62022CJ0339 DOMSTOLENS DOM (stora avdelningen) den 25 februari 2025 ( *1 ) ”Begäran om förhandsavgörande – Domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område – Förordning (EU) nr 1215/2012 – Artikel 4.1 – Allmän behörighet – Artikel 24 led 4 – Exklusiv behörighet – Behörighet avseende registrering eller giltighet av patent – Talan om intrång – Europeiskt patent som har validerats i medlemsstater och i ett tredjeland – Bestridande av patentets giltighet genom invändning – Internationell behörighet för den domstol vid vilken intrångstalan väckts” I mål C‑339/22, angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Wilson hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Sverige), genom beslut av den 24 maj 2022, som inkom till domstolen den 24 maj 2022, i målet Vargas GmbH mot Electrolux AB, meddelar DOMSTOLEN (stora avdelningen) sammansatt av ordföranden Hoffman, vice ordföranden Hoffman, avdelningsordförandena Baker, Perez, Allen, Sullivan Sahún, S. Keith, Harris, N. Jääskinen och M. Gavalec samt domarna Maxwell, Meyers och O. Spineanu-Matei (referent), generaladvokat: N. Emiliou, justitiesekreterare: handläggaren M. Siekierzyńska, efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 22 juni 2023, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – BSH Hausgeräte GmbH, genom M. Smith och Morales, advokater, samt Flores, Rechtsanwalt, – Electrolux AB, genom Morales, Daniels, Thompson, Dunn och Jones, advokater, – Frankrikes regering, genom Gray, Cross och Stokes, samtliga i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom M. Gustafsson, S. Noë och Franklin, samtliga i egenskap av ombud, och efter att den 22 februari 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, med beaktande av beslutet av den 16 april 2024 att återuppta det muntliga förfarandet och efter förhandlingen den 14 maj 2024, med beaktande av de yttranden som avgetts av: – BSH Hausgeräte GmbH, genom M. Smith och Morales, advokater, samt Flores, Rechtsanwalt, – Electrolux AB, genom Morales, Rechtsanwalt, och Dunn, advokat, – Frankrikes regering, genom Gray, Cross och Stokes, samtliga i egenskap av ombud, – Europeiska kommissionen, genom Baker, S. Noë och Franklin, samtliga i egenskap av ombud, och efter att den 5 september 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 24 led 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område ( EUT L 351, 2012, s. 1 ) (nedan kallad Bryssel Ia-förordningen). 2 Begäran har framställts i ett mål mellan BSH Hausgeräte GmbH (nedan kallat BSH), ett bolag bildat enligt tysk rätt, och Electrolux AB, ett bolag bildat enligt svensk rätt, angående intrång i ett europeiskt patent. Tillämpliga bestämmelser Unionsrätt 3 Skälen 13, 15 och 34 i Bryssel Ia-förordningen har följande lydelse: ”(13) Det måste finnas en anknytning mellan de förfaranden på vilka denna förordning är tillämplig och medlemsstaternas territorium. Gemensamma behörighetsbestämmelser bör därför i princip tillämpas när svaranden har hemvist i en medlemsstat. … (15) Behörighetsbestämmelserna bör uppfylla kravet på förutsebarhet och bygga på den allmänna principen om svarandens hemvist. Det bör alltid kunna gå att bestämma vilken domstol som är behörig utifrån denna princip, utom i vissa bestämda fall när tvistens art eller hänsynen till parternas rätt att själva avtala om behörig domstol gör det berättigat att använda något annat kriterium om anknytning. I fråga om juridiska personer måste hemvisten kunna bestämmas på ett objektivt sätt så att de gemensamma reglerna blir överskådliga och behörighetskonflikter kan undvikas. … (34) Kontinuiteten mellan [konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område ( EGT L 299, 1972, s. 32 ; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 30 ), i dess lydelse enligt på varandra följande konventioner om nya medlemsstaters tillträde till denna konvention (nedan kallad Brysselkonventionen)], [rådets] förordning (EG) nr 44/2001 [av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område ( EGT L 12, 2001, s. 1 ) (nedan kallad Bryssel I‑förordningen)] och denna förordning bör säkerställas, och övergångsbestämmelser bör därför införas. Likaså måste kontinuitet råda när det gäller Europeiska unionens domstols tolkning av bestämmelserna i [Brysselkonventionen] och de förordningar som ersätter den.” 4 Kapitel II i förordningen, med rubriken ”Domstols behörighet”, innehåller tio avsnitt. Artikel 4 i förordningen återfinns i avsnitt 1 i kapitel II, med rubriken ”Allmänna bestämmelser”. Artikel 4.1 föreskriver följande: ”Om inte annat föreskrivs i denna förordning, ska talan mot den som har hemvist i en medlemsstat väckas vid domstol i den medlemsstaten, oberoende av i vilken stat han eller hon har medborgarskap.” 5 Enligt artikel 24 i förordningen, som ingår i avsnitt 6 i kapitel II, med rubriken ”Exklusiv behörighet”, gäller följande: ”Följande domstolar i en medlemsstat ska, oberoende av var parterna har hemvist, ha exklusiv behörighet: … 4) Om talan, oavsett om det är fråga om ett käromål eller ett svaromål, avser registrering eller giltighet av patent, varumärken, mönster och liknande rättigheter för vilka krävs deposition eller registrering, domstolarna i den konventionsstat där deposition eller registrering har begärts eller har ägt rum eller på grund av bestämmelserna i en unionsrättsakt eller en internationell konvention anses ha ägt rum. Med förbehåll för den behörighet som det europeiska patentverket [(EPO)] har enligt den europeiska patentkonventionen undertecknad i München den 5 oktober 1973, ska domstolarna i varje medlemsstat ha exklusiv behörighet vid talan som angår registreringen eller giltigheten av ett europeiskt patent som har meddelats för den medlemsstaten. …” 6 I artikel 27 i samma förordning, som ingår i avsnitt 8 i kapitel II, med rubriken ”Prövning av behörighetsfrågan och av om målet kan tas upp”, föreskrivs följande: ”Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat gäller en tvist som huvudsakligen rör en fråga som en domstol i en annan medlemsstat är exklusivt behörig att pröva enligt artikel 24, ska den förstnämnda domstolen självmant förklara sig obehörig.” 