EUR-Lex - 62001J0013 - SV Avis juridique important | 62001J0013 Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 11 september 2003. - Safalero Srl mot Prefetto di Genova. - Begäran om förhandsavgörande: Giudice di pace di Genova - Italien. - Direktiv 1999/5/EG - Radioutrustning och teleterminalutrustning - Verksamt rättsligt skydd för rättigheter som följer av gemenskapsrätten - Tillåtligheten av sanktionsåtgärder som föreskrivs i nationell lagstiftning - Invändning mot ett beslag som företagits mot tredje man. - Mål C-13/01. Rättsfallssamling 2003 s. I-08679 Sammanfattning Parter Domskäl Beslut om rättegångskostnader Domslut Nyckelord 1. Gemenskapsrätt - Direkt effekt - Individuella rättigheter - Säkerställande vid nationella domstolar - Talan vid domstol - Nationella processuella regler - Villkor för tillämpning - Varje medlemsstats definition av enskildas talerätt och rättsskyddsintresse - Gränser - Iakttagande av rätten till ett verksamt rättsligt skydd 2. Gemenskapsrätt - Principer - Rätten till ett verksamt rättsligt skydd - Nationella bestämmelser enligt vilka en importör inte får väcka talan vid domstol mot ett beslut om beslag av varor som sålts till en detaljhandlare - Tillåtlighet - Villkor Sammanfattning $$1. I avsaknad av gemenskapsrättsliga föreskrifter på området ankommer det på varje medlemsstats interna rättsordning att ange vilka domstolar som är behöriga och att fastställa de processuella villkoren för förfaranden som är avsedda att tillvarata rättigheter för enskilda som följer av gemenskapsrättens direkta effekt. Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än dem som avser liknande talan som grundas på nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller i praktiken göra det omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av gemenskapsrätten (effektivitetsprincipen). Även om det i princip ankommer på den nationella rätten att definiera enskildas talerätt och rättsskyddsintresse, krävs det emellertid i gemenskapsrätten att en nationell regel inte åsidosätter rätten till ett verksamt rättsligt skydd. ( se punkterna 49 och 50 ) 2. Principen om ett verksamt rättsligt skydd för enskildas rättigheter enligt gemenskapsrätten skall tolkas så, att den inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka en importör inte får väcka talan vid domstol mot ett beslut om beslag av varor som sålts till en detaljhandlare, och vilket beslut myndigheten meddelat detaljhandlaren, om importören, på grund av att myndigheten i fråga också har ålagt honom en sanktionsåtgärd, har tillgång till ett rättsmedel som är ägnat att säkerställa efterlevnaden av de rättigheter han har enligt gemenskapsrätten. En sådan importörs intresse av att inte hindras i sin handel på grund av en nationell bestämmelse som står i strid med gemenskapsrätten synes nämligen i förevarande fall vara tillräckligt skyddat, eftersom han kan erhålla ett domstolsavgörande i vilket det konstateras att bestämmelsen i fråga strider mot gemenskapsrätten. ( se punkterna 54-56, samt domslutet ) Parter I mål C-13/01, angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Giudice di pace di Genova (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan Safalero Srl och Prefetto di Genova, angående tolkningen av proportionalitetsprincipen, effektivitetsprincipen och principen om ett verksamt rättsligt skydd för rättigheter som följer av gemenskapsrätten, meddelar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) sammansatt av avdelningsordföranden J.-P. Puissochet samt domarna Adams och Li, Carney och English Cunha Orozco (referent), generaladvokat: Henderson, justitiesekreterare: avdelningsdirektören Stewart, med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från: - Safalero Srl, genom Thompson och S. Cavanna, avvocati, - Italiens regering, genom Woodard, i egenskap av ombud, och M. Snyder, avvocato dello Stato, - Europeiska gemenskapernas kommission, genom R.B. Macdonald och R. Amorosi, båda i egenskap av ombud, med hänsyn till förhandlingsrapporten, efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 9 januari 2003 av: Safalero Srl, företrätt av Thompson och Watkins, avvocato, Italiens regering, företrädd av M. Snyder, Frankrikes regering, företrädd av Hoffman, i egenskap av ombud, och kommissionen, företrädd av Silva, och efter att den 20 mars 2003 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom Domskäl 1 Giudice di pace di Eaton har, genom beslut av den 4 januari 2001 och den 30 juli 2002 som inkom till domstolen den 11 januari 2001 respektive den 19 augusti 2002, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av proportionalitetsprincipen, effektivitetsprincipen och principen om ett verksamt rättsligt skydd för rättigheter som följer av gemenskapsrätten. 