speech-uk/opentts-sentences huggingface dataset:
— А в пе́рших листа́х!
— А до кого ж вона́ ходи́ла? Бо́же ми́лий!
— А мої́ дро́ва всі пропаду́ть!
— А ну, ді́ти пока́жемо ля́хам коза́цьку вда́чу!
— А ну, Дмитро́, про Нечая́! Нечая́ заспіва́й!
— А то чому́!
— А це для вас!
— А чия́ ж, як не Іва́на Марти́новича!
— А чорт побира́й! На цей раз він не втече́ від мене́!
— А я Богу́н Іва́н!
— А, — мо́вив Д'Артаньян, підво́дячись та уклоня́ючись, — ви — мій домовла́сник!
— А, бга́тику мій любезний!
— А, до́брий день вам, кума́сю! Ось де ми з вами зди́балися!
— А, облу́днику! Так ось як ви вивча́єте богослі́в'я!
— А, ти вбив мене́, зра́днику!
— Аджеж вона́ живе́ в нього!
— Ай, ай, ай!
— Але́ не тут! Зачека́й у сі́нях!
— Але́ пам'ята́й, не їж пирогі́в!
— Арамісе, подиві́ться на цього́ коня́!
— Атосе! Портосе! Арамісе!
— Ах, бо́же мій! Що з вами? Таки́й бліди́й!
— Ах, монсеньє́р!
— Б'ють на спо́лох!
— Біда́, па́не ге́тьмане! Отепе́р ми посі́ли!
— Біле́ньке й м'яке́ньке личенько, як у дити́ни!
— Бли́жче! Диви́ся мені́ в о́чі!
— Бо ду́рень був, Ґаво, ду́рень був! Не знав, до чого́ взя́тися!
— Бог з тобо́ю, добро́дію!
— Бо́га ра́ди, поясні́ть!
— Бода́й і не каза́ти, па́не ясновельмо́жний!
— Бо́же мій!
— Боягу́з! Боягу́з! Боягу́з!
— Бу́де ж тому́ пацюко́ві!
— Ва́ше здоро́в'я, па́не Д'Артаньяне!
— Ви — пан Д'Артаньян, — згукну́в Грі́мо, — та не мо́же бу́ти!
— Ви вряту́єте Вкраї́ну!
— Ви все передбача́єте!
— Ви мо́жете загуби́ти усі́х нас!
— Ви́зувайся, зло́дію!
— Ви́йди лиш подиви́сь, які́ до нас го́сті завіта́ли!
— Ви́п'єм же ще по ку́бку!
— Ви́пийте! Це вино́ піджи́вить вас, ви́пийте!
— Вируча́ючи з біди́ го́лову! А тепе́р тро́хи не згуби́в тобі́ молодо́ї!
— Ві́зьме коли́сь і на́ша!
— Візьми́ ж і ти од мене́!
— Віконта Рошефора! Так це ж він ви́крав мене́!
— Він узива́в її міле́ді!
— Ві́шай, ві́шай, про́кля́тий, стари́й шинкарю́!
— Вовки́ б тебе́ ї́ли! Обійду́сь я й без твої́х ніг!
— Во́ди, во́ди! — крича́в Д'Артаньян, — води́!
— Воло́дю, наш Стефанко уже́ всміха́ється!
— Вона́ й вас уку́сить!
— Вони́ ба́чилися!
— Встань, розбери́ся, постели́ собі́ до́бре, і ляга́й, бо так не ві́льно тут спа́ти!
— Га, му́сить чолові́к! Не раз і таки́й до чого́сь зда́сться!
— Га́рне знайо́мство, мій дру́же!
— Га́рні ре́чі чу́ю я про ва́ших мушкете́рів!
— Геть з дисерта́ціями! Я вимага́ю скасува́ти дисерта́ції!
— Д'Артаньяне! Д'Артаньяне! Це він, Сюди́, сюди́!
— Да неха́й би пропада́в леда́що, як заслужи́в!
— Да се ж Сомко́!
— Дай бо́же і вам того́ ж! Ви́п'ємо!
— Да́ймо шабля́ми їм одві́т!
— Да́йте мені́ прої́хати!
— Да́йте мені́ соки́ру!
— Дві колодки́ на ніч діста́немо до двере́й, то на́ші кни́длі!
— Де ви? Бо́же мій!