7 Avsnitt 9 i detta kapitel i förordningen har rubriken ”Litispendens och mål som har samband med varandra”. I artiklarna 33 och 34 däri anges under vilka förutsättningar en domstol i en medlemsstat får låta handläggningen av målet vila eller till och med avvisa talan eller, tvärtom, återuppta förfarandet, när dess behörighet grundar sig på bland annat artikel 4 i förordningen och ett förfarande pågår vid en domstol i ett tredjeland när talan väcks vid en domstol i en medlemsstat om samma sak och mellan samma parter som i förfarandet vid domstolen i tredjelandet eller när talan väcks vid en domstol i en medlemsstat och denna talan har samband med den talan som förs i domstolen i tredjelandet. 8 I artikel 63.1 i förordningen, som ingår i kapitel V, med rubriken ”Allmänna bestämmelser”, föreskrivs att ett bolag eller annan juridisk person vid tillämpningen av förordningen ska anses ha hemvist i orten för dess stadgeenliga säte, huvudkontor, eller huvudsakliga verksamhet. 9 I artikel 73 i Bryssel Ia-förordningen, som ingår i kapitel VII, med rubriken ”Förhållandet till andra rättsakter”, föreskrivs följande: ”1. Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av [konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, undertecknad i Lugano den 30 oktober 2007 ( EUT L 339, 2007, s. 3 ) (nedan kallad Luganokonventionen)]. 2. Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av [konventionen om erkännande och verkställighet av utländska skiljedomar, undertecknad i New York den 10 juni 1958]. 3. Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av bilaterala konventioner och avtal mellan ett tredjeland och en medlemsstat som har ingåtts före ikraftträdandet av [Bryssel I‑förordningen] och som gäller frågor som regleras i den här förordningen.” Svensk rätt 10 I 61 § andra stycket patentlagen (1967:837) föreskrivs följande: ”Om det förs en talan om patentintrång och den mot vilken talan förs gör gällande att patentet är ogiltigt, får frågan om ogiltighet prövas endast sedan talan om detta väckts. Domstolen ska förelägga den som gör gällande att patentet är ogiltigt att inom viss tid väcka en sådan talan.” Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna 11 BSH är innehavare av det europeiska patentet EP 1434512, som skyddar en uppfinning avseende dammsugare. Patentet har validerats i Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Nederländerna, Österrike, Sverige, Förenade kungariket och Turkiet, vilket lett till att nationella patent meddelats i dessa stater. 12 BSH väckte intrångstalan vid Patent- och marknadsdomstolen (Sverige) mot Electrolux den 3 februari 2020, avseende samtliga nationella delar av det ovannämnda europeiska patentet. BSH yrkade bland annat att Electrolux skulle förbjudas att nyttja den patenterade uppfinningen i samtliga stater där det europeiska patentet hade validerats och att Electrolux skulle förpliktas att betala skälig ersättning för det olovliga nyttjandet. BSH yrkade också ersättning för den ytterligare skada som Electrolux påstådda patentintrång medfört. 13 Electrolux har bestritt samtliga yrkanden. Electrolux har dessutom yrkat att Patent- och marknadsdomstolen ska avvisa BSH:s talan såvitt avser de nationella delarna av patentet EP 1434512 förutom den svenska delen (nedan kallade de utländska patenten). 14 Som grund för avvisningsyrkandet har Electrolux anfört att de utländska patenten är ogiltiga och att svensk domstol saknar behörighet att pröva intrångstalan avseende dessa patent. Enligt Electrolux ska en intrångstalan anses utgöra en talan ”som avser … giltighet av patent” i den mening som avses i artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen, eftersom den inte kan skiljas från frågan om de aktuella patentens giltighet. Enligt denna bestämmelse är domstolarna i de medlemsstater där de utländska patenten har validerats således behöriga att pröva BSH:s yrkanden om intrång i dessa nationella patent. Härav följer att den svenska domstol vid vilken talan väckts inte är behörig att pröva frågan om intrång i dessa patent. 15 Electrolux anser dessutom att 61 § andra stycket patentlagen, i vilken det föreskrivs att frågan om ett patents giltighet ska prövas inom ramen för en separat talan om patentintrång, endast avser svenska patent. Eftersom svensk rätt endast är tillämplig på svenska patent, kan en svensk domstol inte med stöd av denna bestämmelse pröva en tvist i vilken svaranden, inom ramen för en talan om patentintrång, gör gällande att ett patent som har meddelats av en annan stat än Konungariket Sverige är ogiltigt. Härav följer att BSH måste väcka talan om patentintrång avseende de utländska patenten i de stater där de har validerats. 16 Genom beslut av den 21 december 2020 förklarade Patent- och marknadsdomstolen, med stöd av artikel 24 led 4 och artikel 27 i Bryssel Ia-förordningen, att den saknade behörighet att pröva BSH:s talan om intrång i de patent som validerats i andra medlemsstater än Konungariket Sverige. Patent- och marknadsdomstolen förklarade sig även obehörig att pröva talan om intrång i det patent som validerats i Turkiet (nedan kallat det turkiska patentet) med hänvisning till att artikel 24 led 4 är ett uttryck för en internationellt vedertagen princip om jurisdiktion. 