speech-uk/opentts-sentences huggingface dataset:
В Атоса був урочи́стий го́лос і вла́дний жест невблаганого судді́.
В гру́дях чу́лося леге́сеньке харча́ння.
В Кра́кові нас зустрі́ла пе́рша несподі́ванка.
В мене́ того́ не мо́жна.
В Москві́ ста́вся за́мах на висо́ку осо́бу.
В обі́ймах свої́х він стискува́в труп.
В одні́м куті́ про́сти́й доща́ний сто́лик.
В о́ко їм наса́мперед впа́ла поста́ва й о́бриси її струнко́ї фігу́ри.
В оста́нніх часа́х він чим раз ду́жче се́рдився на нього.
В оста́нню хвили́ну Джой Моліно ра́птом з'яви́лася на свої́х са́нях.
В оча́х її бли́мнула бли́скавка.
В п'я́нім ста́ні він роби́вся зре́штою ду́же ми́лий.
В пле́сі ти́хо.
В пові́трі розпоро́шувалася блиску́ча па́морозь.
В полу́дне прийшо́в Генрись.
В ра́зі непо́слуху або́ недба́льства був страше́нно злий і го́стрий.
В ра́зі потре́би він мав ви́зволити мене́ силомі́ць.
В рука́х у нього була́ кни́га.
В таки́х хви́лях та су́кня дає́ мені́ живи́й до́каз моє́ї тотожности.
В те́мну моги́лу.
В тій хви́лі від на́шої возівні́ почу́вся дзво́ник.
В тім моме́нті й тепе́р стої́ш мов жива́ мені́ пе́ред очи́ма.
В тім на́раз корч хопи́в мене́ в о́бі́ но́ги.
В тім стра́сі щу́ка ро́диться й вихо́вується.
Ва́жко і триво́жно ро́биться Олі.
Вам доведе́ться зві́ритися на мене́.
Вам нема́ за що дя́кува́ти.
Вам охо́че даду́ть за нього по́над ти́сячу екю.
Вам тре́ба поверну́тися на ву́лицю Моги́льників.
Вандерліп ки́нувся за Фредою.
Вас обвинува́чують в спро́бі розлади́ти пля́ни ва́шого нача́льника.
Вас тя́гне наза́д до Сп.
Васи́ль Нево́льник за свої́м́́́ па́ном.
Васи́ль Нево́льник утира́в рукаво́м сльо́зи.
Васю́та й ру́ки попусти́в.
Вахтови́й озва́в барка́с.
Ваш пан Бонасьє обрида́є мені́.
Ва́ша вели́чність — ті́льки же́ртва зра́дницьких змов.
Ва́ша вели́чність ма́єте чудо́ву па́м'ять.
Ва́ше божеві́лля не споку́сить мене́ на божеві́льний вчи́нок.
Ва́ші ко́ні бу́дуть у по́вному вбра́нні́.
Вда́вся тоді́ син і до ді́да Кири́ла.
Вда́римо на ворогі́в зза́ду і бу́демо продира́тись до ге́тьмана на по́міч.
Вдень мене́ лю́бить.
Вдень мене́ со́нце.
Везі́ть па́на Петра́ до нас у Хмарище.
Величе́зні кри́ги торка́лись уже́ ве́рхнього кра́я бе́рега.
Веранда гу́сто обросла́ ди́ким виногра́дом.
Верну́в аж пі́зно вночі́.
Верну́в над ве́чір.
Вернувсь ото́ Петро́ Шраменко.
Верта́й наза́д до свого́ рі́дного кра́ю.
Верхіве́ць зарегота́в і свої́м́́́ смі́хом призві́в міле́ді до ро́зпачу.
Верхіве́ць ки́нув свої́й сестрі́ кі́лька англі́йських слів.
Весе́лий і негнівли́вий був собі́ пан.
Весь Давсон захвилюва́вся.
Весь ти́ждень робо́та йшла як на маши́ні.
Вже во́сьма ви́била.
Вже й сини́ Шра́мові підросли́ і допомага́ли ба́тькові у похо́дах.
Вже п'ять літ ма́ємо шко́лу.
Вже со́нце зійшло́.
Вжива́йте це собі́ на добро́ й бу́дьте щасли́ві та довгові́чні.
Взя́ли ми свої́ рушни́ці й постріля́ли всіх ко́ней.
Ви — люди́на надзвича́йно му́жня.
Ви вже раз спітка́лися мені́ на моє́му шляху́.
Ви га́рна й зна́йдете бага́то чоловікі́в.
Ви гово́рите про блюзні́рство.
Ви доторка́єтеся до найгли́бших струн жіно́чого се́рця.
Ви ж бо занапасти́ли мене́.
Ви ж уто́питесь у боло́тяній калю́жі.
Ви її зна́єте.
Ви каза́ли вже мені́ про це.
Ви ма́єте ви́гляд че́сної люди́ни.
Ви мене́ пожа́луєте.
Ви мча́ли вчвал.
Ви не мо́жете позбу́тися попере́дніх ва́ших поколі́ннів.
Ви о́сторонь стоїте́.
Ви пови́нні пої́хати зві́дси.
Ви прига́дуєте? Була́ чудо́ва ніч.
Ви таки́ бо́ляче вда́рили мене́.
Ви хоті́ли її вби́ти.
Ви́била шо́ста годи́на.
Ви́било пів на во́сьму.
Ви́ємкам уся́ка свобо́да.
Ви́їхали з Борзни́.
Ви́пили по ку́бку.
Ви́ступив лорд Вінтер.
Ви́тріщився Йосько на па́на.
Вихо́дь зо мно́ю на герць.
Від до́тику її уст у мене́ мов огня́ні́ мура́шки забі́гали попі́д шкі́рою.
Від ни́ні за ти́ждень.
Від то́ї но́чі я поча́в прихо́дити до себе́.
Від трьох ти́жнів ані́ одного́ чіпця́ не прода́в.
Від цих слів лице́ йому проясні́ло і ви́явило зго́ду.
Від Чількута до Ст.
Відпу́стка бу́де за до́каз моє́ї зго́ди на мандрі́вку.
Відта́к вона́ відчини́ла две́рі опочива́льні й ви́йшла.
Віз з труно́ю набли́зився.
Ві́зьмемо шлюб у Маріяцькім косте́лі і по кілько́х днях га́йда на село́.
Візьмі́мо з них ко́жен по сімдеся́т п'ять.
Ві́йсько коза́цьке спини́лося.
Військо́ва́ слу́жба ду́же пасу́є до вас.
Він бігце́м поверну́в до пала́цу.
Він був ко́ло сто́лу.
Він був озбро́єний до зубі́в.
Він був у чудо́вому ловецькому вбра́нні́.
Він ви́йшов пова́жний і спокі́йний своє́ю вла́дою.
Він ви́пив за їх здоро́в'я.
Він ви́рішив розгада́ти цю таємни́цю.
Він висви́стував пі́дчас сніда́нку і на́віть приспі́вував ури́вки пісе́нь.
Він впав ниць.
Він впе́рто бажа́є залиша́тися там.
Він гада́в че́рез підле́щування замири́ти з бі́дним хло́пцем.
Він горну́в молоду́ жі́нку до себе́ й зазира́в їй в о́чі.
Він дві́чі намага́вся підвести́ся — і дві́чі па́дав.
Він до кінця́ ви́тяг шпа́ду з пі́хов і ки́нувся за ним.
Він ду́мав про па́ні Бонасьє.
Він є у Лафсона.
Він з кількома́ ти́сячами ве́ршників вда́рив гадяча́нам у бік.
Він загада́в засідла́ти двох ко́ней і сам пої́хав з молоди́м ґварді́йцем.
Він за́раз же попрямува́в до По́ртсмуту.
Він заста́в Атоса й Араміса за філософі́чною розмо́вою.
Він заста́в її в чудо́вому гу́морі.
Він заста́в Пля́нше напогото́ві.
Він заши́б мені́ плече́.
Він змовк і поча́в соки́рою руба́ти лід.
Він знав мене́ і не вага́вся ані́ хвили́ни.
Він зни́меться з я́коря за́втра вра́нці.
Він знов махну́в руко́ю і зві́сив го́лову.
Він і собі́ ско́чив у сідло́.
Він ки́нувся в воду́ і попли́в на сере́дину ви́ру.
Він ки́нувся на нього й одра́зу засну́в.
Він ле́две зіп'я́вся на но́ги й погля́нув навко́ло себе́.
Він лежа́в мов невели́чкий вал.
Він мав їх у себе́ на во́зику.
Він ма́ло відповіда́в на запита́ння про і́нших і уника́в розмо́ви про себе́.
Він міцні́ше сти́снув соки́ру.
Він мі́цно прити́снув свою́ доло́ню до її.
Він на це цілко́м пого́джувався.
Він напо́внив дві склянки́ й же́стом запроси́в Д'Артаньяна ви́пити.
Він напро́чуд га́рний.
Він нахили́вся й підві́в її на но́ги.
Він не призна́вся до мене́ і мене́ не чіпа́ли.
Він несвідо́мо відда́вся цим прима́рам.
Він ни́зько вклони́вся й відійшо́в.
Він ні́би бі́дкався се́ред но́чі.
Він обіця́в да́ти соба́к на призна́чений те́рмін.
Він па́льцем вказа́в на осві́тлене вікно́.
Він перебере́ться й осели́ться напро́ти манастиря́.
Він перегна́в її та́бор на Шісдеся́тій Ми́лі.
