speech-uk/opentts-sentences huggingface dataset:
І ді́йсно, коли́ міле́ді піднесла́ свої́ ру́ки, ки́сті їх задубі́ли.
І ді́йсно, на плечі́ її величности було́ дванадцать наві́сків.
І ді́йсно, то були́ Пля́нше та Грі́мо.
І до́бре пла́тять, ще й збо́ку де́що зароби́ти мо́жна.
І ду́рно ска́жеш, коли́ зна́єш.
І жо́дна люди́на не працюва́ла так пи́льно, щоб дійти́ цього́.
І зни́зу, з села́, поплили́ одна́ за одно́ю че́реди різноба́рвної худо́би.
І зроби́вши таки́й лад, пан Андрі́й пої́хав на ху́тір.
І кардина́л зроби́в жест руко́ю, а Бонасьє відпові́в, вклонившися до землі́.
І ко́жне її сло́во, ко́жний отаки́й тон із її гру́де́й рі́зав мене́ по се́рці.
І мандрівники́ вда́рили остро́гами ко́ні, які́ пі́сля цього́ знайшли́ в себе́ нови́х сил.
І ми сього́дні напи́шемо листи́, дамо́ їм грошей, і вони́ пої́дуть.
І мій провідни́к пої́хав, і місце́вий селяни́н, поклонившися, пішо́в собі́ додо́му.
І мушкете́р, як за́вжди́ байду́жно, пішо́в кінча́ти сніда́нок.
І мушкете́ри, не вага́ючись, ви́йшли напере́д.
І не забува́ти, що ви в Сибі́ру, а не в ва́шій єрети́цькій Німе́ччині.
І не моя́ бу́де прови́на, якщо́ на́ша сього́днішня зу́стріч не ста́не вам в приго́ді.
І оба́, тримтя́чі з хо́лоду і звору́шення, ви́лізли з води́.
І ось, обіця́ла й приї́хала.
І поча́в знов цму́лити, по́ки, знемі́гшись, упа́в без па́м'яті на зе́млю.
І про те, що твої́ старі́ поме́рли.
І просі́ть, щоб вас запрова́див до поліцмайстра, яко́го ви попро́сите особи́сто.
І розговори́всь із не́ю Петро́, як брат із сестро́ю.
І розмахну́вши ри́бою, ки́нув не́ю мов полі́ном по воді́.
І сам я був не аби́який хло́пець, коли́ впе́рше попа́в на ї́хній бе́рег.
І спра́вді, ви́мовити це сло́во була́ б величе́зна по́ми́лка.
І спра́вді, ви́нахід був ду́же практи́чний і відто́ді́ всі в криміна́лі так ро́блять.
І став хлипа́ти та ре́вти, як дити́на.
І сюди́ й туди́, і вдовж і впо́перек знай шве́ндяють люде́.
І так її все направля́ють, до́ки з полотня́нки не зро́биться лейбик.
І так, як оце́ я вам сказа́в, в мойо́му се́рці не знайшло́сь мі́сця для не́ї.
І то було́ зрозумі́ло, бо він ме́шкав тут же.
І тоді́ відчува́в, як голова́ йде йому о́бертом.
І той пропусти́в мо́вчки, як поба́чив пе́рстень.
І ха́та Гершкова покра́щала, зроби́лась поря́дніша.
І це цілко́м зрозумі́ло, ви ма́ли спра́ву в А́нглії.
І цього́ ра́зу він не знайшо́в свого́ незнайо́мого, що зник, ні́би зачаро́ваний.
І че́рез що? А че́рез те, що твоя́ жі́нка сива́шка.
І че́тверо дру́зів одни́м го́лосом повтори́ли прися́гу, запропоно́вану від Д'Артаньяна.
І юна́к, задово́лений із свого́ дотепу́, одско́чив на́бік, сміючи́сь на ці́ле го́рло.
І я відмо́вила йому, не да́вши й шматка́ хлі́ба.
І я ві́рив, мрі́яв, люби́в.
І я знена́виділа її, як свою́ супе́рницю.
І я обійма́ю руко́ю твою́ та́лію і пригорта́ю тебе́ до себе́, не встаючи́ з мі́сця.
І я отсе, де́що впорядкува́вши, туди́ ж ї́ду.
І я побі́г напере́д, ки́нувся сюди́ й туди́ — нема́ Киценьки.
І я ста́нув без вла́сної во́лі, без си́ли, без тя́ми.
І я́блука, і помара́нчі, і фіґи.
І як тобі́ здає́ться, чи хоч па́льцем вони́ мене́ зачіпили? Ні за що в сві́ті.
І, взя́вши за ру́ку, вона́ посадовила її в крі́сло, що стоя́ло ко́ло лі́жка.
І, ви́тягши шпа́ду з пі́хов, ґасконець метну́вся з кімна́ти.
І, ді́йсно, лове́цьке вбра́ння́ напро́чуд пасува́ло до не́ї.
І, ді́йсно, офіце́р був там.
І, на мою́ га́дку, тре́ба ї́хати всім ра́зом.
І, не дожидаючись о́дповіді, насу́нув ша́пку да й по́тяг із ха́ти.
І, не спуска́ючи з нього о́ка, він поверну́в пе́рстень Д'Артаньянові.
Іва́н оповіда́в, що ходи́в коли́сь з Хмельни́цьким у Чо́рне мо́ре.
Ігу́меня лише́ перехристи́лася, не ви́словивши ні хвали́, ані́ дога́ни.
Ігу́меня не здога́дується й ду́має, що це приї́хали по мене́ від кардина́ла.
Ігу́меня ста́ла слу́хати ува́жніш, тро́хи пожваві́ла й всміхну́лася.
Іді́ть, Д'Артаньяне, іді́ть.
Іді́ть, я бу́ду у вас.
Іду́ть вони́, аж банду́ра заговори́ла голосні́ше.
Іду́ть чимра́з у гли́бшу воду́, а ба́тько знай ше́пче та напу́чує си́на.
Із ким во́дишся, тому́ й потура́ти дово́диться! — на́че випра́вдувався пан Андрі́й.
Із ким, із ким, а з їм ла́дити тре́ба.
Із ло́жі гля́нуло бліде́ обли́ччя кардина́ла, пере́браного еспа́нським кавале́ром.
Ізогнувся як дуга́,.
Її гу́би стуля́лися для ро́зказу, і вона́ зви́кла про́сто йти до мети́.
Її крамарі́ полотно́м ме́шкають у буди́нках, що не ма́ють ви́вісок.
Її си́лу, її щи́рість.
Їй відповіда́ли, що годи́ну тому́ Фелтон ско́чив на коня́ й пої́хав.
Їй здава́лось, ні́би вона́ чу́є вже іржання ко́ней.
Їй со́ромно ста́ло, що на оча́х у всіх її так знева́жено, і вона́ знена́виділа Фреду.
Їм ба́йду́же було́, в яки́й спо́сіб її взя́ти.
Іна́кше ви загу́бите всіх, але́ й себе́ не вряту́єте.
І́ноді мені́ здава́лося, що яка́сь хма́ра сти́снула мені́ лоб та застила́є о́чі.
Інсти́нкт сильні́ший від во́лі, ра́са могу́тніша від вас! Пі́демо, Дейвіде, пі́демо.
І́нший приві́з і жі́нку, й дочку́.
І́ншим ра́зом ї́хні і́гри оберта́ли на бі́йку, і тут коро́ль був не за́вжди́ ду́жчий.
І́нші дво́є, пові́рте мені́, не гі́рші.
І́нші, зустрі́вшись, ти́сли Гвинтовку за ру́ку.
Ісла́м засмія́вся і, притя́гши Мари́ну за ру́ку, посади́в її до свої́х ніг на поду́шху.
Іти́? Куди́ йти, коли́ тут був уве́сь світ, було́ со́нце, було́ життя́.
Їх тре́ба зліквідува́ти, коли́ я оду́жаю.
Йому да́но було́ ві́ру без си́ли ві́ри, йому да́но було́ благода́ть без си́ли благода́ти.
Йому да́но ві́сім день, щоб ви́конати покла́дене на нього дору́чення.
Йому здало́ся, ні́би він стої́ть десь безме́жно дале́ко від усьо́го.
Йому ко́нче потрі́бно було́ взна́ти те мі́сце, де була́ Сіпсу.
Йому не пило́ся й не гуля́лося, а ду́шу йому сповива́ла чо́рна ту́га.
Йому страше́нно хоті́лося зно́ву почу́ти її го́лос, і він наре́шті зва́жився.
Йшли вони́ зві́льна, розглядаючися, хоч очеви́дно ко́жний глядів за чим і́ншим.
Каганчик переки́нувся й загас, зали́тий вла́сним жи́ром.
Кажі́ть, кажі́ть, — ви́гукнув Фелтон, — тепе́р я вас розумі́ю.
Кажі́ть, нака́зуйте, що роби́ти.
Ка́жуть, у Ні́жені під ра́ду вели́кий урожа́й на кармазини.
Каза́в, що ма́є ще де́які інтере́си пола́годити.
Кампа́нія закі́нчи́лася щасли́во, і кардина́л набу́в собі́ сла́ви.
Кардеджі ду́же зляка́вся, коли́ Джекоб став пи́льно роздивля́тися на доро́гу.
Кардина́л каза́в щось по́шепки, і коро́ль був ду́же бліди́й.