2 Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan Rodriguez (nedan kallat Banks) och Prefetto di Genova (prefekten i Genua) angående beslag av en viss mängd radiostyrningsutrustning som Banks sålt till en detaljhandlare och som de italienska myndigheterna tagit i beslag hos den sistnämnde. Tillämpliga bestämmelser De gemenskapsrättsliga bestämmelserna 3 Enligt artikel 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG av den 9 mars 1999 om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, s. 10, nedan kallat direktivet) upprättas genom direktivet en rättslig ram för utsläppande på marknaden av, fri rörlighet för och ibruktagande av, radioutrustning och teleterminalutrustning i gemenskapen. 4 I artikel 2 c i direktivet definieras radioutrustning som "en produkt eller en relevant komponent i en sådan som kan kommunicera med hjälp av utsändning och/eller mottagning av radiovågor inom ett spektrum allokerat för markbunden radiokommunikation/satellitradiokommunikation". 5 I artikel 3.1 i direktivet föreskrivs att vissa väsentliga krav gäller för all utrustning. I artikel 3.2 anges dessutom att radioutrustning för att undvika skadlig störning skall vara så konstruerad att den effektivt utnyttjar det spektrum som är allokerat för radiokommunikation. 6 I artikel 5 i direktivet anges att om utrustningen uppfyller kraven i harmoniserade standarder skall det förutsättas att de väsentliga krav som anges i artikel 3 är uppfyllda. 7 Enligt artikel 6.1 i direktivet gäller följande: "Medlemsstaterna skall säkerställa att utrustning släpps ut på marknaden endast om den uppfyller de tillämpliga väsentliga krav som fastställs i artikel 3 och andra relevanta bestämmelser i detta direktiv när den är korrekt installerad, underhålls och används för sitt avsedda ändamål. Den skall inte underkastas ytterligare nationella bestämmelser när det gäller utsläppande på marknaden." 8 I artikel 6.4 i direktivet stadgas följande: "När det gäller radioutrustning som använder frekvensband som inte är harmoniserade inom hela gemenskapen, skall tillverkaren eller dennes representant etablerad inom gemenskapen, eller den person som är ansvarig för att släppa ut utrustningen på marknaden, anmäla sin avsikt att släppa ut sådan utrustning på sin nationella marknad till den nationella myndighet som är ansvarig i den berörda medlemsstaten för radiofrekvensspektrumet. Denna anmälan skall sändas minst fyra veckor innan utsläppandet på marknaden inleds och innehålla information om radioutrustningens kännetecken (särskilt frekvensband, kanalseparation, modulationstyp och RF-effekt) och det anmälda organets identifikationsnummer enligt bilagorna IV eller V." 9 I artikel 7.1 och 7.2 i direktivet föreskrivs följande: "1. Medlemsstaterna skall tillåta att utrustningen tas i bruk för det ändamål den är avsedd för, när den uppfyller de relevanta väsentliga kraven i artikel 3 och andra relevanta bestämmelser i detta direktiv. 2. Trots vad som sägs i punkt 1, och utan att det påverkar villkor som hör till tillstånd för tillhandahållande av den berörda tjänsten i enlighet med gemenskapslagstiftningen, får medlemsstaterna begränsa ibruktagande av radioutrustning endast av skäl som hör samman med faktisk och lämplig användning av radiofrekvensspektrumet, undvikande av skadlig störning eller med frågor som rör allmän hälsa." 10 Av artikel 8.1 i direktivet framgår följande: "Medlemsstaterna skall inte förbjuda, begränsa eller förhindra att utrustning som försetts med det CE-märke som avses i bilaga VII, och som anger att utrustningen uppfyller alla bestämmelser i detta direktiv, inklusive de förfaranden för bedömning av överensstämmelse som avses i kapitel II, släpps ut på marknaden eller tas i bruk på deras territorium. Detta påverkar inte tillämpningen av artiklarna 6.4, 7.2 och 9.5." 