62021CJ0587 DOMSTOLENS DOM (femte avdelningen) den 12 december 2024 ( *1 ) ”Överklagande – Personalmål – Tillfälligt anställda – Disciplinärt förfarande – Tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska unionen – Bilaga IX – Artikel 3 – Verkställighet av domar som meddelats av Europeiska unionens personaldomstol och tribunal – Ogiltigförklaring av beslut som antagits av tillsättningsmyndigheten – Utrymme för skönsmässig bedömning – Skyldighet att återuppta förfarandet på det exakta stadium där rättsstridigheten har inträffat – Rätten till försvar – Rätten att yttra sig – Artikel 29 – Ersättning för den skada som lidits” I mål C‑587/21 P, angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 23 september 2021, DD , företrädd av N. Allen, Stewart, klagande, i vilket den andra parten är: Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) , inledningsvis företrädd av M. O’Flaherty, därefter av S. Johnson, båda i egenskap av ombud, biträdda av Mora, Rechtsanwalt, svarande i första instans, meddelar DOMSTOLEN (femte avdelningen) sammansatt av ordföranden på fjärde avdelningen Osborn, tillika tillförordnad ordförande på femte avdelningen, samt domarna Price och Stanley (referent), generaladvokat: Berry, justitiesekreterare: A. Scott, efter det skriftliga förfarandet, och efter att den 7 december 2023 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande, följande Dom 1 DD har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 14 juli 2021, DD/FRA ( T‑632/19 , EU:T:2021:434 ) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen DD:s talan enligt artikel 270 FEUF om, för det första, ersättning för den ideella skada som DD påstod sig ha lidit, för det andra, ogiltigförklaring av det beslut som direktören för Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) fattade den 19 november 2018 om avslag på DD:s begäran om ersättning och, för det tredje, om nödvändigt, ogiltigförklaring av beslutet av den 12 juni 2019 om avslag på klagomålet mot ovannämnda beslut av den 19 november 2018. Tillämpliga bestämmelser 2 Avdelning VI i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) har rubriken ”Disciplinåtgärder”. I artikel 86 i nämnda avdelning VI i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande: ”1. Om en tjänsteman eller tidigare tjänsteman underlåter att uppfylla någon av sina skyldigheter enligt dessa tjänsteföreskrifter, antingen det sker uppsåtligt eller på grund av vårdslöshet från hans sida, kan disciplinära åtgärder vidtas mot honom. 2. Om tillsättningsmyndigheten eller Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) får kännedom om förhållanden som tyder på underlåtenhet att uppfylla en skyldighet på det sätt som avses i punkt 1 får de inleda administrativa utredningar för att ta reda på om någon sådan underlåtenhet har förekommit. 3. Disciplinära regler, förfaranden och åtgärder samt regler och förfaranden för administrativa utredningar fastställs i bilaga IX.” 3 Artikel 1 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, som har rubriken ”Disciplinära förfaranden”, har följande lydelse: ”1. Om en utredning gjord av OLAF visar att en tjänsteman eller en före detta tjänsteman vid någon av institutionerna kan vara inblandad i det ärende utredningen rör, skall denne snarast informeras, om det kan ske utan skada för utredningen. Slutsatserna från en sådan utredning får inte innehålla tjänstemannens namn om tjänstemannen inte har beretts tillfälle att yttra sig om den del av utredningen som berör honom. I slutsatserna skall det hänvisas till dessa yttranden. … 3. Om anklagelserna mot tjänstemannen, efter byråns utredning, inte kan styrkas skall OLAF:s direktör besluta att utredningen skall avslutas utan åtgärd, och skriftligen underrätta tjänstemannen och dennes institution om detta. Tjänstemannen får begära att beslutet läggs till personalakten.” 4 I artikel 2.1 i denna bilaga IX föreskrivs följande: ”Bestämmelserna i artikel 1 i denna bilaga skall på motsvarande sätt tillämpas på tillsättningsmyndighetens administrativa utredningar.” 5 I artikel 3 i nämnda bilaga IX föreskrivs följande: ”Tillsättningsmyndigheten kan, på grundval av utredningsrapporten, efter att ha underrättat den berörda tjänstemannen om all bevisning i akten och efter att ha hört tjänstemannen, fatta något av följande beslut: a) Att anklagelserna mot tjänstemannen inte kan styrkas. Tjänstemannen skall i så fall underrättas skriftligen. b) Att tjänstemannen har eller tycks ha underlåtit att uppfylla någon av sina skyldigheter, men att disciplinåtgärder trots detta inte skall vidtas, och i lämpliga fall utfärda en varning. c) Att, om tjänstemannen har underlåtit att uppfylla någon av sina skyldigheter i enlighet med artikel 86 i tjänsteföreskrifterna, i) inleda disciplinärt förfarande i enlighet med avsnitt 4 i denna bilaga, eller ii) hänskjuta ärendet till disciplinnämnden.” 6 Artikel 11 i samma bilaga IX har följande lydelse: ”Tillsättningsmyndigheten får utfärda en skriftlig varning eller reprimand utan att samråda med nämnden. Tjänstemannen i fråga skall höras på förhand av tillsättningsmyndigheten.” 