Кардина́л ки́нув пові́ддя коню́шому, а мушкете́ри прив'яза́ли свої́ ко́ні до віко́нниці.
Кардина́л спе́рся лі́ктями на руко́пис, щоко́ю на ру́ку й з хвили́ну диви́вся на юнака́.
Кардина́л, залишившися сам, зами́слився і подзеле́нькав утре́тє.
Кардина́л, прочита́вши ці два рядки́, гли́бо́ко зами́слився, але́ папе́ру не поверну́в.
Кардина́ле, мені́ потрі́бні папе́ри короле́ви.
Каре́та мча́ла да́лі, а офіце́р, здава́лось, оберну́вся в ста́тую.
Каре́та помча́ла вчвал, у су́проводі трьох верхі́вців.
Каре́та посува́лася пові́льно, як жалі́бна колісни́ця.
Каре́та спини́лася, і ле́две живо́го Бонасьє́ ма́йже ви́несли на рука́х.
Каре́ти проїжджа́ли то в то́му, то в і́ншому на́прямку.
Карти́на, що вони́ поба́чили, ма́ло їх потіша́ла.
Кент лежа́в, утупи́вши в те́мряву о́чі й покла́вши ру́ку на рушни́цю.
Кент непе́вно й бо́язко погляда́в на го́стя, але́ не мав охо́ти розво́дити балачо́к.
Кент, не стре́ливши, побі́г на край то́ї я́ми.
Ки́дав напа́сників як снопи́, лома́в їм но́ги копняками свої́х здорове́нних чобі́т.
Ки́даючи міле́ді, Д'Артаньян відчува́в ті́льки го́стрий жаль, що приму́шений одхо́дити.
Ки́нувши очи́ма на ди́вного човна́, він ура́з очу́няв.
Ки́ньмо чолові́ка, Д'Артаньяне, ряту́ймо жі́нку.
Кири́ло Тур аж зу́би зці́пив, щоб пе стогнати, як почали́ оддирати й од тіла.
Кіне́ць кінце́м усе́ було́ гото́во, і Фортюнові не терпі́лося стоя́ти на мі́сці.
Кінь Мускетона теж наздогна́в їх, і сам, без їздця́, скака́в ра́зом із ними.
Кі́шка, а не коро́ва ви́кохує ти́гра.
Книжо́к не було́, товари́ства не було́.
Кобзаря́ почастува́ли горі́лкою, і він поча́в заїда́ти са́лом.
Ко́жен мушкете́р залиша́в у головні́й кварти́рі, як у каса́рні, свого́ коня́ й слу́ги.
Ко́жний ваш по́гляд, ко́жний до́тик ва́шої руки́, ко́жне ва́ше сло́во було́ обіця́нкою.
Ко́жний лист, це бо́мба.
Ко́жний прола́зив у сере́дину, щоб при наго́ді розпита́ти про свої́х това́ришів.
Коза́цтво ще не спа́ло, а, порозклада́вши о́гнища, сиді́ло ко́ло них ку́пами.
Ко́ли зняла́ся по се́лах завірю́ха, оба́ і дя́дько й не́біж пої́хали з до́му.
Коміса́р, здава́лося, захвилюва́вся.
Ко́ні зди́хали, і лю́ди поверта́лися до бе́рега, щоб купува́ти нови́х ко́ней.
Ко́ні мча́ли, як ві́тер, і по кілько́х хвили́нах були́ білятворіт Ло́ндону.
Ко́ні так уже́ втоми́лися, що, мо́жна було́ гада́ти, незаба́ром му́сили ста́ти зо́всім.
Короле́ва зблі́дла б ще бі́льше, коли́ це було́ можли́во.
Короле́ва підбі́гла до мале́нького сто́лика, де були́ атраме́нт, перо́ та папі́р.
Короле́ва подарува́ла мені́ їх, короле́ва й відбира́є їх у мене́.
Короле́ва пополотні́ла і, зля́кано ди́влячись на короля́, не відповіда́ла ні сло́ва.
Коро́ль виграва́в і, з приро́ди ду́же скупи́й, був у найкра́щому гу́морі.
Коро́ль відпові́в, що пора́диться про це ще з кардина́лом.
Коро́ль, не відпові́вши ні сло́ва, поверну́вся на підбо́рах.
Коро́ль, підбу́рений кардина́лом, спалахну́в вели́ким гні́вом.
Короля́ вони́ зна́ли зда́вна, а тому́ не ду́же турбува́лися.
Кра́ма́р скори́вся й ступи́в у кімна́ту, де, здава́лося, на нього вже чека́ли.
Кра́ще для вас, чим шви́дше пі́дете.
Кра́ще оті́ при́нципи зали́ши́ти вдо́ма, коли́ ї́деш на Аля́ску.
Кра́ще, щоб ви ї́хали на Дайю.
Кріпи́лась одна́к же, серде́шна, си́дючи за столо́м.
Купи́в би, а не хо́четься йти на підсі́ння.
Купува́ли у нього, але́ ма́ло.
Куса́в, як то ка́жуть, бі́льше, ніж міг проковтну́ти.
Ласка́ва ігу́меня, звича́йно, дала́ до́звіл, і для поча́тку вони́ ма́ли вече́ряти ра́зом.
Ле́гко без уся́кого зуси́лля, бі́ла ма́са ри́нула за водо́ю.
Ле́две встиг він схова́тися, як задеренчав дзво́ник.
Ле́две зачини́лися по нім две́рі, короле́ва неприто́мна впа́ла на ру́ки свої́х дам.
Ле́две скінчи́вши вече́ряти, я почу́тила, що ті́ло моє́ пово́лі дубі́є.
Лежа́ла вона́ зо́всім мов неду́жа, а про не́ї ніхто́ й не спогада́в.
Лейбуньо затря́сся на вид пона́дної, срі́бної поку́си, але́ йому жаль було́ пирогі́в.
Ле́ся щебетала, як ластівочка.
Листа́ того́ нема́ ні в столі́, ні в бю́рках, але́ десь він пови́нний таки́ бу́ти.
Листи́ ці були́ запеча́тані, захи́щені від непого́ди.
Лише́ зго́дом, огляда́ючись на мину́ле, я зрозумі́в її.
Лише́ харча́ння сві́дчило, що життя́ ще не втекло́ зі старо́го ті́ла.
Лі́вою руко́ю він схопи́в за гри́ву вовкода́ва, а прави́цею обхопи́в Лавсона за ши́ю.
Лорд Вінтер ви́йшов, рида́ючи.
Лорд Вінтер гада́в, що Атос збожево́лів.
Лорд Вінтер поду́мав, що він сказа́в так, аби́ заспоко́їти Д'Артаньяна.
Лорд Вінтер, розлучившися з Д'Артаньяном, зали́ши́в йому адре́су своє́ї сестри́.
Лоско́чуть, пе́стять її і вона́ немо́в засипля́є на́ново.
Лу́чче пли́ви, куди́ вода́ несе́.
Льокаї попрямува́ли пі́шки, із збру́ями на голові́.
Люби́в мене́, ма́ти, запоро́жець,.
Люблю́ її, живу́ спо́минами про не́ї, і до́сить мені́.
Люблю́ такі́ місте́рії, бо моє́ життя́ тепе́р не ма́є нія́ких.
Лю́ди ба́чили ті́льки те, що поста́влено на ка́рту.
Лю́ди були́ у сіряка́х, але́ обде́рті, но́ги ж ї́хні були́ бо́сі й заю́шені кро́в'ю.
Лю́ди з неприто́мними очи́ма шука́ли люди́ну, що принесла́ такі́ катастрофі́чні звістки́.
Лю́ди пе́ред хати́ною, почу́вши сту́кіт соки́ри, усміха́лись.
Лю́ди стоя́ли, затаї́вши дух.
Лю́ди, зато́чуючись, несли́ все прила́ддя до човна́.
Лю́ди, що я їх прогна́в геть, незаба́ром поверну́ться й приведу́ть підмо́гу.
Люди́на ду́жа і по́вна життя́, як ви, не могла́ б ці́лий рік жи́ти в пала́ці.
Лю́дність дала́ йому приту́лок, хліб, сіль з ним поділя́ла.
Лютува́в так, що ці́лий ти́ждень не прихо́див гра́ти до короля́.
Ма́бу́ть вона́ в тюрмі́, а мо́же, й уме́рла.
Ма́бу́ть, їй на ві́ку напи́сано мої́х рук не мину́ти.
Ма́бу́ть, те й дру́ге впли́нуло на не́ї.
Ма́бу́ть, то по́мста міле́ді? Це було́ ймові́рніш.
Ма́бу́ть, той і заги́нув.
Ма́бу́ть, че́рез два кро́ки й нас чека́є те ж.
Макси́ма зпо́між діте́й він найду́жче люби́в, бо мов себе́ пізнава́в у ньому.
Ма́ло коли́ йому вдава́лося розпрода́ти весь това́р, що ви́ніс на торг.
Ма́ло хи́бло, щоб Гава́ не розпла́кався по такі́й стра́ті.
Мари́на зрозумі́ла, що перемо́га недале́ко і припа́ла йому до колі́н усі́м ста́ном.
Мари́на не договори́ла і, впа́вши голово́ю до поду́шки, почала́ рида́ти, як дити́на.
