använda genomsnittspriset på denna marknad som referenspris. Följaktligen är det nämnda systemet mindre ingripande än de andra medlemsstaters bestämmelser som har undersökts av domstolen bland annat i dom av den 19 oktober 2000 i mål C‑216/98, kommissionen mot Grekland (REG 2000, s. I‑8921), och av den 27 februari 2002 i mål C‑302/00, kommissionen mot Frankrike (REG 2000, s. I‑2055), där det till exempel föreskrevs en prisökning på 20 % i förhållande till gällande pris. Det är vidare viktigt att ta ställning till hur ingripande en nationell åtgärd är för att bedöma om den är proportionerlig, eftersom det ska fastställas om mindre ingripande åtgärder kan vidtas för att nå det åsyftade målet. 22 Enligt denna medlemsstat ska artikel 9.1 i direktiv 95/59 tolkas restriktivt mot bakgrund av dess rättsliga grund, artikel 93 EG, vilken inte möjliggör eftersträvandet av andra mål än skatterättsliga eller att hinder ställs upp för eftersträvandet av sådana andra mål. Medlemsstaterna har således rätt att bestämma den skyddsnivå för folkhälsan som de anser vara lämplig samt lämpliga och nödvändiga åtgärder för att uppnå denna nivå. Till dessa åtgärder kan räknas ålägganden om lägsta priser för tobaksvaror. Följaktligen kan producenternas och importörernas frihet att bestämma priser inte utövas på annat sätt än inom de gränser som har uppställts genom medlemsstaternas folkhälsopolitik. 23 Dessutom bör direktiv 95/59 tolkas mot bakgrund av den senaste rättsliga utvecklingen, nämligen dels artikel 6.2 a i WHO‑konkventionen, dels punkt 7 i rekommendation 2003/54. Denna utveckling, som möjliggör en ordning med lägsta priser, har inte beaktats i domstolens rättspraxis på området. 24 Slutligen har Republiken Österrike gjort gällande att den ordning som föreskrivs i direktiven i fråga om punktskatt på tobaksvaror inte möjliggör för medlemsstaterna att använda punktskatten som ett medel för att försäkra sig om en tillräckligt hög prisnivå för att motverka konsumtion. Dels innebär dessa direktiv en begränsning av möjligheten att höja punktskatten för endast de cigaretter vars detaljhandelspris är lägst, utan att samtidigt påverka beskattningen av andra kategorier cigaretter. Dels kan producenter och importörer välja att inte låta slutpriset påverkas av det ökade skattetrycket. Dessutom kan en sådan ökning leda till ökad illegal gränshandel. Domstolens bedömning 25 Inledningsvis kan nämnas att det framgår av skäl 3 i direktiv 95/59 att detta direktiv ingår i en politik om harmonisering av strukturerna för punktskatter på tobak i syfte att förhindra att konkurrensen inom de olika kategorier av tobaksvaror som hör till samma grupp snedvrids och, följaktligen, att möjliggöra att medlemsstaternas nationella marknader öppnas. 26 I detta syfte föreskrivs i artikel 8.1 i detta direktiv att cigaretter som är tillverkade inom gemenskapen och sådana som är importerade från tredjeland underkastas en proportionell punktskatt, som beräknas på det högsta detaljhandelspriset inklusive tull, samt en särskild punktskatt, som beräknas per produktenhet (domen i det ovannämnda målet Grekland mot kommissionen, punkt 19). 27 Det framgår dessutom av skäl 7 i direktiv 95/59 att konkurrensen kräver ett system med fri prisbildning för alla grupper av tobaksvaror. 28 I artikel 9.1 i detta direktiv föreskrivs att producenter eller, i förekommande fall, deras företrädare eller bemyndigade representanter inom gemenskapen samt importörer av tobak från tredjeland ska vara fria att bestämma det högsta detaljhandelspriset för var och en av sina produkter, för att garantera en effektiv konkurrens mellan dem (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Grekland, punkt 20). Syftet med denna bestämmelse är att säkerställa att underlaget för den proportionella punktskatten på tobaksvaror, det vill säga det högsta detaljhandelspriset för dessa varor, fastställs enligt samma regler i alla medlemsstater. Som generaladvokaten har anfört i punkt 40 i sitt förslag till avgörande, syftar bestämmelsen även till att vidmakthålla friheten för de ovannämnda aktörerna att dra konkret nytta av den konkurrensfördel som följer av ett eventuellt lägre självkostnadspris. 