7 I artikel 29 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande: ”Om anklagelserna mot tjänstemannen inte har styrkts i enlighet med artikel 1.3 eller artikel 22.2 i denna bilaga får tjänstemannen begära att tillsättningsmyndigheten offentliggör sitt beslut på lämpligt sätt för att gottgöra den skada tjänstemannen har lidit.” Bakgrund till tvisten 8 I punkterna 1–17 i den överklagade domen redogjorde tribunalen för bakgrunden till tvisten enligt följande: ”1 Klaganden (DD) anställdes den 1 augusti 2000 av ett organ inom Europeiska unionen, Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet (EUMC), numera FRA, som tillfälligt anställd i den mening som avses i artikel 2 a i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna … DD hade inledningsvis ett tidsbegränsat kontrakt, men blev tillsvidareanställd från och med den 16 december 2006. 2 Under år 2009 och därefter inom ramen för den utvärdering som gjordes för år 2011 och särskilt inom ramen för ett förfarande för överklagande enligt FRA:s interna regler av utkastet till utvärderingsrapport …, hävdade klaganden att han hade utsatts för diskriminering på grund av ras eller etnisk tillhörighet. 3 Mot bakgrund av de formuleringar och den ton som [klaganden hade använt inom ramen för detta rättsmedel] inledde direktören för FRA den 9 november 2012 en administrativ utredning. 4 FRA:s direktör utfärdade en reprimand gentemot klaganden efter det att han hade hörts den 20 februari 2013 i enlighet med artiklarna 2 och 11 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, som är analogt tillämpliga på kontraktsanställda. 5 Genom en skrivelse av den 13 juni 2013 underrättade FRA:s direktör slutligen klaganden om sitt beslut att säga upp hans avtal om tillsvidareanställning (nedan kallat uppsägningsbeslutet). 6 Genom dom av den 8 oktober 2015, DD/FRA ( F‑106/13 och F‑25/14 , EU:F:2015:118 ) (nedan kallad domen om ogiltigförklaring), upphävde personaldomstolen reprimanden. Skälet till detta upphävande var att klagandens rätt att bli hörd hade åsidosatts, eftersom FRA:s direktör inte hade delgett honom slutsatserna i den administrativa utredningen innan han hördes den 20 februari 2013 och således inte hade gett honom möjlighet att förbereda sitt försvar på ett ändamålsenligt sätt (punkt 63 i domen om ogiltigförklaring). 7 I samma dom ogiltigförklarade personaldomstolen även uppsägningsbeslutet, eftersom FRA:s direktör, innan detta antogs, inte uttryckligen hade underrättat klaganden om att han, på grund av olika händelser, hade för avsikt att säga upp hans avtal och eftersom han inte hade berett klaganden tillfälle att yttra sig i ärendet (punkt 90 i domen om ogiltigförklaring). 8 Personaldomstolen ogillade däremot klagandens yrkande om ersättning för den ideella skada som han hade åsamkats med anledning av den administrativa utredningen av tre skäl: för det första eftersom klaganden inte med fog kunde hävda att de omständigheter som lades honom till last inte var tillräckligt preciserade för att inleda nämnda utredning (punkt 74 i domen om ogiltigförklaring), för det andra eftersom den omständigheten att den administrativa utredningen hade genomförts utan att FRA först hade antagit tillämpningsföreskrifter för artikel 2 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna för att definiera den processuella ramen för utredningen inte kunde anses innebära att utredningen var rättsstridig (artikel 75 i domen om ogiltigförklaring) och för det tredje eftersom det, även om klaganden hade hörts utan att ha beretts möjlighet att förbereda sitt försvar på ett ändamålsenligt sätt, måste konstateras att han, i sin ansökan, enbart hade åberopat stress och oro under den administrativa utredningen, utan att närmare motivera sina påståenden (punkt 76 i domen om ogiltigförklaring). 9 Personaldomstolen ogillade även klagandens yrkande om ersättning för den ideella skada som han hade åsamkats med anledning av att reprimanden på ett orättmätigt sätt hade skadat hans integritet, värdighet och anseende vid FRA. Personaldomstolen konstaterade bland annat i detta hänseende att eftersom reprimanden upphävdes på grund av att klagandens rätt att bli hörd hade åsidosatts var det inte uteslutet att något annat beslut skulle ha antagits om klaganden hade hörts. Personaldomstolen fann följaktligen att nämnda skadeståndsyrkanden hade framställts för tidigt, eftersom FRA:s verkställighet av domen om ogiltigförklaring annars skulle föregripas (punkterna 78–82 i domen om ogiltigförklaring). 10 Personaldomstolen ogillade även klagandens yrkande om ersättning för den materiella och ideella skada som klaganden hade åsamkats till följd av det rättsstridiga uppsägningsbeslutet. Vad gäller den ideella skadan konstaterade personaldomstolen att klaganden enbart hade anfört att det beslutet hade orsakat honom psykisk skada och skadat hans anseende och värdighet, utan att visa att den skadan inte kunde avhjälpas fullt ut genom domen om ogiltigförklaring (punkt 107). 11 Klaganden överklagade domen om ogiltigförklaring. Överklagandet ogillades av tribunalen (dom av den 19 juli 2017, DD/FRA, T‑742/15 P , EU:T:2017:528 ). 12 Under tiden återinsatte FRA klaganden i tjänst från den 1 mars 2016 och utbetalade den lön som han inte hade erhållit. 13 Vidare ingav klaganden den 12 april 2013 ett klagomål till Europeiska datatillsynsmannen (Brady) på den grunden att den administrativa utredningen hade genomförts i strid med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter ( EGT L 8, 2001, s. 1 ). Brady vilandeförklarade prövningen av klagomålet i avvaktan på domen om ogiltigförklaring och därefter (tribunalens dom av den 19 juli 2017, DD/FRA, T‑742/15 P , EU:T:2017:528 ). 