Мари́ні ча́сто коло́ло у гру́дях, вона́ ка́шляла й ду́же ле́гко засту́жувалася.
Массіно мій! Я ні про що не ду́маю, лише́ про тебе́.
Ма́ти нахили́лась над не́ю, і вона́ зно́ву засну́ла.
Ма́ти роздала́ їм обо́м по їх звича́йній по́рції, а свою́ по́рцію понесла́ до ку́хні.
Ма́тір бо́жа! Він відряди́в мене́ з соба́ками в дале́ку путь, щоб ма́ти можли́вість.
Матро́си підтри́мували її, бо мо́ре ще ду́же хвилюва́лося.
Махне́м аж у Чо́рну Го́ру та й заживемо́ там, п'ючи́ та гуля́ючи.
Ма́ю осві́ту, а осві́та тепе́р у пова́зі та ціну́ ма́є.
Ми вві́чливі з жі́нкою не лише́ зара́ди не́ї, а й зара́ди вла́сної самопова́ги.
Ми вже каза́ли, що Атос люби́в Д'Артаньяна, як си́на.
Ми говори́ли вже, з яко́ю шви́дкістю вивча́в Д'Артаньян обли́ччя лю́дські́.
Ми да́чі не даєм,.
Ми допили́ чай, але́ спа́ти нам не хоті́лося.
Ми ж ізма́лечку, бра́те, на́вчені зако́ну бо́жого.
Ми забезпе́чимо її усі́м, але́ не на оди́н рік, а на все життя́.
Ми змарнува́ли, похова́ли її.
Ми мандрува́ли важки́м, непрохідни́м шля́хо́м́ аж до Соло́ної Води́.
Ми не такі́ пога́ні, як ти ду́маєш.
Ми ота́борилися ко́ло Тахіна, але́ це не дійшло́ до на́шої свідомости.
Ми перевтоми́лися, як сами́ зна́єте, і га́рно було́ б трі́шки відпочи́ти.
Ми подамо́ цю спра́ву, як продо́вження вчора́шньої, і оби́дві ста́нуть за одне́.
Ми поприхо́дили зі шко́ли, а Опана́са ще не було́.
Ми про́симо, щоб ви нас зали́ши́ли.
Ми тебе́ ге́тьманом, ми тебе́ ге́тьманом оберемо́! А там своє́ на умі́.
Ми ще молоді́, нас кли́че життя́, що таке́ хоро́ше.
Миль з де́сять прої́хали вниз до Бонанци, за́ким наздогна́ли пере́дніх.
Мину́в ти́ждень, — усе́ йшло якнайлі́пше.
Мину́ла зима́, мину́в і ці́лий рік се́ред тако́ї робо́ти.
Мину́ло вже ро́кі́в з пятнацять, як уме́рла в па́на Іва́на жі́нка.
Між нами, Бі́лю, це зана́дто дале́ка путь, але́ ми ще мо́жемо ви́грати.
Мізку́є так собі́ Петро́, аж ось ізнов закопоті́ли ко́ні.
Мій ба́тько сам там був, дак розка́зував.
Мій тріюмф ти́хий і я́сни́й, як погі́дний лі́тній ве́чір.
Мій хо́рий спить важки́м, напівме́ртвим сном.
Міле́ді впа́ла на стіле́ць і простягла́ ру́ки, немо́в заклина́ючи цю жахли́ву поя́ву.
Міле́ді диви́лась у вікно́, удаючи́, ні́би не чу́є, як відчиня́ються две́рі.
Міле́ді зачини́ла вікно́, загаси́ла ля́мпу й лягла́ в лі́жко, як пора́див їй Фелтон.
Міле́ді зна́ла, що за не́ю сте́жать, і почала́ прока́зувати молитви́.
Міле́ді зрозумі́ла, що лорд Вінтер ка́же непра́вду, і це наляка́ло її ще бі́льше.
Міле́ді зрозумі́ла, що тре́ба опанува́ти стано́вище.
Міле́ді ки́нула на нього по́гляд, що ро́бить кріпака́ короле́м.
Міле́ді не хоті́ла ви́явити неспо́кою, ви́кликаного загро́зами ло́рда Вінтера.
Міле́ді опови́ла ши́ю Фелтона, і той ви́тяг її з вікна́.
Міле́ді охопи́в жах, бо їй здало́ся, шо нака́з нега́йно ж бу́де ви́конаний.
Міле́ді підско́чила, ні́би на пружи́ні.
Міле́ді подиви́лась на нього й спини́лася, вага́ючись.
Міле́ді почува́ла вті́ху, ба́чивши, що приро́да поділя́є безла́ддя її душі́.
Міле́ді почу́ла ці слова́, і про́мінь наді́ї промайну́в у не́ї в се́рці.
Міле́ді почу́ла, як душа́ її сповня́ється пеке́льної радости.
Міле́ді слу́хала з ува́гою, що від не́ї ши́рилися чолові́чки її блиску́чих оче́й.
Міле́ді става́ла деда́лі говіркі́шою й спита́ла, чи єсть у Д'Артаньяна коха́нка.
Міле́ді ступи́ла крок напере́д, а тоді́ подала́сь наза́д, ні́би вздрі́ла гадю́ку.
Міле́ді, здава́лось, цілко́м заспоко́їлась.
Міле́ді, здава́лося, не зважа́ючи на те́мряву, впізна́ла цю тінь.
Міле́ді, здава́лося, сп'яні́ла з ра́дощів.
Міле́ді, цю ду́жу здоро́ву жі́нку, мимово́лі взя́ли дро́жі.
Мілорде! Змага́тися з усі́м цим, це — блюзні́рство.
Міс Фреда Молуф, оскі́льки мені́ відо́мо.
Місіоне́р підві́вся, охо́плений хвили́нним на́строєм самопоже́ртви.
Мі́стер Те́йлор намага́вся схопи́ти рука́ми Я́нові но́ги, що ними той відбива́вся.
Мішо́к уже́ був поро́жній, але́ грузоє́мність ваги́ збі́льшилася до безмежности.
Могло́ ста́тися, що він зайшо́в у яки́йсь буди́нок.
Могу́чі, стрі́йні ако́рди потрясли́ ці́лим органі́змом молодо́ї ді́вчи́ни.
Моє́ ті́ло стрепену́лося, і я відкрива́ю о́чі.
Мо́же ста́тися, що йому не пощасти́ть, та тре́ба було́ ризикну́ти.
Мо́же хтось її пожалку́є, ду́мала вона́, але́ від ціє́ї ду́мки скам'яні́ло їй се́рце.
Мо́же, ви мене́ й дури́ли, жартува́ли зі мно́ю, але́ я ва́ші жа́рти мав за щи́ру пра́вду.
Мо́же, котра́ з них щось і каза́ла, але́ ж це неправдоподі́бно.
Мо́же, не зо́всім пра́вда й про бу́рку.
Мо́жете порядкува́ти мно́ю, як дру́гом.
Мо́жна було́ ду́мати, що Атос зачаро́ваний.
Мо́жна було́ поду́мати, що вона́ за́раз помре́.
Мо́жна було́ поду́мати, що до столи́ці не ме́нше, як сто льє.
Мо́жна зароби́ти ри́нського, а мо́жна й де́сять, не раху́ючи стра́ви.
Мо́жу закла́стися, що вона́ ско́ро поверне́ться.
Мої́ о́чі спочива́ють на твої́х гру́дях, що зле́гка хвилю́ють під су́кнею.
Мої́ ру́ки тримтя́ть ще ду́жче, як упере́д.
Молоди́й мушкете́р був у на́строї, що допомі́г би йому герої́чно перейти́ на той світ.
Мориму́ха їв з апети́том, слу́хав мої́х оповіда́нь, та сам говори́в ма́ло.
Мошко́ ви́тріщив о́чі і ви́дивився на мене́, немо́в би мене́ впе́рше в життю́ ба́чив.
Мужики́ ж і мі́шане ва́лять ку́пами, а коза́цтво йде ла́вою під мі́сто.
Мушкете́ри вклони́лися, нахили́вшись аж до кі́нських трив.
Мушкете́ри підійшли́, вклонившися.
Мушкете́ри салютува́ли Бікара свої́ми шпа́дами, а по́тім покла́ли їх у пі́хви.
Мушкете́рів, проте́, було́ бі́льше.
Му́шу призна́тися, ця жі́нка страха́є й мене́.
Му́шу, не ви́держу до́вше.
на Бі́лому Перева́лі, — о́тже й не даре́мно прозва́ли це мі́сце так.
На ву́лиці Генеґо він поба́чив, як з ву́лиці Дофіна ви́йшли дві осо́би.
На гру́дях у нього був па́нцер, і ніж ті́льки сковзну́в по кри́ці.
На ди́во була́ в Череваня дочка́, да й го́ді.
На докла́дне оповіда́ння не ста́ло б мені́ ані́ папе́ру, ані́ ча́су, ані́ си́ли.
На дру́гий день по моє́му пове́рненні до Лі́ля, бра́тові пощасти́ло втекти́ з тюрми́.
На жаль, час для тає́много зібра́ння був неслу́шний.
На запита́ння свого́ дру́га він відпові́в, притакну́вши голово́ю.
На мене́ дихну́ло лю́бе тепло́, не зна́ю чи від нато́пленої пе́чі, чи від її осо́би.
