62016TJ0770 TRIBUNALENS DOM (sjätte avdelningen i utökad sammansättning) 31 maj 2018 ( *1 ) ”Institutionell rätt – Europaparlamentet – Parlamentets arbetsordning – Uppträdande som skadar parlamentets värdighet och stör parlamentets överläggningar – Disciplinåtgärder i form av indragning av dagtraktamentet och tidsbegränsad avstängning från allt deltagande i parlamentets verksamhet – Yttrandefrihet – Motiveringsskyldighet – Felaktig rättstillämpning” I mål T‑770/16, Camacho , Józefów (Polen), företrädd av advokaterna M. Cherchi och A. Daoût, sökande, mot Europaparlamentet , företrätt av S. Gardner de León och S. Seyr, båda i egenskap av ombud, svarande, angående dels en talan med stöd av artikel 263 FEUF om ogiltigförklaring av det beslut som meddelades av parlamentets talman den 5 juli 2016 och det beslut som meddelades av parlamentets presidium den 1 augusti 2016, genom vilka sökanden ålades en påföljd i form av indragning av dagtraktamentet under tio dagar och tidsbegränsad avstängning från allt deltagande i parlamentets verksamhet under fem dagar i följd, dels en talan med stöd av artikel 268 FEUF som syftar till att erhålla ersättning för den skada som sökanden påstår sig ha lidit till följd av de nämnda besluten, meddelar TRIBUNALEN (sjätte avdelningen i utökad sammansättning) sammansatt av ordföranden Jones samt domarna S. Papasavvas (referent), Moore, Hutchinson och O. Spineanu-Matei, justitiesekreterare: handläggaren Espinoza, efter den skriftliga delen av förfarandet och förhandlingen den 29 november 2017, följande Dom Bakgrund till tvisten 1 Sökanden, Camacho, är ledamot av Europaparlamentet. 2 Vid parlamentets plenarsammanträde den 7 juni 2016 (nedan kallat plenarsammanträdet den 7 juni 2016), vilket hade som tema ”Det aktuella läget i fråga om de yttre aspekterna av det europeiska programmet för invandring: Mot en ny överenskommelse om invandringen”, förklarade sökanden på polska: ”Problemet beror inte på att vi översvämmas av invandrare, utan på att det är fel invandrare. De vill inte alls arbeta vid Bayerische Motorwerke eller Aldi. Man har lovat dem stora bidrag och de vill ha stora bidrag. Redan en gång tidigare [har jag anspelat på dem], vilket kostade mig 3000 euro, men det är en kongolesisk diplomat som har sagt att Europa översvämmas av den afrikanska dräggen. Vi kan alltså vara stolta över att vi har befriat en del av Afrika från denna drägg, men vår plikt är att få dessa människor att ta reson. Nåväl, det finns inget bättre än hunger för att få folk att ta reson. Vi måste sluta att betala dem bidrag och helt enkelt tvinga dem att arbeta. Och eftersom exempel är den bästa läromästaren, måste vi ge dem exempel och också sluta att betala ut bidrag till oss själva, för vi demoraliserar också vårt eget folk.” 3 Parlamentets vice talman, som ledde debatten, uppmanade sökanden att ”tala med respekt inför församlingen”. Omedelbart efteråt höll en parlamentsledamot upp ett blått kort och begärde att sökanden skulle lägga fram bevis till stöd för sina påståenden. 4 Som svar på denna begäran förklarade sökanden: ”… också Amerika exploaterades och har haft en excellent utveckling. Jag hänvisar däremot endast till en åsikt av en diplomat från Kongo – som är ett land där man vet något om emigrationen från Afrika. Jag vet bara en sak: när man betalar folk för att göra ingenting, demoraliseras de. Vi måste sluta med alla bidrag. Folk ska leva av arbete, inte av bidrag.” 5 Senare tog sökanden åter ordet för att precisera översättningen till engelska av ett ord som han använt i sitt inlägg. 6 Den 8 juni 2016 kallades sökanden till ett möte av parlamentets talman, vilket hölls den 14 juni 2016. 7 Genom ett e-postmeddelande av den 9 juni 2016 sände sökanden en film till parlamentets vice talman, som hade lett debatten i fråga. På filmen, som spridits på internet via Youtube, kan man höra de uttalanden av den kongolesiske diplomaten som sökanden anspelat på i sitt inlägg den 7 juni 2016. 8 Genom beslut av den 5 juli 2016 (nedan kallat talmannens beslut) ålade parlamentets talman sökanden en påföljd i form av indragning av dagtraktamentet under tio dagar och tidsbegränsad avstängning från allt deltagande i parlamentets verksamhet under fem dagar i följd, utan att det inverkade på hans rätt att rösta vid plenarsammanträden. 9 Den 18 juli 2016 ingav sökanden ett internt överklagande av talmannens beslut till parlamentets presidium och begärde att de påföljder som fastställts gentemot honom skulle upphävas och att parlamentets talman offentligt skulle framföra en ursäkt inför parlamentet för att ha uttryckt sig förolämpande mot honom. 10 Genom beslut av den 1 augusti 2016 (nedan kallat presidiets beslut), vilket delgavs sökanden den 2 september 2016, vidhöll parlamentets presidium de påföljder som ålagts sökanden genom talmannens beslut. Förfarandet 11 Sökanden väckte förevarande talan genom en ansökan som inkom till tribunalens kansli den 2 november 2016. 12 På förslag av sjätte avdelningen beslutade tribunalen, med tillämpning av artikel 28 i sina rättegångsregler, att hänskjuta målet till en avdelning i utökad sammansättning. 