Він переда́в листа́ чергово́му службо́вцеві.
Він перетасува́в ка́рти і здав.
Він пе́рший зілля́в мене́ холо́дною водо́ю.
Він пи́льно роздивля́вся на рі́чку.
Він пі́сля спо́віді засне́.
Він поверну́вся на своє́ мі́сце.
Він пови́нен іти́ нега́йно.
Він пово́лі поча́в переганя́ти всіх.
Він погля́нув на шлях.
Він познача́в закриття́ по́рту.
Він показа́в на рі́чку.
Він при́вик до́сі чи́слити ті́льки на себе́ і дба́ти ті́льки за себе́.
Він прийшо́в до па́м'яті й розплю́щив о́чі.
Він при́тяг її го́лову до свого́ плеча́ і відчу́в па́хощі її воло́сся.
Він ра́птом згада́в яку́сь ді́вчи́ну у С.
Він рванувся і ніж лиши́вся в ті́лі.
Він ріши́в про́тягом всіє́ї ночи ані́ на хвили́ну не змика́ти оче́й.
Він розпоча́в розмо́ву про пого́ду.
Він своє́ козака́м прова́див.
Він спини́в свої́х знеси́лених соба́к пе́ред конто́рою заві́дувача копа́лень.
Він ступи́в наза́д і похню́пив го́лову.
Він схили́вся на стіл і дві пеку́чі сльозини ви́давилися йому з оче́й.
Він так і пішо́в голо́дний.
Він теж шука́в особи́стої по́мсти.
Він уже́ не маха́в рука́ми.
Він узя́в соки́ру й го́стрим кінце́м поча́в розва́жувати зу́би.
Він усміхну́вся яки́мось силуваним смі́хом.
Він учаща́в до жі́нки судово́го.
Він шви́дко ско́чив на зе́млю.
Він ще не віді́сланий.
Вінапі доторкну́лась до щік Карен.
Ві́ра ру́хає го́ри.
Ві́щове ко́лесо заворуши́лось.
Вкінці́ Едму́нд отвори́в о́чі й сів.
Вла́сне мав я по полу́дні з ними до Дрого́бича руша́ти.
Власти́во я зніс її ма́йже зо́всім на рука́х.
Влашто́вано човнові́ перего́ни.
Вовку́н знай кляча́в та ру́ки зала́мував.
Вовку́н огля́нув зра́нену ли́тку.
Вовку́н поклони́вся Тоньові.
Вовку́н та́ко́ж обіця́вся прийти́.
Вовку́н ті́льки голово́ю хита́в.
Во́вчий Зуб нащури́в ву́ха і загарча́в на Герінгтона.
Вода́ в пле́сі була́ чим да́лі гли́бша.
Води́в із собо́ю по лі́сі.
Води́в мене́ бо́су на моро́зець.
Володи́мир Семе́нович був чудо́вий чолові́к.
Воло́дко похита́в голово́ю.
Воло́дя знов програ́в.
Воло́дя підхо́дить до мене́ нетве́рдим кро́ком.
Воло́сся йому ста́ло ди́ба.
Вона́ аж помоло́дшала і вже нащебета́ла йому вся́чини.
Вона́ в мене́ до́сі.
Вона́ ви́бере собі́ котро́гось ме́ншого.
Вона́ впа́ла на ру́ки Портоса і Араміса.
Вона́ всміхну́лась у ві́дповідь.
Вона́ всміхну́лася і махну́ла руко́ю.
Вона́ вся тремті́ла.
Вона́ для мене́ жива́ запору́ка кра́щої бу́дучини.
Вона́ замкну́ла две́рі і попроси́ла мене́ зня́ти пальто́ і сі́сти собі́.
Вона́ заста́ла міле́ді весе́лою.
Вона́ зле́гка кивну́ла мені́ голово́ю і пішла́ го́рдо ви́прямлена ву́лицею.
Вона́ знов дмухну́ла мені́ ди́мом із своє́ї цигаре́тки про́сто в о́чі.
Вона́ їх рятува́ла.
Вона́ йшла з ри́нку.
Вона́ кивну́ла голово́ю.
Вона́ крадькома́ погля́нула на годи́нника.
Вона́ наближа́лася до них.
Вона́ нале́жить вам.
Вона́ не відповіда́ла.
Вона́ не змага́лася.
Вона́ не ква́пилась почина́ти гру.
Вона́ не розгуби́лася.
Вона́ ознайо́милася з місце́вістю й скла́ла в голові́ топографі́чну ма́пу.
Вона́ піднесла́ скля́нку до губ молодо́ї жі́нки і та механі́чно ви́пила.
Вона́ поверну́ла до мене́.
Вона́ помі́тно хвилюва́лася й нетерпля́че посту́кувала своє́ю ні́жкою.
Вона́ посатаніла з лю́ті.
Вона́ похита́ла голово́ю.
Вона́ приїжджа́є до чужо́ї краї́ни і не зна́йде тут ні одного́ при́ятеля.
Вона́ прова́дила з незнайо́мим ду́же жва́ву розмо́ву.
Вона́ прочита́ла в глибині́ се́рця юнака́.
Вона́ сиді́ла ви́проставшись і ма́ла непристу́пний ви́гляд.
Вона́ сполотні́ла й підбі́гла до вікна́.
Вона́ так са́мо му́чила всіх свої́х коха́нців.
Вона́ удава́ла з себе́ люб'я́зну й вві́чливу осо́бу.
Вони́ відбули́ до́вгу по́дорож і вмира́ли з го́лоду та зга́ги.
Вони́ всі тро́є ви́глянули на двір.
Вони́ ду́же ува́жно подиви́лись одна́ на одну́.
Вони́ же́ртвували мно́ю.
Вони́ зви́кли сами́ за себе́ турбува́тися.
Вони́ зійшли́ на міст.
Вони́ зро́ду ді́вча́т не займа́ють.
Вони́ ї́хали в оди́н ряд з похму́рим ви́дом і похню́пившись.
Вони́ йшли до тюрми́.
Вони́ мо́вчки пішли́ по́руч сте́жкою і за хви́лю потону́ли в те́мній лісові́й гуща́ві.
Вони́ не досяга́ли.
Вони́ одноча́сно пішли́ з кімна́ти.
Вони́ потрі́бні мені́ поза́втра.
Вони́ працюва́ли з ритми́чними ро́змахами.
Вони́ пусти́ли ко́ней клу́са.
Вони́ сі́ли на ко́ней й безгу́чно ви́рушили.
Вони́ сновига́ли та намага́лися трима́тися да́лі від бе́рега.
Вони́ спини́лися бі́ля маси́вних двере́й.
Вони́ ті́льки хліб наш спожива́ють та на́шими рука́ми собі́ здо́бич добува́ють.
Вони́ то й ста́нуть у вели́кій приго́ді майбу́тньому перемо́жцеві.
Вони́ увійшли́ до за́лі й посіда́ли до сто́лу.
Вони́ умо́вились стріну́тись ко́ло манастиря́ Бо́сих Кармелі́тів.
Вони́ чудо́во зна́ють мене́ й захи́щені панцере́м про́ти моє́ї збро́ї.
Вони́ шви́дко наздогна́ли цього́ шля́хтича.
Воно́ було́ мо́кре і від вогню́ аж парува́ло.
Воно́ вже ма́йже дійшло́ зеніта.
Воно́ виявля́ло льодову́ безстра́сність.
Воно́ й тепе́р чи́сте.
Воно́ мину́лося й не верне́ться.
Воно́ прива́блює мене́.
Впа́ла цілкови́та ти́ша.
Впа́ли до нас.
Впро́чім і з тих не довело́сь ба́тькові ба́чити поті́хи.
Враз вкри́лося по́ле уго́рським тру́пом.
Вре́шті здобу́вся на сло́во.
Вре́шті хло́пець роздя́гся.
Врятува́вся лише́ оди́н Ча́рлі Сі́тка.
Все ж таки́ на де́кілька ворогі́в бу́де ме́нше.
Все скла́лося так че́рез неща́стя.
Все те щасли́ве життя́ Богуні́в та Михнюків давно́ мину́лося.
Все тремті́ло й бурли́ло.
Все це ста́лося без нія́кого змага́ння з бо́ку Мари́ни.
Всі дні б віддала́.
Всі запира́ють у собі́ дух.
Всі має́тки й добро́ па́нське перейшли́ до козакі́в та селя́н.
Всі поскида́ли шапки́.
Всі пропонува́ли йому ви́пивку.
Всі ра́птом розбі́глись по широ́кому про́сторі.
Вхопи́ли козаки́ пору́бане ті́ло сла́вного полко́вника і понесли́ до коза́цького та́бору.
Га? — Вони́ переверну́ли Ке́нта.
Га́ва аж у доло́ні спле́снув з радости.
Ґава весь той час ходи́в і́ншими доро́гами.
Га́ва пішо́в від Староміських в ду́же весе́лім на́строю.
Га́ва почу́в го́лод і вто́му.
Га́ва розпові́в йому про своє́ го́ре з ра́ками.
Ґава слу́хав тих слів без ті́ні недовірливости.
Гава́ шви́дко наду́мався і приступи́в до міщани́на.
Гаві ті́льки того́ й тре́ба було́.
Галасли́ва й ціка́ва юрба́ збі́льшувалася щохвили́ни.
Га́нжі та Джеджа́лію пощасти́ло ще ду́жче.
Га́нна Австрі́йська ступи́ла два кро́ки напере́д.