— Де тобі́ деся́та! — підхопи́ли, шутку́ючи, го́сті,— Хіба́ со́та!
— Диви́сь,— ка́же,— вра́жий си́ну, в ві́чі до́брим́́ лю́дям, щоб була́ і́ншим нау́ка!
— Диві́ться сюди́!
— Дитя́ моє́, ти ж зна́єш, як я люблю́ тебе́!
— Ді́ду Гарасиме!
— До поба́чення, графі́не!
— До поба́чення, хазя́їне!
— До́бре, придивля́йся!
— До́бре! Хан зрозумі́є!
— Дуко́ — почервоні́вши, ви́мовила короле́ва, — не зга́дуйте мені́ про той ве́чір!
— Е, да се в вас і банду́ра!
— Е, уже́ ра́ду ру́шили!
— Е, чо́рта з два!
— Ей, — ка́же, — го́ді! Нема́ тут на́ших!
— За во́лю! За ві́ру! За не́ньку Вкраї́ну!
— За єди́не таке́ обра́зливе пита́ння хан заруба́в би мене́ власнору́чно!
— За що? за що!
— За́вжди́ жила́ тут!
— За́втра, за́раз, коли́ ви побажа́єте!
— За́раз дава́й но́жика і прорі́жемо наме́та!
— Звича́йно! Будь ла́ска!
— Зго́да, пани́ бра́ти! Зго́да!
— Знайти́ — знайду́, а ті́льки він ду́же дале́ко!
— І банду́ра,— ка́же Васи́ль Нево́льник,— та ще чия́ банду́ра!
— І ось тут, на!
— Іва́на Марти́новича во́лимо! Брюхове́цького, Брюхове́цького во́лимо!
— І́ду, монсеньє́р!
— Іще́ б не підтопта́тись, сті́лько ді́ла нароби́вши!
— Йой! — скрикну́ла па́нночка, — ки́ньте геть! Вона́ вас уку́сить!
— Кажі́ть, па́не!
— Ка́ри на го́рло!
— Кири́ло Тур!
— Кінча́й боржі́й, бо вже онде пого́ня!
— Кре, кре, кре, кре, кре, кре!
— Куди́ біжи́ш, цига́нко? Стій!
— Куди́ хо́чеш!
— Кули́к, ку́лик, он там між камі́нням шниря́є!
— Лише́ на одну́ хвили́ну! Бо́же мій, бо́же мій, яке́ неща́стя!
— Ма́бу́ть, — ка́же, — що не все одно́!
— Ма́бу́ть, не по нутру́ тобі́ такі́ ярки́!
— Маню́сю моя́!
— Ма́тиму за честь, па́не!
— Ми вде́ржемо ні́мців!
— Мій зло́дій! — відпові́в Д'Артаньян — А, зра́днику!
— Мілорде! Лист з Фра́нції!
— Мо́же й гризе́, та що роби́ти!
— Можли́во, він хоті́в змо́витись з ва́шими ворога́ми, гуґенотами та еспа́нцями!
— Молися Бо́гу, зрадли́вий пере́вертень, бо прийшо́в твій оста́нній час!
— Мо́ре! — ка́же Чорногор — Ти б уже́ хоч мене́ свої́м́́́ характе́рством не моро́чив!
— На ко́ней да до І́чні!
— На коня́ та гамовати козакі́в!
— На пісто́лях!
— На тобі́ мунду́р, передяга́йся шви́дко! Ну, шви́дко, ча́су нема́!
— На шабля́х!
— На ща́стя!
— Не бага́то таки́х потовпи́лось би в курені́!
— Не віддава́й же за дурни́цю свого́ дорого́го життя́!
— Не відчиня́йте!
— Не забува́йте, він уже́ поме́р!
— Не ї́дьмо ни́ні до теа́тру!
— Не мо́же бу́ти! Це ж на́ші спі́льники!
— Не на те, щоб Сомко гетьмановав, а на те, щоб пра́вда узя́ла верх над кри́вдою!
— Не на́ша си́ла, не на́ша си́ла! До та́бору! Втіка́ймо до та́бору!
— Не погу́бимо коза́цької сла́ви! Би́тися бу́демо до заги́ну! Ге́тьманом Богуна́!
— Не скупі́йте!
— Не стріля́йте! Чи ж ви не ба́чите, що я зо́всім без збро́ї!
