En tot cas, correspondrà a la Cour de cassation acreditar que, més enllà de la seva forma i del seu autor, la llei islandesa en qüestió es comporta funcionalment com una resolució administrativa o judicial a l'efecte de la Directiva, és a dir, com una disposició sense vocació de generalitat ni ànim d'aplicació reiterada, sinó destinada a un supòsit de fet singular i concret.