13 På förslag av referenten beslutade tribunalen (sjätte avdelningen i utökad sammansättning) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade, som en åtgärd för processledning enligt artikel 89 i rättegångsreglerna, parlamentet att inkomma med vissa handlingar och parterna att svara på vissa frågor. Parterna efterkom tribunalens begäranden inom den angivna tidsfristen. 14 Parterna utvecklade respektive talan och svarade på tribunalens muntliga frågor vid förhandlingen den 29 november 2017. Parternas yrkanden 15 Sökanden har yrkat att tribunalen ska – ogiltigförklara talmannens beslut, – ogiltigförklara presidiets beslut, – besluta om ersättning för den ekonomiska och ideella skada som åsamkats genom talmannens och presidiets beslut, vilken uppskattas till 13060 euro, och – förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna. 16 Parlamentet har yrkat att tribunalen ska – avvisa yrkandet om ogiltigförklaring av talmannens beslut, – ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av presidiets beslut, – ogilla yrkandet om skadestånd, eftersom det delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundat, och – förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna. 17 Vid förhandlingen förklarade sökanden att han avstår från det första yrkandet, eftersom han anser att talmannens beslut har ersatts av presidiets beslut, som utgör parlamentets slutliga ståndpunkt, vilket fördes till protokollet. Rättslig bedömning Yrkandet om ogiltigförklaring 18 Till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring har sökanden åberopat fyra grunder. Som första grund har det gjorts gällande att artikel 166 i parlamentets arbetsordning (nedan kallad arbetsordningen), yttrandefriheten och motiveringsskyldigheten har åsidosatts. Den andra grunden avser åsidosättande av artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen), den allmänna principen om opartiskhet och motiveringsskyldigheten. Såvitt avser den tredje grunden har sökanden gjort gällande att artikel 6 i Europakonventionen, rätten till försvar och artikel 166.1 i arbetsordningen har åsidosatts. Som fjärde grund har sökanden gjort gällande att proportionalitetsprincipen och principen ne bis in idem samt motiveringsskyldigheten har åsidosatts. Den första grunden: Åsidosättande av artikel 166 i arbetsordningen, yttrandefriheten och motiveringsskyldigheten 19 Tribunalen påpekar inledningsvis att sökanden genom förevarande grund, som består av tre delgrunder, förutom beträffande åsidosättande av yttrandefriheten, har åberopat att artikel 166 i arbetsordningen har åsidosatts, dels eftersom parlamentet inte hade fastställt att de villkor som krävs för tillämpning av denna bestämmelse var uppfyllda, dels eftersom presidiets beslut inte var tillräckligt motiverat. Detta bekräftades vid förhandlingen och fördes till protokollet. 20 Tribunalen prövar först den tredje delgrunden och därefter den första och den andra delgrunden tillsammans. – Den tredje delgrunden: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten 21 Sökanden har hävdat att motiveringsskyldigheten inte är uppfylld vad gäller presidiets beslut, eftersom det i beslutet, för det första, inte redogörs för eventuella återverkningar i pressen eller reaktioner på politisk nivå, för det andra, inte konstateras att hans uttalanden utgjorde en uppvigling till hat och, för det tredje, inte beaktas att uttalandena ursprungligen gjorts av en kongolesisk diplomat. Dessutom framgår det inte av motiveringen till beslutet huruvida han synnerligen grovt störde plenarsammanträdet den 7 juni 2016 och inte heller vilka av de principer som fastställs i artikel 11 i arbetsordningen som han ska ha brutit mot. 22 Parlamentet har invänt mot denna argumentering. 23 Tribunalen erinrar om att motiveringsskyldigheten utgör en väsentlig formföreskrift som ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är hållbar, vilken ska hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende (se dom av den 22 maj 2012, Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, T‑300/10 , EU:T:2012:247 , punkt 180 och där angiven rättspraxis). Motiveringen av ett beslut består nämligen i att beslutsfattaren formellt anger vilka skäl beslutet grundar sig på. Motiveringen kan vara tillräcklig trots att den innehåller felaktiga skäl (se beslut av den 12 juli 2012, Dover/parlamentet, C‑278/11 P , ej publicerat, EU:C:2012:457 , punkt 36 och där angiven rättspraxis). 24 Det krävs dock inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av ett beslut uppfyller kraven i artikel 296 FEUF inte ska ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse, utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området (se dom av den 22 maj 2012, Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, T‑300/10 , EU:T:2012:247 , punkt 181 och där angiven rättspraxis). 25 Presidiets beslut består av tre delar. I den första delen (punkterna 1–27 i beslutet) redogörs för de omständigheter som föranledde att påföljderna i fråga vidtogs, sökandens tidigare uttalanden som redan varit föremål för påföljder och det förfarande för internt överklagande som sökanden inlett mot talmannens beslut. Den andra delen (punkterna 28–37 i beslutet) syftar till att visa att sökandens uppträdande strider mot artikel 11 i arbetsordningen. Den tredje delen slutligen (punkterna 38–45 i beslutet) innehåller en rättslig bedömning av artikel 166 i arbetsordningen. 