— Не стріля́йте! Я ж без збро́ї!
— Не стріля́ти і впере́д!
— Нема́ чого́ говори́ти!
— Неха́й же на́ші сльо́зи упаду́ть на го́лову на́шому во́рогу!
— Неха́й ста́неться по твоє́му му́дрому сло́ві, вели́кий ха́не!
— Неха́й так! Час до́брий!
— Неха́й я бу́ду шмат гря́зі, а не ли́цар, коли́ я ду́мав, що є на сві́ті таке́ ди́во!
— Ні, монсеньє́р!
— Ні, одсту́плюсь пе́рше од душі́!
— Ні, я не мо́жу пові́рити вам!
— Ну й Влу́чко! Ну й коза́к до́брий!
— Ну, а да́лі!
— Ну, але́ вели́кі, не бі́йтеся!
— Ну, бга́тику, — озва́всь Черева́нь, — дай, бо́же, і пові́к тако́го ли́ха!
— Ну, вже, бра́те, — ка́же і́нший, — з поро́жніми кише́нями до жіно́к не вернемо́сь!
— Ну, і працю́й!
— Ну, ну, — кажу́ — будь ти́хо, не плач! Роздягни́сь та йди спа́ти!
— Ну, ну, адже́ж я зна́ю, що ти не смі́єш стріля́ти!
— Ну, ну, розка́зуй!
— Ну, проща́йте ж, бра́тці, наві́ки!
— Ну, тепе́р почина́ється на́ша шлю́бна по́дорож!
— Ну, тепе́р проща́й!
— Ну, хвала́ Бо́гу, — сказа́в він, — на поча́ток це на́віть ду́же до́бре!
— Ну, що ж там ма́єш каза́ти? Кажи́!
— О, бо́же мій!
— О, дру́зі мої́! — пробурмотів він — де ви тепе́р? І як мені́ вас браку́є!
— О, звича́йно!
— О, монсеньє́р!
— О, не бі́йся, до́ню, цига́нка вмі́є хова́ти!
— О, це до́вга істо́рія, па́не!
— Ого—го! Ду́же швидка́! Так я тебе́ й пусти́в до Богуна́!
— Ого́, ка́же Шрам,— он воно́ куди́ ді́ло хи́литься!
— Ой, боли́ть!
— Ой, не ма́є сумлі́ння Мо́шко́, що так за тебе́ не дба́є!
— Ой, па́не!
— Опі́вдні ми бу́демо в Лю́врі, ва́ша вели́чність!
— Ось ба́чиш, я до тебе́!
— Ось іди́ мені́ під три чорти́!
— Ось чу́єш, Я́нкелю, не бреши́ й не чіпа́й мої́х прика́жчиків, то не твій кло́піт!
— От божеві́льне жіно́цтво! — ка́же Черева́нь,— Куди́ він, туди́ й я!
— От іще́ пома́на не полі́но, зо́всім поді́бне до щу́ки!
— От наш ба́тько!
— Ота́к на́ші поживи́лись!
— Ота́к,— ка́же,— ді́ду! Не схоті́в ї́хати зо мно́ю, да пе́рше мене́ тут опини́вся!
— Отака́! Гамуй йому козакі́в, коли́ полко́вницький пірна́ч у судді́!
— Оте́є не удава́й із себе́ химоро́дника, не бурли́, як каба́н у кори́ті!
— Ото́ж, ба́чите, Тревій — переби́в коро́ль, — вони́ напа́лись пе́рші!
— Па́дають з не́ба, мій люб'я́зний, па́дають з не́ба!
— Пан жарту́є, а ось поба́чите!
— Па́не Буарепаре!
— Па́не, — відпові́в сму́тним то́ном Араміс, — він хо́рий, ду́же хо́рий!
— Підпиші́ть, мілорде!
— Побі́льше шкір та ковдр! Сто чорті́в вам!
— Подиви́тися б, що там у вас за го́ри!
— Положи́ й ти булаву́! Положи́ бунчу́к і корогов, перея́славський кра́марю́!
— Поможі́ть, поможі́ть, — бурмоті́ла па́ні Бонасьє, — ряту́йте!
— Пропа́ла спра́ва! Без Ніженського по́лку, як без руки́ прави́ці!
— Про́симо бли́жче!