29 Att myndigheterna fastställer ett lägsta detaljhandelspris medför emellertid att det högsta detaljhandelspris som fastställs av producenterna eller importörerna under alla omständigheter inte kan vara lägre än detta tvingande lägsta pris. En tvingande reglering av ett sådant lägsta detaljhandelspris kan följaktligen påverka konkurrensförhållandena på så sätt att vissa producenter eller importörer hindras från att erbjuda förmånligare försäljningspriser genom lägre självkostnadspriser. 30 Följaktligen kan ett system med lägsta detaljhandelspriser för tobaksvaror betraktas som oförenligt med artikel 9.1 i direktiv 95/59 i den utsträckning det inte är utformat så, att den konkurrensfördel för vissa producenter eller importörer av sådana varor som kan följa av lägre självkostnadspriser under inga omständigheter undergrävs, och att konkurrensen inte snedvrids på detta sätt (se domar av den 4 mars 2010 i mål C‑197/08, kommissionen mot Frankrike, REG 2010, s. I‑0000, punkt 38, och i mål C‑221/08, kommissionen mot Irland, REG 2010, s. I‑0000, punkt 41). 31 Det är mot bakgrund av dessa principer som de ifrågavarande nationella bestämmelserna ska prövas. 32 Enligt dessa bestämmelser ska producenter och importörer verksamma på den österrikiska marknaden tillämpa ett lägsta detaljhandelspris för cigaretter på 92,75 % av det vägda genomsnittspriset för det totala antalet cigaretter som har sålts under föregående kalenderår. För finskuren tobak utgör lägsta detaljhandelspris 90 % av det vägda genomsnittspriset per gram för den totala mängd finskuren tobak som har sålts under föregående år. 33 Genom detta system kan det inte, i samtliga fall, uteslutas att det lägsta pris som föreskrivs under några omständigheter kan innebära att den konkurrensfördel för vissa producenter eller importörer av tobaksvaror, vilken kan följa av lägre självkostnadspriser, undergrävs. Som kommissionen har anfört vid förhandlingen, utan att detta har bestritts av Republiken Österrike, kan tvärtom ett sådant system i vilket lägsta pris fastställs med hänsyn till genomsnittspriset på marknaden leda till att prisskillnader mellan konkurrerande varor försvinner och att priserna anpassas efter den dyraste varan. Det nämnda systemet innebär därmed att producenternas och importörernas frihet enligt artikel 9.1 andra stycket i direktiv 95/59 att bestämma de högsta detaljhandelspriserna för sina varor undergrävs. 34 I likhet med vad generaladvokaten har anfört i punkterna 50 och 51 i sitt förslag till avgörande, åläggs de avtalsslutande staterna genom WHO‑konventionen inte några konkreta förpliktelser avseende prispolitik för tobaksvaror. I WHO‑konventionen anges endast möjliga handlingsalternativ för att ta hänsyn till nationella hälsomål om tobakskontroll. I artikel 6.2 i denna konvention föreskrivs nämligen endast att de kontraktsslutande staterna antar eller bibehåller åtgärder ”som kan innefatta” att genomföra en skattepolitik och, ”i förekommande fall”, en prispolitik för tobaksvaror, genom att det påbjudna priset överskrids. 35 På samma sätt kan ingen konkret slutsats rörande system med lägsta priser dras av rekommendation 2003/54, vilken dessutom inte är bindande. Det avsnitt i denna text som har åberopats av Republiken Österrike återspeglar endast tanken att ett högt pris på tobaksvaror minskar konsumtionen av desamma. 36 Det följer av punkt 30 i förevarande dom att direktiv 95/59 i vart fall inte utgör hinder för en prispolitik, under förutsättning att denna inte strider mot syftena med nämnda direktiv. Ett av dessa syften är att konkurrensen inte ska snedvridas mellan olika kategorier av tobaksvaror som hör till samma grupp. 