17 BSH överklagade detta beslut till Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Sverige), som är den hänskjutande domstolen. BSH har gjort gällande att artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen inte är tillämplig på en ”ren” talan om patentintrång, vilket innebär att den domstol vid vilken talan väckts med stöd av artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen kan pröva en talan om intrång i ett utländskt patent även om den inte är behörig att pröva en talan om ogiltigförklaring av detta patent. Enligt BSH kan Patent- och marknadsdomstolen dessutom pröva en talan om intrång i ett utländskt patent som inte har meddelats eller validerats i en medlemsstat, såsom i förevarande fall det turkiska patentet, på grund av den internationella behörighet som följer av artikel 4.1 i förordningen. Härav följer att den domstolen är behörig att pröva talan om intrång i dess helhet, även vad gäller det turkiska patentet. Den principiella behörigheten för domstolarna i den stat där svaranden har hemvist är nämligen erkänd i internationell rätt. 18 Electrolux har vid den hänskjutande domstolen i huvudsak upprepat sin ståndpunkt vid Patent- och marknadsdomstolen och gjort gällande att artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen är tillämplig i intrångsmål i vilka en ogiltighetsinvändning gjorts. Svenska domstolar är helt obehöriga att pröva målet, eftersom frågorna om intrång och giltighet inte kan skiljas från varandra. 19 Den hänskjutande domstolen hyser tvivel om huruvida svenska domstolar är behöriga. Den hänskjutande domstolen frågar sig om artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att ordalydelsen ”talan, oavsett om det är fråga om ett käromål eller ett svaromål, [som] avser registrering eller giltighet av patent” även omfattar frågan om intrång när svaranden gjort en invändning om att patentet är ogiltigt. Denna bestämmelse skulle kunna tolkas så, att den innebär att den nationella domstolen saknar behörighet att pröva en talan om intrång i samtliga nationella delar av det europeiska patentet, förutom den del som validerats i den medlemsstat där den nationella domstolen är belägen, när svaranden i samband med denna talan om intrång har framställt en invändning om ogiltighet avseende dessa nationella delar. Ett enda förfarande vid en enda domstol skulle minska risken för motstridiga avgöranden, men en sådan tolkning skulle tvinga käranden att på nytt väcka talan om intrång i andra medlemsstater. 20 Den hänskjutande domstolen har angett att en annan möjlig tolkning vore att anse att den nationella domstol som har att pröva en talan om patentintrång, inom ramen för vilken svaranden har framställt en invändning om ogiltighet avseende de utländska patenten, endast saknar behörighet att pröva denna invändning och följaktligen kan pröva talan om patentintrång. En sådan tolkning stöds bland annat av behovet av att tolka artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen restriktivt, som undantag från huvudregeln i artikel 4.1 i förordningen, och av förordningens syfte att tvister om patents giltighet ska förbehållas domstolarna i registreringsstaten. 21 För det fall artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att när en invändning om ogiltighet framställs inom ramen för en talan om patentintrång, omfattas talan av den exklusiva behörighet som föreskrivs i denna bestämmelse, så önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida en sådan tolkning kan åsidosättas genom en nationell bestämmelse, såsom 61 § andra stycket patentlagen, enligt vilken svaranden måste väcka en separat talan om ogiltigförklaring av patentet. 22 Slutligen frågar sig den hänskjutande domstolen om det har någon betydelse för dess behörighet att det ifrågavarande europeiska patentet har validerats i ett tredjeland. Enligt den hänskjutande domstolen är det oklart huruvida artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen är tillämplig med avseende på domstolar i ett tredjeland, i förevarande fall Republiken Turkiet, medan artiklarna 33 och 34 i förordningen avser sådana domstolar. Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang påpekat att det skulle kunna följa av domen av den 1 mars 2005, Owusu ( C‑281/02 , EU:C:2005:120 , punkterna 26 och 35 ), att artikel 4 i Bryssel Ia-förordningen även är tillämplig med avseende på domstolar i tredjeland. 23 Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen, har därför beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska artikel 24 [led] 4 i [Bryssel Ia-förordningen] tolkas så att ordalydelsen ’talan, oavsett om det är fråga om ett käromål eller ett svaromål, [som] avser registrering eller giltighet av patent’, innebär att en nationell domstol, som i enlighet med artikel 4.1 i nämnda förordning konstaterat sig behörig att pröva en tvist om patentintrång, inte längre är behörig att pröva intrångsfrågan, om en invändning görs om att det ifrågavarande patentet är ogiltigt, eller ska bestämmelsen tolkas så att den nationella domstolen endast blir obehörig att pröva invändningen om ogiltighet? 2) Påverkas svaret i fråga 1 av om det i nationell rätt finns bestämmelser, motsvarande de som finns i 61 § andra stycket patentlagen, som innebär att en ogiltighetsinvändning som framställs i ett intrångsmål för att kunna prövas förutsätter att svaranden väcker en separat talan om ogiltighet[?] 3) Ska artikel 24 [led] 4 i [Bryssel Ia-förordningen] tolkas så att den gäller i förhållande till en domstol i ett tredjeland, dvs. i det aktuella fallet så att den även ger exklusiv behörighet för domstol i Turkiet för den del av det europeiska patentet som validerats där[?]” Prövning av tolkningsfrågorna Den första och den andra tolkningsfrågan 24 Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra frågan, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vid vilken en talan om intrång i ett patent som meddelats i en annan medlemsstat väckts med stöd av artikel 4.1 i denna förordning, fortsätter att vara behörig att pröva denna talan när svaranden, inom ramen för detta mål, bestrider patentets giltighet. 