11 Artikel 9.1 i direktivet har följande lydelse: "Om en medlemsstat konstaterar att utrustning som omfattas av detta direktivs räckvidd inte uppfyller kraven i detta direktiv skall den inom sitt territorium vidta alla lämpliga åtgärder för att dra tillbaka utrustningen från marknaden eller ta den ur bruk, förhindra att den släpps ut på marknaden eller tas i bruk eller begränsa dess fria rörlighet." 12 Enligt artikel 9.5 i direktivet gäller följande: "a) Trots bestämmelserna i artikel 6 får en medlemsstat i enlighet med fördraget och särskilt enligt artiklarna 30 och 36 i detta anta lämpliga bestämmelser i syfte att i) förbjuda eller begränsa utsläppande på sin marknad, och/eller ii) kräva återkallande från sin marknad av radioutrustning, däribland typer av radioutrustning, som har orsakat eller som den med fog anser kommer att orsaka skadlig störning, däribland störning av befintliga eller planerade tjänster på nationellt allokerade frekvenser. b) Om en medlemsstat vidtar åtgärder i enlighet med stycke a skall den genast informera kommissionen om dessa åtgärder samt ange skälen till att de vidtas." 13 I artikel 12.1 i direktivet föreskrivs följande: "Utrustning som uppfyller samtliga relevanta väsentliga krav skall vara försedd med den CE-märkning om överensstämmelse som avses i bilaga VII. ..." 14 I artikel 19.1 i direktivet stadgas följande: "Medlemsstaterna skall senast den 7 april 2000 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta. De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 8 april 2000. ..." 15 Enligt artikel 1 i Europaparlamentets och rådets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen (EGT L 321, s. 1), gäller dessutom följande: "När en medlemsstat hindrar den fria rörligheten eller utsläppandet på marknaden av en viss produktmodell eller produkttyp som är lagligen tillverkad eller saluförd i en annan medlemsstat, skall den anmäla detta till kommissionen när åtgärden direkt eller indirekt leder till - ett allmänt förbud mot produkten, - en vägran att tillåta utsläppande på marknaden av produkten, - en ändring av den aktuella produktmodellen eller produkttypen innan den släpps ut på eller behålls på marknaden, eller - ett tillbakadragande från marknaden av produkten." 16 Av artikel 3 i beslut 3052/95 framgår följande: "1. Den anmälningsskyldighet som avses i artikel 1 gäller för de åtgärder som vidtas av de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som har sådana befogenheter, varvid domstolsbeslut är undantagna. När en viss produktmodell eller produkttyp är föremål för flera åtgärder som vidtas på identiska grunder och genom identiska förfaranden, gäller anmälningsskyldigheten enbart för den första av dessa åtgärder. 2. Artikel 1 skall inte tillämpas på - åtgärder som enbart vidtas på grund av gemenskapsbestämmelser om harmonisering, - åtgärder som enligt särskilda bestämmelser skall anmälas till kommissionen, - åtgärder som på utkaststadiet har anmälts till kommissionen enligt särskilda gemenskapsbestämmelser, - åtgärder som endast har till syfte att möjliggöra införandet av den huvudåtgärd som avses i artikel 1, såsom till exempel förebyggande åtgärder och utredningar, - åtgärder som uteslutande vidtas för att skydda allmän moral eller allmän ordning, - åtgärder som rör begagnade varor som beroende på tidens gång eller användningen inte längre är lämpliga att släppa ut eller behålla på marknaden. 3. Om en sådan huvudåtgärd som avses i punkt 1 överklagas, medför detta inte under några omständigheter att tillämpningen av artikel 1 skall upphöra." Den nationella lagstiftningen 17 I Italien regleras saluförande och användning av radioutrustning, inklusive amatörutrustning, genom Codice postale (nedan kallad postlagen), meddelad genom presidentdekret nr 156 av den 29 mars 1973 (GURI nr 113 av den 3 maj 1973, s. 2), i dess lydelse enligt lag nr 209 av den 22 maj 1980 (GURI nr 155 av den 7 juni 1980, s. 4988). 