14 Den 18 december 2017 fann Brady att utredningen avseende klaganden hade genomförts i strid med artiklarna 4, 5 a, 11 och 12 i förordning nr 45/2001, eftersom det inte hade fastställts någon tillräcklig rättslig ram för inledandet och genomförandet av administrativa utredningar. Dessa slutsatser blev slutgiltiga den 16 mars 2018, efter det att Brady hade avslagit den berördes respektive FRA:s begäran om omprövning. 15 Den 19 juli 2018 ingav klaganden en begäran, med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna, om utbetalning av ett belopp på 100000 euro i ekonomisk ersättning för en rad rättsstridigheter som FRA hade gjort sig skyldig till (nedan kallad begäran om skadestånd). Klaganden gjorde för det första gällande att den administrativa utredningen hade inletts utan att det fanns någon tillräckligt allvarlig misstanke grundad på bevisning om att han hade anklagat sin överordnade för rasdiskriminering och att utredningen snarare hade grundats på överdrifter och manipulation. Klaganden hävdade för det andra att den administrativa utredningen, det disciplinära förfarandet, reprimanden och uppsägningsbeslutet utgjorde diskriminering på grund av hans etniska ursprung. För det tredje anförde klaganden att den administrativa utredningen hade inletts och genomförts i strid med artiklarna 4, 5 a, 11 och 12 i förordning nr 45/2001. För det fjärde hävdade klaganden att reprimanden och uppsägningsbeslutet hade grundats på en rättsstridig administrativ utredning som var formulerad i förolämpande och ärekränkande ordalag. För det femte hävdade klaganden att FRA hade använt ett förolämpande och ärekränkande språk, att byrån hade åsidosatt hans rätt till oskuldspresumtion och att den hade gjort sig skyldig till en kränkning av hans rätt till privatliv och skydd av sina personuppgifter under det disciplinära förfarandet, i reprimanden och i uppsägningsbeslutet, under förfarandena vid personaldomstolen, tribunalen och Europaparlamentets budgetkontrollutskott, samt på grund av att det i pressen hade publicerats artiklar om domen om ogiltigförklaring. Enligt klaganden utgjorde dessa beteenden sammantaget kränkande särbehandling. För det sjätte ansåg han att FRA på detta sätt hade åsidosatt sin omsorgsplikt genom att inte beakta alla de omständigheter som kunde ha påverkat byråns beslut och agerande och framför allt genom att inte skyndsamt underrätta honom om de anklagelser som hade riktats mot honom. Slutligen tillade klaganden att alla dessa rättsstridigheter hade orsakat honom stress, oro, osäkerhet och en känsla av övergivenhet och likgiltighet. Han kände sig förödmjukad och angav att han även hade lidit av det nedlåtande och föraktfulla sätt som han hade behandlats på. 16 Den 19 november 2018 avslog tillsättningsmyndigheten klagandens begäran om ersättning och gjorde bland annat gällande att domen om ogiltigförklaring hade verkställts eftersom han hade återinsatts i tjänst och reprimanden hade avlägsnats från hans personalakt [(nedan kallat beslutet av den 19 november 2018)]. 17 Den 14 februari 2019 ingav klaganden en ett klagomål som tillsättningsmyndigheten avslog den 12 juni samma år [(nedan kallat avslagsbeslutet av den 12 juni 2019)]. I detta avslagsbeslut angav avtalsmyndigheten bland annat att FRA hade beslutat att inte återuppta förfarandet och att alla handlingar som rörde den administrativa utredningen hade raderats från klagandens akt.” Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen 9 Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 23 september 2019 väckte klaganden den talan som avses i punkt 1 ovan. 10 Klaganden yrkade bland annat att tribunalen skulle förplikta FRA att ersätta den ideella skada som han hade lidit till följd av det disciplinära förfarande som hade lett till en reprimand, av beslutet om uppsägning och av det felaktiga verkställandet av domen om ogiltigförklaring av dessa två beslut. Till stöd för sitt yrkande åberopade klaganden att FRA hade agerat rättsstridigt i sex fall (nedan gemensamt kallade det rättsstridiga agerandet): – Efter domen om ogiltigförklaring underlät FRA att höra klaganden och meddelade inte ett beslut med tillämpning av artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. – Den administrativa utredningen och det inledande disciplinära förfarandet inleddes på ett rättsvidrigt sätt. – FRA ersatte inte den ideella skada som klaganden hade lidit till följd av den reprimand som ogiltigförklarades genom domen om ogiltigförklaring. – FRA verkställde inte domen om ogiltigförklaring och genomförde inte det disciplinära förfarandet inom en skälig tidsfrist och med omsorg. – Inledandet och genomförandet av den administrativa utredningen stred mot förordning nr 45/2001, tjänsteföreskrifterna och rätten till respekt för privatlivet, vilken garanteras i artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). – FRA ersatte inte den skada som hade uppkommit genom grundlösa, ärekränkande och förolämpande uttalanden, och åsidosatte därigenom rättskraften hos domen om ogiltigförklaring, rätten till oskuldspresumtion och omsorgsplikten, samt skyldigheten att avstå från varje form av kränkande särbehandling. 11 I den mån klaganden begärde ersättning för den ideella skada som han hade lidit till följd av det rättsstridiga agerandet åberopade han dessutom flera argument avseende förekomsten av denna skada och avseende förekomsten av ett orsakssamband mellan skadan och detta agerande. 