На мене́ чека́ють як раз опі́вночі, а я вже запізни́лася.
На мить Д'Артаньян остовпів, не розумі́ючи, де він.
На мить запа́ла ти́ша, і враз розтя́лося ди́ке голосі́ння.
На пі́вночі лю́ди впе́внилися, що моли́тва неді́йсна, якщо́ не попрацю́єш м'я́зами.
На по́міч мені́ прийшо́в селяни́н, що припрова́див мене́.
На поро́зі з'яви́вся Базен, сумни́й та охля́лий.
На протоко́лі сиді́в Йосько ко́ротко, не до́вше, як пів годи́ни.
На світа́нні до нього завіта́в Д'Артаньян і спита́в, що роби́ти.
На сві́ті сніги́, моро́зи, мете́лиця.
На смерть зля́каний, Бонасьє́ ці́лу ніч не сту́лював пові́к.
На столі́ світи́лася одна́ невели́чка ля́мпа під абажу́ром, а по ха́ті сла́лася су́тінь.
На схо́дах він зустрі́в Атоса й Портоса, що йшли до нього.
На те ви попи́, на те ви мужі́ сові́та, на те ви наро́дні го́лови.
На тобі́ перкальо́ва су́кня, черво́на з бі́лими, кру́глими цятка́ми.
На тре́тій день, об одина́дцятій, два діяма́нтові наві́ски були́ гото́ві.
На тре́тій раз, то́бто тепе́р, ви пе́вно, заги́нете.
На ту по́ру священик каза́в каза́ння, і в це́ркві було́ по́вно лю́ду.
На цей раз Д'Артаньян не сказа́в ні сло́ва, — він ви́знав, свою́ по́ми́лку.
На чолі́ одно́ї став він сам, дру́гу доручи́в Арамісові, тре́тю — Портосові.
На ща́стя бу́ря почала́ вщуха́ти, а втім мо́ре ще лютува́ло.
На ща́стя, ошу́кані хи́трощами Д'Артаньяна, вони́ не потурбува́лися наби́ти рушни́ці.
На ща́стя, як ми вже каза́ли, вони́ були́ за сто кро́ків від мі́ста.
На ща́стя, яки́йсь жебра́к підійшо́в до нього попроси́ти ми́лостині.
На́віть Моллі на цей раз перекона́ло те, що вона́ поба́чила.
На́віть якби́ воно́ потра́пило до рук кардина́ла, ми не бу́демо скомпромето́вані.
Наві́що Кід із Монта́ни утя́в таки́й жарт, ніхто́ не зна́є.
Навко́ло їх закрути́вся дим, а го́стрий град зашмага́в по ті́лу.
Над со́нцем си́лу,.
На́две́чір по́дано вече́рю, по́тім спусти́лася ля́мпа, і я сі́ла до сто́лу.
Надво́рі фу́га, ві́тер ви́є.
Наді́ї на те, щоб ді́йсно зміг щось зара́дити в нього не було́.
На́дто пожи́ва для всіх хво́рих дає́ться окре́ма, т.
Назві́ть потрі́бних вам підмайстрі́в і вкажі́ть, які́ інструме́нти тре́ба принести́.
Наздоганя́ючи свої́х, Шрам іще́ раз зупинивсь, стрі́вши бо́жого чолові́ка.
найбі́льший зди́рщик, ко́жного облу́пить.
Найзнатні́ші та найбага́тші дворя́ни намага́ються вступи́ти до не́ї, і не мо́жуть.
Найкра́щий за́хисток це гру́бка, тому́ і лю́ди до не́ї тули́лись.
Найсильні́ша пова́ба — це ра́сова, а ми ж з вами одніє́ї ра́си.
Наля́кана цига́нка забі́гла за віз і зві́дти вигляда́ла, по́ки той на́товп промине́ її.
Нам доведе́ться взя́тися за шпади́, і я би́тимуся, до́ки оди́н з них не вб'є мене́.
Нам но́ги гі́рше болі́ли, ніж йому, бо ми працюва́ли з соба́ками.
Нам ове́с, а ти пес,.
Нам ска́зано, що ти вже пе́вно одда́в з панотце́м бо́гові ду́шу.
Напе́вно, капіта́н змо́же да́ти йому в цій спра́ві до́бру пора́ду.
Напере́д вам кажу́, що моє́ не пропаде́! Я вже на вас найду́ спо́сіб.
Наплю́й на мене́! Відверни́ся від мене́! Я не твій, а ти не моя́.
Наре́шті вона́ почу́ла скре́гіт гра́тів, а на схо́дах — сту́кіт чобі́т і бря́зкіт остро́г.
Наре́шті й ця робо́та йому остоги́дла, і він сиді́в, схили́вши го́лову на стіл.
Наре́шті я почу́ла, як відчиня́ються две́рі.
Наре́шті, англі́йці засоро́мились свого́ вага́ння.
Наре́шті, віко́нницю зачини́ли.
Наре́шті, вона́ породи́ла мені́ дити́нку, ді́вчинку, і вме́рла.
Наре́шті, зби́того і ма́йже го́лого, повели́ мене́ до ві́йта.
Наре́шті, міле́ді не ви́тримала й злама́ла мовча́нку.
Наре́шті, почу́в він го́лос ді́вчи́ни і шви́дко поплазува́в туди́, де вона́ сиді́ла.
Наре́шті, ста́вши на оста́нній щабе́ль, він зави́с на рука́х і торкну́вся землі́.
Наре́шті, Фелтон, що спе́ршу на́віть не гля́нув на міле́ді, подиви́вся в її бік.
Наре́шті, че́рга́ дійшла́ й до Араміса.
Наро́джена дикаркою, дикаркою й помре́.
Наси́лу, бі́дний, на но́ги знявсь.
Наспра́вді ж я ви́пила ті́льки ту, що схова́ла у скля́нці від сніда́нку.
Наспра́вді, вона́ явля́ла собо́ю тата́рський тип, змі́нений до ідеальности.
Наста́в понеді́лок, торго́вий день в Дрого́бичі.
Наста́в, наре́шті, ве́чір.
Нати́сніть же й ви зве́рху, як ті́льки я гукну́.
Наш ґасконець сте́жив за не́ю і ба́чив, куди́ вона́ подала́ся.
Наш ми́лий ґасконець допі́ру показа́в себе́ відва́жним і ві́дданим нам, як і за́вжди́.
На́ше ді́ло — здобува́ти зо́лото, а по́тім зали́ши́ти цю про́кля́ту від бо́га краї́ну.
На́ші но́ги йшли мо́стиком че́рез Каньон, але́ не почува́ли цього́.
Не ба́чиш, як він ве́рхом́ хо́дить, аж хребто́ве крило́ пове́рх води́ виставля́є.
Не бі́йся, не так уже́ ми тебе́ пристерегли́.
Не було́ й су́мніву, що готу́ється вели́кий беньке́т.
Не вибира́в, як бува́ло коли́сь, таки́х страв, яки́х у М.
Не вспі́ла Мари́на вско́чити у наме́т, як почу́вся по́клик євну́ха, що хан іде́.
Не втруча́йтеся в мої́ спра́ви, не намага́йтеся допомага́ти мені́.
Не ди́вно, що я вага́юсь у ви́борі між вами та їм.
Не ди́во, що до Греччиного дво́ру прийшли́ найпе́рше.
Не ду́май, що я без се́рця, що спекулю́ю на смерть свого́ му́жа.
Не з тих, що прива́блюють жіно́к.
не за́вжди́ мо́жна діста́ти, про питво́ й зо́всім не зга́дував.
Не загляда́в я на́віть, що в них є.
Не засмуча́йте моє́ї гости́ни, забу́дьте свої́ гіркі́ї ду́ми хоч на сього́днішній ве́чір.
Не зважа́ючи на вагу́ двох тіл, пори́ви гурага́ну розхи́тували їх у пові́трі.
Не зважа́ючи на уда́ване хвилюва́ння, льодова́ байду́жість не ки́дала її.
Не зверну́в на те ува́ги, хоч чу́ти було́, що зза́ду йшов хтось шви́дше та наздоганя́в.
Не знав я на́віть, хто був мій ба́тько і яко́го я ро́ду.
Не знав, хто перемі́г на змага́ннях у день націона́льного свя́та.
Не знав, хто таки́й Дре́йфус.
Не знав, чи скінчи́лася війна́ помі́ж Сп.
Не зна́ла, що при́йде по ньому.
Не зна́ю ж, чи одчиня́ти воро́та, чи пе́рше бі́гти до па́на.
Не зна́ю, чи говори́в я вам, що там була́ тьма соба́к.
Не зна́ю, що йому в мені́ не подо́балося, але́ плю́нув і відверну́вся.
Не ле́гко розпові́сти́ про ті му́ки, що за оста́нній час пережила́ молода́ жі́нка.
Не лист, а чима́ли́й паке́т.
Не лу́чче б нам з ля́хами,.
Не мину́ло й годи́ни, а Га́ва мав уже́ ці́лу ко́пу здорове́нних ра́ків в то́рбі.
Не мо́вивши ані́ сло́ва, він підня́в ху́сточку й покла́в її в кешеню па́ні Бонасьє.
Не мо́жна, ма́бу́ть, і́нше, як ті́лько го́рем да бідо́ю, довести́ люде́й до ро́зуму.
Не мо́жу пригада́ти — чи від кинджа́ла, чи від отру́ти.