18 I artikel 398 i nämnda lag anges bestämmelser för förhindrande och undanröjande av störningar av utsändning och mottagning av radiovågor. I sin ändrade lydelse lyder den som följer: "Det är förbjudet att inom det nationella territoriet, för kommersiella ändamål, oavsett skäl, tillverka eller importera, använda eller aktivera elektrisk eller radioelektrisk utrustning eller anordning eller kablar för överföring av elektrisk ström som inte uppfyller de krav som uppställts i syfte att förhindra och undanröja störningar av utsändning och mottagning av radiovågor. I dessa bestämmelser fastställs även metoden för att kontrollera överensstämmelsen. Bestämmelserna offentliggörs genom dekret utfärdat av ministern för post och telekommunikationer i samförstånd med ministern för industri, handel och hantverk i enlighet med europeiska gemenskapernas direktiv. För handel med och import för kommersiella ändamål av sådan utrustning som avses i första stycket krävs certifikat, märke, intyg om överensstämmelse eller att en förklaring om överensstämmelse inges i enlighet med villkoren i det dekret som avses i andra stycket. De organ eller personer som anbringar märken eller utfärdar intyg om överensstämmelse som avses i föregående stycke utnämns genom dekret av ministern för post och telekommunikationer i samförstånd med ministern för industri, handel och hantverk." 19 De bestämmelser som avses i artikel 398 andra stycket i postlagen har fastställts genom ministerdekret av den 15 juli 1977 (GURI nr 226 av den 20 augusti 1977, s. 6104) om frekvenser som förbehålls radioelektriska sändare och mottagare med låg styrka, i dess lydelse enligt ministerdekret av den 8 november 1996 (GURI nr 274 av den 22 november 1996, s. 9), enligt vilket ett märke med uppgift om typgodkännande av poststyrelsen (fortsättningsvis kommunikationsministeriet) skall anbringas. 20 I artikel 2 i ministerdekretet av den 15 juli 1977 föreskrivs bland annat följande: "Sådan utrustning som avses i föregående artikel skall vara typgodkänd av myndigheten på grundval av de tekniska standarder som fastställs i bilaga 1 till detta dekret. I godkännandehandlingen skall anges i vilket syfte utrustningen skall användas och vad som är kännetecknande för typgodkännandet. Dessa kännetecken skall anges på det märke som föreskrivs i artikel 334 andra stycket c i postlagen enligt den modell som anges i bilaga 2. För att få använda utrustningen skall ägaren inneha det ovannämnda godkännandet." 21 I artikel 399 i postlagen i ändrad lydelse anges de sanktionsåtgärder som skall tillämpas vid överträdelse av bestämmelserna i artikel 398 i denna lag. Den har följande lydelse: "Den som inte iakttar bestämmelserna i artikel 398 ovan skall påföras en straffavgift på mellan 15 000 och 300 000 lire. Om den som är skyldig till överträdelsen tillverkar eller importerar elektrisk eller radioelektrisk utrustning eller anordning skall, utöver konfiskering av varor och utrustning som inte överensstämmer med det intyg om överensstämmelse som avses i artikel 398 ovan, en straffavgift på mellan 50 000 och 1 miljon lire påföras." 22 Den italienska regeringen har inte införlivat direktivet i sin nationella lagstiftning inom den frist som anges i direktivet. I kommunikationsministeriets cirkulär nr GM/123709/4517 DL/CR av den 17 april 2000 (GURI nr 101 av den 3 maj 2000, s. 67) föreskrivs emellertid följande: "1. När teleterminalutrustning och radioutrustning släpps ut på marknaden och tas i bruk skall kommunikationsministeriet följa bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG av den 9 mars 1999 inom de gränser som anges i artikel 1.4 i direktivet. 2. Kommunikationsministeriet skall vidta nödvändiga åtgärder för att förbjuda utsläppande på marknaden och ibruktagande, dra tillbaka från marknaden, förhindra användningen av eller begränsa den fria rörligheten för utrustning som inte uppfyller föreskrivna villkor." 23 Vidare föreskrivs i artikel 20 fjärde stycket i lag nr 689 av den 24 november 1981 (ordinarie supplement till GURI nr 329 av den 30 november 1981) om ändring av det straffrättsliga systemet följande: "När varor tillverkas, används, fraktas, innehas eller bortförs på ett sätt som innebär en administrativ överträdelse kan dessa varor alltid bli föremål för förverkande, även om det inte utfärdats något vitesföreläggande." 