12 I den överklagade domen fann tribunalen att villkoren för att FRA skulle ådra sig skadeståndsansvar inte var uppfyllda. Enligt tribunalen var samtliga invändningar som hade åberopats av klaganden grundlösa. Tribunalen konstaterade vidare att klaganden inte hade styrkt att det förelåg en ideell skada och att det fanns ett orsakssamband mellan denna skada och det rättsstridiga agerandet. Parternas yrkanden i målet om överklagande 13 Klaganden har yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, – i enlighet härmed ogiltigförklara beslutet av den 19 november 2018 och, om nödvändigt, avslagsbeslutet av den 12 juni 2019, – tillerkänna honom ersättning för den ideella skada som han lidit, uppskattad i överensstämmelse med rätt och billighet ( ex æquo et bono ) till 100000 euro, och – förplikta FRA att ersätta rättegångskostnaderna. 14 FRA har yrkat att domstolen ska – ogilla överklagandet, och – förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna. Prövning av överklagandet 15 Klaganden har till stöd för sitt överklagande åberopat åtta grunder som avser fel som tribunalen gjort sig skyldig till i var och en av de åtta delarna i den överklagade domen, det vill säga i redogörelsen för de faktiska omständigheterna, i prövningen av den första till den sjätte invändningen om rättsstridighet, samt i den del som avser prövningen av huruvida det förelåg en faktisk skada och ett orsakssamband. 16 Genom den andra grunden och den femte grundens första del, vilka ska prövas först, har klaganden gjort gällande att tribunalen dels felaktigt slog fast att artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna inte var tillämplig och att rätten till försvar följaktligen inte behövde iakttas, dels lämnade en motsägelsefull motivering i detta avseende. Den andra grundens första och andra del Parternas argument 17 Genom den andra grundens första del har klaganden kritiserat tribunalen för att felaktigt ha slagit fast att en ogiltigförklaring av en rättsakt inte medför en skyldighet för unionens institutioner och organ att återuppta förfarandet på det exakta stadium där rättsstridigheten har inträffat, eftersom dessa förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att fastställa vilka medel som ska användas för att dra konsekvenserna av en dom om ogiltigförklaring. Det framgår nämligen av domen av den 5 september 2014, Éditions Odile Jacob/kommissionen ( T‑471/11 , EU:T:2014:739 ), som citeras i punkt 45 i den överklagade domen, att förfarandet för att ersätta en ogiltigförklarad rättsakt ska återupptas på det exakta stadium där rättsstridigheten har inträffat, eftersom ogiltigförklaringen av ett beslut inte nödvändigtvis påverkar de förberedande rättsakterna. 18 Genom den andra grundens andra del har klaganden klandrat tribunalen för att ha tillämpat artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna på ett felaktigt sätt, genom att anse att den artikeln inte är tillämplig när en administrativ utredning återkallas eller avstås ifrån under omständigheter, såsom de som är för handen i förevarande mål, där FRA har beslutat att inte återuppta det omtvistade förfarandet på det stadium där reprimanden ogiltigförklarades. Enligt klaganden innehåller artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna en uttömmande förteckning över de alternativ som FRA har efter det att en utredningsrapport har upprättats. För att den berörda personens intressen ska kunna beaktas ska syftet med den artikeln dessutom jämföras med artikel 29 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, vilket innebär att ett återkallande av en utredningsrapport utan motivering eller publicering av något som helst slag åsidosätter de artiklarna. Klaganden har hävdat att tribunalen har gjort en konstlad åtskillnad mellan att avsluta en administrativ utredning och att återkalla denna eller lämna den därhän, vilket innebär att artiklarna 3 och 29 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna har fråntagits en stor del av deras verkan. 19 FRA har yrkat att överklagandet ska ogillas såvitt avser den andra grundens första och andra del. 20 Vad gäller den första delgrunden anser FRA att den är verkningslös. Enligt FRA innebär inte den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 45 i den överklagade domen, tvärtemot vad klaganden har hävdat, att tillsättningsmyndigheten är skyldig att återuppta ett disciplinärt förfarande som visar sig vara behäftat med ett förfarandefel. FRA har tillagt att under alla omständigheter har klaganden inte något som helst berättigat intresse av att hävda att FRA var skyldigt att återuppta det disciplinära förfarandet i stället för att lämna det därhän. 21 Vad gäller den andra delgrunden har FRA hävdat att den inte lämnade rapporten från den administrativa utredningen därhän, utan att den avstod från att återuppta det administrativa utredningsförfarandet mot klaganden och drog tillbaka alla tidigare handlingar rörande den administrativa utredningen från klagandens akt. Artikel 266 FEUF, som reglerar verkställigheten av domar om ogiltigförklaring, hindrar inte FRA från att besluta att det disciplinära förfarandet ska läggas ned och den omständigheten att en sådan möjlighet inte nämns i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna innebär endast att denna bestämmelse inte är tillämplig. Domstolens bedömning 22 Det ska erinras om att det följer av artikel 266 FEUF att den institution, det organ eller den byrå vars rättsakt har förklarats ogiltig enligt denna bestämmelse ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa den dom genom vilken rättsakten ogiltigförklarats. För att följa en sådan dom fullt ut är det inte bara nödvändigt att följa domslutet i domen utan även de domskäl som ledde fram till domslutet och som utgjorde det nödvändiga stödet för detta, eftersom domskälen är nödvändiga för att fastställa det exakta innehållet i domslutet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 juni 2016, kommissionen/McBride m.fl., C‑361/14 P , EU:C:2016:434 , punkt 35 och där angiven rättspraxis). 