— Простягні́ть ва́ші ру́ки! Схресті́ть їх! Так!
— Пст, пст, стій, не ру́хайся!
— Пу́гу пу́гу!
— Пу́гу! Пу́гу!
— Ра́да тобі́ догоди́ти, дити́но моя́!
— Раз ма́ти на світ породи́ла, раз і вмира́ти!
— Рекомендаці́йного листа́!
— Розню́хали ми тепе́р до́бре боя́р да воєво́д моско́вських!
— Ряту́йте нас, а то й вам те бу́де!
— Ряту́йте, поможі́ть!
— Се моя́ молода́!
— Си́ну мій неща́сний, лю́бий! Наді́є моя́!
— Ска́жеш ти мені́ пра́вду, як візьму́ся за тебе́!
— Скі́льки обережности, щоб займа́тись богослі́в'ям!
— Сла́влю Го́спода, що мій син поме́р, як коза́к, і не да́вся ворога́м до рук!
— Со́кіл мій,— ка́же,— я́сни́й!
— Сомка́, Сомка́ ге́тьманом!
— Спра́ва не в цьому́!
— Сті́йте, — ка́жуть, — ді́ти, сті́йте, ла́ду ждіте!
— Стриба́йте у рі́чку, а ми бу́демо би́ти ні́мців з рушни́ць!
— Сього́дні ввечорі я не ба́чила на́шого ґасконця!
— Та вони́ ж, коли́ хо́чеш зна́ти, не в твоє́му гаю́ руба́ли, а в городово́му!
— Та враг їх бери́ з їх чо́рною ра́дою, бга́те!
— Та не ви́дите, що вода́ вели́ка!
— Та опам'ята́йся, бра́те! — промо́вив Дональд, — ти зо́всім з глу́зду з'ї́хав!
— Та се ж паволо́цький Ді́рам!
— Та тру́пи ж їм не відповідатитуть!
— Та що! Під'ї́хали нас бра́тчики так, що ті́лько ушима стрепену́ли!
— Так от же тобі́!
— Так оте́є,— ка́же,— ви на про́щу, панотче? Святе́ ді́ло!
— Так се із Ни́зу таки́й ві́тер ві́є!
— Так там же на́ші, козаки́!
— Так, ва́ша вели́чність!
— Так, ва́ша вели́чність! Як і за́вжди́!
— Так, ду́же весе́ла, ду́же весе́ла! Ха, ха, ха!
— Так, па́не!
— Так, сір, тепе́р він знайшо́в гі́дного супроти́вника!
— Так, так! Ма́єте ра́цію — скри́кнула переля́кана па́ні Бонасьє — Тікаймо!
— Так! Пра́вда!
— Таки́ми реча́ми! О, Д'Артаньяне!
— Тепе́р охресті́ть дити́ну!
— Тепе́р, — сказа́в Фелтон, — ми врято́вані!
— Ти ж, ка́жуть, був тро́хи свій із Сомко́м!
— Ти жалі́єш мене́, моя́ голу́бонько? — спита́в Д'Артаньян!
— Ти му́сиш да́ти ско́рше вби́ти себе́, ніж ки́нути свій пост!
— Ти так слугува́ла своє́му воло́даре́ві? Відтя́ти їй го́лову мече́м́!
— Ти́хо мені́! А то як рухне́шся, то тут тобі́ каю́к!
— Ті́льки, моє́ се́рце! Я пови́нна верну́тись до ха́на!
— То бода́й мені́ покажи́ ті папе́ри, неха́й їх поба́чу!
— Тоді́ зда́йтеся на мене́ й бу́дьте спокі́йні!
— Тро́хи мені́ оста́тнього си́на не спрова́див на той світ!
— Упе́рше чу́ю це ім'я́!
— Усі́ ли́ха!
— Усю́ди пробра́лась із Запоро́жжя ха́ле́па!
— Хай живе́ коро́ль! Хай живе́ кардина́л!
— Хвала́ Бо́гу, і це до́бре на поча́ток!
— Хіба́ ж так годи́ться?!
— Хоч за́раз же!
— Хто ж таки́ христия́ни́на, на́че соба́ку, проганя́ од поро́га!
— Хто кра́де? Ти!
— Це вам і ва́шим това́ришам!
— Це ж мерзе́нне наси́льство!