Не наїда́лася досхочу́, голодува́ла.
Не оди́н раз уже́ ти служи́ла мені́ ві́рні слу́жби, послужи́, мо́же, в оста́ннє.
Не оди́н тут таки́й, а ще ма́є Бо́га в се́рці.
Не пе́рший раз у нього беру́, і ціна́ у нього все одна́кова.
Не побоя́вся ї́хати, а не хоті́лося.
Не при́йдеш від за́втра за ти́ждень, уже́ мене́ тут не бу́де і ніхто́ не зна́тиме, де я.
Не ра́ція йти про́ти наро́дніх зви́чаїв, коли́ не чу́єшся на си́лі.
Не рушаючися з мі́сця, вона́ повела́ тим о́ком, що гляді́ло до пле́са.
Не сам Воло́дя, а ще які́сь гру́бі голоси́.
Не секу́нди, а ти́жні, місяці́, ро́ки́.
Не се́рдься, що виїжджа́ю без проща́ння.
Не смі́йся з мене́, Массіно! Це пра́вда.
Не сподіва́вся я від вас цього́, Я́не.
Не так ро́ду, як ма́мочки,.
Не такі́вський же був і Тара́с, щоб угомони́всь одра́зу.
Не тре́ба й твоє́ї вічности, бо я їх пе́вно не доживу́.
Не тре́ба, щоб він заста́в вас тут.
Не хо́четься тобі́ й признава́тись, не хо́четься й бреха́ти.
Не час нам тепе́р враждовати, час за коза́цьку честь посто́яти.
Не я поки́нула тебе́, а ти не зумі́в уде́ржати мене́.
Невдо́взі він спостері́г, що ру́ля ста́ла нерухо́ма.
Невели́кий барка́с ки́дало по хви́лях, як горі́хову лушпайку.
Незаба́ром две́рі відчини́лися, з'яви́лась ва́рта.
Незаба́ром дої́хали до коршми́, де все було́ ти́хо та по́рожньо.
Незаба́ром инші лю́ди, си́ла силе́нна люде́й, поспіша́ть, щоб захопи́ти ту копа́льню.
Незаба́ром Патрік почу́в го́лос свого́ па́на, що кли́кав со́кола.
Незнайо́мий почека́в, до́ки вона́ тро́хи втихоми́рилась.
Незнайо́мі були́ їм так по́стать, як і ху́тра.
Нема́ там ні пані́в, ні мужикі́в, ні бага́тих, ні вбо́гих.
Нема́, мо́же, і в сві́ті тако́ї щи́рої душі́ до мене́.
Нема́є тако́го дня, щоб я не працюва́в на рі́чці, або́ куди́сь не мандрува́в.
Немо́жна боя́тись того́, хто вас коха́є.
Непривітний із нача́льством, похму́рий, у ба́тька вда́вся, ті́льки стриманіший.
Нерозв'я́зана за́гадка ціка́вить, навіва́є жаль або́ ту́гу — все те приє́мні почуття́.
Несподі́вано впа́ла йому ду́мка, від яко́ї він на́че зміцні́в та оду́жав.
Несподі́вано зарипі́ли две́рі, приму́сивши мене́ здрігну́тися.
Неха́й беру́ть воли́ к нечи́стій ма́тері, а ти остава́йсь вече́ряти.
Неха́й вона́ не зна́є, що нам відо́ма її таємни́ця.
Неха́й вона́ що хо́че, то й ро́бить з ним.
Неха́й наш каза́н закипи́ть іще́ й з дру́гого бо́ку, щоб ізвари́лась ка́ша.
Неха́й пла́че, неха́й пла́че, а вже не ви́плаче,.
Неха́й стої́ть, неха́й бу́де, як оздо́ба, а не як зава́да в житті́.
Ні газе́т він при собі́ не мав, не знав та́ко́ж, чи вже пові́сили Дуранта.
Ні, ви не хо́чете цього́? Мовчите́? Гара́зд.
Ні, він бу́де че́сним.
Ні, він не пі́де до не́ї.
Ні, помиля́ємось, він знайшо́в покупця́ на діяма́нт.
Ні, те, що я вам говорю́, на́віть смі́шно.
Ні́жне, бі́ле ті́ло як чи́стий алябастер заблища́ло на со́нці.
Ніхто́ б не сказа́в, що вони́ іду́ть у го́сті до весе́лого па́на Череваня.
Ніхто́ на́віть би й недоми́слився, що там хтось є.
Ніхто́ не зна́є, що з не́ю ста́лося.
Ніхто́ не пали́в сві́тла, бо весня́ни́й день був до́вгий і час було́ спа́ти.
Ніч мі́сячна, — сказа́в ти, де́ржачи мене́ в свої́х обі́ймах.
Ніч нас звела́, ніч розвела́, і для мене́ він лиши́вся страшни́м ви́плодом но́чі.
Ніщо́ не помага́ло і пан Андрі́й, де да́лі, ті́льки ду́жче глузува́в із нього.
Ніщо́ не послабля́є так, як ці кля́ті дряпаки.
Нові́тній був чолові́к тверди́й, хоть надла́маний ві́ком і ли́хом.
Но́сить до́ти, до́ки ни́жній кіне́ць не обігниє́ з боло́та.
Ну, а вида́тків крім на вас та на спла́ту проце́нтів у мене́, як зна́єш, ду́же ма́ло.
Ну, а тепе́р, коли́ вже ви тро́хи заспоко́їлись, ра́дий я зна́ти, що з вами ста́лося.
Ну, але́ зна́єте що, я вам дам три́дцять ри́нських за ва́ші чіпці.
Ну, але́ тепе́р бува́йте здоро́ві.
Ну, зди́бались ми в Стри́ю на то́рзі́, познайо́милися, розбала́кались.
Ну, і подави́вся, і лиши́в Га́ву без крейцара.
Ну, іді́ть, іді́ть, бо́га ра́ди.
Ну, кажі́ть же, бо я, ді́йсно, помира́ю з хвилюва́ння.
Ну, Мундзю, цього́ я по тобі́ не наді́явся.
Ну, ну, дай спо́кій! Всти́гну ще набри́днути тобі́.
Ну, ну, ціка́во, чим то пока́же себе́ той Генри́сь.
Ну, приї́хали за мно́ю козаки́, та й го́ді.
Ну, присягні́ться ж на розп'я́тті, бі́льшого я не вимага́ю.
Ну, ся́дьмо лиш, мої́ дорогії го́сті, та ви́п'єм за здоро́в'я па́на Шра́ма.
Ну, та коли́ мене́ і вб'ють, то вб'є мушкете́р.
Ну, та на це ще ма́бу́ть бу́де до́сить ча́су.
Ну, та одна́ково, — замовчі́ть, я пишу́.
Ну, так ось я вас пора́джу.
Ну, тепе́р я рад з душі́ сту́кнутись із тобо́ю шабля́ми.
Ну, що ж, пристаєте́.
О, ні, все кра́ще ї́хня знева́га.
О, я вже не бу́ду зна́ти, що вона́ переказа́ла мені́, бо́же мій, я помира́ю.
О, я розумі́ю, що зу́стріч із ним наляка́ла вас.
Оба́біч простяга́вся покрі́в м'яко́го, блиску́чого сні́гу.
Оби́два мушкете́ри, що люби́ли комфо́рт, принесли́ собі́ й Атосу по стільцю́.
Оби́два пого́ничі, ста́вши навколюшки, немилосе́рдно гна́ли соба́к.
Оби́два шля́хтичі, не ду́же хоро́брі на позі́р, нерішу́че перезирну́лися.
Оби́дві жінки́ розлучи́лись, ласка́во пересміхнувшися.
Обли́ччя її здава́лось таки́м га́рним, деліка́тним, а ті́ло вража́ло своє́ю си́лою.
Обли́ччя їй було́ бліде́, о́чі — вто́млені, чи то з безсо́ння, чи то від сліз.
Обли́ччя їх були́ смутні́ й похму́рі, на́віть Арамісове.
Обли́ччя того́, що співа́в, було́ я́сне́, о́чі весе́лі.
Обме́живши її ка́ру ви́силкою, її ма́йже поми́лувано.
Обняли́сь, поціловались і довге́нько де́ржали оди́н одного́, обня́вшись.
Од'ї́хавши за півмі́лі, Д'Артаньян поба́чив сві́тло й почу́в по́стріл.
Одбули ми дурне́ мужи́цтво, одбули міща́н, одбу́ли й стари́х дундукі́в.
Оди́н з тих, кого я ви́садив із сідла́, був її ба́тько.
Оди́н на́віть набли́зився до люди́ни, що по́взала на животі́.
Оди́н Черева́нь усміха́всь, догада́вшись, що тому́ за причи́на.
Одкрию тобі́, панотче, чого́ оте́є я в Ки́єві.
Одна́ дочка́ мо́же де́що ши́ти, дру́га пря́сти, чи як там.
Одна́к, вона́ такти́чно стри́мала себе́ й серде́чно сти́снула ру́ку.
Одна́к, я тут розчарува́вся.
Одне́ сло́во, не звіря́йтеся ні на кого, на́віть на свою́ тінь.
Одне́ сло́во, я відігра́в.
Одни́м кінце́м обв'яза́вся сам, а з дру́гого зроби́в петлю́.