23 Det är nämligen i dessa domskäl som det dels preciseras vilken bestämmelse som anses vara rättsstridig, dels redovisas för de exakta skälen för den rättsstridighet som fastslås i domslutet, vilka institutionen ska beakta när den ersätter den ogiltigförklarade rättsakten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 mars 2003, Interporc/kommissionen, C‑41/00 P , EU:C:2003:125 , punkt 29 ). 24 Eftersom artikel 266 FEUF inte anger vilka åtgärder som upphovsmannen till den ogiltigförklarade rättsakten ska vidta för att uppfylla denna skyldighet, ankommer det följaktligen på denne att identifiera dessa åtgärder. Samtidigt har institutionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller valet av åtgärder, förutsatt att de är förenliga med domslutet i den aktuella domen samt med de domskäl som utgör det nödvändiga stödet för detta (dom av den 22 september 2022, IMG/kommissionen, C‑619/20 P och C‑620/20 P , EU:C:2022:722 , punkt 102 ). 25 Förfarandet för att ersätta den ogiltigförklarade rättsakten ska i princip återupptas på det exakta stadium där rättsstridigheten har inträffat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 juli 1986, rådet/parlamentet, 34/86 , EU:C:1986:291 , punkt 47 ), eftersom ogiltigförklaringen av en unionsrättsakt i princip inte påverkar giltigheten av de åtgärder som vidtagits för att förbereda den, vilka vidtogs före det skede i vilket rättsstridigheten konstaterades (dom av den 6 juli 2017, Toshiba/kommissionen, C‑180/16 P , EU:C:2017:520 , punkt 24 ). 26 Det är mot bakgrund av dessa överväganden som domstolen ska pröva huruvida tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 45–49 i den överklagade domen fann att verkställigheten av domen om ogiltigförklaring endast innebar att FRA var skyldig att avlägsna en reprimand från klagandens personalakt eftersom artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna inte var tillämplig i förevarande fall. 27 I detta hänseende ska det noteras att personaldomstolen, genom domen om ogiltigförklaring, upphävde den reprimand som hade utfärdats gentemot klaganden med motiveringen att hans rätt att yttra sig hade åsidosatts, eftersom direktören för FRA hade grundat sig på slutsatserna i rapporten från den administrativa utredningen för att inleda det disciplinära förfarandet och omedelbart anta beslutet att utfärda en reprimand gentemot honom, utan att delge klaganden dessa slutsatser innan han hördes den 20 februari 2013 och således inte hade gett honom möjlighet att förbereda sitt försvar på ett ändamålsenligt sätt. 28 Personaldomstolen slog följaktligen fast att beslutet om en reprimand hade fattats efter ett rättsstridigt förfarande, i strid med kraven i artiklarna 2, 3 och 11 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, vilka bland annat stadfäster klagandens rätt att yttra sig. 29 Under dessa omständigheter är det utrett att det förfarandefel som personaldomstolen konstaterade i domen om ogiltigförklaring inträffade i slutskedet av en föregående administrativ utredning och således inte påverkade det disciplinära förfarandet från början, särskilt inte giltigheten av rapporten från den administrativa utredningen. 30 Det ska erinras om att ett disciplinärt förfarande i den mening som avses i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna består av två olika faser, varav den första utgörs av den administrativa utredning, som kan vara både inkulperande och exkulperande, som inletts genom ett beslut av tillsättningsmyndigheten och avslutats efter det att den berörda personen har hörts om de omständigheter som läggs vederbörande till last genom en utredningsrapport. Den andra fasen utgörs av det disciplinära förfarande i egentlig mening som tillsättningsmyndigheten inleder på grundval av nämnda utredningsrapport och som förutsätter att tjänstemannen hörs innan en disciplinåtgärd vidtas mot honom (dom av den 14 oktober 2021, Carlson de Quirós/kommissionen, C‑583/19 P , EU:C:2021:844 , punkt 56 ). 31 Vidare, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 50 i sitt förslag till avgörande, medför en ogiltigförklaring av en rättsakt som avslutar ett administrativt förfarande bestående av flera faser inte nödvändigtvis att hela det förfarande som föregått antagandet av den angripna rättsakten ogiltigförklaras, oberoende av de materiella eller processuella skälen till domen om ogiltigförklaring. Den som har antagit rättsakten ska således utgå från det datum då den antog den ogiltigförklarade rättsakten för att anta den ersättande rättsakten. 