various people are posting irrelevant things about laws, missing the obvious ethical point

if anyone has the right to be forgotten, then nobody has the right to remember, and prohibiting people from remembering would be an appalling degree of totalitarianism (though not an unprecedented one: https://en.wikipedia.org/wiki/Censorship_of_images_in_the_So...)

that doesn't, of course, imply that it's praiseworthy to repeat everything true that you remember; that is lashon hara

with respect to which, there's an interesting halakhic discussion about whether portraying yourself in an accurate but very unfavorable light, as kitanata and 0ct4via have done in their comments, is also forbidden

https://judaism.stackexchange.com/questions/30372/lashon-har...

ובספר עלי תמר על הירושלמי שם הביא סיפור על בעל החפץ חיים ז"ל שנסע ברכבת ופגש יהודי שלא הכיר שהוא החפץ חיים וסיפר לו שהוא נוסע לבקר אצל החפץ חיים בראדין והפליג בשבחו והחפץ חיים אמר לו למה אתה הולך אליו כי אינו גדול כמו שאתה חושב אלא הוא יהודי פשוט ואותו יהודי התרגז על דבריו וחרפו וגדפו והגיע לידי הכאה ואחר כך כאשר בא לבקר את החפץ חיים בביתו השתומם לגלות שהוא האיש שאיתו רב ברכבת ובקש מחילה ואמר לו החפץ חיים שאדרבה הוא אסיר תודה לו היות וכתב ספר שלם על הלכות לשון הרע ולא עמד על ההלכה שאסור לדבר לשון הרע גם על עצמו עד שהעמידו הוא על הדבר עכ"ל הסיפור וכתב עליו בעלי תמר שיש סמוכין לזה מהירושלמי הנ"ל. ואולם אין פוסקים הלכה מתוך סיפורים וכבר כתבתי שאין ראיה מהירושלמי ומה שלא עמד על הלכה זו בספר חפץ חיים אותו נקבל כי אכן לא נמצא שם אבל מה שמשמע שחזר בו ודן דין חדש לאיסור לא נאמין לזה בלי ראיות מש"ס ופוסקים ובעיקר הסיפור בשלמא אם היה אומר לנוסע אני החפץ חיים ואיני כמו שאתה חושב אלא אני יהודי פשוט שפיר דמי ולא היתה יוצאת מזה שום תקלה אלא הנוסע היה מוסיף לו אהבה בעד ענוותנותו היתירה אבל במה שהסתיר זהותו וכאילו דיבר סרה על אחר יש בו מראית עין של לשון הרע ועוד שהכשיל את הנוסע באיסור דאורייתא של גידוף והכאה אלא בודאי אין הסיפור אמת

In the book Alei Tamar on the Yerushalmi there he brings a story about the Chofetz Chaim, that he was traveling on a train and a Jew who did not recognize that he was the Chofetz Chaim met him and told him that he was traveling to visit the Chofetz Chaim in Radin and he was effusive in his praise. And the Chofetz Chaim said to him, "why are you going to him? He is not as great as you think; he is just a simple Jew." And that Jew got angry over these words and he disgraced him and cursed him and ended up hitting him. Afterwards, when he came to visit the Chofetz Chaim in his house, he was astonished to discover that this was the man he had been with on the train, and he requested forgiveness. And the Chofetz Chaim said that on the contrary he is thankful to him, for he had written an entire book about the laws of lashon hara but had missed the law that one must not speak lashon hara about oneself, until this fellow set him straight on this. This is the end of the story, and the Alei Tamar writes on it that there is support for it from the Yerushalmi mentioned earlier. However, we do not decide halacha from stories, and I have already written that there is no proof from the Yerushalmi. And that which [was mentioned in the story] that the Chofetz Chaim missed this law in the book Chofetz Chaim, we can accept because indeed it is not to be found there. But that which it implies that he retracted and judged the law anew for prohibitiveness we will not believe without proofs from the Gemara and Poskim. And with regard to the actual story it would have been fine had he said to the traveler, "I am the Chofetz Chaim and I am not like what you think; I am just a simple Jew" and no problem would have resulted. In fact the traveler would have increased his love on account of his extra humility. But that which he hid his identity and appeared to speak badly about someone else would be maris ayin of lashon hara, plus he caused the traveler to violate the biblical prohibition of cursing and hitting. Instead, the story is certainly untrue.