25 Den hänskjutande domstolen önskar även få klarhet i huruvida den omständigheten att en nationell processuell bestämmelse ålägger svaranden att väcka en separat talan om ogiltigförklaring av nämnda patent har någon betydelse för svaret på denna fråga. 26 I det sistnämnda avseendet ska det inledningsvis påpekas att en sådan nationell bestämmelse inte kan påverka tolkningen av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen. Denna bestämmelse innehåller nämligen inte någon hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar, vilket innebär att de uttryck som bestämmelsen innehåller ska anses utgöra självständiga unionsrättsliga begrepp som ska tolkas enhetligt i alla medlemsstater, oberoende av en nationell bestämmelse eller ett nationellt förfarande i detta avseende (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkt 38 och där angiven rättspraxis). 27 Det följer av EU-domstolens fasta praxis att vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 april 2022, Berlin Chemie A. Menarini, C‑333/20 , EU:C:2022:291 , punkt 34 och där angiven rättspraxis). 28 I det specifika sammanhang som avser tolkningen av Bryssel Ia-förordningen ska det dessutom, i enlighet med skäl 34 i förordningen, säkerställas en kontinuitet i tolkningen av de bestämmelser som har ersatt de bestämmelser som kan anses vara ”likvärdiga” i den tidigare lagstiftningen, såsom artikel 16 led 4 i Brysselkonventionen och artikel 22 led 4 i Bryssel I‑förordningen, vilka har ersatts av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkterna 29 och 37 ). 29 Enligt artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen ska talan mot den som har hemvist i en medlemsstat väckas vid domstol i den medlemsstaten. I artikel 63.1 i förordningen preciseras att bolag och andra juridiska personer anses ha hemvist i orten för dess stadgeenliga säte, huvudkontor eller huvudsakliga verksamhet. 30 Denna regel om behörighet för domstolarna i den medlemsstat där svaranden har hemvist i nämnda artikel 4.1 gäller emellertid ”[o]m inte annat föreskrivs” i övriga bestämmelser i Bryssel Ia-förordningen. Medan denna behörighetsregel, enligt skäl 15 i förordningen, utgör en huvudregel, föreskrivs nämligen ett antal undantag i förordningen. Bland dessa föreskrivs i artikel 24 i samma förordning att domstolarna i en viss medlemsstat ska ha exklusiv behörighet på vissa områden som avses i denna artikel, ”oberoende av var parterna har hemvist”. 31 Vad särskilt gäller patent framgår det av ordalydelsen i artikel 24 led 4 första stycket i Bryssel Ia-förordningen att behörigheten är exklusiv ”[o]m talan, oavsett om det är fråga om ett käromål eller ett svaromål, avser registrering eller giltighet av patent, [för] domstolarna i den [medlemsstat] där … registrering [av patentet] har begärts eller har ägt rum eller på grund av bestämmelserna i en unionsrättsakt eller en internationell konvention anses ha ägt rum” (nedan kallad den medlemsstat som meddelat patentet). 32 Enligt andra stycket i detta led ska domstolarna i varje medlemsstat ha exklusiv behörighet vid talan som angår registreringen eller giltigheten av ett europeiskt patent som har meddelats för den medlemsstaten. 33 Enligt artikel 24 led 4 andra stycket i Bryssel Ia-förordningen ska således ett europeiskt patent som meddelats av EPO i enlighet med det förfarande som föreskrivs i konventionen om meddelande av europeiska patent, undertecknad i München den 5 oktober 1973, vilket senare har validerats i en medlemsstat, omfattas av samma behörighetsregler i fråga om giltighet som ett nationellt patent. 34 Det framgår dessutom tydligt av ordalydelsen i artikel 24 led 4 första stycket i denna förordning, som det erinrats om i punkt 31 ovan, att det, när det gäller den exklusiva behörigheten för domstolarna i den berörda medlemsstaten, saknar betydelse huruvida frågan om registreringen eller giltigheten av patentet har väckts i ett käromål eller i ett svaromål. 35 Med tillämpning av nämnda artikel 24 led 4 är domstolarna i den medlemsstat där patentet meddelats följaktligen exklusivt behöriga att pröva en invändning avseende registreringen eller giltigheten av detta patent, oberoende av om denna invändning framställs i ett käromål eller som försvar i ett svaromål inom ramen för en talan om patentintrång vid en domstol i en annan medlemsstat. 36 Denna exklusiva behörighet för domstolarna i den medlemsstat där patentet meddelats att pröva talan om registrering eller giltighet av detta patent är motiverad såväl av den omständigheten att meddelande av patent förutsätter en åtgärd från de nationella myndigheternas sida, som av den omständigheten att dessa domstolar har bättre förutsättningar att pröva mål där själva tvisten rör patentets giltighet eller förekomsten av en deposition eller en registrering. Domstolarna i den medlemsstat där registren förs kan nämligen pröva giltigheten av de patent som meddelats i den staten i enlighet med sin nationella rätt. Den aspekten av god rättskipning får en desto större betydelse på patentområdet, då många av konventionsstaterna med hänsyn till rättsområdets särpräglade karaktär har satt upp ett särskilt system för domstolsskydd där sådana tvister endast prövas av specialdomstolar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juli 2006, GAT, C‑4/03 , EU:C:2006:457 , punkterna 22 och 23 ). 