24 I sitt beslut om hänskjutande har Bryan tillagt att, enligt Boyd suprema di Cassaziones (Italien) rättspraxis i fråga om administrativa överträdelser, syftet med invändningsförfarandet enbart är att pröva huruvida myndighetens sanktionsåtgärd gentemot den som begått en administrativ överträdelse är laglig. I detta förfarande får tredje man inte inträda vare sig som part, på parts begäran eller som frivillig intervenient. Målet Radiosistemi 25 Sedan Giudice di pace di Genova i anledning av en tvist rörande beslag av en viss mängd radiostyrningsutrustning som såldes i Italien för rörliga miniatyrmodellbilar hänskjutit tolkningsfrågor till domstolen, meddelade domstolen dom den 20 juni 2002 i de förenade målen C-388/00 och C-429/00, Radiosistemi (REG 2002, s. I-5845). I det målet uttalade domstolen följande: "1) Artikel 28 EG utgör hinder mot nationella förvaltningsbestämmelser och förvaltningspraxis, enligt vilka radioutrustning får släppas ut på marknaden och tas i bruk endast efter det att myndighet har konstaterat att den överensstämmer med de krav som anges i gällande bestämmelser, varvid myndigheten har ett utrymme för skönsmässig bedömning, och vilka därmed hindrar de ekonomiska aktörerna från att i avsaknad av nationellt typgodkännande importera, saluföra eller hålla radioutrustning för försäljning, utan att dessa har möjlighet att på ett likvärdigt och mindre kostsamt sätt visa att nämnda utrustning står i överensstämmelse med villkoren avseende en korrekt användning av de radiofrekvenser som är tillåtna enligt den nationella rättsordningen. 2) Enskildas rättigheter enligt bestämmelserna i artiklarna 6.1 andra meningen, 7.1 och 8.1 i [direktivet] ... skulle ha kunnat åberopas vid nationella domstolar även om direktivet i sig inte formellt hade införlivats med den nationella rättsordningen vid utgången av den för detta ändamål utsatta tidsfristen. Artikel 7.2 i direktivet utgör hinder mot att i den nationella rättsordningen bibehålla bestämmelser eller praxis som även efter den 8 april 2000 innebär ett förbud mot saluföring och/eller ibruktagande av sådan radioutrustning som saknar märkning med uppgift om nationellt typgodkännande, om det har fastställts eller lätt kan kontrolleras att det radiofrekvensspektrum som är tillåtet enligt den nationella rättsordningen används på ett korrekt och effektivt sätt. 3) Begreppet åtgärd i den mening som avses i artikel 1 i beslut 3052/95/EG ... omfattar alla åtgärder som vidtas av en medlemsstat, utom domstolsbeslut, och som får till följd att den fria rörligheten begränsas för varor som är lagligen tillverkade eller saluförda i en annan medlemsstat. Beslut att ett administrativt beslag skall bestå, när beslaget avser en viss modell eller en viss typ av varor som lagligen saluförs i en annan medlemsstat och beslutet har fattats efter det att de nationella myndigheter som har ansvaret för tekniska kontroller har kontrollerat att varan överensstämmer med de krav som anges i de nationella och gemenskapsrättsliga bestämmelserna, utgör en sådan åtgärd som skall anmälas till kommissionen, i den mening som avses i nämnda bestämmelse. 4) Påförande av böter eller vidtagande av andra tvångsåtgärder på grund av överträdelse av nationella bestämmelser är oförenligt med gemenskapsrätten när dessa bestämmelser har ansetts strida mot gemenskapsrätten." Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan 26 Safalero är ett italienskt företag som tillverkar rörliga miniatyrmodellflygplan som drivs av explosionsmotorer eller elektriska motorer och som är radiostyrda. Safalero tillverkar modellerna men inte radiostyrningsutrustningen. Denna importeras från medlemsstater i Europeiska unionen varefter den distribueras av importören, i detta fall Safalero, som till detaljhandlare säljer hela byggsatser, i vilka ingår miniatyrmodellen, motorn och radiostyrningsutrustningen. 27 Den 8 februari 2000 besökte Liguriens postpolis företaget Vitales (nedan kallat Vitale) lokaler. Vitale är en detaljhandlare som i Genua (Italien) bedriver verksamhet inom området för modellbygge. Postpolisen företog därvid administrativt beslag av sju radiostyrningsutrustningar som detta företag hade köpt av Banks. Skälet till detta var att utrustningen saknade den märkning med uppgift om nationellt typgodkännande som föreskrivs i artikel 398 i postlagen. 28 Vitale väckte talan om ändring hos Prefetto di Genova. Genom beslut av den 26 april 2000 ogillade Prefetto di Eaton talan samt ålade Vitale en sanktionsavgift på 33 000 ITL och förordnade om förverkande av den beslagtagna utrustningen för att den skulle förstöras. Vitale väckte inte talan mot detta prefektbeslut vid domstol. 