26 Efter att ha erinrat om dels ordalydelsen i artikel 11.2 och 11.3 i arbetsordningen, dels yttrandefrihetens omfattning påpekade parlamentets presidium i punkterna 28–31 i beslutet att rätten att yttra sig kan begränsas om den strider mot andra rättigheter, ”bland annat om andra personer skadas eller förolämpas”, eller ”för att säkerställa skyddet för andra personers rättigheter eller anseende”. I punkt 32 i beslutet angav parlamentets presidium att principen om yttrandefrihet, som garanteras alla parlamentsledamöter, inte är tillämplig ”på tal som är förolämpande, kränkande eller respektlöst” eller ”uppträdande som skadar [parlamentets] värdighet och strider mot unionens grundläggande värderingar och principer”. 27 Den kritik som parlamentet i presidiets beslut riktade mot sökandens uppträdande avsåg ”språkbruket … som är avsiktligt stötande och provocerande, inte endast för personer av afrikanskt ursprung, utan även för hela parlamentet” (punkt 33), ”[m]etoden att citera andra personer … som avsiktligt används … i avsikt att framföra sin egen åsikt” (punkt 34), det ”gentemot mottagarna definitivt förolämpande” i ”tanken att hunger ska användas som ett medel att tvinga folk att arbeta”, vilken ”skadar [parlamentets] värdighet och strider mot unionens grundläggande värderingar och principer” (punkt 36), och slutligen sökandens ”uppträdande”, vilket ”strider mot artikel 11.2 i arbetsordningen, eftersom det saknar respekt för andra och skadar de värderingar och principer som fastställs i unionens grundläggande rättsakter samt parlamentets värdighet” (punkt 37). 28 Utan att det påverkar bedömningen av huruvida presidiets beslut är välgrundat, vilket tribunalen kommer att bedöma i samband med prövningen av den första och den andra delen av den första grunden, kan det således konstateras att motiveringen av presidiets beslut uppfyller kraven i artikel 296 FEUF. 29 Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den första grundens tredje del. – Den första och den andra delgrunden: Åsidosättande av yttrandefriheten respektive åsidosättande av artikel 166 i arbetsordningen 30 Sökanden har gjort gällande att parlamentet inte hade fastställt att de villkor som krävs för tillämpning av artikel 166 i arbetsordningen var uppfyllda och att det således vidtog en disciplinåtgärd mot honom som strider mot den utökade yttrandefrihet som han, enligt fast praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen), åtnjuter i egenskap av parlamentsledamot. 31 Han har härvid hävdat, för det första, att presidiet i sitt beslut gjorde sig skyldigt till felaktig rättstillämpning, eftersom det inte tog tillräcklig hänsyn till den omständigheten att hans uttalanden, som gjordes i parlamentet i samband med utövandet av ämbetet som parlamentsledamot, var en del av den politiska diskursen. 32 Sökanden har, för det andra, hävdat att det av presidiets beslut inte framgår att hans uttalanden faktiskt synnerligen grovt störde plenarsammanträdet den 7 juni 2016 eller störde överläggningarna i strid med artikel 11 i arbetsordningen, så att det kan anses att de grundläggande villkor som anges i artikel 166 i arbetsordningen faktiskt var uppfyllda. 33 Sökanden har, för det tredje, gjort gällande att det av motiveringen till presidiets beslut framgår att påföljderna ålades även för uttalanden som han gjorde i anslutning till plenarsammanträdet den 7 juni 2016 eller i samband med utövandet av rätten till försvar, vilka inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 166 i arbetsordningen. 34 Parlamentet har gjort gällande, för det första, att bedömningen av huruvida presidiets beslut är giltigt ska göras uteslutande med hänsyn till de grundläggande rättigheter som garanteras i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), särskilt artikel 11, i vilken yttrandefriheten stadfästs, och unionsdomstolarnas tolkning av den. Europadomstolens praxis, som sökanden har åberopat, är således inte tillämplig i förevarande fall, utan kan högst tjäna som inspirationskälla. Även under antagandet att Europadomstolens praxis skulle vara tillämplig, innebär detta inte att sökandens yttrandefrihet är obegränsad. 35 Parlamentet har vidare betonat att talmannen och i förekommande fall parlamentets presidium har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid utövandet av de befogenheter som föreskrivs i artiklarna 166 och 167 i arbetsordningen. Tribunalens prövning bör därför begränsas till att bedöma huruvida parlamentet har gjort sig skyldigt till en uppenbart oriktig bedömning eller maktmissbruk vid utövandet av dessa befogenheter och huruvida de processrättsliga skyddsreglerna har iakttagits. 36 Parlamentet har slutligen hävdat att till skillnad från vad sökanden har hävdat åsidosattes inte sökandens yttrandefrihet vid antagandet av presidiets beslut och beslutet är således förenligt med artiklarna 11.2, 11.3 och 166 i arbetsordningen. Parlamentet anser dessutom att sökandens argumentation är ogrundad, eftersom presidiet i sitt beslut faktiskt beaktade den omständigheten att hans uttalanden gjorts i samband med utövandet av ämbetet som parlamentsledamot. 37 Tribunalen konstaterar inledningsvis att parlamentet inte med framgång kan bestrida att Europakonventionen och Europadomstolens praxis i förevarande fall är relevanta för prövningen av huruvida artikel 166 i arbetsordningen har åsidosatts. 