Га́нна Австрі́йська ступи́ла крок наза́д і пополотніла.
Гарне́нька жі́нка зни́кла.
Ґасконець насу́нув перстня на па́лець і став чека́ти.
Га́сять вони́ поже́жу і б'ю́ться одноча́сно.
Ґварді́йці ки́нулися до мушке́тів.
Ґвардійці розмісти́лись у манастирі.
Гвинтовка ті́лько засмія́всь.
Гей Стокард ви́тер з лиця́ кров і всміхну́вся.
Гей Стокард напру́жено сте́жив за ним.
Гей Стокард похита́в голово́ю.
Гей Стокард усміхну́вся на це.
Генри́сь ви́йшов куди́сь.
Генри́сь ки́нувся на со́фу і захріп відра́зу.
Генрись мав у Кра́кові ро́дичів.
Генри́сь тількищо пішо́в.
Генри́ся вхопи́ли на га́рячім́́ і арештува́ли.
Герінгтон вів пе́ред.
Герінгтон надда́в хо́ду.
Герцоґ Б'юкенгемський не поверта́вся щось із рік.
Герцоґ був з короле́м на ло́вах у Ві́ндзорі.
Герцоґ власнору́чно писа́в яко́гось нака́за.
Герцоґ і па́ні Бонасьє ввійшли́ у Лювр без жо́дної перешко́ди.
Герцоґ налічи́в два по́верхи.
Герцоґ Орлеа́нський та і́нші вельмо́жі теж були́ в мисли́вських костю́мах.
Герцоґ покла́в перо́ на папі́р.
Герцоґ ще не вмер.
Ге́тьман зліз з коня́.
Ге́тьман махну́в булаво́ю.
Гіркі́ ду́ми обсі́ли тут завзя́того полко́вника.
Гічкок добра́вся аж до шатра́ ватажко́вого.
Гічкок ра́птом підві́вся на весь свій зріст.
Гічкок стоя́в за дере́вами в ті́ні.
Гічкок уже́ на них чека́в.
Гічкок чека́в уже́ ко́ло сане́й.
Гнів кардина́ла переважа́в на бага́то.
Годи́ни чека́ння тягли́ся страше́нно до́вго.
Го́ді вже вам гуторити про свої́ сму́тки.
Го́лос клю́чника става́в чимра́з грізні́ший.
Го́лос короля́ тремті́в гні́вом.
Го́рде чоло́ Іслама ста́ло суво́рим.
Госпо́дар готе́лю для п.
Госпо́дар із пля́шкою й ча́ркою попе́реду.
Госпо́дь не попу́стить тако́го зло́чину.
Гре́чкам воно́ було́ б до́бре.
Гре́чки були́ да́внього украї́нського ро́ду.
Грі́мо з кошо́м вів пе́ред.
Грі́мо з свої́м́́́ мушке́том пі́де з вами.
Грі́мо за́раз же ви́конав розпоря́дження.
Грі́мо за́раз же зняв мушке́т і нала́годився йти за свої́м́́́ па́ном.
Грі́мо зігну́в вказни́й па́лець.
Грі́мо зроби́в негати́вний жест.
Грі́мо із со́нними очи́ма відчини́в.
Грі́мо пішо́в попере́д з кошо́м.
Грі́мо пові́в кавалька́ду по́лем.
Грі́мо пої́хав за Атосом.
Грі́мо простя́г ру́ку в на́прямі до рі́чки Ліс.
Грі́мо ру́хом голови́ підтве́рдив цю га́дку.
Гріх по лю́дях хо́дить.
Громовиця тимча́сом дужчала.
Гру́бші кінці́ в нога́х випина́лися нері́вним ря́дом.
Гуверна́нток та бон у діте́й не було́.
Гуркоті́ння на рі́чці ра́птом ущу́хло.
Ґустав сиді́в при сто́лику і писа́в.
Д'Артаньян бігце́м поверну́вся додо́му.
Д'Артаньян був бачачий та кметливий.
Д'Артаньян був оди́н із пості́йних одві́дувачів капіта́на мушкете́рів.
Д'Артаньян був у пере́дньому заго́ні.
Д'Артаньян був уже́ на ко́ні й виявля́в вели́ку нетерпля́чку.
Д'Артаньян був фізіономіст.
Д'Артаньян взяв ка́шель за сигна́л.
Д'Артаньян ви́добув шпа́ду й ки́нувся до двере́й.
Д'Артаньян ви́знав за кра́ще оста́нній спо́сіб і ски́нув собі́ розбиша́ку на пле́чі.
Д'Артаньян ви́знав пора́ду за розу́мну.
Д'Артаньян ви́йшов з кімна́ти Атоса й пішо́в до Портоса.
Д'Артаньян ви́ступив напере́д.
Д'Артаньян відва́жно ввійшо́в у головні́ две́рі.
Д'Артаньян відчу́в справедли́вість цього́ до́ко́ру.
Д'Артаньян вклони́вся герцоґові й нала́годився відійти́.
Д'Артаньян вклони́вся герцоґові й шви́дко пішо́в до по́рту.
Д'Артаньян вмить огля́нув її всю.
Д'Артаньян впізна́в кардина́ла.
Д'Артаньян втоми́вся до смерти.
Д'Артаньян ду́же ні́жно заспоко́їв бідола́шну ді́вчи́ну.
Д'Артаньян же не ви́явив жо́дної озна́ки життя́.
Д'Артаньян з жа́хом диви́вся на нього.
Д'Артаньян з розби́тим се́рцем пода́вся до поро́ну.
Д'Артаньян за ними.
Д'Артаньян зали́ши́вся віч на віч з кардина́лом.
Д'Артаньян за́раз же ки́нувся до гардеро́бу.
Д'Артаньян заскреготі́в зуба́ми.
Д'Артаньян збуди́в Пля́нше й наказа́в йому відчини́ти.
Д'Артаньян здрігну́вся з голови́ до п'ят.
Д'Артаньян зідхну́в із поле́гшенням.
Д'Артаньян зно́ву зняв пе́рстень.
Д'Артаньян зроби́в так са́мо.
Д'Артаньян зрозумі́в ї́хнє вага́ння.
Д'Артаньян зрозумі́в си́лу цього́ до́казу й промо́вчав.
Д'Артаньян і Атос відмо́вились.
Д'Артаньян і Атос засмія́лися.
Д'Артаньян і Пля́нше наняли собі́ ко́ні.
Д'Артаньян і Пля́нше не чека́ли повто́рення.
Д'Артаньян і Пля́нше ско́чили на ко́ні й ру́шили в путь.
Д'Артаньян і собі́ став на своє́ мі́сце в ла́вах това́ришів.
Д'Артаньян ішо́в слі́дом́ за ними.
Д'Артаньян й Атос взя́ли ко́ні Плянше й Грімо.
Д'Артаньян мо́вчки вклони́вся.
Д'Артаньян наговори́в їй люб'я́зностей й запе́внював у свої́й ві́дданості.
Д'Артаньян наста́вив йому ві́стря шпади́ до го́рла.
Д'Артаньян не ворухну́вся.
Д'Артаньян не тя́мився з ра́дощів.
Д'Артаньян не хоті́в ки́дати так свого́ това́риша.
Д'Артаньян непомі́тно пішо́в за міле́ді.
Д'Артаньян ні́жно поцілува́в її.
Д'Артаньян одісла́в слугу́.
Д'Артаньян опини́вся про́ти Жюсака.
Д'Артаньян перебува́в ду́же неспокі́йну ніч.
Д'Артаньян під той час ви́рушив уже́ в похі́д із своє́ю ро́тою.
Д'Артаньян підбі́г до двере́й й засу́нув за́сув.
Д'Артаньян підві́в го́лову і ра́дісно скри́кнув.
Д'Артаньян підійшо́в до не́ї із за́вжди́шньою своє́ю тала́нтністю.
Д'Артаньян підня́в жі́нку.
Д'Артаньян пішо́в з буди́нку міле́ді.
Д'Артаньян пішо́в свої́м́́́ шля́хо́м́.
Д'Артаньян поба́чив сльо́зи на її оча́х.
Д'Артаньян побі́г наза́д до буфе́ту.
Д'Артаньян побі́г слі́дом́ за не́ю й невдо́взі наздогна́в її.
Д'Артаньян поверну́вся до буди́нку.
Д'Артаньян пода́в ру́ку па́ні Бонасьє.
Д'Артаньян покла́в спро́бувати пройти́ до Лювра.
Д'Артаньян пополо́тнів і здрігну́вся всім ті́лом.
Д'Артаньян попроща́вся з міле́ді й пішо́в з віта́льні найщасли́ві́шим з люде́й.
Д'Артаньян похита́в голово́ю.
Д'Артаньян почервоні́в аж до білка́ оче́й.
Д'Артаньян почервоні́в із задово́лення і вклони́вся на знак зго́ди.
Д'Артаньян прису́нув свого́ стільця́ до міле́ді.
Д'Артаньян про́жогом ки́нувся до кімна́ти Атоса.
Д'Артаньян ра́зом з Портосом і Арамісом відійшли́ й ста́ли о́сторонь.
Д'Артаньян розгорну́в папіре́ць.
Д'Артаньян розказа́в про приго́ду з па́ні Бонасьє.
Д'Артаньян розказа́в усе́.
Д'Артаньян став з дру́гого її бо́ку.
Д'Артаньян сти́снув її з шанобли́вою вдя́чністю.
Д'Артаньян сти́снув ру́ку ло́рдові й поверну́вся до міле́ді.