32 I förevarande fall konstaterar domstolen således, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 56 i sitt förslag till avgörande, att eftersom upphävandet av reprimanden inte påverkade de förberedande åtgärder som föregick detta beslut, var FRA skyldigt att återuppta det disciplinära förfarandet mot klaganden på det exakta stadium där rättsstridigheten som fastställdes i domen om ogiltigförklaring hade inträffat, det vill säga vid tidpunkten för antagandet av beslutet om vilka åtgärder som skulle vidtas med anledning av den administrativa utredningen. 33 Det framgår för övrigt av punkt 47 i den överklagade domen att tribunalen själv erinrade om att FRA, till följd av domen om ogiltigförklaring, på nytt hade kunnat stödja sig på rapporten från den administrativa utredningen av den 12 februari 2013 för att återuppta det disciplinära förfarandet mot klaganden i det skede då det behäftades med fel på grund av att hans rätt till försvar åsidosattes, med iakttagande av de processuella krav som följer av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. 34 Även om tillsättningsmyndigheten har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller genomförandet av administrativa utredningar, måste den nämligen iaktta dessa processuella krav. 35 Följaktligen utgör bestämmelserna i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, och särskilt artikel 3 i denna bilaga, villkor för tillsättningsmyndighetens utövande av sitt utrymme för skönsmässig bedömning av vilka åtgärder som ska vidtas med anledning av det första skedet i det disciplinära förfarandet, under vilket den opartiska administrativa utredningen av den berörda personen genomförs. 36 I artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, vilken ska reglera tillsättningsmyndighetens agerande efter den administrativa utredningsfasen, vilken avslutades utan åtgärd i förevarande mål, anges uttömmande de tre alternativ som tillsättningsmyndigheten har på grundval av den administrativa utredningsrapporten. Det framgår nämligen av den klara och otvetydiga lydelsen av denna artikel att tillsättningsmyndigheten, efter att ha underrättat den berörda tjänstemannen om all bevisning i akten och efter att ha hört tjänstemannen, för det första kan besluta att anklagelserna mot tjänstemannen inte kan styrkas, varvid tjänstemannen ska underrättas skriftligen. För det andra kan tillsättningsmyndigheten, även om tjänstemannen har eller tycks ha underlåtit att uppfylla någon av sina skyldigheter, besluta att disciplinåtgärder inte ska vidtas, och i lämpliga fall endast utfärda en varning till den berörda tjänstemannen. För det tredje kan tillsättningsmyndigheten, om tjänstemannen eller den tidigare tjänstemannen har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter, antingen uppsåtligen eller av oaktsamhet, besluta att inleda ett disciplinärt förfarande eller, vid behov, hänskjuta ärendet till disciplinnämnden. 37 I förevarande fall befann sig FRA, såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 55 och 56 i sitt förslag till avgörande, efter domen om ogiltigförklaring, vilken grundade sig på ett åsidosättande av klagandens rätt till försvar efter det administrativa förfarandet, just i detta skede av förfarandet, det vill säga vid den tidpunkt då det ankom på FRA att göra ett val mellan de tre alternativ som uttömmande anges i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. 38 Såsom tribunalen påpekade i punkt 48 i den överklagade domen valde FRA emellertid inte någon av de tre möjligheter som föreskrivs i denna bestämmelse, utan valde en ”annan lösning” som bestod i att lägga ned det disciplinära förfarandet genom att avlägsna alla tidigare handlingar rörande den administrativa utredningen från klagandens personalakt. 39 Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 46, 48 och 49 i den överklagade domen slog fast att FRA därigenom hade handlat i enlighet med den rättspraxis som det erinras om i punkt 24 ovan och inte åsidosatt artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, av det skälet att denna bestämmelse inte var tillämplig, eftersom FRA enligt domen om ogiltigförklaring endast var skyldig att avlägsna en reprimand från klagandens personalakt, vilken därmed skulle anses aldrig ha existerat. 40 I motsats till vad tribunalen slog fast medgav FRA:s utrymme för skönsmässig bedömning vid verkställandet av domen om ogiltigförklaring nämligen inte att byrån avvek från de tre alternativ som uttömmande anges i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. Detta innebär att FRA åsidosatte denna bestämmelse och överskred gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, såsom dessa följer av den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 25 ovan, genom att besluta att lägga ned det disciplinära förfarandet genom att avlägsna alla tidigare handlingar rörande den administrativa utredningen från klagandens akt. 41 Det ska för övrigt erinras om att enligt artikel 29 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna får den berörde, om anklagelserna mot honom eller henne inte har styrkts, begära att tillsättningsmyndigheten offentliggör sitt beslut på lämpligt sätt för att gottgöra den skada tjänstemannen har lidit. Även av detta skäl var FRA, i motsats till vad tribunalen slog fast i punkterna 48 och 49 i den överklagade domen, skyldig att, med iakttagande av artikel 3 i bilaga IX, återuppta det disciplinära förfarandet mot klaganden och, i förekommande fall, konstatera att anklagelserna mot honom inte hade styrkts, så att han eventuellt kunde göra gällande sin rätt till ersättning. 