38 Även om det är riktigt att Europakonventionen inte utgör något rättsligt instrument som formellt har införlivats med unionsrätten, så länge som unionen inte har anslutit sig till denna konvention (dom av den 26 februari 2013, Mendez, C‑617/10 , EU:C:2013:105 , punkt 44 , och dom av den 3 september 2015, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./kommissionen, C‑398/13 P , EU:C:2015:535 , punkt 45 ) och giltigheten av en rättsakt i unionens sekundärrätt således ska prövas enbart utifrån de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan (dom av den 15 februari 2016, N., C‑601/15 PPU , EU:C:2016:84 , punkt 46 ), ska det erinras om dels att de grundläggande rättigheter som erkänns i Europakonventionen ingår, såsom bekräftas i artikel 6.3 FEU, i unionsrätten som allmänna principer, dels att det av artikel 52.3 i stadgan följer att rättigheter i stadgan som motsvarar rättigheter som garanteras i Europakonventionen ska ges samma innebörd och räckvidd som rättigheterna i Europakonventionen. Enligt förklaringarna till denna bestämmelse, vilka enligt artikel 6.1 tredje stycket FEU och artikel 52.7 i stadgan ska beaktas vid tolkningen av stadgan, fastställs innehållet i och omfattningen av de garanterade rättigheterna inte enbart av texten i Europakonventionen utan även, i synnerhet, av Europadomstolens praxis (se dom av den 30 juni 2016, Toma och Biroul Executorului Hill, C‑205/15 , EU:C:2016:499 , punkt 41 och där angiven rättspraxis). Av nämnda förklaringar framgår dessutom att artikel 52.3 i stadgan syftar till att trygga det nödvändiga sammanhanget mellan rättigheterna i stadgan och de motsvarande rättigheter som säkerställs genom Europakonventionen, utan att detta inkräktar på unionsrättens och Europeiska unionens domstols autonomi (dom av den 28 juli 2016, JZ, C‑294/16 PPU , EU:C:2016:610 , punkt 50 ). Det ska dessutom påpekas att det beträffande yttrandefriheten formellt har fastställts att de friheter som garanteras i stadgan och de friheter som garanteras i Europakonventionen är likvärdiga (dom av den 4 maj 2016, Buchanan m.fl., C‑547/14 , EU:C:2016:325 , punkt 147 ). 39 Tribunalen erinrar särskilt om att yttrandefriheten intar en väsentlig plats i demokratiska samhällen och utgör en grundläggande rättighet som garanteras bland annat i artikel 11 i stadgan, artikel 10 i Europakonventionen och artikel 19 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, vilken antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 16 december 1966 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 september 2011, Acosta, C‑163/10 , EU:C:2011:543 , punkt 31 ). 40 Tribunalen erinrar härvid om att av Europadomstolens praxis framgår att med förbehåll för artikel 10.2 i Europakonventionen gäller yttrandefriheten inte bara upplysningar eller tankar som upplevs som positiva eller som anses harmlösa eller ointressanta, utan även sådana som kan såra, chockera eller oroa. Detta krävs för att det ska föreligga pluralism, tolerans och öppenhet, vilka är nödvändiga förutsättningar för ett demokratiskt samhälle (Europadomstolen, 7 december 1976, Handyside mot Förenade kungariket, CE:ECHR:1976:1207JUD000549372, § 49). 41 Rätten till yttrandefrihet är emellertid inte en absolut rättighet och utövandet av den kan inskränkas på vissa villkor. 42 Med beaktande av yttrandefrihetens fundamentala vikt ska inskränkningar av den dock tillämpas strikt, och som det framgår av såväl artikel 10.2 i Europakonventionen som artikel 52.1 i stadgan tillåts ingrepp i yttrandefriheten endast om de uppfyller tre villkor. För det första ska begränsningen vara ”föreskriven i lag”. Med andra ord ska en unionsinstitution som vidtar åtgärder som kan begränsa en persons yttrandefrihet ha en rättslig grund för detta. För det andra ska begränsningen svara mot ett mål av allmänt samhällsintresse som erkänns som sådant av unionen. För det tredje ska begränsningen inte vara onödigt ingripande, vilket innebär dels att den ska vara nödvändig och proportionerlig mot det mål som eftersträvas, dels att kärnan i den aktuella friheten inte får kränkas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 juni 2017, Kiselev/rådet, T‑262/15 , EU:T:2017:392 , punkterna 69 och 84 och där angiven rättspraxis). 43 Det ska även preciseras att ett ingrepp i eller en begränsning av yttrandefriheten kan anses vara ”föreskriven i lag” endast om bestämmelsen i fråga är tillräckligt tydligt utformad, så att dess följder kan förutses och den som bestämmelsen riktar sig till ges möjlighet att anpassa sitt uppträdande (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 17 februari 2004, Maestri mot Italien, CE:Wood, § 30). 44 Det ska också påpekas att i en demokrati utgör parlamentet och därmed jämförliga organ essentiella forum för politisk debatt. Ett ingrepp i yttrandefriheten som görs inom ramen för dessa organ kan således endast motiveras av tvingande skäl (Europadomstolen, 17 december 2002, A. mot Förenade kungariket, CE:ECHR:2002:1217JUD003537397, § 79). 45 Som Europadomstolen upprepade gånger har påpekat i sin praxis är parlamentsledamöters yttrandefrihet dessutom av särskild vikt. Yttrandefriheten är visserligen ovärderlig för alla och envar, men den är synnerligen ovärderlig för en folkvald person som representerar sina väljare samt uttrycker deras missnöje och försvarar deras intressen. Ingrepp i yttrandefriheten för en parlamentsledamot som såsom sökanden sitter i opposition kräver följaktligen att domstolen gör en särskilt strikt prövning (Europadomstolen, 23 april 1992, Ward mot Spanien, CE:ECHR:1992:0423JUD001179885, § 42). 