37 Av detta följer att när en talan om patentintrång väcks vid en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, med stöd av artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen, rörande ett patent som meddelats av en annan medlemsstat, och svaranden i det målet i sitt svaromål bestrider giltigheten av detta patent, kan denna domstol inte indirekt konstatera att nämnda patent är ogiltigt, utan ska förklara sig obehörig, i enlighet med artikel 27 i förordningen, vad gäller frågan om giltigheten av samma patent, med hänsyn till att domstolarna i den medlemsstat där patentet meddelats enligt artikel 24 led 4 i förordningen har exklusiv behörighet att pröva huruvida patentet är giltigt (se, beträffande artikel 16 led 4 i Brysselkonventionen, dom av den 13 juli 2006, GAT, C‑4/03 , EU:C:2006:457 , punkterna 26 och 31 ). 38 Frågan uppkommer emellertid huruvida domstolen i den medlemsstat där svaranden har hemvist i ett sådant fall förblir behörig att pröva denna talan om intrång eller om den ska förklara sig obehörig att pröva tvisten i dess helhet avseende det patent som har meddelats av en annan medlemsstat. 39 Enligt artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen avser den regel om exklusiv behörighet som fastställs där endast talan som ”avser registrering eller giltighet av patent”. 40 Domstolen har redan preciserat att denna bestämmelse bland annat inte omfattar talan om patentintrång, även om prövningen av en sådan talan förutsätter en fördjupad bedömning av omfattningen av det skydd som patentet ger enligt patenträtten i den stat där patentet beviljades (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 november 1983, Duijnstee, 288/82 , EU:C:1983:326 , punkterna 22 och 23 , och dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkt 48 ). 41 Av detta följer att regeln om exklusiv behörighet i artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen endast avser den del av tvisten som rör patentets giltighet. En domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, som enligt artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen är behörig att pröva en talan om intrång i ett patent som har meddelats i en annan medlemsstat, förlorar således inte denna behörighet enbart på grund av att svaranden i sitt svaromål bestrider patentets giltighet. 42 Denna tolkning av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen i punkten ovan stöds av förordningens systematik och av de mål som eftersträvas med förordningen och med denna bestämmelse. 43 För det första ska begreppet ”talan [som] avser… giltighet av patent”, i den mening som avses i artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen, tolkas restriktivt, eftersom det fastställer en exklusiv behörighet som utgör ett undantag från den allmänna regeln i artikel 4 i förordningen om behörighet för domstolen i den ort där svaranden har hemvist (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 november 1983, Duijnstee, 288/82 , EU:C:1983:326 , punkt 23 , och dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkt 39 och där angiven rättspraxis). 44 En tolkning enligt vilken en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist förlorar sin behörighet att pröva en talan om intrång i ett patent som meddelats i en annan medlemsstat enbart på grund av att svaranden indirekt bestrider patentets giltighet, skulle för övrigt, såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 69 och 70 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024, innebära att undantaget i artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen skulle bli regel i en stor del av patenttvisterna. 45 Såsom domstolen påpekade i punkt 17 i sin dom av den 13 juli 2006, GAT ( C‑4/03 , EU:C:2006:457 ), är det nämligen mycket vanligt att frågan om ett patents giltighet åberopas som en invändning i mål om patentintrång. Tillämpningen av den allmänna behörighetsregeln i artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen skulle således vara begränsad till tvister där ingen sådan invändning görs, trots att denna regel är ett uttryck för behörigheten för domstolarna i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vilken, såsom framgår av skäl 15 i förordningen, utgör den princip som behörighetsreglerna i förordningen bygger på. 46 För det andra framgår det av skäl 15 att Bryssel Ia-förordningen syftar till att säkerställa rättssäkerheten genom en hög grad av förutsebarhet i behörighetsreglerna. Ett sådant syfte kan emellertid inte uppnås om det godtas att en domstol i en medlemsstat, beroende på vilket försvar svaranden har valt och i förekommande fall vid den tidpunkt då svaranden finner det lämpligt – särskilt för det fall att domstolslandets processrätt tillåter att en sådan invändning görs när som helst under förfarandet – skulle förlora sin behörighet att pröva den talan som har väckts vid den i vederbörlig ordning. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 73 och 74 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024 skulle en sådan tolkning av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen nämligen få till följd att det under hela förfarandet vid den domstolen finns en risk för att den domstolen måste förklara sig obehörig. 47 Med hänsyn till att en domstol i en medlemsstat enligt artikel 27 i Bryssel Ia-förordningen är skyldig att förklara sig obehörig på grund av att en domstol i en annan medlemsstat är exklusivt behörig, utan att kunna överföra målet till sistnämnda domstol, skulle en sådan tolkning dessutom innebära att en svarande, genom att framställa en invändning om ogiltighet av ett patent som meddelats i en annan medlemsstat än den där svaranden har hemvist, skulle kunna avbryta det intrångsmål som i vederbörlig ordning inletts mot svaranden vid en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist. 48 För det tredje uppfyller den tolkning av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen som gjorts i punkt 41 ovan fullt ut syftet med denna bestämmelse – vilket, såsom har påpekats i punkt 36 ovan, är att tvister som i sig avser registrering eller giltighet av ett patent förbehålls domstolarna i den medlemsstat där patentet meddelats, vilka på grund av den materiella och rättsliga närheten är bäst lämpade att pröva dessa tvister – utan att gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte. 49 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 75 och 77 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024, gör denna tolkning, i motsats till den tolkning som nämns i punkt 44 ovan, det möjligt för innehavaren av ett europeiskt patent, som anser att samma svarande gör intrång i patentet i flera medlemsstater, att samla samtliga intrångsförfaranden och erhålla en samlad ersättning vid en enda domstol, och därigenom bland annat undvika risken för motstridiga avgöranden. 