42 Överklagandet ska följaktligen bifallas såvitt avser den andra grundens första och andra del. Den andra grundens tredje del och den femte grundens första del Parternas argument 43 Genom den andra grundens tredje del och den femte grundens första del har klaganden bestritt tribunalens slutsats att FRA inte var skyldig att höra honom innan den fattade ett nytt beslut om det disciplinära förfarandet, i enlighet med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, för att på ett korrekt sätt följa domen om ogiltigförklaring. 44 Genom den andra grundens tredje del har klaganden hävdat att den överklagade domen är behäftad med felaktig rättstillämpning och att rättssäkerhetsprincipen har åsidosatts, eftersom tribunalen, i punkt 49 i den överklagade domen, ansåg att rätten till försvar inte behövde iakttas, ”eftersom FRA helt hade avstått från att vidta åtgärder mot klaganden … och således inte hade vidtagit någon åtgärd som berörde klaganden negativt i den mening som avses i artikel 41 i stadgan”. 45 Genom den femte grundens första del har klaganden gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkterna 83 och 84 i den överklagade domen genom att inte beakta den omständigheten att det för att på ett korrekt sätt följa domen om ogiltigförklaring var nödvändigt att höra honom innan den administrativa utredningen avslutades, med motiveringen att anklagelserna mot honom inte hade styrkts, och att han aldrig hade hörts. 46 Enligt FRA har byrån inte fattat ett beslut som går klaganden emot och var därför inte var skyldig att först höra honom. Klaganden har således bortsett från det sammanhang i vilket domen om ogiltigförklaring verkställdes, vilken resulterade i att klaganden återinsattes i tjänst. FRA har dessutom preciserat att byrån inte beslutade ”att anklagelserna mot [klaganden] inte k[unde] styrkas”, såsom krävs i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, utan lämnade det disciplinära förfarandet därhän, det vill säga utan att fatta något sådant beslut. 47 Vad gäller den femte grundens första del har FRA dessutom gjort gällande att klaganden endast har upprepat argument som han anförde inom ramen för den första grunden. Domstolens bedömning 48 Det ska för det första erinras om att enligt artikel 266 FEUF är den berörda institutionen skyldig att förhindra att de rättsakter som ska ersätta den ogiltigförklarade rättsakten är behäftade med samma rättsstridigheter som de som fastslagits i domen om ogiltigförklaring (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 mars 2003, Interporc/kommissionen, C‑41/00 P , EU:C:2003:125 , punkt 30 , och dom av den 29 april 2004, IPK-München och kommissionen, C‑199/01 P och C‑200/01 P , EU:C:2004:249 , punkt 83 ). 49 I förevarande fall fann personaldomstolen, såsom påpekas i punkterna 27 och 28 ovan, att FRA hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt bland annat artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna genom att underlåta att delge klaganden slutsatserna från den administrativa utredningen före hearingen den 20 februari 2013, som just syftade till att han skulle höras angående dessa slutsatser, och under vilken FRA beslutade att inleda det disciplinära förfarandet och att vidta en disciplinåtgärd efter en och samma hearing, utan att på ett ändamålsenligt sätt ha berett honom tillfälle att förbereda sitt försvar. 50 Vad för det andra gäller iakttagandet av rätten till försvar, och den därmed sammanhängande kontradiktoriska principen, ska det understrykas att en tjänsteman gentemot vilken en unionsinstitution har inlett ett administrativt förfarande ska ges tillfälle att under detta förfarande på ett ändamålsenligt sätt framföra sina synpunkter dels angående huruvida de omständigheter och förhållanden som läggs vederbörande till last verkligen föreligger och är relevanta, dels angående de handlingar som den institutionen har lagt till grund för sitt påstående att ett åsidosättande av tjänsteföreskrifterna föreligger. Av det ovan anförda följer att rätten att yttra sig har två syften. Den tjänar dels till att utreda ärendet och fastställa de faktiska omständigheterna på ett så precist och korrekt sätt som möjligt, dels till att säkerställa ett effektivt skydd för den berörde (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2021, Carlson de Quirós/kommissionen, C‑583/19 P , EU:C:2021:844 , punkterna 63 och 64 ). 51 I artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna föreskrivs uttryckligen att den berörda tjänstemannen har rätt att yttra sig, så att vederbörande på ett ändamålsenligt sätt kan framföra sina synpunkter på fastställandet av de faktiska omständigheterna under den administrativa utredningen innan tillsättningsmyndigheten, på grundval av utredningsrapporten, fattar något av de beslut som räknas upp i denna bestämmelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2021, Carlson de Quirós/kommissionen, C‑583/19 P , EU:C:2021:844 , punkt 43 ). 52 I förevarande fall är det utrett att klaganden inte hördes innan FRA beslutade att lägga ned förfarandet och radera alla handlingar som rörde den administrativa utredningen i hans akt, utan att för den skull besluta att anklagelserna mot honom inte kunde styrkas, såsom krävs enligt artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. 53 Det framgår emellertid av prövningen av den andra grundens första och andra del att FRA, för att följa domen om ogiltigförklaring, borde ha återupptagit det disciplinära förfarandet på det exakta stadium där rättsstridigheten hade inträffat, i enlighet med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. 