— Це непра́вда! Я ті́льки но оде́ржала листа́ від нього!
— Це ра́ни честь твої́й фанта́зії!
— Це я, Іва́не! Я ті́льки вбра́та цига́нкою, щоб мене́ не пізна́ли!
— Чи не тата́ри йдуть, боро́нь Бо́же!
— Чого́ ж ми га́ємось? Утіка́ймо!
— Чого́ ж ти, чого́, Мари́ночко? Чого́ ж ще бажа́ти? У твої́й краї́ні ща́стя й ра́дість!
— Чом же не для кота́? Хо́чеш, за́раз поцілу́ю!
— Чорт побира́й, — та це ж чудо́ві ко́ні!
— Чорт побира́й! Францу́зам усе́ ба́йду́же!
— Чорт побира́й! Хіба́ це вас диву́є!
— Чудо́во! До поба́чення, па́не Рошфоре!
— Шви́дше! Шви́дше! Кінчи!
— Що ж, виробля́й собі́, як хо́чеш!
— Що ма́єш роби́ти, Пля́нше! Що бу́де, те й бу́де!
— Що мені́ ки́ї! Та неха́й мене́ хоч за́раз рознесу́ть на шабля́х!
— Що ти, що ти, Газізю́! Схамени́ся!
— Щоб же тебе́ поби́в несві́тський со́ром, як ти на́шу ста́рість осоро́мив!
— Щоб на́шим ворога́м було́ тя́жко!
— Щоб не руба́ли га́ю, от за що!
— Щоб тебе́, окая́нного, земля́ не прийняла́!
— Щоб ти на страшни́й суд не встав!
— Щоб я з козака́ми добува́в за́втра Глу́хів ра́зом з ля́хами!
— Я захопи́ла їх і врятува́ла тебе́ від зра́ди й со́рому, лю́бий чолові́че!
— Я зда́вна при́вик зва́ти тебе́ ба́тьком!
— Я не твій ду́рень, що би ти собі́ з мене́ кпи роби́в!
— Я обмани́л ва́шу еміне́нцію!
— Я піду́ зачаро́ваний, монсеньє́р!
— Я піду́ ті́льки ра́зом з своє́ю служни́цею Астаро́ю!
— Я собі́ таки́ пійма́в із во́за в та́борі са́ло! Бу́де жі́нці та ді́тям до пили́півки!
— Я тебе́ ви́вчу, як буржу́їв перехо́вувати!
— Я це доскона́ло зна́ю, а ось мене́ ду́же диву́є, як ви мо́жете про це зна́ти!
— Як то чого́, адже́ж ти велі́в мені́ йти!
— Як, мій брат! Так це ви?!
— Як? Гвинтовка з запоро́жцями!
— Як? Трус у мої́х папе́рах!
— Яке́ безу́мство так ма́рно коха́ти!
— Якщо́ ва́ша вели́чність задово́лені, то й ми теж!
— Якщо́ це ді́йсно так, то мо́жна збожево́літи з ща́стя!
—Щоб на́ші ді́ти ота́к вибри́кували!
А вас, голодра́нців, я не зна́ю, зві́дки ви вте́рлись між коза́цьке ли́ца́рство!
А гей, княги́не! Дава́й лиш козака́м вече́ряти!
А зду́майте ті́льки про ді́вчи́ну!
А млинці́ ва́жні! Ні́чого сказа́ти, ва́жні млинці́!
А не забу́дьте чи́сту біли́зну́!
А ну, Ча́рлі, біжи́ скорі́ше за ми́скою!
А ну, ще як іна́кше!
А тут ма́єш, від пе́ршої хви́лі і сам у таке́ ж попа́вся!
А щоб ти мені́ ві́рив, ось тобі́ короле́вський лист з печа́ттю!
Але́ цьому́ бу́де покла́дено край, Тревій, бу́де!
Але́ я не гні́ваюсь, бо зна́ю, що ти це так сказа́в, спалахну́в та й ля́пнув!
Бга́тику, — ка́же до Петра́, — не ки́дай же хоч ти мене́!
Би́йте, батьки́, превражого си́на!
Бо над си́ном, над Кири́лом, чо́рний во́рон кря́че!
Бо́же ж мій ми́лий, пошли́ йому стражда́ння такі́, як мої́!
Бо́же мій ми́лий, я заги́нула!