Д'Артаньян стоя́в й розгляда́в цього́ чолові́ка.
Д'Артаньян стоя́в нерухо́мий і приму́сив супроти́вника ступи́ти крок наза́д.
Д'Артаньян стрибну́в наза́д і ви́тяг шпа́ду.
Д'Артаньян ступи́в у буди́нок слі́дом́ за кардина́лом.
Д'Артаньян тремтя́чою руко́ю ки́нув ко́сті.
Д'Артаньян увійшо́в слі́дом́ за ним.
Д'Артаньян уже́ оприто́мнів.
Д'Артаньян упа́в навко́лішки й став моли́тися.
Д'Артаньян ціка́во гля́нув на міле́ді.
Д'Артаньян чимра́з бі́льше зако́хувався в міле́ді й щодня́ прихо́див до не́ї.
Д'Артаньян шанобли́во вклони́вся.
Д'Артаньяна відві́дали ті́льки тро́є мушкете́рів.
Д'Артаньяна це заінтригува́ло.
Д'Артаньянові дали́ чин ляйтенанта.
Да вже без юродства в їх не бува́є.
Да з сим сло́вом одверну́всь і пішо́в собі́ га́єм.
Да й ви́йшов із світли́ці.
Да й ні на часиночку не дав собі́ одпочи́нку.
Да й обня́в і поціловав запоро́жця.
Да й огля́нулись на чуба́того запоро́жця.
Да й пішо́в ти́хою сту́пою.
Да й поча́в ізнов ганя́тись за жі́нкою.
Дав йому посні́дати — до́брий кава́лок хлі́ба і вчора́шній котле́т.
Дава́й корени́ти ля́хів і всі їх зви́чаї.
Давно́ ми ба́чилися.
Давсон опла́кував свої́х небі́жчиків.
Дай лиш ми перетя́гнем її по́ясом.
Да́йте йому човна́ та ї́жі.
Да́йте мені́ спо́кій.
Дак не до вече́рі вже нам тепе́р.
Дала́ йому коро́ну.
Дало́сь і йому взнаки́ бати́ївське лихолі́ття.
Дарма́! Не ду́маю про це.
Дарови́зної землі́ у Гре́чок і сту́пня нема́.
Два дні гостюва́ли.
Два коти́ в одному́ мішку́ не поми́ряться.
Два рази́ ви за мали́м не заги́нули від руки́ ва́шої найбли́жчої ро́дички.
Два юнаки́ розлучи́лися.
Две́рі ва́жко поверну́лися на заві́сах.
Две́рі нечу́тно відчини́лися.
Две́рі по нім за́раз же зачини́лися.
Де ва́ші мушкете́ри? Я ще позавчо́ра наказа́в вам привести́ їх.
Де вона́? — зверну́вся він до льокая.
Де ж таки́ тобі́ поневіря́тись у наме́ті.
Деса́нтні війська́ спуска́лися до мо́ря.
Де́сять мінут пізні́ше ми сі́ли на фіякра і пої́хали до залізни́ці.
Де́який час пі́сля розмо́ви козаки́ ї́хали мо́вчки.
Джекоб Кент завага́вся.
Джекоб Кент сиді́в та грі́вся на со́нці.
Джекоб Кент цього́ дня був у прегарному на́строї.
Джекоб плю́хнув на зе́млю.
Джім Кардеджі аж тепе́р зрозумі́в усе́.
Джой Моліно і світ упе́рше поба́чила під мерехтли́вим півні́чним ся́йвом.
Джой таємни́чо всміхну́лась.
Джордж був вожде́м чількутів і ду́же хоті́в одружи́тися з не́ю.
Диву́юсь на́віть і вам.
Дик Гемфри́з шви́дко заси́лив ни́тку у го́лку.
Дик кивну́в голово́ю.
Дик наби́в лю́льку.
Ді́вчи́на почала́ хвилюва́тися.
Дід ва́жко ди́хав.
Дід Гара́сим ждав смерти.
Дід зно́ву зака́шлявся.
Дід махну́в руко́ю.
Дід очеви́дно спав.
Ді́дько не ві́зьме.
Ді́йсно то́ї ж хвили́ни розлягли́ся чоти́ри по́стріли.
Дійшла́ наре́шті че́рга́ й до селя́н.
Для багатьо́х із них Карен Сейзер була́ найісто́тнішим фа́ктом.
Для вас же — потре́ба пе́вної проте́кції.
Для вас усе́ невідо́мо.
Для жі́нки судово́го то було́ вже зана́дто.
Для тікачі́в це був жахли́вий моме́нт.
Для Фелтона цього́ було́ вже зана́дто.
До буди́нку танцюри́стки тре́ба було́ пройти́ з чверть ми́лі.
До всіх поверну́лась наді́я.
До Ірку́тська приї́хав десь із дале́кого Сибі́ру бага́тий золотопромисло́вець Свєтлов.
До кого? Ніхто́ не знав.
До них приєдна́лись ще два салда́ти.
До револю́ції ішло́ бага́то мо́лоді з замо́жних версто́в та і зпо́між шляхо́цтва.
До таки́х люде́й нале́жав і Кід із Монта́ни.
До того́ ж вони́ мусіли ува́жно сте́жити й за свої́ми вла́сними осо́бами.
До того́ ж лорд Вінтер дово́диться їй ді́вер.
До того́ ж я був неду́жий і че́рез це не нава́жився відповіда́ти вам.
До того́ ж я й сам скажу́ де́що коню́шому кардина́ла.
До части́ни свого́ прила́ддя та струме́нту він на́віть не доторкну́вся.
До Чо́рної Го́ри не близьки́й світ.
До́бре й під Ніженем огрі́лись.
До́брі і молодці́ не даду́ть нам заги́нути.
Довге́нько помо́вчав Брюхове́цький.
До́вго намага́вся пан Андрі́й захо́вувати у свої́й ха́ті свої́ зви́чаї.
До́вго перехо́вувалися по рі́жних місця́х і наре́шті приста́ли до доброво́льців.
До́вго про щось спереча́лися.
До́вго трива́ла реві́зія.
Довело́ся ви́конати ї́хнє бажа́ння.
Дозво́лив ге́тьман позва́ти пе́ред себе́.
Дозво́льте мені́ ви́пити у вас скля́нку води́.
Дональд і Дейві — це були́ найкра́щі зразки́ прикордо́нних невда́тників.
Допомага́в їй Васи́ль Нево́льник.
До́сить ма́тиме ї́жі на свою́ сім'ю́.
Дотепе́р вона́ не ду́же нещасли́ва.
Дру́га стоя́ла цілко́м спокі́йна.
Дру́ге я́сне́ вражі́ння.
Дру́гого дня гомоні́ли по ці́лому М.
Дру́гою полови́ною набива́ла ту торби́ну.
Ду́же звесели́всь тоді́ Брюхове́цький.
Ду́же маючий обива́тель із Любельського.
Ду́жі й бі́лі.
Ду́мали вони́ мене́ спокуси́ти.
Ду́мка про тебе́ додає́ мені́ си́ли і певно́сти се́ред оцього́ пеке́льного життя́.
Душа́ ж твоя́ лиши́лася чисті́шою за сльози́ну.
Є змо́га вчини́ти до́бре й святе́ ді́ло і ра́зом із тим придба́ти бага́то грошей.
Є́внух ши́роко розплю́щив о́чі і підня́в догори́ свою́ си́ву бо́роду.
Єди́на лише́ хма́рка тьма́рила спокі́йне обли́ччя Фелтонове.
Єди́ним цим сло́вом ви надали́ мені́ ду́ху.
Жах обгорну́в мене́.
Жах приму́сив мене́ очнутись.
Жахли́ва і́скра майну́ла в її хи́жих оча́х.
Жва́вий був коза́к.
Жва́во й ве́село верта́лося коза́цтво до свої́х хат.
Живи́й живе́ гада́є.
Жид усе́ пови́нен ма́ти що роби́ти.
Жидо́к дає́ запоро́жцеві напи́тись горі́лки з бари́льця.
Жи́ти би хоті́лося.
Жи́ти! Існува́ти! Ди́ка боротьба́ трива́ла да́лі.
Життя́ — ди́вне я́вище.
Жі́нка в Атоса! Але́ й у Араміса була́ жі́нка.
Жі́нка набли́зилась до лі́жка й запропонува́ла полоня́нці свої́ по́слуги.
Жі́нка слухня́но чини́ла во́лю свого́ бі́лого госпо́даря.
Жі́нка спусти́ла відло́гу.
Жі́нка судово́го підійшла́ до по́суду з свято́ю водо́ю.
Жінки́ оби́дві так і затремті́ли.
Жінки́ стоя́ли пе́ред Хамамбетом у чолові́чому вбра́нні́ з шапка́ми на го́ловах.
Жіно́чі сльо́зи й печа́ль не ско́ро пройма́ли йому ду́шу.
Жо́ден з них ще не поверну́вся.
Жо́дного ла́ду між козака́ми.
Жюсак між тим вишико́вував свої́х салда́тів.
З барка́су дали́ ві́дповідь.
З вас був би до́брий шинка́р.
З вас бу́де відва́жний й заповзя́тливий капіта́н.
З вели́кою нату́гою перемі́г я сам себе́ і йшов супокі́йно за Мошко́м до комі́рки.
З вуст Д'Артаньяна ви́хопився ви́гук по́диву і обу́рення.
З ди́вною шви́дкістю розпоря́дження Д'Артаньянові було́ ви́конане.