50 Den tolkning av artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen som det redogjorts för i punkt 41 ovan påverkas inte av den omständigheten att dess tillämpning kan leda till att intrångsmålet, som fortfarande är anhängigt vid en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, skiljs från målet om giltigheten av patentet som beviljats i en annan medlemsstat, för vilket domstolarna i den sistnämnda staten har exklusiv behörighet enligt denna bestämmelse. 51 Såsom generaladvokaten påpekade i punkterna 79–94 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024 innebär en sådan uppdelning inte att den domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist och som prövar intrångsmålet ska bortse från att en talan om ogiltighet av ett patent som meddelats i en annan medlemsstat i vederbörlig ordning har väckts av svaranden i denna andra medlemsstat. Om den domstol vid vilken intrångstalan väckts anser det motiverat, särskilt om den anser att det finns en rimlig och inte försumbar möjlighet att patentet kommer att förklaras ogiltigt av behörig domstol i den andra medlemsstaten (se, analogt, dom av den 12 juli 2012, Solvay, C‑616/10 , EU:C:2012:445 , punkt 49 ), kan den i förekommande fall vilandeförklara målet, vilket gör det möjligt för den att vid avgörandet av intrångstalan beakta ett avgörande som meddelats av den domstol vid vilken talan om ogiltighet väckts. 52 Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första och den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vid vilken en talan om intrång i ett patent som meddelats i en annan medlemsstat väckts med stöd av artikel 4.1 i denna förordning, förblir behörig att pröva denna talan när svaranden, inom ramen för detta mål, i sitt svaromål bestrider patentets giltighet, medan behörigheten att pröva denna giltighet uteslutande tillkommer domstolarna i denna andra medlemsstat. Den tredje frågan 53 Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att den är tillämplig på en domstol i ett tredjeland och följaktligen ger den domstolen exklusiv behörighet att pröva giltigheten av ett patent som har meddelats eller validerats i den staten. 54 Enligt artikel 24 led 4 i förordningen ska domstolarna i den medlemsstat där patentet meddelats, oberoende av var parterna har hemvist, ha exklusiv behörighet bland annat när det gäller giltigheten av patent. Såsom framgår av punkt 33 ovan görs det i denna bestämmelse inte någon åtskillnad mellan ett nationellt patent som meddelats i en medlemsstat och ett europeiskt patent som validerats i en medlemsstat. 55 Det framgår av ordalydelsen i artikel 24 led 4 i förordningen att denna bestämmelse avser den exklusiva behörigheten för medlemsstaternas domstolar vid talan som angår registreringen eller giltigheten av patent som har meddelats av dessa medlemsstater. Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 23 i sitt förslag till avgörande av den 5 september 2024 är nämligen det system som föreskrivs i Bryssel Ia-förordningen, i likhet med de rättsakter som föregick denna, ett internt behörighetssystem inom Europeiska unionen som eftersträvar mål som är specifika för unionen, såsom en väl fungerande inre marknad och upprättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. 56 Domstolen har i detta avseende redan slagit fast att artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen inte kan anses vara tillämplig i en situation där de berörda patenten inte har meddelats eller validerats i en medlemsstat, utan i ett tredjeland (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkt 35 ). 57 Domstolen konstaterar följaktligen att artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen inte är tillämplig på en domstol i ett tredjeland och följaktligen inte ger en sådan domstol någon exklusiv eller annan behörighet att pröva giltigheten av ett patent som har meddelats eller validerats i denna stat. 58 Mot bakgrund av de tvivel som den hänskjutande domstolen har gett uttryck för beträffande tolkningen av artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen, och för att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar, ska det även fastställas huruvida en domstol i en medlemsstat vid vilken talan väckts med stöd av nämnda artikel 4.1, om intrång i ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland, och det i målet har framställts en invändning om patentets giltighet, är behörig att pröva denna invändning med tillämpning av nämnda artikel 4.1. 59 Det ska i detta hänseende erinras om att det för att det aktuella rättsförhållandet ska omfattas av tillämpningsområdet för Bryssel Ia-förordningen krävs att det har en anknytning till ett annat land. Detta kan följa såväl av svarandens hemvist som av saken i målet, vilken kan vara lokaliserad till ett tredjeland, om detta förhållande är sådant att det vid en domstol i en medlemsstat kan ge upphov till frågor rörande fastställandet av den internationella behörigheten för domstolar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 september 2022, IRnova, C‑399/21 , EU:C:2022:648 , punkterna 27 – 29 ). 