Ви собі́ й уяви́ти не мо́жете!
Ви́нен Борисла́в, винно на́ше про́кля́те ща́стя!
Він велі́в запита́ти тебе́!
Він під'ї́хав до протиле́жних дверця́т і, пошти́во ски́нувши капелю́ха, сказа́в!
Вона́ збуди́ла тебе́, а не я!
Враг мене́ ві́зьме, коли́ я не дога́дуюсь, яки́й заря́д імчи́ть так шви́дко сю ку́лю!
Все на мене́ важки́м ду́хом ди́шеш!
Все одно́ я собі́ смерть заподі́ю!
Всі йдіть до мене́!
Втіка́ймо лучче заздалегі́дь!
Гей, Любене, мої́ пістоле́ти!
Гей, па́не, па́не!
Геть, кажу́, оступи́сь!
Гм! Ска́зано — не вір жі́нці, як чужо́му соба́ці!
Го́ді чита́ти! Цього́ зана́дто!
Го́рдо підняла́сь її гу́бка — не до́брий знак для залиця́ння!
Давно́ я потопта́в би сю ле́дар, да ті́лько честь на собі́ кладу́!
Дай же нам по́мочі, бо чу́тка є, що ля́хів, як сарани́ йде!
Дай ми Бо́же, що ду́маю!
До́ля ж од Бо́га, а Бо́гові кори́тися тре́ба!
До́ля ще згля́неться на нас! Ми ще перемо́жемо!
Дух мій не те́рпить сього́!
За кого ви мене́ ма́єте? Що я вам сейф, чи що? Яке́ мені́ до того́ ді́ло!
Заклада́юся, що листа́ цього́ укра́в він!
Зраді́ла ма́ти, як поба́чила свою́ Ле́сю, що вже й каза́ти!
І зві́дки нечи́стий утелю́щив мені́ во́рога!
Ї́дьмо, па́не, ї́дьмо!
Ка́жуть, що їх, як сарани́ жену́ть!
Ми две́рі ви́валили, аж він, пога́нець, там, як той кнур у берло́зі!
Ми не зміни́лись обо́є!
Ми оба́ му́симо цього́ докона́ти!
Мо́ргай, мо́ргай! Ось як моргну́ тебе́, то й нога́ми вкри́єшся!
На ко́ні, дру́зі мої́, на ко́ні!
На коня́, на коня́! Ні́чого га́ятись!
На́віть Ґустка ні!
Над на́шим безголо́в'ям!
Най пся́юха намерзнеться бода́й, най зна́є, що то кра́сти!
Наро́д нелюди́мий,— от що!
На́шої весни́ не воскреси́ть нія́ка си́ла!
Не впе́внюсь, по́ки не поба́чу ди́ва на свої́ о́чі!
Не ї́дьмо на ту о́перу!
Не погубі́ть же коза́цької сла́ви!
Неха́й же не ду́рно бу́де мене́ за не́ї руби́то кия́ми!
Неха́й і сам Петрусь про те не ві́дає!
Неха́й мені́ ніхто́ не дока́зує, що я не спра́вивсь із запоро́жцем Ту́ром!
Неха́й не вмира́є коза́цька сла́ва!
Неха́й тоді́ ра́дує собі́ хто хо́че!
Ні, спра́вді везу́ть!
Ну і зги́немо так, як ра́ки на мілкім узбере́жжю!
Ну, та й до́бре ж іде́ ва́ша спра́ва!
Ну, що ж, спро́буйте!
О, да й провчу́ ж я свої́х зра́дників!
О, я, неща́сний!
О, які́ га́рні стреме́на! Гей, Ба́зене, йди сюди́, мерщі́й!
Обороня́йтесь, па́не, обороня́йтесь!
Ой, мина́ють шви́дко дні!
Ой, як га́рно бу́де!
Ось поба́чиш, коли́ він од царя́ не пере́йде до ту́рка!
Ось так, гара́зд! Ду́же хоро́ше!
От же й мені́, ба́чся, доведе́ться йти ба́тьківським слі́дом́!
От за́раз ля́хи всіх вас порі́жуть!
От тобі́ й ра́да!
От як у нас тепе́р завело́сь!
От якби́ ця спра́ва обме́жилася вда́ром шпа́ди, то — будь ла́ска!
Отака́ в сві́ті пра́вда!