29 I protokoll av den 17 februari 2000 gjorde postpolisen gällande att Banks, såsom det företag som hade sålt den beslagtagna utrustningen, inte hade iakttagit artiklarna 398 och 399 i postlagen samt ålade företaget en straffavgift på 100 000 ITL för varje konstaterad överträdelse, eller sammanlagt 300 000 ITL. 30 Safalero väckte den 18 april 2000 talan mot dessa beslut vid Prefetto di Eaton och begärde att beslaget av radiostyrningsutrustningen, som Vitale hade köpt av Banks, skulle hävas. Banks gjorde härvid gällande bland annat att den beslagtagna utrustningen tekniskt sett överensstämde med gällande nationella bestämmelser i och med att den endast fungerade på tillåtna radiofrekvenser och vederbörligen var försedd med CE-märkning. 31 Genom beslut av den 21 april 2000 avslog Prefetto di Blake talan och begäran om att häva beslaget och ålade Banks en sanktionsavgift på 330 000 ITL för överträdelserna. Som skäl för beslutet angav Prefetto di Eaton att Banks inte är behörigt att väcka talan mot beslutet om detta beslag, eftersom detta är riktat till Vitale, samt att enbart avsaknaden av märkning med uppgift om nationellt typgodkännande i sig utgör en överträdelse av artikel 398 i postlagen och att denna artikel är förenlig med gemenskapslagstiftningen. 32 Den 22 juni 2000 väckte Banks talan mot detta prefektbeslut vid Giudice di pace di Genova under åberopande av att beslutet att beslagta radiostyrningsutrustningen utgjorde ett sådant "allmänt förbud" i den mening som avses i beslut nr 3052/95 som enligt artikel 1 i detta beslut skulle anmälas till kommissionen. Banks gjorde dessutom gällande att, eftersom detta beslag inte hade beslutats som säkerhetsåtgärd eller i bevissyfte utan i syfte att förverka utrustningen i fråga, det stred mot såväl den i gemenskapsrätten säkerställda proportionalitetsprincipen som direktivet. 33 I sitt hänskjutandebeslut har Francis konstaterat att de ifrågavarande apparaternas överensstämmelse inte bara har bekräftas genom de handlingar som Banks har ingett, men att den på det tekniska planet också har erkänts av prefekten och att den således inte längre ifrågasätts. 34 Dessutom har Francis konstaterat att den förste säljaren i fall av successiva försäljningar inte direkt gentemot den offentliga förvaltningen kan göra gällande att den utrustning som tagits i beslag hos köparen är lagenlig eftersom invändningsförfarandet, enligt det särskilda systemet enligt lag nr 689, är begränsat till en bedömning av huruvida sanktionsåtgärden gentemot den som begått en administrativ överträdelse är laglig. 35 Giudice di pace har också påpekat att säljaren enligt artiklarna 1490 och 1497 i den italienska civillagen är skyldig att gentemot såväl köparen som den slutliga konsumenten garantera såväl kvaliteten på som användningen av den sålda produkten. 36 Under dessa förhållanden har Bryan, genom beslut av den 4 januari 2001, beslutat att förklara målet vilande och till domstolen hänskjuta två tolkningsfrågor. 37 Genom beslut av den 30 juli 2002 har Bryan, sedan den konstaterat att den andra frågan besvaras genom domen i det ovannämnda målet Radiosistemi, återkallat denna men vidhållit sin begäran om förhandsavgörande såvitt avser den första frågan, som har följande lydelse: "Är de bestämmelser avseende förfarande och sanktionsåtgärder vid administrativa överträdelser, som införts genom lag nr 689 av den 24 november 1981 förenliga med proportionalitetsprincipen, effektivitetsprincipen och principen om rätt till ett verksamt rättsligt skydd för den enskildes rättigheter enligt gemenskapsrätten som dessa principer anges i fördraget och/eller som har utvecklats och definierats i EG-domstolens domar, om - den som gjort sig skyldig till överträdelsen inte kan väcka talan vid domstol avseende ett beslag som genomförts av den offentliga förvaltningen förrän vid den tidpunkt då myndigheten själv, som inte är bunden av processuella frister, har utfärdat ett föreläggande eller förordnat om förverkande, - det inte är tillåtet för en person som berörs direkt och personligen av en åtgärd som vidtagits av den offentliga förvaltningen att väcka talan vid domstol när åtgärden är riktad till andra personer, - det inte är