37 Republiken Österrike har även gjort gällande att det ifrågavarande systemet med lägsta priser är motiverat, med hänsyn till skyddet för människors hälsa och liv enligt artikel 30 EG. Enligt denna medlemsstat skulle en ökning av skatterna inte förmå garantera tillräckligt höga priser på tobaksvaror, eftersom denna ökning skulle kunna neutraliseras genom att producenterna eller importörerna gör avkall på en del av sin försäljningsmarginal, eller till och med säljer med förlust. 38 Artikel 30 EG kan inte förstås så att åtgärder av annat slag än de kvantitativa import- och exportrestriktioner och de åtgärder med motsvarande verkan som avses i artiklarna 28 EG och 29 EG, skulle vara tillåtna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Frankrike, punkt 33). I förevarande fall har kommissionen inte gjort gällande att dessa sistnämnda bestämmelser skulle ha åsidosatts. 39 Direktiv 95/59 hindrar emellertid inte Republiken Österrike från att bekämpa tobaksmissbruk inom ramen för skyddet av folkhälsan. 40 Det kan inte heller göras gällande att hänsyn inte har tagits till detta mål inom ramen för detta direktiv av det skäl att det har antagits på grundval av artikel 93 EG. 41 Såsom anges i skäl 7 i direktiv 2002/10, som senast ändrat direktiv 95/59/EG, även om artikel 9 inte har ändrats, föreskrivs i EG‑fördraget och särskilt i artikel 152.1 första stycket EG att en hög hälsoskyddsnivå för människor ska säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. 42 Det preciseras även i samma skäl att skattenivån är en viktig faktor för tobaksvarornas pris, som i sin tur påverkar konsumenternas rökvanor. Domstolen har även uttalat att skattelagstiftningen utgör ett viktigt och effektivt medel i kampen mot tobakskonsumtion och, således, ett viktigt och effektivt medel för skyddet av folkhälsan (dom av den 5 oktober 2006 i mål C‑140/05, Valeško, REG 2006, s. I‑10025, punkt 58). Vidare har domstolen uttalat att målet att säkerställa att priserna för de nämnda varorna ligger på en hög nivå kan uppnås på ett likvärdigt sätt genom en ökad beskattning av dessa varor, eftersom en ökning av punktskatten förr eller senare återspeglas i högre detaljhandelspriser, utan att detta undergräver friheten att bestämma priser (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Grekland, punkt 31). 43 Om medlemsstaterna definitivt vill förhindra varje möjlighet för producenter och importörer att, även tillfälligt, neutralisera denna skatts inverkan på detaljhandelspriset för tobaksvaror genom att dessa säljs med förlust, är det dessutom tillåtet för medlemsstaterna att bland annat förbjuda försäljning av tobaksvaror till ett pris som är lägre än självkostnadspriset plus samtliga skatter. Detta kan göras samtidigt som nämnda producenter och importörer har möjlighet att på ett effektivt sätt dra nytta av den konkurrensfördel som följer av ett eventuellt lägre självkostnadspris (se domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Frankrike, punkt 53, och kommissionen mot Irland, punkt 55). 44 Av det ovan anförda följer att kommissionens talan ska bifallas. 45 Republiken Österrike har följaktligen underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 9.1 i direktiv 95/59, genom att införa och bibehålla bestämmelser om att myndigheterna fastställer lägsta detaljhandelspriser för cigaretter och finskuren röktobak för cigarettrullning. Rättegångskostnader 46 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Österrike ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Österrike har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande: 1) Republiken Österrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 9.1 i rådets direktiv 95/59/EG av den 27 november 1995 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2002/10/EG av den 12 februari 2002, genom att införa och bibehålla bestämmelser om att myndigheterna fastställer lägsta detaljhandelspriser för cigaretter och finskuren röktobak för cigarettrullning. 2) Republiken Österrike ska ersätta rättegångskostnaderna. Underskrifter * Rättegångsspråk: tyska.