54 Det räcker således att konstatera att tribunalen, genom att i punkterna 49 och 83 i den överklagade domen slå fast att FRA, genom att besluta att lägga ned det disciplinära förfarandet genom att dra tillbaka alla tidigare handlingar rörande den administrativa utredningen från klagandens personalakt, inte hade antagit någon rättsakt som påverkade klaganden negativt i den mening som avses i artikel 41 i stadgan, så att rätten till försvar inte behövde iakttas, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning. Detta eftersom ett sådant beslut, vilket, såsom framgår av prövningen av den andra grundens första och andra del, fattades i strid med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, fråntog klaganden den, i denna bestämmelse uttryckligen stadfästa, rätten att yttra sig innan ett av de beslut som avses i den antas. 55 Av det ovan anförda följer att överklagandet ska bifallas såvitt avser den andra grundens tredje del. Den andra grundens fjärde del Parternas argument 56 Genom den andra grundens fjärde del har klaganden gjort gällande att motiveringen i den överklagade domen är motsägelsefull, eftersom tribunalen först, i punkt 49 i den överklagade domen, angav att artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna inte var tillämplig och därefter, i punkt 76 i den överklagade domen, bekräftade motsatsen. 57 Enligt FRA föreligger det inte någon motsägelse mellan punkt 49 och punkt 76 i den överklagade domen, eftersom tillsättningsmyndigheten, som är behörig i förevarande fall, avstod från att återuppta det disciplinära förfarandet och drog tillbaka alla tidigare handlingar rörande den administrativa utredningen från klagandens personalakt. Domstolens bedömning 58 Det ska erinras om att frågan huruvida skälen i en dom från tribunalen är motsägelsefulla är en rättsfråga som kan åberopas i ett mål om överklagande (dom av den 29 juli 2010, Grekland/kommissionen, C‑54/09 P , EU:C:2010:451 , punkt 87 och där angiven rättspraxis). 59 I förevarande fall fann tribunalen, i punkt 76 i den överklagade domen, inom ramen för prövningen av det tredje invändningen om rättsstridighet, avseende den omständigheten att FRA inte hade ersatt den ideella skada som uppkommit till följd av den reprimand som hade ogiltigförklarats genom domen om ogiltigförklaring, att FRA hade beslutat att lägga ned förfarandena mot klaganden med tillämpning av artikel 3 a i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. Vidare tycks tribunalen, i nämnda punkt 76, antyda att den lösning som FRA valde för att följa domen om ogiltigförklaring gick utöver vad som var nödvändigt för att uppfylla kraven i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. 60 Det framgår emellertid av punkt 48 i den överklagade domen, till vilken det hänvisas i punkt 76 i samma dom, att FRA, enligt tribunalen, hade ”valt en annan lösning” än de som erbjuds i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. I punkt 49 i den överklagade domen angav tribunalen att denna bestämmelse, särskilt punkt a, inte var tillämplig i förevarande fall. 61 Motiveringen i den överklagade domen är således motsägelsefull i detta avseende. 62 Överklagandet ska följaktligen bifallas såvitt avser den andra grundens fjärde del. 63 Mot bakgrund av det ovan anförda, och utan att det är nödvändigt att pröva de övriga grunderna för överklagandet, vilka inte kan medföra att den överklagade domen upphävs i större utsträckning, ska överklagandet bifallas såvitt avser den andra grunden och den femte grundens första del. Den överklagade domen ska följaktligen upphävas. Återförvisning av målet till tribunalen 64 Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol ska domstolen upphäva tribunalens avgörande om överklagandet är välgrundat. Domstolen kan själv slutligt avgöra ärendet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa ärendet till tribunalen för avgörande. 65 Såsom framgår av punkt 10 ovan avser klagandens skadeståndsyrkanden ersättning för den skada som han påstår sig ha lidit på grund av att FRA inte i vederbörlig ordning har följt domen om ogiltigförklaring, vilket kommer till uttryck i det rättsstridiga handlandet. 66 Denna aspekt av tvisten innebär emellertid att komplicerade sakfrågor ska prövas, på grundval av omständigheter som tribunalen inte beaktade i den överklagade domen, eftersom den ansåg att FRA hade följt domen om ogiltigförklaring på ett korrekt sätt och följaktligen inte analyserade huruvida klaganden, genom att berövas möjligheten att vederlägga påståendena i rapporten från den administrativa utredningen och, i synnerhet, att erhålla ett beslut av FRA om att anklagelserna mot honom inte kunde styrkas, hade åsamkats en skada till följd av att FRA hade agerat felaktigt. 67 Eftersom målet inte är färdigt för avgörande, ska det återförvisas till tribunalen. Rättegångskostnader 68 Eftersom målet återförvisas till tribunalen ska frågan om rättegångskostnader avseende detta överklagande anstå. Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande: 1) Den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 14 juli 2021, DD/FRA ( T‑632/19 , EU:T:2021:434 ), upphävs. 2) Målet återförvisas till Europeiska unionens tribunal. 3) Frågan om rättegångskostnader anstår. Underskrifter ( *1 ) Rättegångsspråk: engelska.