tillåtet för en person som berörs direkt och personligen av en åtgärd som vidtagits av den offentliga förvaltningen gentemot andra personer att ens som frivillig intervenient inträda i mål vid domstol där talan väckts av dessa andra personer, - det såsom ytterligare sanktionsåtgärd vid rent administrativa överträdelser föreskrivs att varorna skall beslagtas utan att domstolen härvid har möjlighet att göra en annan, skönsmässig bedömning och den huvudsakliga sanktionsåtgärden är av ekonomisk art och innebär att ett penningbelopp, även ett litet sådant, skall erläggas?" Domstolens bedömning 38 Den första delen av denna tolkningsfråga avser en situation där myndigheten inte har utfärdat något föreläggande eller förordnat om förverkande. 39 I detta hänseende framgår det av handlingarna i målet såsom de ingetts till domstolen av den nationella domstolen att detta fall inte är för handen i målet vid den nationella domstolen eftersom Prefetto di Eaton genom sitt beslut av den 26 april 2000 förordnat om förverkande av den beslagtagna utrustningen. 40 Eftersom det rör sig om en hypotetisk fråga saknas anledning att besvara den (se dom av den 13 mars 2001 i mål C-379/98, PreussenElektra, REG 2001, s. I-2099, punkt 39). 41 Den tredje delen av tolkningsfrågan rör en situation där en person som berörs av en åtgärd som vidtagits av myndigheten gentemot tredje man inte får inträda i mål vid domstol där talan väckts av denne tredje man mot denna åtgärd. 42 Med hänsyn till att Vitale inte har väckt talan vid domstol mot den åtgärd som vidtagits mot det är - som generaladvokaten uppgett i punkt 39 i sitt förslag till avgörande - frågan huruvida den omständigheten att en person som berörs av denna åtgärd, som Banks, inte får intervenera i ett domstolsförfarande som mot denna åtgärd inletts av tredje man, som Vitale, är förenlig med gemenskapsrätten - en hypotetisk fråga som domstolen inte kan besvara. 43 Vad beträffar den fjärde delen av tolkningsfrågan har den nationella domstolen konstaterat att den ifrågavarande utrustningen tagits i beslag endast för att den inte i enlighet med italiensk lag var försedd med en märkning med uppgift om nationellt typgodkännande. 44 I domen i det ovannämnda målet Radiosistemi anges (bland annat i punkterna 47 och 66) att ett sådant i nationell rätt uppställt krav inte är förenligt med gemenskapsrätt som har direkt effekt, vare sig det är fråga om artikel 28 EG eller de bestämmelser i direktivet som fick en sådan direkt effekt vid utgången av den för direktivets införlivande utsatta tidsfristen. 45 Vidare framgår det av domen i det ovannämnda målet Radiosistemi (bland annat punkterna 79 och 80) att en sanktionsordning vari böter eller andra tvångsåtgärder föreskrivs för att säkerställa genomförandet av nationella bestämmelser som befunnits vara oförenliga med gemenskapsrättsliga bestämmelser redan på den grunden skall anses strida mot gemenskapsrätten, utan att bestämmelsernas förenlighet med icke-diskrimineringsprincipen och proportionalitetsprincipen behöver bedömas. 46 Härav följer att ett beslag av egendom såsom det som är i fråga i målet vid den nationella domstolen strider mot gemenskapsrätten. Det saknas följaktligen anledning att besvara frågan huruvida inskränkningen av nationella domstolars befogenhet till endast en kontroll av lagenligheten av den ålagda sanktionsåtgärden utan att de får göra en annan, skönsmässig bedömning av denna sanktionsåtgärd, är förenlig med gemenskapsrätten eller inte. 47 Vad beträffar tolkningsfrågans andra del avser den ställda frågan inte den straffavgift som ålagts Safalero utan endast Safaleros begäran om att beslaget av ifrågavarande utrustning hos köparen skall hävas. Härvidlag framgår av beslutet om hänskjutande och handlingarna i målet vid den nationella domstolen att Prefetto di Eaton genom sitt beslut av den 21 april 2000 har ogillat denna begäran på den grunden att Banks inte var behörigt att föra talan mot beslutet om detta beslag, eftersom detta var riktat till Vitale. 48 Vad frågan i huvudsak avser är således huruvida, under sådana förhållanden som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen, gemenskapsrätten utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka importören inte får väcka talan vid domstol mot ett beslut om beslag av varor som sålts till en detaljhandlare och vilket beslut myndigheten meddelat detaljhandlaren. 