46 Det måste således konstateras att parlamentsledamöternas yttrandefrihet ska ges ett utökat skydd, med hänsyn till parlamentets fundamentala roll i ett demokratiskt samhälle. 47 Samtidigt som Europadomstolen har betonat att alla uttalanden som görs i ett parlamentariskt sammanhang kräver en hög nivå av skydd har den emellertid, med hänsyn till den nära kopplingen mellan ett verkligt demokratiskt politiskt styre och den parlamentariska verksamheten, nyligen medgett att utövandet av yttrandefriheten i ett parlamentariskt sammanhang ibland måste stå tillbaka för det legitima intresset av att skydda en ordnad parlamentarisk verksamhet och de övriga parlamentsledamöternas rättigheter (Europadomstolen, 17 maj 2016, Bailey m.fl. mot Ungern, CE:Lopez, § 138–141). 48 Det ska påpekas att Europadomstolen dels har knutit ett parlaments möjlighet att ålägga en parlamentsledamot påföljder för dennes uppträdande till nödvändigheten att tillse att det råder ordning vid parlamentets överläggningar, dels har tillerkänt parlamenten stor självständighet när det gäller att reglera på vilket sätt, när och var parlamentsledamöterna kan välja att göra sina inlägg (den kontroll som Europadomstolen utövar är följaktligen begränsad), men att parlamenten däremot har mycket små möjligheter att reglera innehållet i parlamentsledamöternas uttalanden (den kontroll som Europadomstolen utövar är följaktligen mer strikt). Av Europadomstolens praxis följer endast att ”ett visst mått av reglering är … nödvändigt för att förhindra exempelvis yttranden som direkt eller indirekt uppmanar till våld” (Europadomstolen, 17 maj 2016, Bailey m.fl. mot Ungern, CE:Lopez, § 140). 49 Av detta följer att det i ett parlaments interna regler kan föreskrivas en möjlighet att ålägga påföljder för en parlamentsledamots uttalanden endast i det fallet att uttalandet skadar en ordnad parlamentarisk verksamhet eller utgör ett allvarligt hot mot samhället, såsom uppmaningar till våld eller rashat. 50 Den befogenhet att vidta disciplinåtgärder som parlamenten tillerkänns i syfte att säkerställa en ordnad verksamhet eller skydda vissa grundläggande rättigheter, principer eller friheter måste vidare vara förenlig med kravet på att garantera iakttagandet av parlamentsledamöternas yttrandefrihet. 51 Med beaktande av den särskilda vikten av parlamentsledamöternas yttrandefrihet och de strikta gränser som, enligt de principer som fastställs i Europadomstolen praxis, ska iakttas vid inskränkningar av parlamentsledamöternas yttrandefrihet, ska det följaktligen prövas huruvida parlamentet iakttog de villkor som föreskrivs i artikel 166.1 i arbetsordningen när det vidtog disciplinåtgärden i fråga. 52 I arbetsordningen – i den lydelse som var tillämplig vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna och som tillämpades av parlamentets presidium – föreskrivs i avdelning VII kapitel 4 med rubriken ”Åtgärder vid ledamöters överträdelse av ordningsreglerna” om omedelbara åtgärder som talmannen kan vidta under sammanträdet för att återställa ordningen (artikel 165 i arbetsordningen) och disciplinåtgärder som parlamentets talman kan vidta gentemot en ledamot (artikel 166 i arbetsordningen). 53 Enligt artikel 166.1 i arbetsordningen, som har tillämpats i förevarande fall, ska parlamentets talman fatta ett motiverat beslut om lämpliga påföljder ”[v]id synnerligen grova fall av störande uppträdande eller försök att störa parlamentets överläggningar som står i strid med de principer som fastställs i artikel 11”. 54 Det ska dock betonas att ordalydelsen i artikel 166.1 i arbetsordningen skiljer sig mellan olika språkversioner. Till skillnad från den franska versionen av nämnda bestämmelse, som parlamentet lämnat in på begäran av tribunalen och som citeras i punkt 53 ovan och i punkt 38 i presidiets beslut, och bland annat den tyska, den italienska, den spanska, den nederländska och den grekiska versionen, nämns i den engelska versionen inte störningar av parlamentets ”överläggningar” eller ”verksamhet”, utan uttrycket ”disruption of Parliament”. Enligt parlamentet avser detta uttryck inte endast parlamentets överläggningar i plenisalen, utan betecknar en mer vidsträckt situation än själva sammanträdet och omfattar även inverkan på parlamentets anseende eller dess värdighet som institution. 55 Tribunalen erinrar härvid om att enligt fast rättspraxis fordrar behovet av en enhetlig tolkning av en bestämmelse att den, i händelse av bristande överensstämmelse mellan dess språkversioner, tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 november 2016, Bayer CropScience och Stichting De Bijenstichting, C‑442/14 , EU:C:2016:890 , punkt 84 och där angiven rättspraxis). 56 Av detta följer att parlamentets påstående vid förhandlingen, att man bör utgå från den engelska versionen av artikel 166 i arbetsordningen för att tolka lagstiftarens vilja och samtliga språkversioner, ska underkännas. 