З ду́же до́брого до́му.
З її фіна́нсами спра́ва теж стоя́ла ке́псько.
З кімна́ти міле́ді задзеленькотів дзво́ник.
З льо́ху доли́нуло ї́хнє ту́жне голосі́ння.
З ля́хами в козакі́в вові́ки ві́чні ла́ду не бу́де.
З мене́ до́сить і сові́сти.
З моє́ї намо́ви.
З ним Богу́н і жив в одні́й ха́ті і ра́дився у спра́вах.
З ним зро́блено так в на́ших інтере́сах.
З одни́м това́ришем ми ви́бралися ра́но на ри́бу.
З Пасу́к ми ма́ло розмовля́ли про́тягом насту́пних днів.
З пе́ршого по́гляду ніщо́ не виявля́ло в ньому кардина́ла.
З під Бу́ші Пото́цький поверну́в до Бу́гу на Бра́цлав.
З свого́ бо́ку і Араміс поба́чив Д'Артаньяна.
З тим і порозходились на спочи́нок.
З тим і роз'ї́хались.
З усі́х бокі́в нас оточи́ли.
З хвилюва́ння Мари́на почала́ ка́шляти і у не́ї пішла́ з го́рла кров.
З холо́дної води́ підійма́ється про́ти со́нця леге́сенька си́ва па́ра.
З ци́ми слова́ми він підві́вся й шви́дко ви́йшов.
З ци́ми слова́ми кардина́л вклони́вся трьом при́ятелям і взяв право́руч.
З ціє́ю со́тнею пістолей ми розкошува́тимемо до кінця́ мі́сяця.
З ці́лої ку́пи ху́трів се́ред човна́ підвела́сь мі́сис Сейзер в усі́й свої́й красі́.
З ча́сом поча́в і мене́ втяга́ти в свої́ пля́ни.
За годи́ну Рошфо́р учвал мчав наза́д.
За годи́ну Фелтон зно́ву посту́кав.
За го́лодом ішо́в хо́лод.
За де́сять хвили́н прийшо́в Фелтон.
За довголі́тнє життя́ в М.
За мене́ зчини́лася бі́йка.
За мить Д'Артаньян був бі́ля Лювра.
За моє́ ща́стя ти́сячі люде́й запла́тять свої́м́́́ життя́м.
За наме́том стоя́ли їх ко́ні.
За не́ю виступа́в кат.
За не́ю поспіша́лася служни́ця — ді́вчи́на з відро́м.
За ним пові́явсь і ба́тько Пу́гач із свої́м́́́ чу́рою.
За ним улі́з і я.
За оста́нній час скі́льки він тіє́ї худо́би та лі́су спро́да́в.
За п'ять годи́н він прої́хав че́рез Ара́с.
За п'ять хвили́н бу́де запі́зно.
За п'ять хвили́н були́ вже бі́ля бе́рега.
За п'ять хвили́н він був уже́ на ву́лиці Моги́льників.
За п'ять хвили́н вони́ були́ на кораблі́.
За сто мір ко́рму він плати́в по п'ятдеся́т до́ларів і бі́льше.
За ти́ми двери́ма ще две́рі.
За ти́ми дверми́ ще тре́ті две́рі і тре́тій коза́к при две́рях сто́рожем.
За умо́вою він виграва́в три че́рги.
За хвили́ну ви́кликаний чолові́к стоя́в пе́ред Рішельє́.
За хвили́ну всі п'я́теро були́ гото́ві.
За хвили́ну на поро́зі з'яви́вся Ба́зен.
За хвили́ну ночу́лася жахли́ва стріляни́на.
За хвили́ну обо́є вони́ були́ вже на помо́сті.
За хвили́ну показа́вся загі́н.
За хвили́ну Портос і Араміс ви́йшли.
За це є́внухові смерть.
За це люблю́ тебе́.
За це не турбу́йся.
За цю злочи́нну ду́мку мене́ тепе́р і пока́рано.
За чверть годи́ни ми виїжджа́ємо.
Забу́ли й страх бо́жий.
Завадовський пе́рший прийшо́в до себе́.
Завзя́тий під ту чо́рну ра́ду сільськи́й люд зроби́вся.
За́втра нови́й рік і заразо́м сороко́ві рокови́ни мої́х уроди́н.
За́втра опі́вдні в мене́ бу́де нака́з про ва́ше ви́слання за пі́дписом Б'юкенгема.
Загра́й підо мно́ю.
Загро́зами він добу́вся таки́ свого́.
Задеревів я і не міг кро́ку да́лі зроби́ти.
За́для слу́жби му́сів пан Іва́н ме́шкати в мі́сті.
Закиші́ла на галя́вині ці́ла вата́га те́мних по́статів.
Закла́д ми ви́грали.
Заклопо́таний і недбайли́во зави́тий Араміс мовча́в.
Зали́тий со́нячним сві́тлом сніг зо́всім потемні́в.
Залиша́ється ще борг за Бернажу.
Залиша́лася небезпе́ка ті́льки з бо́ку Трава́рського хреста́.
Залиша́лися Портос і Бікара.
Залиша́лося ще три льє.
Зали́ши́лися Атос і Д'Артаньян.
Зали́ште собі́ цю гра́моту.
За́мість сестри́ милосе́рдя.
Замісць одмо́ви Богу́н велі́в пали́ти у воро́жий та́бір із гарма́т.
Замло́їло мене́ ко́ло се́рця від тих слів.
Занеду́жав у їх курінни́й.
Запа́л мушкете́рів та ї́хніх прибі́чників става́в надмі́рний.
Запоро́жець примости́всь на за́дньому кінці́ стола́ із свої́м́́́ побрати́мом.
Запоро́жці не навтіша́лись із тако́ї терпели́вості.
Запро́шували короля́ подиви́тися на стра́ту на го́рло.
За́раз же хо́рого віднесли́ до сусі́дньої кімна́ти.
За́раз по ви́їзді з пе́ршої ста́нції за грани́цею до на́шого купе́ війшов Зиґмунт.
За́раз стари́й і вгамова́всь.
За́раз у надві́рніх двере́й стої́ть коза́к із ра́тищем.
Засі́дланий кінь стоя́в прив'я́заний до віко́нниці.
Засти́глими від жа́ху очи́ма він диви́вся на одну́ з скляно́к.
Заціпені́лий та німи́й він зали́ши́вся на лі́жку.
Защемі́ло у Богуна́ се́рце.
Зви мене́ Мари́ною.
Звича́йно ро́бимо де́сять.
Зві́ртесь на мене́.
Згля́ньтесь на мене́ і уїжджа́йте.
Зго́дом Бонасьє переляка́вся ще два рази́.
Зго́дом він взяв її за ру́ку.
Зго́дом і матро́с на свойо́му твердо́му лі́жку на долі́вці захропі́в.
Здає́ться я вже проси́в тебе́ ви́кинути їх з своє́ї голови́.
Здивова́всь Петро́ і звелі́в за́раз собі́ коня́ сідла́ти.
Здивова́лись ми тоді́ з козака́ми.
Здобу́всь до́бре сірома́ха.
Зи́гмунд покива́в голово́ю.
Зи́гмунд похита́в голово́ю.
Зи́гмунд теж тро́хи хвилюва́вся.
Зиґмунта того́ і па́ру да́льших днів я не ба́чила.
Зирну́в і засти́г на мі́сці.
Зі схо́ду наближа́лося коза́цьке ві́йсько.
Зна́єш? Вертаю до тебе́.
Знов мене́ там ста́ли за папе́ри пита́ти.
Знов наста́ла пере́рва.
Знов поча́в походжа́ти мо́вчки.
Зно́ву наближа́лася рішу́ча хвили́на.
Знуща́ються ля́хи над на́шою кро́в'ю.
Зо всіх бокі́в чу́ти чудо́ві пісні́.
Зо́внішнє пові́тря ти́снуло тепло́ до гори́.
Золоті́ бляшки́ блища́ли поде́куди й на мо́крій осі́нній траві́.
Зомлі́в я па́ру разі́в під час то́ї нау́ки.
Зпо́між усі́х городя́н пан Андрі́й найбі́льше приятелюва́в із Хвилимоном Трохи́мовичом.
Зраді́в же він тоді́ страше́нно.
Зре́штою бу́демо ще ма́ти час перекона́тися потро́хи.
Зроби́в я їм вели́кі зби́тки.
Зуби́ їй кла́цали.
Зчини́вся вели́кий га́лас і метушня́.
І ба́йду́же мені́.
І в оці́й хви́лі вона́ не міркува́ла того́.
І весь же той гарми́дер чини́всь че́рез стіну́ од Ле́сі.
І він вели́чним же́стом ки́нув на стіл дві пісто́лі.
І він ви́біг з кімна́ти.
І він махну́в руко́ю і зві́сив го́лову.
І він не ба́чив її.
І він ні́жно пригорну́в її до себе́.
І він пішо́в з кімна́ти.
І він пішо́в з льока́єм до нача́льника по́рту.
І він пода́в мені́ дві телегра́ми.
І він показа́в нам доро́гу.
І він показа́в оде́ржану запи́ску.
І він помча́в учва́л.
І він ра́зом із Пля́нше ско́чив у чо́вен.
І він сів спи́ною до жі́нки.
І він сти́снув її в свої́х обі́ймах.
І вона́ ки́нулася з кімна́ти.
І вона́ нахили́лася і поцілува́ла мене́ в чоло́.
І вони́ пішли́ да́лі.
І вони́ скака́ли ще дві годи́ни.