Одно́ з таки́х оповіда́нь, котре́ гли́бше, ніж і́нше, вра́зи́ло мене́, подаю́ оце́ читача́м.
Одно́ сло́во, ви — мужчи́на.
Одного́ ве́чора я свої́м́́́ зви́чаєм пішо́в до одни́х знайо́мих, яки́х я охо́че відві́дував.
Одного́ ве́чора, ра́но повесні́, хан прийшо́в до не́ї сумни́й і знерво́ваний.
Одного́ ра́зу він зроби́в дурни́цю, необере́жно нагада́вши про себе́ кардина́лові.
Одного́ ра́зу грома́да прийшла́ ду́же роздра́жнена, в оча́х миготі́ли во́гники.
Одного́ ра́зу ми догна́ли Джефа, що ра́нком пої́хав упере́д, а тепе́р тут спочива́в.
Одного́ ра́зу ми зустрі́ли двох при́видів, що мандрува́ли крізь ти́шу.
Одного́ ра́нку я прийшла́ вча́сніше, як звича́йно.
Одної, те́мної, холо́дної листопа́дової но́чі мі́сто М.
Одну́ мить, що трива́ла ці́лу ві́чність, диви́вся він в її обли́ччя.
Озбро́єний рожном госпо́дар, ки́нувся до кімна́ти, де сиді́ли оби́два при́ятелі.
Ой, згада́й мене́, моя́ стара́ не́не,.
Ой, коли́ б мені́ добра́тись живо́му та здоро́вому до Хма́рища.
Ой, поста́вив коза́к Неча́й.
Ой, ти стари́й дідуга́,.
Ой, у Кра́снім на ставочку.
Олимпіяда Остапівна як сиді́ла, так і ру́ки спусти́ла.
Он ко́ні по́дані, йди вмо́щуйся та гляди́ мені́, щоб чим Пара́ски не оби́дила.
Он, як був Кисі́ль або́ Вишневе́цький Єрема.
Опана́с аж підки́нувся, мов ужа́лений.
Опана́с замо́вк, заду́мався.
Опана́с прові́в мене́ до місте́чка, куди́ було́ тре́ба.
Опини́вшись у в'язни́ці, міле́ді вдала́сь у страше́нну ту́гу.
Опинившися на ро́зі Вірме́нської, я зирну́в уго́ру на її ві́кна.
Оповіда́ючи всім про те, що ста́лося, він лютува́в про́ти бі́лих твари́н.
Оставсь Брюхове́цький, як осту́джений.
Оставсь Петро́, як осту́джений.
Останвій послане́ць, яко́го схопи́ли, віз листа́.
О́страх її зник, ско́ро вона́ впізна́ла дру́га в тім, кого ма́ла за во́рога.
Ось ба́чите, як я звіря́юсь на вас.
Ось ви оби́два га́рні хазя́ї́, ви не те, що я.
Ось він у мене́ в рука́х, той лист.
Ось Джемс Гоз, що лежи́ть по́руч вас, зна́є і не ска́ржиться.
Ось диві́ться, ді́ти покра́ли ва́ші човни́.
Ось зві́дки і ка́шель, і потре́ба в плащі́.
Ось зло́чини, в яки́х я обвинува́чую її.
Ось і тепе́р я що́йно поверну́вся з доро́ги, і мої́ соба́ки ще на́віть не відпочи́ли.
Ось ке лиш, я тро́шки різо́ну по груди́ні.
Ось причи́на, з яко́ї її тавро́вано.
Ось ско́ро ді́вчи́на приї́де сюди́, щоб одружи́тися зі мно́ю.
Ось слу́хай лише́нь, бра́тику, яки́й мені́ сон сього́дні пе́ред сві́том сни́вся.
Ось усе́, що я мо́жу вам сказа́ти.
Ось ході́мо лиш до архимандрити, до на́шого пора́дника.
Ось я й зроби́вся поря́дним, таки́м, як ви хоті́ли.
Ось, наре́шті, та Фреда — поду́мала вона́, — та танцюри́стка і згу́бниця чоловікі́в.
Ось, що я вам скажу́.
От бог дава́в ді́тям і здоро́в'я, і тала́н на всю жизнь.
От і не ди́во, що й ми оба́, немо́в зговорившися, ра́зом завели́ річ про Борисла́в.
От і побрата́ються да й живу́ть дові́ку вку́пі, як ри́ба з водо́ю.
От і поча́в Петро́ усе́ оповіда́ти, як було́ в Паволочі.
От хоч би взя́ти Анто́шка, Сарабри́нового си́на.
От як до́бре ще ви́пили, ви́тяг я з кише́ні ключі́ та й ки́нув їм вязку на стіл.
Ота́к Атос знайшо́в у свої́й госпо́ді ко́шти, на які́ й не чека́в.
Ота́к вона́ й засну́ла в мої́х обі́ймах, засну́ла наві́ки.
Ота́к зітну́ться, да й до шабе́ль.
Оте́є тут бу́де юрба́, що знай танцю́ють та смію́ться.
О́тже чу́єш? Розумі́єш? На, поцілу́й мене́ і йди тепе́р і роби́, як зна́єш.
О́тже, він чув усе́.
О́тже, вона́ не зрозумі́ла по́глядів Фрединих.
О́тже, вона́ прийшла́ сюди́ і по секре́ту переказа́ла, що короле́ва ду́же занепоко́єна.
О́тже, все йде́ться до́бре, все йде́ться найкра́ще.
О́тже, всі чоти́ри при́ятелі були́ вку́пі.
О́тже, Д'Артаньян не мав ча́су бари́тися з коха́нням.
О́тже, до поба́чення, дороги́й Атосе.
О́тже, і тебе́ не мине́ ща́стя, якщо́ ти зали́ши́шся зо мно́ю.
О́тже, кардина́лу, — а з ним, ма́бу́ть, і всій Фра́нції, — загро́жувала заги́бель.
О́тже, коршма́ на́ша за́вжди́ стої́ть поро́жня.
О́тже, між чотирма́ мушкете́рами не було́ бі́льше балачо́к про Марі́ю Мішон.
О́тже, на́ші се́меро подоро́жні пройшли́, мовля́в, крізь вого́нь.
О́тже, о дев'я́тій чека́й на мене́ тут, у каса́рнях.
О́тже, па́ні Бонасьє перейма́ла прови́ну на себе́.
О́тже, пано́ве, ні сло́ва про цю всю спра́ву.
О́тже, пого́ня за соба́ками ще бі́льше зверну́ла зага́льну ува́гу на Джой Моліно.
О́тже, сіда́ймо і побала́каємо, як ка́же кардина́л.
О́тже, у п'я́тницю вве́чері — чи ж так? Гара́зд! Соба́ки бу́дуть гото́ві.
О́тже, я був приму́шений провести́ її до каре́ти.
О́тже, я не зна́ю тако́ї обіця́нки.
О́тже, я сповіда́юся пе́ред вами, Д'Артаньяне.
О́тже, як ба́чите, я тро́хи зна́юся на цьому́.
О́тжеж не що, ті́льки це мене́ до криміна́лу завело́.
Ото́ж він сиді́в мовчазни́й, схили́вши го́лову.
Ото́ж вони́ з стра́хо́м і заціка́вленням чека́ли, що то він да́лі чини́тиме.
Ото́ж тепе́р ця пове́рхня була́ гладе́нька, тверда́ й слизька́, як парке́т.
Ото́ж я зна́ю, що роблю́, той ході́м.
Офіце́р взяв зі сто́лу вка́зані папе́ри, пода́в їх і, ни́зько вклонившися, ви́йшов.
Офіце́р узя́в кра́маря під ру́ки й приві́в до передпоко́ю, де знайшо́в двох тюре́мників.
Ох, да ді́вчи́на ж га́рна! — дода́в Кири́ло Тур, погля́нувши во́вчим по́глядом на Ле́сю.
Ох, ма́бу́ть, він провини́всь пе́ред товари́ством! А в них нема́ ні кри́хти жа́лості.
Очеви́дно, він опини́вся в па́стці.
Очеви́дно, за цим віко́нцем, так затищно осві́тленим, чека́ли на нього.
Очеви́дно, каре́та тут зупини́лася.
Очеви́дно, то не був ще кіне́ць.
О́чі її були́ холо́дні, я́сні́.
П'єр показа́в на трісочки́, розси́пані ко́ло дров.
П'ятьсо́т душ їх з'яви́лось на весі́лля Тиллі, і миль за два́дцять жо́дного бі́лого.
Пакуночки свої́, що вам потрі́бно, зво́льте забра́ти.
Пала́ючий вого́нь, черво́не залі́зо, залі́зо ка́та, тавро́ на лі́вому плечі́.
Пали́ти, де не було́ лісі́в, не було́ чим.
Пан Андрі́й не зміг би й поду́мати, щоб таке́ ста́лося.
Пан Андрі́й сиді́в хвили́ну, похили́вшись.
Пан Зиґмунт вистара́є нам пашпорти, і за́втра повіта́ємо на́ших у Варша́ві.
Пан Іва́н був значни́й чолові́к, старожи́тель у М.
Пан кардина́л, здає́ться, сте́жить за не́ю й переслі́дує її бі́льше, ніж звича́йно.
Пан Трацький дивува́вся, слу́хаючи це́ї ра́ції.
Па́не Д'Артаньяне, ви пе́рший.