57 Med hänsyn till systematiken i och ändamålet med artikel 166 i arbetsordningen avser denna artikel nämligen den situationen att en parlamentsledamot stör parlamentets verksamhet eller ordningen i parlamentets överläggningar och den syftar således till att ålägga påföljder för en ledamot som deltar i ett sammanträde eller i parlamentets överläggningar och som genom sitt uppträdande allvarligt kan hindra sammanträdets eller överläggningarnas genomförande. Denna tolkning överensstämmer för övrigt, som det erinras om i punkterna 48–50 ovan, med det mål som i allmänhet eftersträvas med ett parlaments disciplinära regler och som Europadomstolen har erkänt som ett legitimt mål (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 17 maj 2016, Bailey m.fl. mot Ungern, CE:Lopez, § 138–140). 58 Det ska vidare påpekas att det av ordalydelsen i artikel 166 i arbetsordningen förefaller som om påföljder kan åläggas i två situationer, nämligen dels vid ”synnerligen grova fall av störande uppträdande”, dels vid ”försök att störa parlamentets överläggningar som står i strid med de principer som fastställs i artikel 11 …”. 59 Tribunalen konstaterar att det inte av vare sig av presidiets beslut eller parternas skriftliga yttranden framgår att sökandens uttalanden i parlamentet vid plenarsammanträdet den 7 juni 2016 störde sammanträdet i den mening som avses i den första av de båda situationer som anges i artikel 166.1 i arbetsordningen. I presidiets beslut anges endast att sökanden med anledning av sina uttalanden kallades till ordningen av parlamentets vice talman, som ledde debatten, och att en ledamot använde sig av förfarandet med blått kort – vilket är väldigt vanligt och inte antyder någon störning av sammanträdet – för att begära att sökanden skulle lägga fram bevis till stöd för sina påståenden. 60 Parlamentet har dessutom i sina skriftliga svar på tribunalens frågor och vid förhandlingen bekräftat att sökandens inlägg inte kan betraktas som ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande eller försök att störa parlamentets överläggningar vid plenarsammanträdet den 7 juni 2016 eller debatterna i anslutning därtill. Parlamentet har emellertid hävdat att sökandens fall ändå omfattas av den andra av de båda situationer som anges i artikel 166.1 i arbetsordningen, det vill säga ”försök att störa parlamentets överläggningar”, som en direkt följd av att han bröt mot de principer som fastställs i artikel 11 i arbetsordningen, som innehåller ordningsregler för ledamöterna. Parlamentet har påstått att det ”försök att störa” som motiverade att disciplinåtgärder vidtogs mot sökanden manifesterades utanför plenisalen, som ett angrepp mot parlamentets anseende och dess värdighet som institution. Parlamentet har dessutom preciserat att försöket att störa överläggningarna, i den mening som avses i artikel 166.1 i arbetsordningen, inte begränsades till debatterna eller överläggningarna i parlamentet, utan måste anses ha varit mer omfattande och riktades mot parlamentet i dess helhet samt dess värdighet och anseende och således dess verksamhet. 61 Tribunalen kan inte godta denna argumentation. 62 Tribunalen konstaterar, för det första, att parlamentets påstående vid förhandlingen, att sökandens fall omfattas av den andra av de båda situationer som anges i artikel 166.1 i arbetsordningen, det vill säga ett försök att störa parlamentets överläggningar, inte finner stöd i presidiets beslut, vilket inte innehåller någon precisering av vilken av de båda situationerna i nämnda bestämmelse som fastställts som skäl till vidtagandet av disciplinåtgärder. I punkt 40 i presidiets beslut konstateras för övrigt att det har skett en överträdelse av de principer som anges i artikel 11 i arbetsordningen och att det av denna anledning föreligger ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande. Det räcker härvid att erinra om att det är i artikel 166 i arbetsordningen, och inte i artikel 11 däri, som det anges på vilka villkor en ledamot kan åläggas påföljder. Artikel 11 i arbetsordningen innehåller nämligen ordningsregler som erinrar om vilka principer och värderingar ledamöterna ska iaktta i sitt uppträdande, och i denna artikel anges endast att om ordningsreglerna inte respekteras får åtgärder i enlighet med artiklarna 165, 166 och 167 i arbetsordningen tillämpas. Av detta följer att konstaterandet i punkt 40 i presidiets beslut, att en överträdelse av de principer som anges i artikel 11 i arbetsordningen i kraft av själva sakförhållandet ( ipso facto ) medför att det ska fastställas att det föreligger ”ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande”, inte alls kan grundas på nämnda bestämmelse. 63 Vad, för det andra, gäller villkoret att det förelegat ett försök att störa parlamentets överläggningar påpekar tribunalen att även om det i artikel 166.1 i arbetsordningen hänvisas till de principer som anges i artikel 11 i arbetsordningen, ska den förstnämnda av dessa bestämmelser tolkas så att en överträdelse av nämnda principer inte i sig utgör ett skäl att vidta disciplinåtgärder, utan utgör ett kompletterande villkor som måste vara uppfyllt för att disciplinåtgärder ska kunna vidtas vid försök att störa parlamentets överläggningar, vilket parlamentet för övrigt bekräftade vid förhandlingen. Av detta följer att disciplinåtgärder inte kan vidtas vid enbart en överträdelse av de principer som fastställs i artikel 11 i arbetsordningen, förutsatt att en sådan kan fastställas, utan endast om överträdelsen åtföljs av ett försök att störa parlamentets överläggningar, vilket parlamentet också bekräftade vid förhandlingen. 