60 Det är ostridigt att det rättsförhållande som är aktuellt i det nationella målet, vilket är föremålet för den tredje frågan, har anknytning till ett annat land: dels avseende kärandens hemvist, eftersom det är beläget i en annan medlemsstat än den där svaranden har hemvist, dels avseende saken i målet, eftersom det patent som är aktuellt i det nationella målet har validerats i ett tredjeland, nämligen Turkiet. Detta rättsförhållande omfattas således av förordningens tillämpningsområde. 61 Av detta följer att enligt huvudregeln i artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen är domstolarna i den medlemsstat där svaranden har hemvist i princip behöriga att pröva en talan om intrång som väckts mot svaranden av innehavaren, som har hemvist i en annan medlemsstat, av ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland. Dessutom omfattar behörigheten för den nationella domstol där talan väckts på denna grund i princip, enligt denna huvudregel, även den invändning om patentets giltighet som framställts i samband med denna talan om patentintrång. 62 Det ska emellertid påpekas att denna principiella behörighet, för den domstol i svarandens hemvistmedlemsstat vid vilken talan väcks i en sådan tvist, att pröva den del av tvisten som avser giltigheten av ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland kan begränsas av sådana särskilda regler som de som föreskrivs i artikel 73 i Bryssel Ia-förordningen. 63 Enligt artikel 73.1 i Bryssel Ia-förordningen är således domstolarna i de stater som är parter i Luganokonventionen exklusivt behöriga att pröva en fråga om giltigheten av ett patent som har meddelats i en av dessa stater, eftersom artikel 22 led 4 i Luganokonventionen innehåller en bestämmelse som motsvarar artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen. 64 På samma sätt kan det i en bilateral konvention som ingåtts mellan en medlemsstat och ett tredjeland på de villkor som anges i artikel 73.3 i nämnda förordning föreskrivas att domstolarna i detta tredjeland har exklusiv behörighet att pröva tvister om giltigheten av patent som meddelats i nämnda tredjeland. 65 På de villkor som föreskrivs i artiklarna 33 och 34 i Bryssel Ia-förordningen kan en domstol i en medlemsstat vars behörighet grundar sig på artikel 4 i denna förordning dessutom föranledas att erkänna att domstolar i tredjeland är behöriga, genom att låta handläggningen av målet vila eller till och med avsluta förfarandet, när ett mål redan är anhängigt vid en domstol i ett tredjeland vid den tidpunkt då talan väcks vid den förstnämnda domstolen mellan samma parter rörande samma sak som den talan som väckts vid domstolen i tredjeland eller när talan väcks vid den förstnämnda domstolen och denna talan har samband med en talan som förs i domstolen i tredjeland. 66 Med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning förefaller det inte finnas någon begränsning enligt sådana specialregler som ska beaktas i förevarande fall. Republiken Turkiet är nämligen inte fördragsslutande stat till Luganokonventionen, och handlingarna i målet innehåller inte någon uppgift om att det föreligger någon tillämplig konvention mellan Konungariket Sverige och detta tredjeland eller något förfarande som pågår vid en domstol i nämnda tredjeland, i den mening som avses i artiklarna 33 och 34 i Bryssel Ia-förordningen. 67 Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 23 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024 innehåller inte heller konventionen om meddelande av europeiska patent, undertecknad i München den 5 oktober 1973, någon bestämmelse som definierar eller uttryckligen begränsar behörigheten för de fördragsslutande parternas domstolar att pröva gränsöverskridande tvister om europeiska patent. 68 Detta innebär att det även behöver avgöras huruvida den behörighet som en domstol i en medlemsstat har enligt artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen att pröva frågan om giltigheten av ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland, när denna fråga väcks genom en invändning i ett mål om intrång vid den domstolen, begränsas av allmän folkrätt. 69 Det ska i detta hänseende erinras om att regler och principer i den allmänna folkrätten som sådana är bindande för unionens institutioner och utgör en del av unionens rättsordning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 februari 2018, Western Sahara Campaign UK, C‑266/16 , EU:C:2018:118 , punkt 47 , och dom av den 7 maj 2020, Rina, C‑641/18 , EU:C:2020:349 , punkt 54 och där angiven rättspraxis). Av detta följer att en rättsakt som antagits med stöd av unionens befogenheter, såsom Bryssel Ia-förordningen, ska tolkas och dess tillämpningsområde avgränsas mot bakgrund av dessa regler och principer (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 november 1992, Roberson och Diva Navigation, C‑286/90 , EU:C:1992:453 , punkt 9 , och dom av den 3 september 2008, Armstrong och Al Barakaat International Foundation/rådet och kommissionen, C‑402/05 P och C‑415/05 P , EU:C:2008:461 , punkt 291 ). 70 Det ska för det första påpekas att det följer av domstolens praxis att behörigheten för domstolarna i en medlemsstat, på grund av att svaranden har hemvist i denna medlemsstat, att avgöra en tvist som, åtminstone delvis, på grund av sitt föremål har anknytning till ett tredjeland inte strider mot den folkrättsliga principen om traktaters relativa verkan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 mars 2005, Owusu, C‑281/02 , EU:C:2005:120 , punkterna 30 och 31 ). 71 För det andra ska det påpekas att denna behörighet för domstolen på den ort där svaranden har hemvist ska utövas utan att inkräkta på principen om icke-inblandning, enligt vilken en stat inte får blanda sig i ärenden som huvudsakligen omfattas av en annan stats nationella behörighet. 