І Ґава урва́в та докі́рливим по́глядом диви́вся на Вовкуна́.
І герцоґ зомлі́в.
І Д'Артаньян зник.
І дві гру́бі сльо́зи пови́сли на си́вих рісни́цях Староміського.
І жду й бою́ся.
І з же́стом застере́ження ви́йшов.
І з лі́сом не іна́кше було́.
І з ци́ми слова́ми він поцілува́в її.
І Йосько зняв соро́чку.
І кардина́л па́льцем вказа́в юнако́ві на стіле́ць.
І ки́нулись ку́пою до сто́лу.
І кі́лька пляшо́к вина́.
І ко́жного ра́зу моя́ жі́нка почина́ла регота́ти.
І козаки́ че́сно рятува́ли свою́ сла́ву.
І короле́ва піднесла́ свою́ чудо́ву ру́чку до корсажа.
І мі́стику яку́сь із тим крило́м ви не до ре́чі підпуска́єте.
І му́чить нас.
І на університе́ті зра́зу йому йшло не лі́пше.
І на це ніхто́ не смів йому ані́ сло́ва сказа́ти.
І не потребу́єте всі роби́ти.
І ніщо́ тепе́р не воруши́лося в мої́м се́рці при тій ві́сті.
І оби́два вчвал погна́ли до столи́ці.
І оби́два швидко́ю ходо́ю попрямува́ли до да́чі пова́жного урядо́вця.
І обома́ рука́ми він прихили́в мою́ го́лову до свойо́го лиця́.
І ось вона́ — се́ред бі́лого дня — під'ї́хала до двере́й танцюри́стки.
І ось тут я зустрі́в люди́ну з се́рцем і терпі́нням Христо́вим.
І ось тут як раз тра́пилась приго́да.
І охо́та при́йде.
І па́на А́ндрі́я обхопи́в цим ра́зом ді́йсно тяжки́й та вели́кий жаль за ба́тьком.
І по всьо́му по́лю зчини́всь га́лас несказа́нний.
і по сусі́дних пові́тах.
І по цих слова́х ки́нув торби́нку із зо́лотом в рі́чку.
І погля́нув на Ле́сю.
І пої́хала з ними.
І покла́в папе́ри знов на поли́цю.
І помча́всь із своє́ю вата́гою к Гвинтовчиному ху́тору.
І помча́всь од них необзи́р.
І Портос поверну́в папі́р Д'Артаньянові.
І по́тім вона́ поме́рла.
І при тім вона́ відки́нула засло́ну зі свого́ лиця́.
І ра́птом одного́ ра́нку до Давсона приї́хав урядо́вий кур'є́р Деверо.
І сам Кагане́ць.
І са́ме вча́сно.
І спав тве́рдо десь до дру́гої пополу́дні.
І Староміський спра́вді підписа́вся.
І так воно́ йшло да́лі.
І так уже́ стари́й пе́клом на нас ди́ше.
І ти бу́деш зі мно́ю до спі́лки.
І ти прити́снув мене́ до себе́ і цілува́в мої́ уста́.
І ті спо́мини підде́ржують мене́ в тяжки́х зли́днях.
І тоді́ ми бу́демо спокі́йні.
І Фра́нція запла́тить війно́ю за відмо́ву свого́ короля́.
І це було́ цілко́м природнє.
І це завда́ння для тако́ї таланови́тої жі́нки було́ зо́всім легке́.
І це ще збі́льшувало ча́ри і прива́бність пі́сні.
І Черева́нь щось помірко́вав.
І чолові́к у черво́ному плащі́ набли́зився до міле́ді.
І чоти́ри при́ятелі вчвал помча́ли шляхо́м́ до Бетюна.
І я беру́ твою́ ру́ку і стиска́ю її.
І я вби́ла її.
І я ве́рну до тебе́.
І я відчу́ла це.
І я покла́в пе́ред не́ю п'ять тисячоре́нських банкно́тів.
І я почува́ла ди́вну поле́гшу в моли́тві і ди́вну ро́зкіш у спо́віді.
Ігу́меня й па́ні Бонасьє пішли́.
Іде́ до ха́ти.
Іде́ серде́га мо́вчки і го́лову пону́рив.
Іді́ть до мене́ й почека́йте.
Ї́дьте слі́дом́ зо мно́ю.
Із хати́н ви́сипали ї́хні ме́шканці.
Ізно́в ко́ло двере́й коза́к.
Її захопи́ла ніч.
Її ім'я́ було́ на вуста́х всіх чоловікі́в.
Її коха́нець упе́рто диви́всь на не́ї.
Її перестрі́ла ігу́меня.
Її розбуди́в ти́хий го́лос ко́ло лі́жка.
Її тре́ба повезти́ до Фра́нції ці́лу та неушко́джену.
Інді́йці теж мовча́ли.
І́ноді в такі́й хви́лі мене́ всьо́го обда́сть моро́зом.
І́ншим ра́зом він ішо́в додо́му писа́ти дисерта́цію і проси́в дру́зів не заважа́ти йому.
І́ншим ра́зом я так люби́ла слу́хати тих твої́х реформа́торських пля́нів.
Існу́є ще одна́ ду́же бага́та копа́льня на рі́чці Ельдора́до.
Їх було́ тро́є.
Їх обси́па́ло моро́зом.
Ї́хні ті́ні фантасти́чно маячи́ли на снігу́.
Ішо́в тут і Богу́н на чолі́ Ві́нницького по́лку.
Йому за́вжди́ тре́ба було́ займа́тись.
Йому наслі́дував Портос.
Йому покла́ли сінни́к на па́лубі.
Йому пощасти́ло вхопи́ти соки́ру.
Йоська закли́кали до протоко́лу.
Йосько замо́вк на хви́лю.
К нечи́стому й пісто́лі! Не вели́ке ди́во просади́ти ку́лею чолові́кові го́лову.
Кавалька́да помча́ла вчвал.
Каганчик стої́ть у стіні́ на віко́нці.
Камердинер протектора́льним то́ном обіця́в у свій час допові́сти́ про нього.
Ка́нцлер черво́нів і всміха́вся.
Капелю́х одлеті́в на де́сять кро́ків.
Кардина́л ви́мовив ці слова́ то́ном особли́вого призи́рства.
Кардина́л вту́пив прони́кливий по́гляд у свого́ відва́жного бе́сі́дника.
Кардина́л зна́є все.
Кардина́л і собі́ не попуска́в свого́.
Кардина́л куса́в вуси й гу́би.
Кардина́л набли́зився до короля́ й пода́в йому коро́бочок.
Кардина́л немо́в посатанів з лю́ті.
Кардина́л подзеле́нькав удру́ге.
Кардина́лові ді́йсно таки́ щасти́ть.
Каре́та запізни́лася на два́дцять хвили́н.
Каюзак зно́ву пора́нив Атоса.
Квітки́ ко́ло ха́ти позасиха́ли і позароста́ли бур'яно́м.
Ке лиш сюди́ но́ги.
Кент перекрути́вся і приста́вив рушни́цю до плеча́.
Кентукієць навпо́мацки ру́хався в те́мряві.
Кеслер ости́в відра́зу.
Ке́ті́ ви́бухнула пла́че́м́.
Ки́нувся Богу́н на по́стріли і набі́г на за́днє по́льське ві́йсько.
Кири́ло Тур ви́йшов із ха́ти і поча́в зва́ти сви́стом свого́ коня́ з га́ю.
Кід з поліція́нтом пішли́ за ними.
Кід кивну́в голово́ю.
Кі́лька день Йосько про́сто любува́вся вікно́м.
Кі́льки чолові́ка ри́нулися до кімна́ти.
Кінчу цей лист.
Кінь тут же упа́в навко́лішки.
Клень був кри́хітку за вели́кий для її паще́ки.
Кло́піт з екіпірува́нням був закі́нчений.
Княги́ню тим ча́сом підвели́ з землі́.
Князь ті́лько переступа́в з ноги́ на но́гу.
Ко́вдри були́ зго́рнені.
Ко́жен вдар вона́ супрово́дила жахли́вими прокльо́нами.
Ко́жен і́нший ті́льки попсує́ спра́ву.
Ко́жен намага́вся діста́ти авдіє́нції пе́рший.
Ко́жен поверну́вся до своє́ї кімна́ти.
Ко́жен похваля́вся ви́правкою та му́жністю своє́ї ва́рти.
Ко́жний з них ніс по ко́вдрі.
Ко́жний соба́чий рух ще бі́льше допомага́в души́ти неща́сного матро́са.
Козако́ві та молодо́му.
Коза́цька до́ля в бо́га на колі́нах.
Коли́сь же воро́жа ку́ля таки́ мене́ зна́йде.
Ко́ло бра́ми манастиря́ подзвони́ли.
Ко́ло ворі́т він спітка́вся із служни́цею.
Ко́ло ворі́т зня́вся страше́нний шум.
Ко́ло двере́й стоя́ла ва́рта.
Ко́ло деся́тої почали́ ву́лиці пусті́ти.
Ко́ло не́ї були́ лише́ вороги́.
Ко́ло одина́дцятої ра́нку поба́чили Ам'єн.
Ко́ло п'я́тої ве́чора прийшо́в лорд Вінтер.
Ко́ло четве́ртої ра́но приї́хав лі́кар.
Комена́рчик ку́литься ще бі́льше і цоко́че го́лосно зуба́ми.
Коміса́р сиді́в на стільці́ й писа́в щось за столо́м.