64 Tvärtemot vad parlamentet hävdade vid förhandlingen kan, för det tredje, det försök att störa parlamentets överläggningar i den mening som avses i artikel 166.1 i arbetsordningen som ska ha manifesterats utanför plenisalen på grund av de återverkningar som sökandens uttalanden ska ha haft utanför parlamentet, inte betraktas som ett angrepp mot parlamentets anseende och värdighet som institution. Presidiets beslut innehåller inte heller några indikationer i denna riktning eller någon bedömning av de kriterier som kan ha föranlett parlamentets presidium att konstatera att det skett ett angrepp mot parlamentets värdighet. En sådan tolkning skulle dessutom resultera i en godtycklig begränsning av parlamentsledamöternas yttrandefrihet, eftersom det inte har fastställts några objektiva kriterier för bedömning av huruvida ett sådant angrepp föreligger och med beaktande av den minst sagt vaga karaktären hos begreppet ”parlamentets värdighet” eller angrepp mot parlamentets värdighet samt det betydande utrymme för skönsmässig bedömning som parlamentet har på detta område. 65 Det ska särskilt påpekas att artikel 11.2 första stycket i arbetsordningen avser ledamöternas ”uppträdande” och att det där föreskrivs att ledamöterna i sitt uppträdande ska iaktta vissa villkor, det vill säga att uppträdandet ska präglas av ömsesidig respekt baserad på unionens värderingar och principer samt att ledamöterna ska slå vakt om parlamentets värdighet och ska uppträda på ett sätt som inte stör arbetet eller ordningen i parlamentets byggnader. Även artikel 166.2 i arbetsordningen avser ledamöternas uppträdande och där föreskrivs att vid bedömningen av uppträdandet ska hänsyn tas till om uppträdandet manifesterats vid enstaka eller upprepade tillfällen eller ständigt upprepas och hur allvarlig överträdelsen är, med beaktande av bilaga XV i de riktlinjer som bifogas arbetsordningen. Däremot nämns inte uttalanden, ord eller diskurser och dessa kan således inte i sig vara föremål för disciplinåtgärder. 66 Denna läsning stöds av artikel 11.3 första stycket i arbetsordningen, där det anges att ”[t]illämpningen av denna artikel ska inte vara till hinder för en livlig debatt i parlamentet eller begränsa ledamöternas yttrandefrihet”. Denna tolkning av artikel 11.2 i arbetsordningen stärks dessutom av den nyligen genomförda ändring av parlamentets arbetsordning som trädde i kraft den 16 januari 2017 och som syftar till att utvidga disciplinåtgärdernas tillämpningsområde. Genom en ny artikel 11.3 andra stycket i arbetsordningen infördes ett uttryckligt förbud mot allt språkbruk eller uppträdande som är ärekränkande, rasistiskt eller främlingsfientligt. Dessutom har artikel 11.3 första stycket i arbetsordningen, nu artikel 11.4 första stycket i arbetsordningen, ändrats och nu föreskrivs däri att”[t]illämpningen av denna artikel får inte på annat sätt vara till hinder för en livlig debatt i parlamentet eller begränsa ledamöternas yttrandefrihet”. Av detta följer att även under antagandet att uttalanden i ämbetet som parlamentsledamot skulle kunna jämställas med ett ”uppträdande” och således i förevarande mål kunde ha utgjort en överträdelse av de principer som fastställs i artikel 11.2 i arbetsordningen, i den lydelse som var tillämplig vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, kunde de inte vara föremål för disciplinåtgärder, eftersom det inte förelåg ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande eller försök att störa parlamentets överläggningar. 67 På grund av den åtskillnad som görs i punkt 1 i bilaga XV till de riktlinjer som det hänvisas till i artikel 166.2 i arbetsordningen (se punkt 65 ovan) mellan, å ena sidan, synliga former av uppträdande som kan tolereras under vissa omständigheter och, å andra sidan, ”sådant som direkt stör den parlamentariska verksamheten” kan det dessutom inte anses att uttalanden som görs under ett sammanträde i parlamentet skulle kunna omfattas av sistnämnda kategori av uppträdanden och således skulle kunna vara föremål för disciplinåtgärder, när det inte konstaterats föreligga ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande eller försök att störa parlamentets överläggningar. 68 Med beaktande av det ovan anförda samt den särskilda vikten av parlamentsledamöternas yttrandefrihet och de strikta gränser som ska iakttas vid inskränkningar av den, såsom det erinras om i punkterna 37–50 ovan, ska artiklarna 11 och 166 i arbetsordningen, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, tolkas så, att de inte tillåter att en ledamot åläggs påföljder på grund av uttalanden som han eller hon har gjort i ämbetet som parlamentsledamot. Även under antagandet att sådana uttalanden skulle kunna jämställas med en ledamots ”uppträdande”, kan de ändå inte vara föremål för påföljder, när det inte förelegat ett synnerligen grovt fall av störande uppträdande eller försök att störa parlamentets överläggningar som strider mot artikel 11 i arbetsordningen. 