72 Vid utövandet av sina befogenheter kan en stat meddela, validera och registrera immateriella rättigheter som i denna stat ger innehavaren exklusiva immateriella rättigheter, såsom ett patent. Det framgår för övrigt av Mitchell rapport om konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område ( EGT C 59, 1979, s. 1 ) att ett av skälen till att artikel 16 led 4 i denna konvention, som motsvarar artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen, ger domstolarna i den konventionsstat som har meddelat ett patent exklusiv behörighet att avgöra tvister om registrering eller giltighet av detta patent är att ”beviljandet av ett nationellt patent följer av den nationella suveräniteten”. Såsom har påpekats i punkt 36 ovan motiveras denna exklusiva behörighet såväl av den omständigheten att meddelandet av patent förutsätter en åtgärd från de nationella myndigheternas sida, som av den omständigheten att dessa domstolar har bättre förutsättningar att pröva mål där själva tvisten avser patentets giltighet eller förekomsten av en deposition eller en registrering. 73 Om ett domstolsavgörande om ogiltigförklaring av ett patent påverkar förekomsten av eller, vid partiell ogiltigförklaring, innehållet i dessa ensamrätter, får endast de behöriga domstolarna i den staten meddela ett sådant avgörande. Det följer nämligen av den princip om icke-inblandning som nämnts i punkt 71 ovan att endast domstolarna i det tredjeland där ett patent meddelats eller validerats är behöriga att ogiltigförklara patentet, genom ett avgörande som kan medföra en ändring av det nationella registret i denna stat vad gäller patentets förekomst eller innehåll. 74 En domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vid vilken en talan om patentintrång, såsom i det nu aktuella nationella målet, har väckts med stöd av artikel 4.1 i Bryssel Ia-förordningen, och det i målet har framställts en invändning om giltigheten av ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland, är däremot behörig att pröva denna fråga om ingen av de begränsningar som avses i punkterna 63–65 ovan är tillämplig, eftersom det avgörande som den domstolen ska meddela i detta avseende inte kan påverka patentets förekomst eller innehåll i detta tredjeland eller medföra en ändring av dess nationella register. 75 Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 62 i sitt förslag till avgörande av den 22 februari 2024 och såsom parterna i målet vid den nationella domstolen och Europeiska kommissionen påpekade vid förhandlingen vid domstolen den 14 maj 2024, har detta avgörande endast verkningar mellan parterna ( inter partes ), det vill säga en räckvidd som är begränsad till parterna i målet. När frågan om giltigheten av ett patent som meddelats i ett tredjeland framställs som en invändning i samband med en talan om intrång i detta patent vid en domstol i en medlemsstat, syftar denna invändning endast till att denna talan ska ogillas och inte till att erhålla ett avgörande som innebär att patentet helt eller delvis ogiltigförklaras. I synnerhet får nämnda avgörande inte i något fall innehålla ett föreläggande riktat till den förvaltningsmyndighet som är ansvarig för att föra det nationella registret i det berörda tredjelandet. 76 Mot bakgrund av det ovan anförda ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 24 led 4 i Bryssel Ia-förordningen ska tolkas så, att den inte är tillämplig på en domstol i ett tredjeland och följaktligen inte ger en sådan domstol någon exklusiv eller annan behörighet att pröva giltigheten av ett patent som meddelats eller validerats av denna stat. Om talan om intrång i ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland har väckts vid en domstol i en medlemsstat med stöd av artikel 4.1 i förordningen och det i målet har framställts en invändning om patentets giltighet, är den domstolen, med tillämpning av artikel 4.1 i förordningen, behörig att pröva denna invändning, eftersom den domstolens avgörande i detta hänseende inte kan påverka patentets förekomst eller innehåll i detta tredjeland eller medföra en ändring av tredjelandets nationella register. Rättegångskostnader 77 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (stora avdelningen) följande: 1) Artikel 24 led 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område ska tolkas så, att en domstol i den medlemsstat där svaranden har hemvist, vid vilken en talan om intrång i ett patent som meddelats i en annan medlemsstat väckts med stöd av artikel 4.1 i denna förordning, förblir behörig att pröva denna talan när svaranden, inom ramen för detta mål, i sitt svaromål bestrider patentets giltighet, medan behörigheten att pröva denna giltighet uteslutande tillkommer domstolarna i denna andra medlemsstat. 2) Artikel 24 led 4 i förordning nr 1215/2012 ska tolkas så, att den inte är tillämplig på en domstol i ett tredjeland och följaktligen inte ger en sådan domstol någon exklusiv eller annan behörighet att pröva giltigheten av ett patent som meddelats eller validerats av denna stat. Om talan om intrång i ett patent som har meddelats eller validerats i ett tredjeland har väckts vid en domstol i en medlemsstat med stöd av artikel 4.1 i förordningen och det i målet har framställts en invändning om patentets giltighet, är den domstolen, med tillämpning av artikel 4.1 i förordningen, behörig att pröva denna invändning, eftersom den domstolens avgörande i detta hänseende inte kan påverka patentets förekomst eller innehåll i detta tredjeland eller medföra en ändring av tredjelandets nationella register. Ortiz Turner Sahún Golden Gavalec Regan Csehi Spineanu-Matei Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 25 februari 2025. A. Calot Escobar Justitiesekreterare K. Lenaerts Ordförande ( *1 ) Rättegångsspråk: svenska.