Ко́ні ї́хні хоті́ли пи́ти і бі́гли ти́хше.
Ко́ні над'ї́хали бли́жче.
Ко́нче хо́че ба́читися з па́ном.
Ко́нюх підтве́рдив кардина́лові слова́ мушкете́рів про Атоса.
Конюший стоя́в бі́ля двере́й і трима́в за гну́здечку кардина́лова коня́.
Ко́ням́ но́ги потре́.
Короле́ва ступи́ла до за́лі.
Коро́ль ви́йшов з кабіне́ту пе́рший.
Коро́ль за́раз же пішо́в до нього.
Коро́ль і собі́ пішо́в до кабіне́ту.
Коро́ль пішо́в у захо́пленні.
Коро́ль ски́нув о́ком на кардина́ла.
Коро́ль танцюва́в про́ти короле́ви.
Коро́ль усе́ ще не поверта́вся з полюва́ння.
Коршма́р здава́вся найчесні́шою в сві́ті люди́ною.
Коршми напо́внились відві́дувачами.
Кра́ма́р ба́чив уже́ себе́ на шляху́ до шано́би й бага́тства.
Кра́ще вже пусти́ти собі́ ку́лю в ло́ба і відра́зу покла́сти всьо́му край.
Кра́ще йому вме́рти.
Кра́ще ході́м уже́.
Крізь шпа́рку під двери́ма бли́мнуло сві́тло.
Крізь щі́ли́ни віко́нниць не було́ видко ні і́скри вогню́.
Кров залила́ йому вид.
Кров і гнів уда́рили йому в го́лову.
Кро́ки в сальоні.
Кро́ки й голоси́ прогомоні́ли.
Круг них валя́лися поро́жні пляшки́.
Куди́ в бі́са оті́ гладуни! вони́ тут зо́всім неприда́тні.
Ку́ля попа́ла про́сто в гру́ди.
Ле́две до їди́ міг на хви́лю від кни́жки відірва́тися.
Ле́две пі́знім вечером доплі́вся до нужде́нної хати́ни своє́ї опіку́нки.
Лейбуньо наду́мався хви́лю.
Ле́ся не ви́йшла вече́ряти.
Ле́ся поблагослови́лась і піднесла́.
Лист до па́на ра́дника.
Лист обпіка́в ру́ку Д'Артаньянові.
Листо́к із телегра́мою.
Лихва́рські дука́ти десь і до́сі спочива́ють у свої́й безпе́чній схо́ванці.
Лице́ — кров з молоко́м.
Лише́ ви оди́н не вмі́єте дочека́ти до остато́чної весня́но́ї проми́вки.
Лише́ тубі́льці гучні́ше зніма́ли га́лас.
Лі́пше я ось що зроблю́.
Ліс довко́ла на́шого до́му пома́лу тону́в у нічні́й те́мряві.
Лорд ви́тяг годи́нника.
Лорд Вінтер завіта́в ввечорі.
Лорд Вінтер і собі́ зроби́в теж.
Лорд Вінтер і тро́є мушкете́рів запи́тливо перезирну́лися.
Лорд Вінтер одійшо́в у бік і став ко́ло Д'Артаньяна.
Лорд Вінтер пішо́в.
Лорд Вінтер приї́хав уча́сно.
Лорд Вінтер рвав на собі́ воло́сся.
Лорд допи́тливим о́ком ски́нув на полоня́нку й на молодо́го офіце́ра.
Лорд оце́ ті́льки но розпові́в мені́ жахли́ву річ.
Луї́ Савой те са́ме пророби́в з свої́м́́́ підго́ном.
Льокаї захо́джувались відкорко́вувати величе́зний бу́тель з калію́рським вино́м.
Льокаї ї́хали поза́д них.
Льокаї ма́ли вартува́ти.
Льокаї поділя́ли сумни́й на́стрій пані́в.
Льокаїв за́раз же посла́ли по Портоса та Араміса і ознайо́мили їх зі ста́ном рече́й.
Льокай прові́в ґасконця до па́ні.
Льокай сів по́руч із візнико́м.
Люби́в пан Андрі́й і ви́пити і в ка́рти гуля́ти й не шкодува́в на це грошей.
Лю́ди иноді так ро́блять і засту́жують собі́ леге́ні.
Лю́ди переста́ли заклада́тися.
Лю́дська́ жадо́ба кро́ви му́сить иноді поступи́тися пе́ред жадо́бою зо́лота.
Лю́ті во́гники засвіти́ли йому в оча́х.
Ляга́йте й засні́ть.
Ля́мпа почала́ погаса́ти.
Ля́хи тоді́ вро́зтіч! А я за коня́.
Ма́бу́ть верну́ла додо́му шви́дше.
Ма́бу́ть візни́к був у змо́ві з ними.
Ма́бу́ть до́вго засіда́лися на нього.
Ма́бу́ть таки́ ду́же він її лю́бить.
ма́є ста́тися свого́ ча́су монсеньє́р.
Ма́є укі́нчену лісову́ шко́лу.
Ма́йже цілко́м уже́ з'їв.
Ма́йстер ще ни́ні сам їй це ска́же.
Ма́ло що до́брого дала́ йому й шко́ла.
Мандрівники́ відповіли́ тим же.
Мандрівники́ впе́рто відмовля́лися.
Мари́на вже ба́чила у ньому труп і не ма́ла си́ли на́віть диви́тися йому в о́чі.
Мари́на відки́нулася наза́д ридва́ну.
Мари́на гля́нула на чолові́ка вдя́чними очи́ма.
Мари́на зблі́дла на виду́ і вста́ла з поду́шки.
Мари́на зоблідла на виду́.
Мари́на зра́зу те помі́тила.
Мари́на не зляка́лася.
Мари́на показа́ла пе́рстень Богуна́.
Мари́на почува́ла себе́ щасли́вою.
Мари́на ху́тко наближа́лася до мі́ста.
Мари́ну спини́в вартови́й коза́к.
Мари́нця про свої́ зача́хлі но́ги була́ га́рна ді́вчи́на.
Матро́с з ціка́вістю поча́в розгляда́ти рушни́цю.
Матро́с засто́гнав і крадькома́ гля́нув на доро́гу.
Матро́с звелі́в своїм́́́ това́ришам ки́нутись на Я́на.
Ма́ю тепе́р кло́піт волово́дитися з ним по́за оча́ми.
Мела́сю! — оберну́тись до жі́нки.
Ме́не взяв капіта́н.
Мети́с оберну́вся до Гея Стокарда.
Ме́шканці мі́ста не дойма́ли ві́ри своїм́́́ спі́льникам і трима́ли рушни́ці на погото́ві.
Ми аж а́хнули! Ці́лі пле́чі хло́пця вкри́ті були́ синця́ми та пру́гами засо́хлої кро́ви.
Ми бу́демо до́брі до вас.
Ми ж ї́здили з ним торгува́ти аж два сезо́ни ко́вдрами і вся́кою вся́чиною.
Ми заї́хали до Городка́ на одина́дцяту.
Ми заї́хали до готе́лю.
Ми зна́ємо цю істо́рію.
Ми знайшли́ мо́стик.
Ми зупини́лися в Ірку́тську.
Ми лиши́лися обо́є.
Ми лиши́лися сами́.
Ми мовча́ли хвили́ну.
Ми надоспі́ли якра́з на кур'є́рський по́їзд до Ві́дня.
Ми пови́нні вжи́ти яки́хось за́ходів.
Ми пої́хали до готе́лю.
Ми поляга́ли спа́ти.
Ми посла́ли по Араміса.
Ми ра́зом з вами щось помірку́ємо.
Ми розговори́лися — і шви́дко зговори́лися.
Ми ство́рені оди́н для одного́.
Ми то все му́симо відста́вити до су́ду.
Ми це ба́чили — ді́вчи́на і я.
Мину́в ще яки́й час у сумно́му само́тньому житті́ сла́вного Ви́нницького полко́вника.
Мину́ло з півгодини.
Мину́ло кі́лька ро́кі́в.
Мину́ло кі́лька хвили́н.
Мину́ло півтора́ ти́жні.
Мину́ло ще з пів ро́ку.
Мир — моги́ла і ніщо́ і́нше.
Між нами все було́ уло́жене.
Між нами ста́лася крива́ва су́тичка.
Між ним і Д'Артаньяном був стіл.
Між ними ше́птом ішла́ і́нша розмо́ва.
Мій буди́нок для вас за́вжди́ відчи́нений.
Мій ді́вер і я ма́рно чека́ли на вас вчо́ра й позавчо́ра.
Мій неща́сний брат не знав цього́ ви́року.
Міле́ді вгада́ла пра́вильно.
Міле́ді ви́бухнула пла́че́м́.
Міле́ді ви́пустила жахли́вий крик і впа́ла навко́лішки.
Міле́ді допі́ру зроби́ла нові́ ви́трати.
Міле́ді з усіє́ю ува́гою вдивля́лася в мо́рок.
Міле́ді заспіва́ла з ще бі́льшим надхне́нням.
Міле́ді здрігну́лась усі́м ті́лом.
Міле́ді здрігну́лася з ра́дощів.
Міле́ді зідхну́ла і знеприто́мніла.
Міле́ді зідхну́ла й розплю́щила о́чі.
Міле́ді зле́гка насупи́ла бро́ви.
Міле́ді й Рошфо́р пересміхну́лися й розлучи́лись.
Міле́ді ки́нулась до нього.
Міле́ді Клерік вели́чно привіта́ла Д'Артаньяна.