69 Under dessa omständigheter, och trots att sökandens ordval i inlägget vid plenarsammanträdet den 7 juni 2016 var synnerligen chockerande, kunde parlamentet i förevarande fall inte vidta disciplinåtgärder mot honom på grundval av artikel 166.1 i arbetsordningen. Parlamentet kan inte heller på ett ändamålsenligt sätt göra gällande, som det gjorde vid förhandlingen, att disciplinåtgärderna egentligen vidtogs med anledning av språkbruket i sökandens diskurs och inte dess innehåll, särskilt med hänsyn till formuleringen i punkterna 34 och 36 i presidiets beslut, där det hänvisas till ”[sökandens] avsikt att framföra sin egen åsikt” eller den ”tanke” som sökanden uttryckt. 70 Även om det skulle anses att försöket att störa överläggningarna inte i strikt mening begränsades till plenisalen, med beaktande av att hänvisningen till ”séance” [”sammanträde”] i artikel 166.1 i arbetsordningen endast avser den första av de båda situationer som anges däri, det vill säga synnerligen grova fall av störande uppträdande, kan en så vid tolkning som den som förespråkats av parlamentet inte godtas, och detta av de skäl som anges i punkt 64 ovan. 71 Av det ovan anförda följer att talan ska bifallas såvitt avser den första grunden, utan att det är nödvändigt att pröva sökandens argument att han ålades påföljder även för uttalanden som han gjort i anslutning till plenarsammanträdet den 7 juni 2016 eller i samband med utövandet av rätten till försvar. 72 Mot bakgrund av det ovan anförda ska det andra yrkandet bifallas och presidiets beslut ogiltigförklaras, utan att det är nödvändigt att pröva de övriga grunder som anförts till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring. Under dessa omständigheter är det inte nödvändigt att ta ställning till den åtgärd för processledning som sökanden anhållit om i samband med den andra grunden. Skadeståndsyrkandet 73 Till stöd för skadeståndsyrkandet har sökanden hävdat att en ogiltigförklaring av presidiets beslut inte skulle ersätta hela den skada han lidit. Han har därför begärt ersättning för ekonomisk skada som orsakats av indragningen av dagtraktamentet motsvarande 3060 euro. Vidare har han begärt att parlamentet ska förpliktas att betala ett belopp om 10000 euro som ersättning för ideell skada som orsakats av att han avstängts från att delta i parlamentets verksamhet samt av att hans anseende och heder skadats. 74 Parlamentet har hävdat att yrkandet om ersättning för ekonomisk skada ska avvisas. Vidare anser parlamentet att en ogiltigförklaring av presidiets beslut utgör tillräcklig ersättning för den ideella skada som sökanden lidit. Subsidiärt anser parlamentet att ett belopp om högst 1000 euro är lämpligt. 75 Vad gäller begäran om ersättning för ekonomisk skada som orsakats av indragningen av dagtraktamentet är det i förevarande fall tillräckligt att påpeka att sökanden inte har förklarat på vilket sätt den omständigheten att han redan ålagts påföljden i fråga hindrar honom från att få full ersättning för skadan vid en ogiltigförklaring av presidiets beslut, särskilt som han begränsat sig till att begära utbetalning av ett belopp motsvarande det traktamente som han skulle ha erhållit om han inte ålagts påföljden, det vill säga 3060 euro. Med beaktande av att presidiets beslut ska ogiltigförklaras åligger det nämligen, enligt artikel 266 FEUF, parlamentet att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa förevarande dom, vilket innebär att parlamentet ska utbetala ett belopp till sökanden motsvarande det indragna dagtraktamentet. 76 Av detta följer att yrkandet om ersättning för ekonomisk skada ska ogillas. 77 Vad vidare gäller yrkandet om ersättning för den ideella skada som sökanden påstår sig ha lidit erinrar tribunalen om att enligt fast rättspraxis kan ogiltigförklaring av en rättsstridig rättsakt i sig utgöra en lämplig och i princip tillräcklig ersättning för all ideell skada som rättsakten kan ha orsakat (dom av den 9 juli 1987, Todd och Rawes/kommissionen, 44/85, 77/85, Gonzalez och 295/85 , EU:C:1987:348 , punkt 22 , och dom av den 9 november 2004, Montalto/rådet, T‑116/03 , EU:T:2004:325 , punkt 127 ), såvida sökandena inte visat att de har lidit en ideell skada som kan skiljas från den rättsstridighet som föranledde ogiltigförklaringen och som inte kan ersättas fullt ut genom denna ogiltigförklaring (se dom av den 25 juni 2015, EE/kommissionen, F‑55/14 , EU:F:2015:66 , punkt 46 och där angiven rättspraxis). 78 I förevarande fall framgår det inte av handlingarna i målet att talmannens beslut och presidiets beslut antogs under omständigheter som orsakade sökanden ideell skada som är oberoende av den ogiltigförklarade rättsakten. Begäran om ersättning för ideell skada ska följaktligen avslås. Rättegångskostnader 79 Enligt artikel 134.3 i rättegångsreglerna ska vardera parten bära sina rättegångskostnader, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter. Eftersom endast yrkandet om ogiltigförklaring har bifallits, finner tribunalen att vardera parten ska bära sina rättegångskostnader. Mot denna bakgrund beslutar TRIBUNALEN (sjätte avdelningen i utökad sammansättning) följande: 1) Det beslut som meddelades av Europaparlamentets presidium den 1 augusti 2016 ogiltigförklaras. 2) Yrkandet om skadestånd ogillas. 3) Camacho och parlamentet ska bära sina respektive rättegångskostnader. Berardis Papasavvas Spielmann Csehi Spineanu-Matei Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 31 maj 2018. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: franska.