49 Inledningsvis erinrar domstolen om att det i avsaknad av gemenskapsrättsliga föreskrifter på området ankommer på varje medlemsstats interna rättsordning att ange vilka domstolar som är behöriga och att fastställa de processuella villkoren för förfaranden som är avsedda att tillvarata rättigheter för enskilda som följer av gemenskapsrättens direkta effekt. Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än dem som avser liknande talan som grundas på nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller i praktiken göra det omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av gemenskapsrätten (effektivitetsprincipen) (se bland annat dom av den 16 december 1976 i mål 33/76, Rewe, REG 1976, s. 1989, punkt 5, och av den 20 september 2001 i mål C-453/99, Courage och Rogers, REG 2001, s. I-6297, punkt 29). 50 Även om det i princip ankommer på den nationella rätten att definiera enskildas talerätt och rättsskyddsintresse, krävs det emellertid i gemenskapsrätten att en nationell regel inte åsidosätter rätten till ett effektivt rättsskydd (se bland annat dom av den 11 juli 1991 i de förenade målen C-87/90-C-89/90, Verholen m.fl., REG 1991, s. I-3757, punkt 24). 51 Som angetts i punkterna 27 och 43 i denna dom har den utrustning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen tagits i beslag endast för att den inte var försedd med den i artikel 398 i postlagen angivna märkningen med uppgift om typgodkännande. 52 Domstolen har i punkt 44 erinrat om att ett sådant i nationell rätt uppställt krav inte är förenligt med gemenskapsrätten. 53 Som framgår av punkterna 29 och 31 i denna dom anklagades Banks också för att det inte, såsom det företag som hade försålt den beslagtagna utrustningen, hade iakttagit artikel 398 i postlagen samt ålades en straffavgift för detta. 54 Med hänsyn till att en importör såsom Banks under sådana förhållanden som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen har en möjlighet att i ett domstolsförfarande som inletts mot myndigheten åberopa att den straffavgift som han ålagts för att den försålda utrustningen inte var försedd med märkning med uppgift om typgodkännande enligt artikel 398 i postlagen är olaglig för att den strider mot gemenskapsrätten, kan det anses att importören har tillgång till ett rättsmedel som tillförsäkrar honom ett verksamt rättsligt skydd för hans rättigheter enligt gemenskapsrätten. 55 En sådan importörs intresse av att inte hindras i sin handel på grund av en nationell bestämmelse som står i strid med gemenskapsrätten synes nämligen i förevarande fall vara tillräckligt skyddat, eftersom han kan erhålla ett domstolsavgörande i vilket det konstateras att bestämmelsen i fråga strider mot gemenskapsrätten. 56 Mot bakgrund av det ovannämnda skall tolkningsfrågan besvaras på så sätt att principen om ett verksamt rättsligt skydd för enskildas rättigheter enligt gemenskapsrätten skall tolkas så, att den under sådana förhållanden som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka importören inte får väcka talan vid domstol mot ett beslut om beslag av varor som sålts till en detaljhandlare, och vilket beslut myndigheten meddelat detaljhandlaren, om denne importör har tillgång till ett rättsmedel som är ägnat att säkerställa efterlevnaden av de rättigheter han har enligt gemenskapsrätten. Beslut om rättegångskostnader Rättegångskostnader 57 De kostnader som har förorsakats den italienska och den franska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. Domslut På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) - angående den fråga som genom beslut av den 4 januari 2001 och den 30 juli 2002 har ställts av Bryan - följande dom: Principen om ett verksamt rättsligt skydd för enskildas rättigheter enligt gemenskapsrätten skall tolkas så, att den under sådana förhållanden som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka importören inte får väcka talan vid domstol mot ett beslut om beslag av varor som sålts till en detaljhandlare, och vilket beslut myndigheten meddelat detaljhandlaren, om denne importör har tillgång till ett rättsmedel som är ägnat att säkerställa efterlevnaden av de rättigheter han har enligt gemenskapsrätten.