Па́ні Бонасье остовпіла, нерухо́ма, німа́ й бліда́, як ста́туя.
Па́ні Бонасьє ба́чила, що він вага́ється.
Па́ні Бонасьє впа́ла в крі́сло, не ма́вши змо́ги зроби́ти жо́дного ру́ху.
Па́ні Бонасьє поба́чила, що зайшла́ задале́ко і зляка́лася.
Па́ні Бонасьє спро́бувала зру́шити, зроби́ла два кро́ки й впа́ла навко́лішки.
Па́ні Бонасьє, все ще вага́ючись, подиви́лась на молодо́го чолові́ка.
Па́ні Бонасьє, тремтячи́, підвела́сь і спе́рлася на стіле́ць, щоб не впа́сти.
Па́ні, — зверну́вся офіце́р до да́ми, — не турбу́йтеся.
Па́нське господа́рство, котре́ Гершко вважа́в свої́м́́́, зацвіло́.
Пасу́к не наріка́ла, а йшла впере́д, прото́птуючи доро́гу.
Пасу́к, трима́ючи мене́ за ру́ку, йшла по́руч мене́.
Пе́вно в вас ду́мка не плати́ти, а має́ток відда́ти.
Пе́вно, бува́ють ви́ємки.
Перебули́ тут ко́ло годи́ни, щоб да́ти ко́ням́ відсапа́тися.
Пе́ред сві́том присни́всь тобі́ сон, пе́ред сві́том і спра́вди́ться.
Пе́ред товари́ством со́ром вво́литись, а до́ма заля́жу до завтрього.
Перека́зували, що вони́ з поря́дної роди́ни.
Пе́рстень прийшо́вся, на́че був зробленний на нього.
Петро́ й постері́г, хто се таки́й, і поча́в придивля́тись, що там за Брюхове́цький.
Петро́ Сердю́к, проведи́, бра́те, мене́ до госпо́ди.
Петро́, старо́го Шра́ма син, ско́чив на зе́млю і взяв од панотця́ коня́.
Пий і їж до своє́ї слю́бості, хто хо́чеш.
Півні́чне ся́йво зга́сло, і та́бор був оа́зисом сві́тла се́ред глибо́кої те́мряви.
Півні́чне ся́йво розмальо́вувало не́бо тре́мкими, мінли́вими фа́рбами.
Під той час у две́рях з'яви́вся чолові́к, бліди́й, як і всі, що були́ в кімна́ті.
Під цей час він був у ро́зквіті сил, на верши́ні своє́ї могутньости.
Під шкі́рами на снігу́ був шар сосно́вого гі́лля́, дю́ймів шість завгрубшки.
Під'ї́хавши го́сті під бра́му, почали́ грю́кати ша́блею в цвяхи́.
Підві́вши до́вгу мо́рду до не́ба, заво́див протяжно і жа́лібно.
Підійшо́вши до двере́й, я поба́чив, що хтось намага́ється ввійти́.
Підожді́ть, а як я вмру, сва́тайте мою́ Олимпіяду Остапівну.
Пізна́в Шрама і сам не знав, що роби́ти од ра́дості.
Пі́сля тре́тього вда́ра шля́хтич впав, як коло́да.
Пішо́в Кири́ло Тур, похили́вшись, у свої́й відло́зі з горбо́м.
Пішо́в про́сто до то́ї жі́нки, що продава́ла ра́ки.
Пля́нше пода́вся до ву́лиці Голубника́, а Д'Артаньян на ву́лицю Фе́ру.
Пля́нше спав уде́нь, бо був голо́дний, обі́дав він теж уві́ сні.
Пля́нше уда́в з себе́ слугу́, що шука́є поса́ди.
Пля́нше, все ще диву́ючись, чи́стив їх, і два вже були́ ви́чищені.
Пля́нше, Грі́мо, Мускетон і Базен нега́йно пішли́.
По жі́нку вже не час було́ верта́тися, — ра́зом із ко́рчмо́ю́ згорі́ла на ву́гіль.
По їх січово́му ро́зуму, ніщо́ на сві́ті не стої́ть ні ра́дості, ні печа́лі.
По обі́ді ви́йшов, не ка́жучи, куди́ йде.
По рі́чищах було́ бага́то зо́лота, а на берега́х знайшли́ рубі́ни.
По ро́кові був я вже таки́м ма́йстром, що всі сільські́ хло́пці в кут пе́редо мно́ю.
По тре́тьому ра́зі вну́трішнє вікно́ відчини́лося, і крізь ши́бку замерехті́ло сві́тло.
По ху́трах впізна́в її, не ка́жучи вже про її мане́ру трима́ти го́лову.
По цих слова́х він зирну́в на свого́ при́ятеля так пи́льно, що той заміша́вся.
По цих слова́х Д'Артаньян, як спра́вжній ли́цар, ви́тяг шпа́ду.
Поба́чив ге́тьман, що на зу́стріч наближа́ється ві́йсько, і здиво́вано пригляда́ється.
Поба́чивши Д'Артаньяна, він підві́вся й че́мно пішо́в йому назу́стріч.
Поба́чивши зда́лека ґварді́йський мунди́р, він поскака́в про́сто до Д'Артаньяна.
Поба́чивши свого́ ді́вера, вона́ ви́пустила розпа́чливий крик.
Поба́чивши сього́дня ді́вчи́ну ласка́вою й неполохли́вою, хан зраді́в.
Поба́чивши таке́, шля́хтич ви́добув свою́ шпа́ду й ки́нувся на Д'Артаньяна.
Поба́чивши цю німу́, нерухо́му на́че ста́туя, по́стать, міле́ді переляка́лась.
Поба́чиш сам, що в нас за гість тепе́р у Хма́рищі.
Поба́чуся з Хмельни́цьким, тоді́ й обмірку́ю, що вчини́ти.
Поверну́вши свою́ доло́нею догори́, він зати́снув її ру́ку.
Повернувшися до Пари́жу, я за́раз же захо́джуюся шука́ти цю неща́сну жі́нку.
Повернувшися, Д'Артаньян поба́чив, що оби́два салда́ти зни́кли.
Поверта́тися не було́ вже нія́кої ра́ції, тре́ба було́ йти да́лі.
Повече́ряє, як проки́неться.
Повико́пували в землі́ здорове́ннії пе́чі, запали́ли огні́.
Повідо́мте про ці щасли́ві нови́ни ва́шу сестру́, люб'я́зна кузино.
Пові́рте, я не зверта́ю ува́ги на такі́ передчува́ння.
Пові́тря прові́нції, здає́ться мені́, для нас тепе́р кори́сніше, ніж пари́зьке.
Пово́дьтеся на війні́, як ли́чить благоро́дному дворяни́нові й зга́дуйте про мене́.
По́гляди ї́хні зустрі́лися, а да́лі все пішло́, як по ма́слу.
Погля́нувши на нього, ба́чилося, що на де́сять кро́ків від нього чу́єш жи́да.
Поглянь, поглянь, як маха́є ша́блею! Мов запро́шує до́брих при́ятелів у го́сті.
Пого́нич лежа́в на са́нка́х, а соба́ки шви́дко бі́гли пря́мо до хати́ни.
Пограбува́вши до ще́нту та́бор бі́лих, інді́йці поверну́лись до свої́х шатрі́в.
Подиві́ться, що він зроби́в зо мно́ю.
Поділи́ли все гара́зд, без нія́ких наріка́нь.
Поєднавшися пі́сля невда́лого полюва́ння на ку́лика, брати́ яки́йсь час ішли́ мо́вчки.
Поживете́ тро́хи в мене́, по́ки все це розві́ється.
Позавчо́ра був пісни́й день, а там подава́ли лише́ скоро́мне.
Пої́хав в осени́ Макси́м до університе́ту, рік мину́в, усе́ мов гара́зд було́.
Показа́в це ба́тькові, розтолкува́в, і стари́й аж за го́лову взя́вся.
По́ки взу́єтеся, то й сніда́нок поспі́є.
По́ки мину́в ти́ждень, хан Ісла́м Гірей лежа́в уже́ тя́жко хво́рий.
Поки́нуті запря́жки стикну́лися з иншими, і ста́лася на льоду́ ці́ла метушня́.
Покі́й був уря́джений як сало́ник, обста́влений зі смако́м, хоч без виставности.
Покли́кали Пля́нше й Базена, і ті заступи́ли Грі́мо й Мускетона.
Покої́вка ско́чила на підно́жку, і каре́та покоти́ла.
Полко́вник Шрам, стоючи́ за де́ревом, диви́всь на їх обо́х.
Положи́ли на ря́су міждо двох ко́ней Петра́ да й повезли́ до подві́р'я, приде́ржуючи.
Поля́ків було́ дале́ко бі́льше, ніж тата́рів та козакі́в.
Пообі́дали, попе́стилися і Генри́сь знов пішо́в куди́сь.
Попереджа́ю, що я бу́ду обороня́тись, хоч би й про́ти вас.
Поприбира́вши шви́дко на столі́, він поста́вив туди́ вагу́.
Пора́неного, як ми каза́ли, в тяжко́му ста́ні зне́сено туди́ ще рані́ш.
Порівнявшися з ним, вони́ й собі́ спини́лися.
Порівня́ємо ми вас так, що й не захо́чете.