Ох, не ду́мали ж мої́ старі́ о́чі вбача́ти па́на Шра́ма!
П'янствовати да багла́ї би́ти, а не лицарюва́ти!
Поба́чимо, чия́ бу́де си́ла!
Подиві́ться ті́льки на мої́ пле́чі!
Поду́майте ж сами́, що я пережила́!
Пої́дьмо, бо́га ра́ди, пої́дьмо!
Пої́хав би до Гвинтовки хоч за́раз, коли́ б не дале́ко!
Пої́хав за панотце́м, похили́вши го́лову, а се́рце, ти б сказа́в, надво́є розрі́зано!
Попере́див свого́ старо́го ба́тька!
Проба́чити вам, монсеньє́р! Поду́майте, що ви гово́рите!
Проте́, які́ дорогі́ були́ ті руї́ни для Мари́ни!
Проща́йте, па́ні! До поба́чення!
Світ ко́ло ніг на́ших, і всі ра́дощі на́ші! Ходімо, ході́м!
Се вже так, ба́тьку!
Се́бто вже наш брат їм не куппанія,— от воно́ що!
Ска́жете ж нам, коли́ бу́де гото́во!
Скажи́, будь ла́ска!
Ско́ро ті́льки торкне́ться в сі́ті, за́раз підійма́й своє́ крило́!
Смі́йся, смі́йся! Засмі́єшся ти в мене́ на ку́тні!
Спи спокі́йно, Пля́нше!
Спра́вді випрактикува́в га́рно!
Спро́буймо взя́ти рева́нша!
Сте́жте за мої́м ди́мом!
Та й дороби́лись так, що ма́ло смерти не пожили́!
Та нема́ од не́ї ві́сті!
Та скорі́ше поспіша́йте, ви чо́ртова шва́бро, а то я вам покажу́!
Та ще які́ три жінки́!
Так куди́ вже із ним мі́рятись Петро́ві!
Там, ка́жуть, є пожи́ва!
Тепе́р благослови́ нас, бо́же, ти, панотче, і ти, паніматко!
Тепе́р му́сите задовольни́тися!
Ті́льки живи́ собі́ на здоро́в'я, а Украї́ні на сла́ву!
Ті́льки засни́ тепе́р, а за́втра погово́римо за дня!
Ті́льки свої́ папе́ри, бігме, ті́льки свої́ папе́ри!
То б він мене́ до серде́нька пригорну́в!
То був коза́к над козака́ми, а тепе́р іще́ став кра́щий!
То все брехня́!
То хіба́ ти не пізна́в мене́!
У мене́? Та це ж гидо́та!
Ха, ха, ха! Пра́вда, як га́рно склада́ється!
Ха, ха, ха! Ха, ха, ха!
Хай ві́чно бу́де дим над ва́шим та́бором!
Химе́рний ду́же був наро́д!
Хіба́ би не цвіла́, що́би не роди́ла, он як!
Хіба́ ж вона́ не чудо́ва жі́нка!
Хоч би він не впізна́в мене́!
Це ж Сазерланд, Джек Сазерланд!
Це мали́м ді́тям та стари́м пря́хам до лиця́, а не нам із вами, панно́́ Маню́!
Це моє́ пра́во!
Цього́ не бу́де!
Чи не нагото́вив він за для мене́, замісць по́мочі, дові́чну нево́лю або́ й смерть!
Чи не пра́вда, па́не Бонасьє? Відповіда́йте!
Чи не ста́лося тут поблизу́ яко́го небудь неща́стя? Скажі́ть!
Чи то пак ота́ман за коня́!
Чини́ти во́лю її тре́ба,як во́лю бо́жу!
Чом же ось я сам не піду́ з їм розпра́витись!
Шви́дко біжі́ть, а то я вас навчу́, як ходи́ти!
Що ж би тепе́р воно́ зроби́ло!
Що за життя́ козако́ві з таки́ми пла́ксами!
Що то за естети́чне, що за га́рне сло́во! Ля́пнув!
Я помсти́лася б лю́то!
Як ба́чиш, і того́ загро́бного ба́тькового підозрі́ння не ощади́ла мені́ до́ля!
Як ди́вно це!
Як ти поста́рі́в, го́лубе мій!
Як ча́сто я пла́кала! Якби́ ви зна́ли, скі́льки я ви́страждала!