Міле́ді ма́йже не опира́лася.
Міле́ді мене́ не зна́є.
Міле́ді мо́вчки ски́нула о́ком на свого́ коха́нця.
Міле́ді на́че в на́паді розпу́ки почала́ лама́ти ру́ки.
Міле́ді не помиля́лася.
Міле́ді очи́ма почала́ шука́ти чого́сь круг себе́.
Міле́ді перетвори́лась у нетерпля́че чека́ння.
Міле́ді підбі́гла до двере́й і відчини́ла їх.
Міле́ді підвела́ся з крі́сла.
Міле́ді показа́ла розпоря́дження кардина́ла.
Міле́ді покла́ла за вся́ку ціну́ подо́батися ігу́менчі.
Міле́ді помі́тила це.
Міле́ді приско́рила свій від'ї́зд на півтори́ годи́ни.
Міле́ді пройня́в холо́дний піт.
Міле́ді про́сто збожево́ліла від коха́ння й не тя́милися з ра́дощів.
Міле́ді простягла́ йому ру́ку.
Міле́ді розплю́щила о́чі й тихі́сінько зідхну́ла.
Міле́ді скориста́лася з ціє́ї наго́ди.
Міле́ді ско́чила з лі́жка.
Міле́ді скри́кнула й подала́ся наза́д.
Міле́ді слу́хала якнайува́жніш.
Міле́ді спро́бувала відчини́ти дверця́та й ви́скочити з каре́ти.
Міле́ді спусти́ла го́лову на ру́ки й намага́лася зібра́ти свої́ думки́.
Міле́ді ста́ла на крі́сло й вся ви́сунулася у вікно́.
Міле́ді схопи́лася з лі́жка й відчини́ла вікно́.
Міле́ді хоті́ла підня́ти її та не спромогла́ся.
Мі́сис Сейзер кивну́ла голово́ю.
Мі́сяць мав зійти́ лише́ опі́вночі.
Міща́не за ним.
Мов снови́ди ходи́ли довко́ла опусті́лої ха́ти та ревли з го́лоду і зі стра́ху́.
Мо́ва йому урива́лася.
Мовча́нка — оста́ння ра́дість неща́сних.
Мовча́нка смерти тяжі́ла над приро́дою.
Мовчи́ть і Гічкок.
Моє́ ім'я́ і прі́звище — і Львів.
Мо́же він зави́дує їй.
Мо́жна би всі три до́чки до робо́ти засади́ти ще й стару́ до по́мочі.
Мої́ ру́ки дрижа́ли.
Молила́сь за нього і ці́ла роди́на Староміських.
Моллі мимово́лі відступи́лась.
Молоди́й офіце́р мовча́в.
Мориму́ха так як пес.
Мошко́ засмія́вся на ці́ле го́рло.
Мошко́ ма́ло не скази́вся.
Моя́ ма́ти породи́ла мене́ неща́сним? З молоко́м її всмокта́в я прокля́ття.
Му́сив Тете́ря присла́ти Шра́мові універса́л на полковництво.
Му́сите підня́тись до мене́.
Мускето́н і Грі́мо вели́ міле́ді до рі́чки.
Мускето́н тремті́в усі́м ті́лом.
Мушкете́р ле́гко ско́чив у сідло́.
Мушкетер ступи́в два кро́ки напере́д і руко́ю відсу́нув Д'Артаньяна.
Мушкете́рський мунди́р чудо́во пасува́в до нього.
На вас я мо́жу цілко́м зда́тися.
На ва́шому мі́сці я поста́вив би ва́шу збру́ю про́ти ва́шого коня́.
На весну́ ми злеті́ли до Оде́си.
На Вкраї́ні тим ча́сом займа́лася крива́ва зірни́ця.
На воді́ гойдалася яка́сь чо́рна кра́пка.
На во́зі з ним іще́ півдесятка міща́н.
На всій по́статі коза́цького ватажка́ відбива́лася глибо́ка ду́ма й рішу́чість.
На ву́лицях і в порту́ би́ли бараба́ни.
На ву́лицях невели́кого повіто́вого мі́ста М.
На дру́гий день до Костянти́нова прибу́в Богу́н.
На дру́гий день Ісла́м Гірей поча́в ка́шляти і став хворі́ти.
На дру́гий день принесли́ па́нові буква́р і він став учи́ти Йоська чита́ти.
На знак кардина́ла офіце́р ретирува́вся.
На її лиці́ не ви́дно було́ ані́ слі́ду заклопота́ння.
На кі́лька хвили́н ста́лася мовча́нка.
На лісові́й поля́ні була́ нара́да.
На мої́ пита́ння відповіда́в ко́ротко і нена́че нера́до.
На мущині був мушкете́рський мунди́р.
На них чека́ла каре́та.
На ньому були́ чо́боти з остро́гами.
На ньому ля́мпа.
На пе́рший сту́кіт ніхто́ не обізва́вся.
На півде́нному схо́ді вже займа́вся день.
На півми́лі вздовж рі́чки вкри́ли поля́ки зеле́ні лу́ки свої́м́́́ тру́пом.
На поли́чках стоя́ть мої́ улю́блені кни́ги в га́рних опра́вах.
На ра́туші вже ви́била одина́дцята годи́на.
На ро́зі транше́ї вони́ опини́лися на шістдеся́т кро́ків від бастіо́ну.
На самоті́ Д'Артаньян чита́в і зно́ву перечи́тував листа́.
На се́рце її немо́в кри́гу льо́ду поло́жено.
На слідуючу неді́лю до нього наві́дались несподі́вані го́сті.
На столі́ лежа́ла булава́ Брюхове́цького з бунчуко́м і корогво́ю.
На схо́дах він зустрі́в гарне́ньку покої́вку.
На схо́дах Д'Артаньян стрів стурбо́ваного Пля́нше.
На сього́дні до́сить.
На те ж вона́ й жі́нка.
На тім усе́ й закі́нчи́лось.
На той час ма́йже цілко́м розви́дніло.
На той час Портос бі́ля ворі́т розмовля́в з яки́мось ґварді́йцем.
На ту хвили́ну до кімна́ти ввійшо́в Грі́мо в су́проводі Пля́нше.
На хвили́нку все замо́вкло.
На хвили́ну запанува́ла мовча́нка.
На хвили́ну між двома́ бе́сідниками запанува́ла глибо́ка мовча́нка.
На це видо́висько звідусю́ди позбігалися лю́ди.
На це запита́ння міле́ді й собі́ відповіла́ запита́нням.
На цей крик на́товп вступи́в до за́лі.
На цей раз молода́ жі́нка не ду́же поспіша́ла йти до спа́льні.
На цей раз хан упе́рто одмо́вив їй у її домоганні.
На ці оста́нні слова́ Тоньо вже не діжда́вся ві́дповіді.
На цю шпа́ду за́вжди́ зазіха́в Портос.
На ща́стя каре́та омину́ла майда́н.
На ща́стя у вас є сапфі́р.
Наближа́вся час поба́чення.
Наближа́лася пі́вніч на діля́нці Нельсоновій.
Наближа́лися до Бі́лої Це́ркви й вороги́.
На́віть Д'Артаньян розчу́лився.
На́віть короле́ва й та приму́шена офірува́ти йому свої́х дру́зів.
На́віть неузбро́єні селя́ни даю́ть ляха́м одсіч.
На́віть стари́й риба́к Сарабри́н па́ру разі́в спійма́вся на цю хи́трість.
На́віть страшно́го ре́ву гарма́т почу́ти тепе́р ста́ло неможли́во за ви́гуками козакі́в.
Наді́ї Мари́ни не спра́вди́лися.
Надійшо́в ве́чір і припини́в те крива́ве бойови́ще.
Наза́втра Д'Артаньян побі́г до Атоса.
Наза́втра Д'Артаньян прийшо́в до міле́ді.
Наза́втра Д'Артаньян прийшо́в зно́ву.
Наза́втра две́рі відчини́лися.
Наздогна́ти їх тепе́р мо́жна хіба́ в Ло́ндоні.
Найбі́льший на́товп збіра́вся бі́ля О́перного буди́нку.
Нака́з був ви́конаний.
Нала́годив кермо́ і дав сигна́л.
Нам не тре́ба люде́й ва́шого ро́ду.
Напередо́дні ки́нув свою́ пара́фію.
Наре́шті вона́ опам'ята́лася.
Наре́шті Мари́на поба́чила й живо́го сві́дка свого́ дити́нства — то був сад.
Наре́шті неподалеку зацокоті́ли копи́та́.
Наре́шті прийшо́в кіне́ць чека́нню.
Наре́шті сві́тло пога́сло.
Наре́шті ще дво́є пі́дчас ціє́ї робо́ти стоя́ли на ва́рті.
Наре́шті я втекла́ від нього.
Нас атаку́ють — ми обороня́ємось.
Нас хо́чуть затри́мати.
На́слідки Бересте́чка були́ зни́щені.
Наспі́ла і вже мина́ла о́сінь.
На́товп глядачі́в ото́чував їх.
На́че грім гри́мнув у ха́ту.
Наш шлях чудо́вий! — Вона́ обвела́ очи́ма бі́дну обстано́ву хати́ни.
Наш юна́к ки́нувся до кімна́ти й розпеча́тав листа́.
На́ша ко́рчма́ стоя́ла при доро́зі.
Не бу́дем ма́рно кро́ві пролива́ти.
Не бу́демо й кро́ві на́ших воякі́в даре́мно пролива́ти.