Портос відпові́в, що пора́за не дозво́лить, ма́бу́ть, йому ско́ро пої́хати зві́дси.
Портос з Арамісом, розмовля́ючи, йшли зза́ду.
Портос і Араміс перезирну́лися, не розумі́ючи тако́ї впевнености Атоса.
Портос на ту по́ру лежа́в у лі́жку й тренува́вся, гра́ючи з Мускетоном у ля́ндскнехт.
Портос підві́вся, попроща́вся із свої́ми при́ятелями і пішо́в за Мускетоном.
Портос пла́кав, Араміс руко́ю ука́зував на не́бо, Атос перехристи́вся.
Портос схили́в го́лову на озна́ку того́, що зго́джується з цим.
Портос, здава́лося, зідхну́в вільні́ше.
Портос, зрозумі́в він, чи не зрозумі́в, дав во́лю своє́му гні́ву.
Портос, не відпові́вши ні сло́ва, зроби́в ще крок наза́д.
Постанови́в Кири́ло Тур на вікні́ каганчик, а сам збли́зивсь до пону́рого в'я́зня.
По́тім ви нас покли́чете, і ми бу́дем обі́дати.
По́тім з'яви́лися Пля́нше й Грі́мо, теж з кі́ньми свої́х пані́в.
По́тім запали́в цига́рку і поча́в ліни́во, крізь запашни́й дим, сте́жити за Фредою.
По́тім знов їх тро́хи підіймемо́, вдя́чні бу́дуть.
По́тім зно́ву схили́ла го́лову на ру́ку, заду́мливо ди́влячись на Вандерліпа.
По́тім прийшла́ весе́ла, вільноду́мна мо́лодість.
По́тім свою́ розмо́ву з селяни́ном, яко́го ти зди́бав у лі́сі.
По́тім схопи́лись ліво́руч та розчали́ знов грець, лю́тий, страшні́ший пе́рвого.
По́тім усе́ замо́вкло, і чу́ти було́ лише́ кро́ки чолові́ка, що наближа́вся до двере́й.
По́тім шви́дко залі́з під ко́вдру, не зня́вши на́віть мокаси́нів.
По́тім, за замо́рським зви́чаєм, вони́ привіта́лися.
По́тім, зверта́ючись до Пля́нше, зроби́в йому же́ста ви́няти набі́й з мушке́та.
Поцілу́й мене́ на знак того́, що дає́ш обіця́нку.
Поча́в же він так са́мо, як і ви.
Почали́ були́ й женихи́ загляда́ти, та пан Андрі́й шви́дко їх повідна́джував.
Почервоні́в, як мі́день, Гвинтовка.
Почну́ таке́, чого́ ти найме́нше наді́єшся.
Почу́вши ви́гуки легкоду́хого селя́нства про зго́ду, Богу́н зблід на виду́.
Почу́вши наш го́лос, вона́ як стрі́ла ру́шила про́сто на мене́.
Почу́лось свисті́ння збро́ї, зойк же́ртви, і безголо́вий труп упа́в на зе́млю.
Пощасти́ло йому так до́бре ста́ти, що че́рез коза́цькі го́лови усе́ було́ ви́дно.
Пра́вда ж, Портосе, ми їмо́ коня́, та ще, ма́бу́ть, з попо́ною.
Пра́вда, Бори́с не знав, хто вона́ і до яко́ї народности зачисляє себе́.
Пра́вда, в Едму́нда воло́сся було́ до́сить до́вге, а за воло́сся найлі́пше рятува́ти.
Пра́вда, ко́ло дру́гої ра́но намага́лись відчини́ти две́рі.
Правди́вого чуття́ в тім нема́, от що.
Пра́вду ка́жучи, я ду́же ра́дий, що Грі́мо бу́де зі мно́ю.
При сві́тлі ля́мпи він поба́чив жі́нку, заку́тану в манти́льку те́много ко́льору.
При стіні́ стоя́ла ла́вка, що кінце́м упира́лася в куто́к.
Прибу́вши до У́мані, Богу́н по́хапцем поча́в рештува́ти її та узбро́ювати ме́шканців.
Прибу́вши на бастіо́н, чоти́ри при́ятелі оберну́лися.
Прибу́вши туди́, вони́ поба́чили і причи́ну завору́шення.
Прибу́вши туди́, молода́ жі́нка, здава́лось, вага́лася, як і на ву́лиці Вожірар.
Привик я до них, і пізні́ше став я їх вируча́ти в пильнува́нню гусе́й.
Приго́ди, за які́ ми оце́ розповіли́, відбули́ся на протязі півгодини.
Приє́мно колиса́тися в такі́й наді́ї, мов у гамаці́.
Приїзди́в і мину́лої неді́лі та й ба́чив, що ба́тькові щось недо́бре.
Приї́хали в трі́йці, привезли́ отого́ Генри́ся.
Прийшли́ колядува́ти під на́ші ві́кна, а та́то не мав дрібни́х.
Прина́ймні полови́на з них ба́чила, як Тиллі зни́кла в пові́трі.
Прина́ймні, так мені́ здає́ться.
Принесі́ть сюди́ вагу́, і ми поділимо́сь.
Принесі́ть ще відро́ води́, та скорі́ше.
Прису́тні вту́пили в нього о́чі і з бо́лісним хвилюва́нням чека́ли, що він ска́же.
Присяга́ємось вам, Томмі.
Присяга́юсь, хазя́їну, я оди́н ви́пив, прина́ймні, півтора́ста пляшо́к.
Присяга́юся вам, па́не.
Присяга́юся, що не піду́ зві́дси, коли́ нас перемо́жуть.
Приче́плюсь за па́на Шра́ма, да куди́ він, туди́ й я.
При́ятелі до́вго спереча́лись, як писа́ти.
При́ятелі, усміха́ючись, перезирну́лися — їх перехитрува́ли.
Про дру́гий лист, звича́йно, він не сказа́в ні сло́ва.
Про цю спра́ву вона́ обере́жно поговори́ла з Сі́ткою Ча́рлі, що прода́в соба́к грекині.
Про́буйте переспа́тися, мо́же вам поле́гшає, то тоді́ ска́жете.
Продава́тимеш, ка́жеш, то й я прода́м.
Прої́хавши під двома́ а́рками, каре́та спини́лась у те́мному чотирьохкутньому дворі́.
Пройшли́ за ярок, аж ось і Череваниха ї́де назу́стріч.
Прокинувшися, щу́ка вже не тя́мила того́, що їй сни́лося.
Промину́вши Іґл, вони́ ста́ли спочива́ти.
Про́мінь страше́нної радости, як бли́скавка, промайну́в в оча́х міле́ді.
Пропози́цію цю ухва́лено з захо́пленням, але́, на ща́стя, ви́било одина́дцяту.
Пропу́стять тебе́ з ним, куди́ схо́чеш.
Про́сти́й був чолові́чина Черева́нь, а й йому ста́ло розу́мно, що тут щось да не так.
Проте́ на цей по́клик ге́тьмана лю́ди йшли вже не з таки́м захо́пленням, як поза́торік.
Проте́, він мав пе́вний на́мір перепроси́ти хоро́брого мушкете́ра, не прини́жуючи себе́.
Проте́, він роби́в такі́ розраху́нки, не спита́вши свого́ пожильця́.
Проте́, вони́ віддаля́лися від за́мку.
Проте́, го́рдощі, як і впе́рше, взя́ли го́ру, і від дру́гого вда́ру две́рі розсі́лися.
Проте́, день, хоч і пові́льніш, ніж звича́йно, кінча́вся.
Проте́, і́ноді й спо́мини бува́ють боля́чі.
Проте́, коли́ до́бре там умира́ти, це не зна́чи́ть, що до́бре й жи́ти.
Проте́, ми не скори́лися, нас потягли́ силомі́ць.
Проте́, міле́ді до́сить терпля́че чека́ла до обі́ду.
Проте́, міле́ді не заспоко́їлась.
Проте́, на́шого ґасконця неле́гко було́ заляка́ти.
Проте́, ніч пройшла́ без приго́д.
Проте́, обіця́йте мені́, якщо́ сього́дні вночі́ вас не вб'ють, ви за́втра пої́дете.
Проте́, там бага́то ска́зано про вас.
Проте́, час мина́в, а ляроше́льці не здава́лися.
Проти́вно, я хоті́в тобі́ сказа́ти до́бру новину́.
Про́тягом дня міле́ді ма́ла до́сить ві́льного ча́су, щоб накре́слити собі́ пля́на а́кцій.
Про́тягом, де́якого ча́су Атос утри́мував товари́ство свої́м́́́ ко́штом.
Прохо́дячи повз каса́рні, він уже́ був у це́нтрі ці́лого похо́ду.
Процви́ндрить ба́тькове добро́, а ба́тько хазя́їн був, — мірку́є пан Андрі́й.
Проща́й, па́не кня́зю.
Проща́йте, бува́йте здоро́ві й поде́коли повідомля́йте про себе́.
Проща́ю смерть бі́дного Фелтона, проща́ю й за́махи на моє́ вла́сне життя́.
Пусті́ть мене́, будь ла́ска, пусті́ть! У мене́ ду́же пеку́чі спра́ви.
Рад би леті́ти, а тут у тебе́ но́ги сла́бнуть, ро́бляться мов олов'я́ні.
Ра́дий коро́ль зві́дався, чи не в Лю́врі кардина́л.